Sátori Pál
Sátori Pál, 1883-ig Pafcsuga (Körösladány, 1859. február 3. – Pesthidegkút, 1916. október 18-20 körül) műlakatos.

Életútja

Szülei, Pafcsuga Pál és Sátori Anna, kereskedőcsaládokból származtak. Olasz származású, Rómából költöztek Magyarországra. Szülei római katolikusok voltak, a keresztelési anyakönyvbe körösladányi születéssel 1848 és 1864 között még hét testvérét anyakönyvezték. Tanulmányairól annyit tudunk, hogy műlakatos volt és valószínű, hogy a Békés megyében található Körösladányban nevelkedett és ott sajátította el a mesterséget. 

Pafcsuga családi nevét 1883-ban édesanyja után Sátorira változtatta. 

Kis műhelye volt és főként iparművészeti tárgyak készítésével szerzett magának hírnevet. Kevés munkája azonosítható.  1890-ben szerepel először a budapesti lakatosmesterek között. Ekkor a VII. kerület Kertész utca 14., 1894-ben már a IX. Üllői út 23., 1896–1898 között a VI. kerület Izabella utca 65., 1902–1904 körül a VI. kerület Rózsa utca 62., 1904–1905 körül a VI. kerület Felső erdősor 3., 1905–1906-ban a VI. kerület Aradi utca 58. szám alatt adja meg nevét a  lakatosok listájában a Budapesti Cím- és Lakásjegyzék. 

1893-ban nála volt gyakorlaton három hónapig Talpai János molnár szülőktől származó, ekkor első évfolyamos Magyar Királyi Állami Felső Ipariskolai tanuló, aki 1900/1901-ben már géplakatossegédként szerepel a budapesti lakásjegyzékben. Ugyancsak ez évben Blumenfeld Mór, a fémvasipari szakon már 3. évfolyamos Magyar Királyi Állami Felső Ipariskolai tanuló szintén nála töltötte gyakorlati idejét.

1907 után az eddigi források szerint Körösladányba költözött, földet és szőlőbirtokot vásárolt, s itt tartott fenn lakatosműhelyt. 

Eddig egyetlen híres alkotása ismert, a Műcsarnok főkapuja, amelyet vörösrézből készített el, de a csarnok egész vasszerkezetét az ő kezei formázták. 1892-ben bízták meg a Műcsarnok felújításával, majd 1896-ban adták át ünnepélyes keretek között I. Ferenc József magyar király társaságában s egyúttal megnyitották a Millenniumi kiállítás képzőművészeti rendezvényét is. Munkájáról a Műcsarnok egy 1996-ban megjelent könyvében is szót ejt, valamint képpel is illusztrálja.
1896-ban kiállítási éremmel tüntették ki iparművészeti haladásért, jó ízlésért és jó munkáért. Ambrozovics Dezső a Műcsarnok főkapujának ismertetésekor Sátori Pált „jeles magyar lakatos-művész”-ként említi.

Halálát az anyakönyvi bejegyzés szerint tüdőgyulladás okozta.

Jegyzetek

További információk 
 Matlekovits Sándor (szerk.): Magyarország közgazdasági es közművelődési állapota ezeréves fennállásakor és az 1896. évi ezredéves kiállitás eredménye, 7. kötet. Budapest : Pesti Könyvnyomda Rt., 1898
 Csizik Gyula: Fémmunkák. In: Ráth György – Györgyi Kálmán (szerk.) Az iparművészet 1896-ban: millénniumi emlékkönyv. Budapest, Magyar Iparművészeti Társulat, 1897. 195–215. oldal
 Ambrozovics Dezső: A városligeti új műcsarnok. Az iparművészet 1896-ban - Milléniumi emlékkönyv (1897) Millénniumi emlékművek Magyar Iparművészet - Művészi Ipar

Magyar lakatosok
1859-ben született személyek
1916-ban elhunyt személyek
Családi nevüket magyarosított személyek
Magyar műlakatosok
Magyar iparművészek
Tüdőgyulladásban elhunyt személyek