jokes за Таралежи
След заточение в Сибир Ежко Бежко с остригана глава се прибира в родните гори Тилилейски. Още след първото дърво го напипал Кумчо Вълчо:
 - Стой питке житена, ще те ям!
 - Аз не съм питка житена, аз съм Ежко Бежко.
 - Не е вярно, питка си. Ежко Бежко е с бодли... - и го погнал.
 С големи усилия таралежа успял да избяга. Тъкмо се успокоил и насреща му - Баба Меца.
 - Сто-о-й, питке житена, ще те ям.
 - Аз не съм питка житена, аз съм Ежко Бежко!
 - Лъжеш, Ежко Бежко е бодлив. Питка си. - и тя го подгонила.
 Едвам се спасил и този път таралежа. Спрял до едно дърво да си почине, а измежду храсталаците се изшмулила Кума Лиса.
 - О-о, здравей питке житена!
 - Ама не съм питка житена, Ежко Бежко съм.
 Огледала го лисицата оттук, оттам цъкала замислено и по едно време казала.
 - Че не си питка, не си. Ама и Ежко не си. Някакво животно си, но какво точно - не знам. Само Великият мъдър Бухал може да каже. Отиваме при него и ако каже, че не си Ежко Бежко - ще те ям.
 Тръгнали те. Вървели, вървели, минали девет реки, девет планини, девет пропаси и накрая стигнали вдън гори Тилилейски. На вековен дъб, на най-ниския клон клечал Великият мъдър Бухал и пушел хашиш. Приближила се лисицата, поклонила се почтително и се провикнала:
 - О-о Велики и мъдри, отдели ми от ценното си време. Погледни това същество и кажи - какво животно е той?
 Примигнал бухалът бавно, изпуснал няколко кълбета дим, затворил очи и потънал в дълбок размисъл.
 По някое време отворил очи, поклатил бавно глава и мъдро казал:
 - М-м-м да-а-а, така значи изглеждали те - северните елени...