אִם עוד רַבּות בַּשָּׁנִים. אֵין סָפֵק שֶׁאַחַר שֶׁשָּׁהָא הָעֶבֶד בְּבֵית אֲדונָיו זְמַן רַב תִּהְיֶה פְּעֻלָּתו יותֵר מְעֻלָּה מִמַּה שֶּׁהָיְתָה בִּתְחִלַּת הִכָּנְסו לַעֲבד. לְכָךְ אָמַר שֶׁאַף עַל פִּי שֶׁיֵּשׁ זְמַן הַרְבֵּה עַד סוף זְמַן מִמְכָּרו, וְאֵין סָפֵק שֶׁלּא הָיְתָה פְּעֻלָּתו עַל אותו הַשְּׁלֵמוּת שֶׁהָיְתָה עֲתִידָה לִהְיות אִם הָיָה שׁוהֶא כָּל הַזְּמַן, מִכָּל מָקום יִגְרַע מִדְּמֵי מֶכֶר כְּפִי "כֶּסֶף מִקְנָתו", כְּאָמְרָם ז"ל: נִתְרַבָּה כַּסְפּו, מִכֶּסֶף מִקְנָתו (קדושין כ, ב). 