צהר: נראה שהוא החלון, שנזכר למטה (ח' ו') והוא מל' צהרים, כי מן החלון בא האור, אעפ"י שזה לא היה מאיר לאנשי התבה, כי היה סגור, וכשרצה נח פתח אותו. ודעת Albertus Schultens ואחריו רוז', כי צהר הוא (כהוראתו בל' ערבי) שפוע, גג משופע, שיפלו מעליו מי המבול, ולא ינוחו על התבה; ואמת הוא, כי כן נעשתה התבה, אך אין צורך שיהיה זה במשמעות מלת צהר, כי כבר נירמז במליצת ואל אמה תכלנה מלמעלה.