разкази с хумор за Усмивки
Напред-назад... Напред-назад. Навътре-навън, малко наляво, малко надясно... Тя чувстваше потта по челото, между гърдите си и по гърба. Почти беше към края на силите си, а той в екстаз, с усмивка, следеше движенията ѝ... Напред-назад, напред-назад, отново и отново. Сърцето и щеше да се пръсне, лицето и беше червено, тя изстена. После почна да стене по-силно и по-силно. Накрая, тотално изтощена, тя изкрещява:
- Добре, копеле, не мога да паркирам успоредно, направи го ти щом толкова знаеш!