זאת חוקת הפסח - אמר רבי שמעון בן חלפתא: כיון שיצאו ישראל ממצרים, אמר הקדוש ברוך הוא למשה: הזהר לישראל על מצות הפסח, כל בן נכר לא יאכל בו וכל עבד איש מקנת כסף ומלתה אותו וגו', כיון שראו ישראל, שפסל לערלים לאכול בפסח, עמדו כל ישראל לשעה קלה ומלו כל עבדיהם ובניהם, וכל מי שיצא עמהם, שנאמר: וילכו ויעשו בני ישראל. משל למלך שעשה משתה לאוהביו. אמר המלך: אם אין סימנטרי על כל המסובין, אל יכנס אחד מהם לכאן. כך האלהים עשה משתה להם, (שמות יב, ח): צלי אש על מצות ומרורים, מפני שגאלן מן הצרה. אמר להם: אם אין חותמו של אברהם בבשרכם, לא תטעמו ממנו! מיד, כל הנולד במצרים נמולו לשעה קלה, עליהם נאמר (תהלים נ, ה): אספו לי חסידי כורתי בריתי עלי זבח. ורבותינו אמרו: לא בקשו ישראל למול במצרים, אלא כלם בטלו המילה במצרים, חוץ משבטו של לוי, שנאמר ( דברים לג, ח): וללוי אמר תומיך ואוריך. למה? (שם שם, ט): כי שמרו אמרתך ובריתך ינצורו במצרים, והיה הקדוש ברוך הוא מבקש לגאלן ולא היה להם זכות. מה עשה הקדוש ברוך הוא? קרא למשה ואמר לו: לך ומהול אותם. ויש אומרים: שם היה יהושע שמל אותם, שנאמר (יהושע ה, ב): ושוב מול את בני ישראל שנית, והרבה מהן לא היו מקבלים עליהם למול. אמר הקדוש ברוך הוא, שיעשו הפסח, וכיון שעשה משה את הפסח, גזר הקדוש ברוך הוא לארבע רוחות העולם, ונושבות בגן עדן, מן הרוחות שבגן עדן הלכו ונדבקו באותו הפסח, שנאמר (שיר ד, טז): עורי צפון ובואי תימן, והיה ריחו הולך מהלך ארבעים יום. נתכנסו כל ישראל אצל משה, אמרו לו: בבקשה ממך האכילנו מפסחך, מפני שהיו עייפים מן הריח. היה אומר הקדוש ברוך הוא: אם אין אתם נימולין, אין אתם אוכלין, שנאמר: ויאמר ה' אל משה ואל אהרן זאת חקת הפסח וגו', מיד נתנו עצמן ומלו, ונתערב דם הפסח בדם המילה, והקדוש ברוך הוא עובר ונוטל כל אחד ואחד ונושקו ומברכו, שנאמר (יחזקאל טז, ו): ואעבור עליך ואראך מתבוססת בדמיך וגו', חיי בדם פסח, חיי בדם מילה: