עוד אחד. סוף סוף לרעה ע''פ ב' לא משכחת ליה, אי אחד עשר מזכים וי''ב מחייבים אכתי חד הוא, אי י' מזכין וי''ג מחייבין תלתא הוו. א''ר אבהו אי אתה מוצא אלא במוסיפין דעושין בית דין שקול לכתחלה. וקמ''ל דאותו שאומר איני יודע כמאן דליתא, ואי אמר מלתא לא שמעינן ליה. פירש''י בין לזכות בין לחובה. וכ''ד הר''א. אבל הר''מ לא כתב אלא שאינו חוזר ומלמד חובה כו'. ועוד נפלאתי שבסוף פ''ה שנינו כשהוסיפו עד שבעים ואחד, ל''ו מזכין ול''ה כו', ש''מ דמצי למיהדר ביה זה שאמר א''י, ועתוי''ט: