Ripacs
A ripacs külsődleges eszközöket, hatásvadász, harsány, kulisszarengető gesztusokat használó, mindenáron a közönség tetszését kereső színész (tágabb értelemben minden így fellépő előadóművész).

Aki a színpadon ripacskodik, az széles eszközökkel, az átélést nélkülözve, hadonászva, kiabálva és grimaszolva túljátssza, imitálja az érzelmeket, az indulatokat; olcsó, könnyen elérhető hatásokra tör.

Egyes jelentős, tehetséges színészek is hajlamosak a ripacskodásra, ami leginkább a figura meg nem lelése, illetve a rendezés nem kielégítő munkája következtében fordul elő.

A cirkuszi bohóc tulajdonképpen ugyanezt csinálja, de azt stilizálva, karikírozva; nem utolsósorban a sajátos kosztümje álarcába rejtőzés segítségével.

Ripacsnak titulálnak harsányan színészkedő politikusakat is. Mussoliniről is azt mondják, hogy rettentő ripacs volt.

A szó Szigeti József Csókon szerzett vőlegény című színművének Ripacs nevű züllött színészalakja nevéből ered.

Eredetileg bármilyen felületi egyenetlenség, szakadás elnevezése volt, a népnyelvben főként a himlőhelyé.

Jegyzetek

Források 
 Színházi kislexikon. Főszerk. Hont Ferenc. Szerk. Staud Géza. Budapest, 1969. Gondolat. 375. l.

További információk 
 Medgyes Sándor: Az identitáskeresés Tóth Árpád Ripacs című művében = Irodalomismeret 2014. 1. sz. 126–131. l.

Kapcsolódó szócikkek 
Ripacsok, Sándor Pál filmje.
Ripacs Martin, William Golding regénye.

Színházművészet