ראוי למצא תכלית שכלית ובסיס נכון לכל התנועות הגדולות הנפשיות של מין האנושי לכל הפחות, וזה אי אפשר להיות אלא עם אמונת השארת הנפש וחיים נצחיים. כי בהסתלק זאת האמונה הנכבדת ישארו כל השאיפות מכוננות רק על בסיס של דמיון. למשל, השאיפות הלאומיות, ואפילו הטובות הכלליות לכל המין האנושי, כאשר תשאל אם יש בזה צדק שנדיבי לב עמלים לטובת הכלל ומחסרים נפשם מטובה, לא יראו כלל בהטוב הנמשך ממעשיהם הטובים, ולא יקחו בזה שום חלק, בודאי תהיה התשובה השכלית הברורה שהוא נגד היושר. ואם באמת היו החיים הגופניים שבעולם הזה גמר ההויה והחיים, אין בסיס של יושר לכל פועל טוב נעלה שיסודו הוא טובת הכלל. שראוי לכל הפחות שהפועל הטוב יהיה גם הוא נכלל בטובה להיות נהנה המעולה שבהנאות והמשובחת שבהן, דהיינו שיחוש שישנם רבים מתענגים ונהנים על ידי מעשיו.