המקיים בלבו הרי זה קיים והמפר בלבו אינו מופר כמו שבארנו לפיכך אם הפר בלבו הרי זה יכול לחזור ולקיים ואם קיים בלבו אינו יכול לחזור ולהפר אלא אם חזר בתוך כדי דבור כדי שלא יהיו כח דברים שבלבו גדול מכח המוציא בשפתיו.