кратки шеги за Даскало
В едно градче попът и даскалът били приятели. Веднъж двамата се разхождали заедно по улиците. Срещу тях се задала красива млада жена. Свещеникът сръчкал даскала:
- А, ето я и Лили - вдовицата на Пенчо! Хайде да и изкажем нашето съчувствие!
Когато приближили, той попитал:
- Как си, как си, душице? Тежко ли ти е да живееш самичка?
Хубавицата започнала да нарежда жално:
- На кого ме остави Пенчо такава млада и недолюбенааа? Моите сочни устни сега кой ще ги целувааа?
Попът отговорил със светнали очи:
- Ох, дай, Боже, да съм аз! Дай, Боже, да съм аз!
Жената продължила:
- Моите бели ненки сега кой ще ги галиии?
Попът почнал да си глади похотливо брадата:
- Ох, дай, Боже, да съм аз! Дай, Боже, да съм аз!
Лили карала в същия дух:
- Моите бели баджаци сега кой ще ги надигааа?
На попа направо му потекли слюнките:
- Ох, дай, Боже, да съм аз! Дай, Боже, да съм аз!
Красавицата сменила плочата:
- А моите гладни дечица сега кой ще ги нахраниии?
Попът се обърнал сърдито към своя приятел:
- Даскале, айде кажи и ти нещо, бе! Няма само аз да успокоявам жената!