Umljanović
Umljanovic falu Horvátországban Šibenik-Knin megyében. Közigazgatásilag Ružićhoz tartozik.

Fekvése 
Knintől légvonalban 28, közúton 32 km-re délre, községközpontjától 5 km-re délre Dalmácia középső részén, a Petrovo-mező délkeleti részén, a Moseć-hegység keleti lábánál fekszik. Területén egy kis tó is található, melyet Gabelinonak neveznek. Umljanović a község legnagyobb területű települése. 20 településrészből áll: Grizelji, Lovrinovići, Trive, Žeravice, Bačići, Lele, Slančići, Delaši, Devići, Ikačići, Šimundžići, Božidarovi, Ivaniševići, Gabelini, Đereci, Relote, Ćulave, Pućo, Kaići és Mešini. Legmagasabb pontja a Žeravičin Ošljar 586 méter magas.

Története 
A településhez tartozó Balina glavicán a Petrovo-mező délkeleti szegélyén feküdt a római korban Magnum municipium központja. Ezen a helyen a dalmátok egy korábbi települését is feltételezik, melyet a történeti források Sinodiumnak neveznek és amelyet i. e. 34-ben Octavianus hadai leromboltak. Magnum ezután római városként fejlődött az Aquileia – Dyrrachium kereskedelmi út mentén. Az út mentén római katonai táborok sora (az úgynevezett „dalmát limes”) állt, mely magában foglalta Burnum és a Cetina parti Tilurium táborait a hozzájuk tartozó kisebb táborokkal együtt. A város territóriuma valószínűleg magában foglalta a mai Petrovo-mező területét. Magnum a municípiumi rangot legkésőbb a 2. század első felében elnyerte, ezt a korabeli feljegyzések is megerősítik. Mivel a Balina glavicán eddig még nem voltak tervszerű régészeti feltárások Magnum pontos kiterjedése sem ismert. A Čikola jobb partján fekvő elaknásított területen egyelőre ilyen tevékenység nem is lehetséges. Ismert, hogy Magnum a 2. században szentélyekkel rendelkező kiváltságos hely volt, ahol Jupiternek és Eponának mutattak be fogadalmi áldozatokat. A szentélykörzet valószínűleg a közvetlenül a városfalak, illetve a katonai tábor fala mellett állt, ahogyan ez a germán limes esetében is megszokott volt. Magnumban amint azt egy itt talált kultikus dombormű is igazolja Mithrász-szentély is volt. A város a vizet nagy valószínűséggel a Čikola forrásától, Mirlović poljéról kapta. Az akvadukt maradványai még a 19. század végén is látszottak. Magnum utolsó említése 533-ban a második salonai zsinaton a ludrumi püspökség alapítása alkalmával történt. A falut környező településekkel együtt 1522-ben szállta meg a török és csak a 17. század végén szabadították fel a velencei seregek. A török uralom idején területe a Klisszai szandzsák része volt. Az iszlám uralom ellenére a keresztény hit is erősödött, melyről a ferences szerzetesek gondoskodtak. A szabad vallásgyakorlást szultáni rendelet is biztosította. 1797-ben a Velencei Köztársaság megszűnésével a Habsburg Birodalom része lett. 1806-ban Napóleon csapatai foglalták el és 1813-ig francia uralom alatt állt. Napóleon bukása után ismét Habsburg uralom következett, mely az első világháború végéig tartott. A falunak 1857-ben 404, 1910-ben 405 lakosa volt. Az első világháború után rövid ideig az Olasz Királyság, ezután a Szerb-Horvát-Szlovén Királyság, majd Jugoszlávia része lett. 1991-ben csaknem teljes lakossága horvát nemzetiségű volt. A délszláv háború során a település bár a frontvonalba esett végig horvát ellenőrzés alatt maradt. A településnek 2011-ben 148 lakosa volt.

Lakosság

Nevezetességei 
Municipium Magnum római település maradványai.
A Via Gabianina római út maradványai.
Sinodium dalmát erődített település romjai.

Jegyzetek

További információk
 Ružić község hivatalos oldala

Fordítás

Šibenik-Knin megye települései