דרך תיקון הדור, הוא אמנם בתחילה הדרך הכללי, דרך הרוח, כי צריך לצקת רוח ד' אהבת התורה והמצות, והדעות המביאות לזה, והמדות וההרגשים המתיחשים להם, על לבב בני הנעורים. וכל זמן שצריך לעבוד על דרך הרוח הכללי, שלא יהיה הפוך מדרך רוח ד' אשר עלינו, אין צריך כל כך לדקדק בתוכחת המעשים בפרטיות, כל זמן שמרגישים שהדברים עוד לא יהיו נשמעים. כי כמו שיש בחולי הגוף חולי הנפש — שכחות הנפשיים מתחלשים ואחר כך בא על ידי זה רפיון וחלישות באיברים, וישנם גם כן חולי הגוף שמקום המחלה הוא העצם והבשר ומכל מקום על ידי זה נחלש גם כן הכח הנפשי — וצריך לרפא את החלאים שיסודם הוא מחלת הנפש בדברים המרפאים את הנפש, וחולי הגוף בדברים המרפאים את הגוף, אף על פי שהמחלה מתגלה בשני האופנים, בשני החלקים בגוף ובנפש, מכל מקום הדבר הולך אחר השורש. כן הדבר במחלות הזמן, שנחלה כח הרוח מפני שזה זמן כביר שלא שמנו עסק קבוע איך לכונן את רוח ישראל בדעת והשכל בדרכי השי״ת לפי הערך הנדרש, על כן עלו במערכות של חינוך הרוח קמשונים וסברות של בוסר, והולידו על ידי עצמם או על ידי גרמתם כמה חסרונות. וזרות הרוח לתורה ולישראל, שעושה מחיצה של ברזל בין ישראל לאביהם שבשמים, גרמה קציצת נטיעות המעשים, כי הם מוצאים את מעשי התורה והמצות כמו זרים לרוחם, ״אכתב להם רבי תורתי, כמו זר נחשבו״. על כן אין מועילות פעולות פרטיות איך לקרב אל המעשים, כי אם צריך לכונן את דרך הרוח על ידי הסרה של יתידות הדרכים שעמדו לשטן לדרך הרוח, וללמד את הוד והדר, את החן והיופי, את האמת והצדק, שיש בדרך ד' הטובה והרחבה, עד שנזכה להביאם למדה זו שיהיו המעשים קרובים ללבם ונשתדל אז בתיקון המעשים. אבל להקדים המעשים כל זמן שהרוח הוא זר ומהרס, אין בו תועלת. כי אם לאט לאט צריך לקרב את הלבבות ולהמשיכם גם כן למעשים, שהמעשים הם הגורמים היותר גדולים לתחית הרוח וקדושתו. אבל העיקר צריך שיהיה טהרת הרוח, ואחר כך תבא הברכה המעשית, שהיא החותמת והתכלית. ״כי אצק מים על צמא ונוזלים על יבשה אצק רוחי על זרעך וברכתי על צאצאיך. וצמחו בבין חציר כערבים על יבלי מים. זה יאמר לד' אני וזה יקרא בשם יעקב, וזה יכתב ידו לד' ובשם ישראל יכנה״. אמנם צריך על זה משקל גדול והבחנה גדולה, מתי להניח, ומתי להתחיל זירוז המעשים בצירוף חינוך הרוח הכלל.