Atlanti charta
Az Atlantic Charter (Atlanti Okirat) az Amerikai Egyesült Államok elnöke Franklin D. Roosevelt és a Nagy Britannia miniszterelnöke Winston Churchill által 1941. augusztus 14-én aláírt dokumentum, melyben a két állam kijelenti, hogy a háború során nem szeretné növelni területeit.

Főbb pontjai
A dekrétumnak nyolc fő alpontja volt:
Az Amerikai Egyesült Államok és Nagy Britannia kijelenti, hogy nem óhajtja a területeinek a növelését
Bármilyen területi változást az ott lakó nép akaratának megfelelően lehet csak végrehajtani
Minden embernek önrendelkezési joga van
A kereskedelmi akadályozásokat minimalizálni kell
Világszintű szociális-gazdasági törekvést kell létrehozni a közjólét növelése érdekében 
A részt vevő államok arra törekednek, hogy minimalizálják a világszintű nélkülözést
A résztvevők a szabad tengerek megteremtésére fognak törekedni
Szükséges az agresszív államok lefegyverzése és a háború utáni általános lefegyverzés

Nevének eredete
Kezdetben a dekrétum hivatalos neve Joint Declaration by the President and the Prime Minister volt, azonban a brit Munkáspárt újságja, a Daily Herald átkeresztelte Atlantic Charter névre. A név akkor vált hivatalossá, mikor azon év augusztus 24-én Churchill ilyen név alatt emlegette a parlamentben.

Dokumentum elfogadása

A dokumentum egyik érdekessége az, hogy sosem létezett egy olyan dokumentum, amelyet a két vezető aláírt volna. Hosszas tárgyalások és javítások után a végső változatot végül mindkét országba telegráfolták. A végső változatot a parlamentben augusztus 21-én olvasta fel.

A dekrétumot hamar elfogadták a Szövetségesek, így az augusztus 24-én tartott általános gyűlésen a belga, csehszlovák, görög, luxemburgi, norvég, holland, lengyel, jugoszláv és francia képviselők egyaránt elfogadták, sőt, még a Szovjetunió is.

Fordítás

További információk 

 A charta magyar szövege

1941
Amerikai–brit kapcsolatok
A második világháború diplomáciája