<b>כסדם היינו לעמרה דמינו. </b> העברי ידבר בערך הדמיון לפעמים בפעל דמה ונקשר עם למ''ד לעמורה דמינו, ולפעמים בפעל היה ונקשר לרוב עם כ''ף כסדום היינו. ויש הבדל גדול ביניהם, כי פעל היה הנקשר עם כ''ף מורה שהיה כן ממש, אבל דמה עם למ''ד, מורה שנדמה לו רק במקצת או בדבר אחד, היה ה' כאויב (איכה ב' ה') היה כן ממש, אבל דומה דודי לצבי (שיר ב' ט') היא רק במהירות מרוצתו, כדברי המורה (בראשון מראשון) ואחר שהמליצה זאת תפארתה, שמושגים יתעלו מן הקטן אל הגדול, מן הקל אל החמור, הנה מחק המליצה וכלליה, שלא תרד רק תעלה במושגיה, ולפ''ז אחר שאמר כסדום היינו, שהוא השיווי המוחלטת, איך יאמר לעמורה דמינו שהוא הדימוי במקצת, והיה ראוי לאמר בהפך לעמורה דמינו (ויותר מזה) כי כסדום היינו, וכן אמר המתפלל (תהלות קב ח') דמיתי לקאת מדבר (ויותר מזה, כי) הייתי ככוס חרבות, שוה בהחלט. ומזה תראה כי מ''ש בפירושי לא דבר ריק הוא :
