Nemzetközi védjegyjog
A nemzetközi védjegyjog az iparjogvédelmen belül egy olyan jogterület, amelyet számos különböző nemzetközi megállapodás szabályoz, figyelembe véve a védjegyjog alapvetően területi (territoriális) jellegét. Egyetemes, valamennyi államra egységesen kiterjedő szabály nincs. Léteznek ugyanakkor átfogó és egyes részterületeket szabályozó  megállapodások, amelyek a védjegyoltalom bizonyos  követelményeit valamennyi tagországra nézve kötelezően írják elő.

Tágabb értelemben ide tartoznak a regionális együttműködések is, azonban ezek területi hatálya a tagországok összterületére korlátozódik.

A területi jelleg 

A védjegyjog területi jellegéből következik - szemben pl. a tulajdonjog egyetemes, országhatárokon túlnyúló jellegével -, hogy elvileg minden egyes államban külön - külön kellene védjegybejelentést tenni annak érdekében, hogy az adott megjelölés (védjegy) oltalomban részesüljön az adott ország(ok)ban. Az országok túlnyomó többségében ez ma is lehetséges illetve szükséges.

Már a 19. század második felében számos kétoldalú államközi megállapodás jött létre annak érdekében, hogy kölcsönösen megkönnyítse az oltalomszerzést a másik államban is.

A regionális védjegyjogi együttműködés a 20. század során fejlődött ki,  jogegységesítési és jogharmonizációs folyamatok eredményeként. Ide tartozik

 a Benelux-államok közös védjegyoltalma 
 az európai uniós védjegy (korábbi nevén közösségi védjegy) (Magyarországra 2004. május 1-jétől terjed ki.)
 OAPI

Átfogó megállapodások 
 A nemzetközi szabályok közül kiemelkedően fontos Az ipari tulajdon oltalmára létesült Párizsi Uniós Egyezmény, amely - többek között - a védjegyoltalomra vonatkozó alapvető rendelkezéseket is tartalmazza.
 Megállapodás a szellemi tulajdon kereskedelmi vonatkozásairól. A WTO 1994-es Uruguayi fordulója keretében elfogadott ú.n. TRIPS-egyezmény alapvető célja, hogy meghatározza az egyes iparjogvédelmi oltalmi formáknál a tagállamok nemzeti jogalkotása

A védjegyek nemzetközi lajstromozása 

A védjegyek nemzetközi lajstromozását alapvetően a Madridi védjegy-lajstromozási rendszer (röviden Madridi rendszer) szabályozza, amely két önálló nemzetközi szerződésből áll. A két egyezménynek közös végrehajtási szabályzata van, amely lehetővé teszi, hogy mindkét egyezmény alapján megtett védjegybejelentések ügyében a Szellemi Tulajdon Világszervezetének Nemzetközi Irodája járjon el.

A védjegyjogosult egyetlen ú.n. nemzetközi védjegybejelentéssel, egyetlen díjfizetéssel, egyetlen nyelven tehet bejelentést bármely tagállamban illetve regionális szervezet területén, amely a Madrid rendszernek részese.

Magyarország vonatkozásában a magyar védjegytörvény tartalmaz illeszkedési szabályokat.

A Madridi rendszer elemei 
 A védjegyek nemzetközi lajstromozásáról szóló Madridi Megállapodás
 A védjegyek nemzetközi lajstromozásáról szóló Madridi Megállapodáshoz kapcsolódó 1989. évi Jegyzőkönyv' (röviden' Madridi Jegyzőkönyv)
 Közös végrehajtási szabályzat. (A 41. szabály szerint a WIPO főigazgatójának ügyintézési utasításait is figyelembe kell venni.)

Nemzetközi szabályozás egyes részkérdésekről 
 Védjegyjogi Szerződés
 A gyári vagy kereskedelmi védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó Nizzai Megállapodás (röviden Nizzai Osztályozás) 
 A védjegyek ábrás elemeinek nemzetközi osztályozását létrehozó Bécsi Megállapodás
 Az olimpiai jelkép oltalmáról szóló, Nairobiban, 1981. szeptember 26-án elfogadott szerződés

Források

Jegyzetek

Kapcsolódó szócikkek 
 Védjegy
 Szellemi Tulajdon Nemzeti Hivatala

További információk 
 Lontai Endre: Jogegységesítés a nemzetközi iparjogvédelem területén. Akadémiai Kiadó, Budapest, 1988. 
 Bobrovszky Jenő: Iparjogvédelem és csúcstechnika. Országos Találmányi Hivatal, Budapest, 1995. 
 A védjegytörvény magyarázata. HVG Orac, Budapest, 2014. 
 SZTNH a Madridi rendszerről
 Vida Sándor: "Precedensek" az EU Bíróság gyakorlatában. Jogtudományi Közlöny 2013, 2. szám

Iparjogvédelem
Védjegyjog