לערים: אנקלוס והמפרשים פירשו מעיר לעיר, ואמנם לפי זה היה לו למקרא לומר אל ערים, או מעיר אל עיר, לא לערים, כי הפרש גדול יש בין שמוש אות הלמ"ד, ושמוש מלת אל, ומעולם לא תמצא בתנ"ך מ..... ל.... אלא מ... אל, כמו מיום אל יום (במדבר ל' ט"ו), מן הקצה אל הקצה (שמות כ"ו כ"ח), רק באסתר מיום ליום ומחדש לחדש ובד"ה (ב' ל' י') מצאנו מעיר לעיר, ואין מביאין ראיה מספרי הגולה. וכן שרש עבר לא תפול אחריו אות הלמ"ד, אלא מלת אל, כגון ואעברה אל בני עמון (שופטים י"ב ג'), ונעברה אל מצב פלשתים (שמואל א' י"ד א'), כי הלמ"ד לא תבוא אלא לענין ההנאה והתועלת; ומלת אל תבא תמיד להורות על המקום, כגון מי יעבר לנו אל עבר הים (דברים ל' י"ג), עברו לכם אל ארץ אחזת ה' (יהושע כ"ב י"ט) מלות לנו ולכם נופלות על בני אדם שלהנאתם תהיה העברה, ואל נאמר על המקום שאליו תהיה, ואומרים והעברתם את נחלתו לבתו (במדבר כ"ז ח'), כי אין הנחלה עוברת ממש ממקום למקום, רק הנאת אחוזתה תעבור מאיש לאיש. על כן לא יתכן שייה פירוש לערים מעיר אל עיר, ועל כן נ"ל כדעת תלמידי מוהר"ר משה הלוי עהרענרייך כי מלת לערים היא מליצה בפני עצמה ובלתי קשורה עם העביר, אך היא על דרך תפקדו אותם לצבאותם (במדבר א' ג'), בני שמעון למשפחותם (שם כ"ו י"ב), ונקרבתם בבקר לשבטיכם, יקרב למשפחות, תקרב לבתים, יקרב לגברים (יהושע ז' י"ד), שענינם: חלוקים לצבאות, למשפחות, לשבטים וכו'; אף כאן חלוקים לערים, כלומר שלא הפריד אנשי עיר אחת ולא שלח קצת מאנשי העיר אל מקום אחד וקצתם אל מקום אחר, אבל העביר כל יושבי עיר אחת אל מקום אחד וכל יושבי עיר אחרת אל מקום אחר, כדי שלא להפריד בין הדבקים ולבלתי הרחיק איש ממיודעיו ורעיו, ומלת העביר קשורה עם הקצה גבול מצרים ועד קצהו, העביר את העם מקצה אל קצה, אך בהעבירו אותם לא לקחם אחד אחד, אבל לקחם אגודות אגודות, והיו כל יושבי עיר אחת לאגודה אחת. וענין הטלטול הזה קלעריקוס הביא קצת דמיון לזה ממה שהירודוט מעיד כי אנשי המלחמה אשר במצרים היו להם שדות שהיו העם עובדים אותם בשבילם, אך לא היו שדות מיוחדים להם, אלא שנה כאן ושנה אחרת במקום אחר. ובס' שומרונים וכן בתרגום אלכסנדרי העביד אותו לעבדים ויפה אמר ראז' כי מליצה כזאת העביד לעבדים לא נמצאת, ואין לה ענין.
