развеселяващи истории за Есен
Ода за Студента:

 Жив е той, жив е! 
 Там под юргана, 
 потънал в мисли лежи и пъшка. 
 Студент със поглед забит в тавана, 
 студент от лекции свикнал да кръшка. 
 От една страна декан го ручка, 
 от друга съвест на две строшена, 
 очи тъмнеят, глава се люшка 
 - зер не е пил вода студена! 
 Лежи студентът, 
 а в механата нещо го силно, страстно влече, 
 хлебарка скърца нейде в кревата, 
 а му се вече яйцето пече. 
 Сесия е сега! 
 Пейте робини тез тъжни песни! 
 От института ще да замине и този студент. 
 Но замълчи сърце! 
 Тоз, който мързел е по природа, 
 той не умира. 
 Него жалеят баща и майка - цялата рода. 
 Без жал пилеят сухи парици 
 - като са майка и баща овчици. 
 Tой ще да ги до гроба стриже. 
 Вуйчо владика - юнашка птица 
 - за братов син ще се погрижи. 
 Настане вечер. Печка затлее. 
 Колеги пълнят квартирата тясна. 
 Познат засвири, тълпа запее, 
 "На есен с песен", юнакът крясна. 
 Родни колежки с дивни премени чудни, 
 прекрасни танци поемат. 
 И потанцуват с лица засмени, 
 па при студента дойдат та легнат. 
 Една му уиски налива бърже, 
 друга му вино бяло прибавя, 
 трета го в уста целуне бърже, 
 а той я гледа мила, засмяна. 
 "Кажи ми, татко, де е файдата 
 от тез студентски гладни години? 
 Да смуча ази твойта заплата 
 дорде ми кефът не попремине." 
 И плеснат с ръце та се прегърнат, 
 и с песни тръгват из махалата. 
 Вървят и пеят, дорде осъмнат, 
 дорде си найдат нейде белята. 
 Но съмна вече. 
 А под юргана спи си студентът. 
 Ще рече човек, че вред е рано, 
 а времето скъпо тече ли, тече!