אמנם, פעמים רבות יחוש בעצמו איזה צמצום בגשתו לעבודות פרטיות מעשיות, מפני שכפי תכונתו הוא צריך לרומם את השקפתו בכלל על הערך של המצות כולן. על כן, ימצא את עצמו מצד השקפתו הראשונה הפעוטית שנתחברה לצורת המצות ויחושן בנפשו, כאילו הן קטנות ומצומצמות לפניו. על כן, צריך להרחיב דעתו בדברי תורה בעומק דעה ורגש, עד שישכיל לרומם את כללות ערך הקדושה של הציור הפרטי של תורה ומצות בנפשו. ואז יאזר בגבורה ויעוטר בתפארה, ויזכה להביט על המצות בפרטיותן בהבטה מלאה הוד אלהי, המוספת לו אהבה שמחה וגדולה בנפש. וזה המאורע יארע גם כן בדור שלם, בשעה שכבר יגיע זמן התפתחות הדעות, שיוכל להשקיף על התורה והמצות במבט  יותר קדוש ורם, יוקטנו אצלו המצות הפרטיות ותגלה בהן העצלות וזלזול, ואינם באים כי אם כמבשרים ישע של זירוז לרומם את הרוחות ביותר. ״אם נזדקנה אומתך עמוד וגודרה״, ״עת לעשות לד׳״, מתי? בעת אשר ״הפרו תורתך״. והנה דורנו זה בא עד משבר. המצות שנתנו כל כך אור וחם ללבן של ישראל, נפלו בלב רבים מערכן וכבודן מאפס הכרה, וביותר מהתישנות ההכרה הכללית המפורסמת שעברה, שצריך לחדש רוח נכון וחדש, ולהפיח מאוצר רוח ד׳ אשר על עמו ונחלתו בכללות רוח חיים בטל של תחיה, על ערך כללותה של תורה ופרטיות המצות, לעשות להן אזנים, באופן שישא גם הרוח היותר עדין ויותר מוסרי את חילו לנוב פרי תנובה לאהבת התורה ומצותיה. והדור הצעיר שמבקש לראות חיים של גבורה ושל אהבה, יוכל ביושר לבב להתקרב לתורה ולמצות, בתביעה פנימית מוסרית שתוכל להתרחב ולהתגדל עם הגידול של כל הרעיון המלא של פיתוח המוסר הכללי האנושי והמוסר הלאומי, בהכרה עליונה ומפוארת, שדברי ד׳ הם דברים חיים קיימים נאמנים ונחמדים לעד ולעולמי עולמים.