כיון שנתפרש מדברי רבותינו זיכרונם לברכה שסוף העונש גיהנם וסוף השכר העולם הבא צריכין אנו לפרש מדבריהם זיכרונם לברכה מהו הדין הזה שנקרא "גיהנם" ומה הדבר שנדון בו ואימתי ידון בו [ואם תאמר] שהעונש מגיע לגופו שלאדם במיתתו והלא גופו שלאדם כשמת אבן דומם הוא אם תשרוף עצמותיו לסיד או תמשח אותם באפרסמון ומיני [הבשמים] המקיימין אותו אין הפרש לאבן הזו בכך ומקרה אחד לצדיק ולרשע בגופן לאחר המות והיאך יהיה זה הגוף בגיהנם וזה בטובת העולם הבא והרי הם קבורים לפניך בקבר אחד או גנוזים בביתך בתוך ארון אחד הרי שאין עונש אלא לנפש ומהו העונש המשיג אותה והרי הנפש אינה גוף וגויה ואינה נתפשת במקום ואין מחיצה לפניה ומה הוא המקום הזה שנקרא "גיהנם" ונדונית שם אין המקום תופש ואין האש שורף אלא בעלי גוף והדברים הממשיים אין לך בעונש הזה אלא שתאבד הנפש ותכרת ודבר זה אינו כפי התורה ולא כפי דעתם שלרבותינו זיכרונם לברכה אלא דעות נכריות הם מדברי המתחכמים באומות העולם שהרי לדבריו אין עונשו שלאדם אלא כרת והתורה אינה מחייבת כרת לכל אדם ונמצא פוטר בטענה הזו שאר החוטאים מן הדין והעונש ועוד לדעת זו עשית עובר על כרת אחת והאפיקורוס הכופר בעיקר ושופך דמים כל ימיו שוין בדיניהם שהרי שניהם אבודים ואין עמהם צער ויסורין אחר המיתה וכבר מפורש בקבלה שהיו בכופרים דעות הללו מהן שכופר בעונש ושכר שלאחר מיתה כעניין שנאמר ביצר הרע "כי אין מעשה וחשבון ודעת וחכמה בשאול אשר אתה הולך שמה" ומהם שלא היה ענשן חמור עליהם שלא היו מודים אלא באבדן הנפש והיו אומרים נוח לו לאדם שיאבד והיה כלא היה ומדברי חכמים אין צריך להביא ראיה לפי שכל התלמוד ומדרשי רבותינו מפורשים הם בעניני גיהנם והעונש ההוא.