кратки вицове за Пътуване
Семейство Иванови все не успявали да заченат дете и решили да си вземат баща под наем. В деня, когато трябвало да пристигне бащата донор, г-н Иванов целунал жена си и смутено казал: 
- Аз изчезвам скъпа, човека ще дойде скоро. 
Половин час по-късно, по една случайност, пътуващ фотограф на бебета позвънил на вратата, надявайки се да реализира продажба. 
- Добро утро, госпожо, аз бих искал да... 
- О, няма нужда да обяснявате, аз ви очаквах - прекъснала го малко нервно г-жа Иванова. 
- Наистина? - озадачил се фотографът - Ами добре, аз съм страхотен специалист по бебета. 
- Точно на това се надяваме аз и съпругът ми. Заповядайте, влезте. 
След минута госпожата попитала, изчервявайки се: 
- Откъде ще започнем? 
- Оставете всичко на мен, госпожо. Аз обикновено правя две пози във ваната, една на канапето и може би няколко на спалнята. Понякога на пода в хола също се получава хубава поза, там е широко и спокойно и можем да поразхвърляме. 
- Ваната? Пода на хола? Нищо чудно, че не сме успели да направим нищо с моя Гошо. 
- Госпожо, никой от нас не може да гарантира успех при всеки опит. Но ако опитаме няколко различни пози и аз щракам от шест или седем различни ъгъла, сигурен съм, че ще бъдете доволна от резултата. 
- Боже мой! Това е много... - ахнала г-жа Иванова. 
- Госпожо, същността на моята работа не позволява да се действа прибързано. Аз лесно мога да ви претупам за пет минути, но съм убеден, че ще бъдете разочарована. 
- Зная това - тъжно отвърнала госпожата. 
- Позволете да ви покажа някои от моите произведения! - казал фотографът, изваждайки албум със снимки на бебета - Ето това го направих в рейс на градския транспорт. 
- Боже господи! - възкликнала госпожа Иванова, мачкайки носната си кърпичка. 
- А тези близнаци се получиха изключително добре, като се има предвид, че беше много трудно да се работи с майка им. 
- Било е трудно? 
- Да, тя беше много претенциозна. Трябваше да отидем в Борисовата градина, за да свършим добре работата около децата. Хората се тълпяха и ни притесняваха. 
- Борисовата градина!? - разширили се очите на госпожа Иванова от изумление. 
- Да, а освен това едно бездомно куче се опитваше да захапе апарата ми и аз трябваше да се пазя от него, докато работя с майката!
Госпожа Иванова се олюляла и възкликнала: 
- Имате предвид, че кучето наистина е искало да загризе вашия апарат? 
- Точно така. Е, госпожо стига съм се хвалил, ако сте готова, аз ще вадя триножника и да започваме работа. 
- Триножник!? 
- Разбира се, госпожо, моят апарат е голям, тежък, 28-сантиметров, професионален. Без да го подпра на триножник не мога да работя с него. Госпожо? Госпожо?! Боже, какво и стана, тя припадна!