מדת האהבה לעולם גדולה היא מהיראה, ובכלל החיוב הוא גדול מהשלילה. ישנם לפעמים ענינים גדולים שצדם השלילי נראה ומורגש, וסוברים רבים שזהו כל עקר קיומם. ובאמת, אין השלילה כי אם מצטרפת אל החיוב ונמצאת ממילא, אבל היסוד הוא לעולם הענין החיובי שאיננו זז לעולם אפילו כשהשלילה כבר מסתלקת. ההבדל שבין ישראל לעמים וההרגשה שאנו מרגישים ביתרוננו הגדול והקדוש בתור עם ד' וחבל נחלתו, נח הוא להבינו בצדו השלילי. דהיינו, בהיות העמים עובדי גילולים ודבקים בכל תועבה, הפליא ד' אותנו לו לעם קדוש, לשאת את דגל יחוד שמו בעולמו ולהתקדש בדרכיו ומצותיו. והנה אותם שחשבו שיסוד השלילי דהיינו פחיתות דעותיהם הדתיות ומנהגי החיים הגרועים של העמים הוא יסוד התורה והיהדות, אלה נעשו רפויים בתגבורת הציוויליזציון, בהכירם באומות העולם דעות נכונות במושגי האלהות והמוסר ושכלול מעשים נאים, אף על פי שבאמת עיקר ההשלמה באה להם על ידי אור תורתנו שהבקיע עליהם, מכל מקום אותם הנסמכים בשלילה, לא מצאו להם יסוד נכון ליהדותם בהוה בין עמים הנאורים. ומה גדולה היא הטעות הזאת, לתלות יחודם של ישראל ברפיון ושפלות ענינם של אומות העולם, מה שכל ישעינו וחפצנו הוא שתתפשט דעת אלהים האמיתית ותורת המוסר הצרופה בעולם כולו. היתכן שנהיה חלילה מצפים למניעת התקיימותנו הלאומית, אלא, שיסוד הידיעה האמיתית בתורה הוא להבין שקיום היהדות הוא קיום חיובי. יכולים אנחנו לצרף ולטהר את מושגי הדת והמוסר של כל העמים, ובפרט אותם המושגים של העמים שינקו יסוד חיותם הרוחנית מתורתנו, עד שיהיו צרופים וברורים מכל שמץ שקר ורשע, ודוקא עם זאת הידיעה נשכיל להבין את ערכנו החיובי בשמירת תורתנו המצגת אותנו לעם אשר דוקא עם הקנין המלא של סגולותינו הפרטיות, שהן נשמרות וגם מתפתחות על ידי שמירתה של תורה והרחבת הבנתה, הננו מוצאים את אשרנו ומטרתינו, בו אנו מוצאים את האוצר הטוב שהנחילונו אבותינו להיות הראשונים לנשיאת דגל שם ד' אחד בעולם, שהוא היסוד לכל האורה והמוסר הטוב בעבר, בהוה ובעתיד. ומהדעה הרוממה שהנחלנוה לנו, בקשר כל כך קדוש ומפליא, בירושה כל כך חביבה, והולכת מאבות גדולים וקדושים עד בנים של דור אחרון, מסתעפים כל הפרטים המעשיים והמנהגיים שהכיר עמנו שהם צריכים לשכלולו השלם. שכל הדבק באמת בעמו בכל צדדי הוייתו, וביותר בצדדי הוייתו הרוחנית, יעשה בשמחה את כל החובות המוטבעות בכלל העם על ידי הדרכתה של תורה עם כל הרחבותיה, ולא יחרף לבבו כלל אפילו אם יראה גויים רבים ועצומים אחרים עולים במעלות הדעת והמוסר מבלעדי תורתנו ומצותיה, מפני שהסגולות שהן צריכות להיות נשמרות ומתפתחות בנו על פי טבענו הפרטי הן נזקקות לכל אותה הדרכה של ההתיחדות הארוגה בכלל התורה ופרטיה. וכיון שנהיה משוכללים עם השלמותינו, ודאי נחיה ונתקיים, ובחיותינו והתקיימותינו נבא למטרתינו להיות לעם גדול נבון וחכם כימי עולם. והנה אלה הדברים הם מחשבות של בסיסת היהדות על יסוד החיובי, שאין צורך כלל עמהם להביט בעין רעה על תכונת העמים זולתינו בערכם המוסרי והדתי. ואמר הנביא ״ונלוו גוים רבים אל ד׳ ביום ההוא והיו לי לעם, ושכנתי בתוכך וידעת כי ד' צבאות שלחני אליך. ונחל ד׳ את יהודה חלקו על אדמת הקדש ובחר עוד בירושלים״. אף על פי שיהיה מצב גויים רבים מתוקן ונאור, מלא אור, ויהיו נלוים אל ד׳ במוסרם הפרטי והלאומי, ״והיו לי לעם״, מכל מקום ימצא ערך חיובי ביחודם של ישראל ותודע מטרתם שתצא אל הפועל במקום הנועד לתקומת הלאם ״ונחל ד׳ את יהודה חלקו על אדמת הקדש ובחר עוד בירושלים״