Johannes Tauler
Johannes Tauler, magyarosan Tauler János, (Strasbourg, 1300 körül – Strasbourg, 1361. június 16.) domonkos szerzetes, aki Eckhart mesterrel és Heinrich Susóval együtt a késő középkori, német nyelvű Rajna-vidék egyik fő misztikusa volt.

Élete 
Strasbourgban született. Fiatalon, 1318-ban, a városában belépett a domonkos-rendbe, mert saját bevallása szerint az aszketikus rendi élet vonzotta.

Lehetséges, hogy miközben a kolostorban tanult, hallotta Eckhart prédikációját. Amikor a rend kölni egyetemének hallgatója volt, közelebbről megismerkedett Eckharttal. 
Tudjuk, hogy Eckhart ott tartott előadást 1326-ban, amikor eretnekséggel vádolták.
Valószínűleg Kölnben ismerte meg Susót is.
Hogy Párizsban is tanult-e, bizonytalan; valószínűleg visszatért Kölnből Strasburgba.

Körülbelül 1339-től 1347-ig vagy 1348-ig Bázelben élt, ahol felvette a kapcsolatot az ún. „Isten barátai”  nevű körrel. A kör olyan személyekből állt, akik a misztikus életet kedvelték, és az „Isten barátai” nevet adták maguknak a János 15:15  alapján. Nördlingeni Henrikkel  együtt a közösség központjába került.

1352-ben visszatért Strassbourgba és ott – illetve más városokban prédikátorként és lelki vezetőként működött. Főleg Köln és Strasbourg között végezte lelkipásztori tevékenységét, különösen a női kolostorokban. Strasbourg volt a lelke egy csoport misztikusnak, köztük Rulman Merswinnek  akinek a gyóntatója volt. Merswin (1307-1382), a korábbi kereskedő, több spirituális mű szerzője lett.

Tanítása 
Tauler misztikusként abban különbözik Eckharttól, hogy sokkal kevésbé foglalkozik a panteizmushoz vezető filozófiai gondolatokkal.
Bár igazhitűségét többször kétségbe vonták, nem mondható panteistának, mert az Istennel való egyesülést nem lényegi, hanem kegyelmi egyesülésnek vallotta.

A gyakorlati kereszténységre fektetette a hangsúlyt, az egyházban elharapózott visszaéléseket pedig szigorúan ostorozta. 

A szerzetesi szegénységi ideált „lelki szegénységgé” szublimálta.
A vallásos élet csúcspontját Isten mélységeiben való elmerülésben látta.

Jámborsága, beszédeinek megrázó komolysága nagy hatást gyakorolt hallgatóira. Nagyon elterjedt népi olvasmánnyá vált A szegény Krisztus követéséről írt munkája. A kortársai a doctor sublimis et illuminatus címmel tisztelték meg.

A Luther általi nagyrabecsülésének köszönhetően időnként a reformáció előfutárai közé sorolták.

Magyarul megjelent művei 

A hazatérés útjelzői. Beszédek a misztikus útról; szerk., bev., jegyz. Buji Ferenc, ford. Révész Mária Magdolna, Buji Ferenc; Paulus Hungarus–Kairosz, Bp.–Szentendre, 2002 , 475 p.

Jegyzetek

Források 
  Chobot Ferenc: Jézus Krisztus egyházának története, II. kötet (középkor), Budapest–Rákospalota, 1907
 Catholic Encyclopedia: John Tauler

Egyéb kapcsolódó irodalom 
 Walter Nigg: A misztika három csillaga. Eckhart, Suso, Tauler domonkos misztikusok; ford. Midling Andrea; utószó Hankovszky Béla Jácint; Paulus Hungarus–Kairosz, Bp., 1999 , 274 p.

Kapcsolódó szócikkek 
 Középkori latin irodalom
 Misztika

Domonkos-rendi szerzetesek
Középkori teológusok
Misztikusok
Középkori egyházi személyek
1361-ben elhunyt személyek
Német teológusok
Strasbourgiak