כל דיין שדן דיני ממונות וטעה אם טעה בדברים הגלויים והידועים כגון דינים המפורשים במשנה או בגמרא או בדברי הפוסקים חוזר הדין ודנין אותו כהלכה: <i>הגה: מיהו י''א דאם נראה לדיין ולבני דורו מכח ראיות מוכרחות שאין הדין כמו שהוזכר בפוסקים יכול לחלוק עליו מאחר שאינו נזכר בגמרא (טור) בשם הרא''ש מ''מ אין להקל בדבר שהחמירו בו החבורים שנתפשטו ברוב ישראל אם לא שקבל מרבותיו שאין נוהגין כאותה חומרא (פסקי מהרא''י סי' רמ''א):</i> ואם א''א לחזור כגון שהלך זה שנטל הממון שלא כדין למדינת הים או שהוא אלם או שטימא דבר הטהור או שהורה בכשרה שהיא טרפה והאכילוה לכלבים וכיוצא בזה הרי זה פטור מלשלם אע''פ שגרם להזיק לא נתכוין להזיק: <i>הגה: ויש חולקין (טור בשם הרא''ש) ועוד פוסקים ולענין הוראות איסור והיתר אם הגיע להוראה אע''פ שאינו סמוך דינו כמומחה (נ''י ר''פ אד''מ) ועיין בי''ד סי' רמ''ב מדין הסמיכות בזמן הזה:</i>