шега за Аллах
О, Тулуза!
 Три дена чорбарский дефанс
 как вратата си брани. Група роми
 трепетно повтаря на Удоджи ревът.
 Пристъпи ужасни. Дванайсетий път
 гъсти френски орди лазят по мръсната нива -
 на Чорбата терена. Рояк след рояк!
 Ели Боп сочи вратата пак
 и вика:"Търчете! Тамо са ромите!"
 И франсетата тргъгват с викове сърдити
 и "Аллах" гръмовно въздуха разпра,
 изкряскан от Велизаровите уста.
 Пушкалата екнат. Турците ревът,
 насипи налитат и падат, и мрът; -
 Идат като овци, бягат като овци
 и пак се завръщат; маймуни армейски!
 Нищо. Те ще паднат, нечестно, със страх -
 но толкоз си могат, да им се сърдим е крах!
 Последният напън вече е настал,
 Иво Петров, даже гащите е изцапал.
 Тогава Младенов, наший генерал,
 ревна гороломно: "Жалки опълченци,
 венчайте Панчерево с лаврови венци!
 на вашата сила Балев повери
 партията, режима и себе дори!"
 При тез думи силни чорбарите жалки
 напълниха своите гащички малки.
 Данчо Пумлата във унес понесен
 изрита топката с удара си бесен.
 Йоще миг - ще падне заветният хълм.
 Изведнъж Жиняка пристигна със гръм.
 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
 "Грабвайте трионите!" - някой си изкряска
 и дереци метални фръкнаха завчаска
 кат демони черни над свински рояк,
 катурят, струпалят - вратие изчезнаха пак!
 И днес йощ Балканът, щом буря зафаща,
 спомня тоз ден бурен, шуми и препраща
 фразата "Урви сте!", която тогава отекна
 и на всички левскари, на които олекна,
 че няма веч чорбарския зор да се гледа!