דבר אחר: זכור לאברהם אמר רבי אבין בשם ר' אחא: משל למלך, שהפקיד לו אוהבו אצלו עשרה מרגליות. מת אוהבו והניח בת אחת, עמד המלך ונטלה לאשה, ועשאה מטרונה, ונתן לה שלשלת אחת של עשר מרגליות, ונתנה אותה בצוארה. לאחר ימים אבדה השלשלת, התחיל המלך מבקש להוציאה. אמר: מגרשה אני מביתי, אוציאה מאצלי. נכנס שושבינה אצל המלך, והיה מפייסו ולא היה המלך נשמע לו, אלא היה אומר: מגרשה אני מאצלי. אמר לו: למה אדוני המלך? אמר: שנתתי לה עשר מרגליות ואבדתן. אמר: חי מרי המלך, אעפ"כ צריך אתה להתפייס ולרצותה. לא היה המלך שומע לו, כיון שראה השושבין מה שבקש לעשות עמה ואינו מתרצה, אלא מתריס ואומר: אגרשנה אני! אמר לו: בשביל עשר מרגליות שאבדה אתה מבקש להוציאה?! אין אתה יודע, שאני יודע שהפקיד אביה אצלך עשר מרגליות?! יוצאות עשר בעשר! כך, כיון שעשו ישראל אותו מעשה, היה האלהים כועס עליהם, התחיל אומר הקב"ה: הרף ממני ואשמידם. אמר משה: רבון העולם! על מה אתה כועס על ישראל? אמר: בשביל שבטלו עשרת הדברות. אמר לו: יש להן מהיכן ליפרע. אמר לו: מנין? אמר: הזכר שנסית אברהם בי' נסיונות, ויצאו עשר בעשר. הוי, זכור לאברהם ליצחק ולישראל: