The Jews of Yemen did not follow the halakhic ruling of Maimonides, where it was made sufficient to merely recognise their features before eating them.(Original Hebrew: א,כא מיני חגבים שהתירה תורה, שמונה; ואלו הן: (א) חגב; (ב) ומין חגב, והיא הדובנית; (ג) חרגול; (ד) ומין חרגול, והיא עצרוניא; (ה) ארבה; (ו) ומין ארבה, והיא ציפורת כרמים; (ז) סולעם; (ח) ומין סולעם, והיא יוחנה ירושלמית. א,כב מי שהוא בקי בהן ובשמותיהן, אוכל; והצייד נאמן עליהן, כעוף. ומי שאינו בקי, בודק בסימנין; ושלושה סימנין יש להן: כל שיש לו ארבע רגליים, וארבע כנפיים שחופות רוב אורך גופו ורוב היקף גופו, ויש לו שני כרעיים לנתר בהן--הרי זה מין טהור. ואף על פי שראשו ארוך ויש לו זנב--אם היה שמו חגב, טהור.)</ref> Instead, they ate only those locusts that they acknowledged in their own tradition as being edible, namely, the desert locust (Schistocerca gregaria), and which they called in Yemenite Jewish parlance, "ğarād".