דבר אל בני ישראל ואמרת אליהם איש כי יהיה זב מבשרו וגו' - הדא הוא דכתיב (קהלת יב): וזכור את בוראיך בימי בחורותיך. תנן, עקביא בן מהללאל אומר: הסתכל בשלשה דברים ואין אתה בא לידי עבירה: דע מאין באת? מטפה סרוחה. ולאן אתה הולך? לעפר רמה ותולעה. ולפני מי אתה עתיד ליתן דין וחשבון? לפני מלך מלכי המלכים הקב"ה וכו'. ר' אבא בר כהנא אמר, בשם רב פפי ור' יהושע דסכנין, בשם ר' לוי: שלשתן דרש ר' עקיבא מתוך פסוק אחד, וזכור את בוראך, בְּאֵרְךָ זו ליחה סרוחה. בּורְךָ, זו רמה ותולעה. בּורְאֳךָ, זה ממ"ה הקדוש ברוך הוא שעתיד ליתן לפניו דין וחשבון. בימי בחורותיך, ביומי טליותך, עד דחילך עלך. עד אשר לא יבואו ימי הרעה, אלו ימי זקנה. והגיעו שנים אשר תאמר אין לי בהם חפץ, אלו ימי המשיח שאין בהם לא זכות ולא חובה. עד אשר לא תחשך השמש והאור וגו'. השמש, זה קלסתר פנים. והאור, זה המצח. והירח, זה החוטם. והכוכבים, אלו ראשי לסתות. ושבו העבים אחר הגשם ר' לוי אמר: תרתי, חדא לחברייא וחדא לבוריא. חדא לחבריא, בא לבכות זלגו עיניו דמעות. חדא לבוריא, בא להטיל מים הגללין מקדמין אותו. ביום שיזועו שומרי הבית וגו' ביום שיזועו שומרי הבית, אלו ארכבותיו. והתעותו אנשי החיל, אלו צלעותיו. רבי חייא בר נחמן אמר: אלו זרועותיו. ובטלו הטוחנות, זה הַמַּסָּס. כי מעטו, אלו השינים. וחשכו הרואות בארובות, אלו העינים. ר' חייא בר נחמן אמר: אלו כנפי הריאה שמשם יוצא הקול. וסגרו דלתים בשוק, אלו נקביו של אדם שהן כמו דלת הפותח והסוגר. בשפל קול הטחנה, בשביל שאין המסס טוחן. ויקום לקול הצפור, הדין סבא כד שמע קול צפרין מציצין. אמר בליביה: ליסטין אתאן למקפחא יתי. וישחו כל בנות השיר, אלו שפתותיו. ר' חייא בר נחמיה אמר: אלו הכליות שהן חושבות והלב גומר. גם מגבוה יראו וגו' גם מגבוה יראו, הדין סבא דצווחין ליה: זיל לאתר פלן. והוא שאיל ואמר: אית תמן מסקין? אית תמן מחתין? וחתחתים בדרך ר' אבא בר כהנא ור' לוי, ר' אבא בר כהנא: חיתיתא של דרך נופל עליו. וחרנא אמר: התחיל מתאווה תוואים. אמר: עד אתר פלן אית לי מהלך, באתר פלן לית לי מהלך. וינאץ השקד, אילין קרסולות. ויסתכל החגב, זה לוז של שדרה. אדרינוס שחיק עצמות, שאל את ר' יהושע בר חנניא, אמר לו: מהיכן הקב"ה מציץ את האדם לעתיד לבא? אמר לו: מלוז של שדרה. אמר לו: מן הן את מודע לי? אייתי יתיה קומוי, נתנו במים ולא נמחה, טחנו בריחים ולא נטחן, נתנו באש ולא נשרף, נתנו על הסדן והתחיל מכה עליו בפטיש, נחלק הסדן ונבקע הפטיש ולא הועיל ממנו כלום. ותפר האביונה, זו התאוה שהיא מטילה שלום בין איש לאשתו. ר' שמעון בן חלפתא הוה סליק, שאיל בשלמיה דרבי, בכל ירח וירח. כיון דסב יתיב ליה ולא יכול למיסק. יום חד סליק, א"ל: מה עיסקך דלית את סליק לגבי, היך דהוית יליף? אמר ליה: רחוקות נעשו קרובות, קרובות נעשו רחוקות, שתים נעשו שלש, ומטיל שלום בבית בטל. [ופירושו: רחוקות נעשו קרובות, אילין עינייא דהוו חמיין מרחוק, כדו אפילו מקרוב לית אינון חמיין. קרובות נעשו רחוקות, אילין אודניי' דהוו שמעין בחד זמן, בתרי זמני כדו אפילו במאה זימנין לית אינון שמעין. שתים נעשו שלש, חוטרא ותרתין ריגלי ומטיל שלום בבית בטל זו התאוה שמטיל שלום בין איש לאשתו] כי הולך האדם אל בית עולמו, בית העולם לא נאמר, אלא בית עולמו ,מלמד שכל צדיק וצדיק יש לו עולם בפני עצמו. משל למלך שנכנס למדינה ועמו דוכסין ואיפרכין ואיסטרטיוטין, אף על פי שהכל נכנסין בפולין אחד כל אחד ואחד שרוי לפי כבודו. כך אע"פ שהכל טועמין טעם מיתה, כל צדיק וצדיק יש לו עולם בפני עצמו. וסבבו בשוק הסופדים, אלו התולעים. עד אשר לא ירתק חבל הכסף, זה חוט השדרה. ותרוץ גולת הזהב, זו גולגולת. רבי חייא בר נחמיא אמר: זו גרגרת שמכלה את הזהב ומריקה את הכסף. ותשבר כד על המבוע, זו כרס. ר' חייא בריה דר' פפי ור' יהושע דסכנין בשם ר' לוי: לאחר ג' ימים כריסו של אדם נבקעת ומוסרת לפה ואומרת לו: הילך מה שגזלת וחמסת ונתת לי! רבי חגי בשם ר' יצחק מייתי לה מן הדין קריא (מלאכי ב): וזריתי פרש על פניכם פרש חגיכם. רבי אבא בריה דר' פפי ור' יהושע דסכנין בשם ר' לוי: כל תלתא יומין, נפשא טייסא על גופה סברה דהיא חזרה ליה, וכיון דהיא חמיא ליה דאישתני זיוהון דאפוי, היא אזלת לה, דכתיב (איוב יד): אך בשרו וגו'. בר קפרא אמר: עד שלשה ימים תוקפו של אבל קיים. למה? שצורת הפנים ניכרת. דתנן: אין מעידין אלא על פרצוף, פנים עם החוטם, ואין מעידין לאחר ג' ימים. ונרוץ הגלגל אל הבור תרין אמוראין: חד אמר: כאילין גלגליא דצפורי. וחורנא אמר: כאילין רגבייא דטבריא, כמה דתימא (שם כד): מתקו לו רגבי נחל. וישב העפר על הארץ כשהיה וגו' ר' פנחס ור' חלקיה בשם ר' סימון: אימתי הרוח תשוב אל האלהים אשר נתנה? כששב העפר אל הארץ כשהיה, ואם לאו (שמואל א כה): ואת נפש אויביך יקלענה וגו'. ר' ישמעאל ב"ר נחמן מתני לה בשם ר' אבדימי דמן חיפא: לכהן חבר שמסר לכהן עם הארץ ככר של תרומה אמר לו: ראה שאני טהור וביתי טהור, וככר שנתתי לך טהור. אם אתה נותנת לי כדרך שאני נתתי לך מוטב, ואם לאו הריני זורקה לפניך. כך אמר הקדוש ברוך הוא לאדם זה: ראה שאני טהור, ומעוני טהור, ומשרתי טהורים, ונשמה שנתתי לך טהורה, אם אתה מחזירה לי כדרך שאני נותנה לך מוטב, ואם לאו הריני טורפה לפניך. כל אלו בימי זקנותו, אבל בימי בחרותו אם חטא לוקה בזיבות ובצרעת. לפיכך משה מזהיר את ישראל ואומר להם: איש כי יהיה זב מבשרו: