Hattyúdal (legenda)
A hattyúdal egy idióma, valakinek a minden addigit felülmúló  legutolsó színpadi vagy drámai megjelentésére, vagy a  halála előtt alkotott  legutolsó művére (pl. versére) utal. Egy másik meghatározás szerint a hattyúdal "az utolsó színpadi, drámai fellépés, vagy bármilyen utolsó munka, amikor az előadó tudatában van annak, hogy ez lesz élete utolsó fellépése, és emiatt mindent belead egy utolsó, nagyszerű próbálkozásba."

A kifejezés eredete  
A kifejezés metaforikus használata - egyesek szerint - az  ókori Görögországig, a Kr. e. 3. századig nyúlik vissza. A hattyú nem bánatában énekel, hanem dala a túlvilági boldogság előérzete. Ovidius így ír: "végső, bús panaszát haldoklón zengi a hattyú". Aesoposnak az egyik meséjében is szerepel a hattyú éneke. Ezzel szemben az Oxford English Dictionary az angol  "swan song" vagy  "swan-song" kifejezést a német  schwanen(ge)sang vagy schwanenlied szavakból vezeti le.

A kifejezés előfordulása a művészetben 
 Hattyúdal, 1963-as magyar film
 William Shakespeare Velencei kalmár című darabjában Portia felkiált:"Let music sound while he doth make his choice; Then, if he lose, he makes a swan-like end, Fading in music."<ref>{{Cite web |url=http://tech.mit.edu/Shakespeare/merchant/merchant.3.2.html |title=A velencei kalmár III. felvonás 2. szín |accessdate=2009-05-08 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20030303093851/http://tech.mit.edu/Shakespeare/merchant/merchant.3.2.html |archivedate=2003-03-03 }}</ref> 
 Orlando Gibbons
 Georg Philipp Telemann 1733-ban írt egy concertót Hattyúdal ("Schwanengesang")'' címen.
 Tennyson híres költeményt írt  "A haldokló hattyú" (The Dying Swan) címen."

Jegyzetek

Források 
 Énekel-e a haldokló hattyú?

Kapcsolódó szócikkek 
 Sántha Mihály
 Jámbor Pál
 Vértesi Károly

Legendák
Retorika