пародии за Коняк
Червената шапчица, Ерих Мария Ремарк
 - Ела при мен - каза вълкът.
 Червената шапчица наля две чаши коняк и седна на леглото и вдишваха познатия дъх на коняка. В този аромат имаше тъга и умора - тъгата и умората на гаснещата привечер. Конякът беше самият живот.
 - Свършено е вече - каза тя. - Нямам вече на какво да се надявам повече. Аз нямам бъдеще.
 Вълкът мълчеше. Той беше съгласен с нея.