והלוחות מעשה אלהים המה - אמר רבי יהושע בן לוי: בכל יום ויום בת קול יוצאת מהר חורב ואומרת: אוי להם לבריות מעלבונה של תורה, שכל מי שאינו עוסק תדיר בתורה, הרי זה נזוף להקב"ה, שנאמר: והלוחות מעשה אלהים המה חרות על הלוחות. מהו חָרוּת? ר' יהודה ור' ירמיה ורבנן ר' יהודה אומר: אל תקרי חָרוּת אלא חֵרוּת מן גליות. ר' נחמיה אומר: חירות ממלאך המות. ורבותינו אומרים: חירות מן היסורין. אמר רבי אלעזר בנו של ר' יוסי הגלילי: אם יבא מלאך המות ויאמר לפני הקב"ה: על חנם בראתני בעולם?! הוא אומר: על כל אומה שבעולם השלטתי אותך, חוץ מאומה זו, שנתתי לה חירות. הוי, חרות על הלוחות. וירא העם כי בושש משה מהו כי בושש? באו שש שעות ולא ירד. למה? שהתנה עמהם למ' יום אני מביא לכם את התורה, וכיון שבאו שש שעות ולא ירד משה, מיד ויקהל העם על אהרן. רבנן אמרי: השטן מצא את ידיו. אותה שעה, שהיה משה נראה תלוי בין השמים והארץ, והיו מראין אותו באצבע, ואומר: כי זה משה האיש. אותה שעה עמד עליהם חור, ואמר להם: קציעי צואריא, אין אתם נזכרים מה נסים עשה לכם הקב"ה! מיד, עמדו עליו והרגוהו. נכנסו על אהרן, שנאמר: ויקהל העם על אהרן, ואמרו לו: כשם שעשינו לזה, כך אנו עושים לך, כיון שראה אהרן כך, נתיירא, שנאמר (שמות לב): וירא אהרן ויבן מזבח לפניו. מהו מזבח? מן הזבוח שלפניו. דבר אחר: ויבן מזבח בקשו לבנות מזבח עמו ולא הניח להם. אמר להם: הניחו לי ואני בונהו לעצמי, שאין כבודו של מזבח, שיבנה אותו אחר, ואהרן נתכוון כדי לאחר הדברים. אמר: עד שאני בונהו לעצמי, משה ירד. בנה אותו ולא ירד. מיד, וישכימו ממחרת, והנביא צווח (צפניה א): אכן השכימו השחיתו כל עלילותם. וישב העם לאכול ושתו ויקומו לצחק, בעבודת כוכבים. כל מקום שאתה מוצא ישיבה, אתה מוצא שם תקלה, שכן מצינו בדור המגדל, שנאמר (בראשית יא): וימצאו בקעה בארץ שנער וישבו שם. ומה תקלה היתה שם? (שם): ויאמר הבה נבנה לנו עיר. (שם לז): וישבו לאכל לחם. וכתיב: וימכרו את יוסף. (במדבר כה): וישב ישראל בשטים. מה תקלה היתה שם? ויחל העם לזנות אל בנות מואב. ומה היה בסופן? (שם): ויהיה המתים וגו'. ואף כאן ישיבה של עבודת כוכבים, וישב העם לאכול וגו'. אמר הקב"ה למשה: הם קמו לצחק בעבודת כוכבים, ואתה יושב כאן?! רד! אותה שעה ביקש משה לירד, ומצא מלאכי חבלה ונתיירא מהם ולא ירד, כמו שכתוב (דברים ט): כי יגורתי מפני האף והחמה. מה עשה משה? הלך ואחז את הכסא, שנאמר (איוב כו): מאחז פני כסא פַּרְשֵּׁז עליו עֲנָנו, פרש והגין עליו הקב"ה. אמר לו: קום רד מהר מזה! אמר לו: מתיירא אני! בא וראה כמה גדולים העוונות. אתמול מנגח אותם, ועתה מתיירא מהם! כי יגורתי מפני האף והחמה. חמשה מלאכי חבלה היו שם: אף, וחמה, וקצף, והשמד, והשחת. אותה שעה, באו שלשה האבות ועמדו בשלשה, מהם נשתיירו: אף וחמה. אמר משה: רבון העולמים! בבקשה מכסא כבודך, עמוד אתה באחד, ואני באחד, שנאמר (תהלים ז): קומה ה' באפך, ואני אעמוד בחמה, שנאמר (שם קו): ויאמר להשמידם לולי משה בחירו עמד בפרץ לפניו להשיב חמתו. מיד אמר לו הקב"ה: רד! ירידה היא לך. אמר לו: למה? ששחת עמך! אמר לו משה: עכשיו אתה קורא אותם עמי, אינן אלא עמך! שוב מחרון אפך והנחם על הרעה לעמך. אמר רבי שמעון בן יוחאי: לא זז משה מתפלה, עד שקראן הקב"ה עמו, שנאמר: וינחם ה' על הרעה אשר דבר לעשות לעמו. אמר הקב"ה למשה: בעוה"ז, ע"י שהיה בהם יצה"ר, עושין עבודת כוכבים, אבל לעתיד לבא אני עוקר מהם יצר הרע, ונותן להם לב בשר, כמה דאת אמר (יחזקאל ל): והסירותי את לב האבן מבשרכם ונתתי לכם לב בשר: