ועתה שא נא כליך, שחוז מאני זינך, שלא תאכילני נבילות וטריפות. סב מאני זינך, שלא תאכילני גזילות וחמסים. תֶּלְיְךָ, אמר לו: הרי הברכות תלויות למאן דחמי ליה למתברכא, הוא מתבריך. דבר אחר: שא נא כליך, זו בבל, (דניאל א): ואת הכלים הביא בית אוצר אלהיו. תֶּלְיְךָ, זו מדי, (אסתר ו): ויתלו את המן על העץ. קשתך, זו יון, שנאמר (זכריה ט): כי דרכתי לי יהודה קשת. וצא השדה, זו אדום, ארצה שעיר שדה אדום. ועשה לי מטעמים ר' אליעזר בשם רבי יוסי בר זימרא אמר: שלושה דברים נאמרו בו בעץ שאכל אדה"ר: טוב למאכל, ויפה לעינים, ומוסיף חכמה. ושלושתן נאמרו בפסוק א', שנאמר (בראשית ג): ותרא האשה כי טוב העץ למאכל, מכאן שהוא טוב למאכל וכי תאוה הוא לעינים, מכאן שהוא יפה לעינים להשכיל, מכאן שהוא מוסיף חכמה, היך מה דאת אמר: (תהלים פט): משכיל לאיתן. וכן יצחק אמר: ועשה לי מטעמים. אמר לו: בתחלה הייתי נהנה מן הראייה, ועכשיו איני נהנה אלא מן הטעם. וכן שלמה אומר: (קהלת ה): ברבות הטובה רבו אוכליה, מכאן לסומין שאינם שבעים, לא דמי ההוא דחמי סולגיתא פניא וכפן, לההוא דחמי סולגיתא מליא ושבע. וילך עשו השדה לצוד ציד להביא, אם מצא הרי מוטב, ואם לאו, להביא, מן הגזילות ומן החמסין: