וירדו בדגת הים ובעוף השמים ובבהמה ובכל הארץ ובכל הרמש הרומש על הארץ: הרמב"ן פירש ובכול הארץ על הארץ עצמה, לעקור ולנתוץ ולחפור נחושת וברזל, ולכאורה יקשה איך ידבר על הארץ עצמה ואח"כ יחזור וידבר על הרמש הרומש עליה, ואחד מתלמידי היה מתרץ, שהוא כלל שאחר הפרטים, כאילו אמר וירדו בדגת הים ובעוף השמים ובבהמה ודרך כלל ירדו בכל הארץ ובכל מה שרומש עליה, ויהיה הרמש הרומש כולל בעלי חיים כולם, וכמו שאמר בפסוק שאחר זה ורדו בדגת הים ובעוף השמים ובכול חיה הרומשת על הארץ. ואני אומר, כי שאר בעלי חיים נקראים בשר הרומש על הארץ, חיה הרומשת על הארץ, אבל מליצת הרמש הרומש על הארץ לא נמצאת בשום מקום על בעלי חיים כולם, אלא על הרמשים בלבד. והנה בפסוק שאחר זה כתוב וכבשוה, על הארץ עצמה, לפיכך נראין דברי הרמב"ן, שגם כאן באמרו ובכול הארץ היתה הכוונה על כבישת הארץ עצמה, לחפור ולנטוע ולבנות בתים ולעשות בה כרצוננו, ואח"כ הזכיר הרמשים להיותם (כדברי תלמידי יוסף ירא) קרובים לקרקע, וגם דרים בתוך האדמה, ונראים כנולדים מן האדמה, לפיכך אחר שאמר שירדו בכול הארץ, הוסיף שירדו גם ברמשים הנראין כדבקים בה וכחלק ממנה, והכוונה שהאדם בעבדו את האדמה הוא מגרש ומכרית הרמשים אשר בתוכה.