כשאנו באים להכניס בנו את צעירינו, אותם שנפגעו מתגרת יד הדעות הרעות באופן שנתקלקלו אצלם יסודות התורה ועקריה על ידי אותם הפקפוקים שהכניסו בהם בעלי ההרס והשלילה, צריכים אנחנו ללכת עמם ממדרגה למדרגה. בתחילה, אנחנו צריכים להציל את המעשים, את היסוד המוסרי, ואחר כך נוכל לעלות עמם גם כן עד תמצית החשבון של הדעות. אבל קודם שנבצר להם מקום הגון במעשים, אין תקוה כלל להשיבם אל הבצרון של הדעות. כי מי שמעשיו מקולקלים ומטמא את עצמו בעבירות בפועל, בפרט כל זמן שההסכמה גברה אצלו שכן יהיה מנהגו כל ימי חייו, שוב איננו מוכשר כלל להודות על האמת ולחדור עד עומקה אפילו רק בחדרי לבבו, ולא תועיל שום תוכחה והתוכחות. על כן, בתחילה צריך להעמיד אותם על בסיס נכון מעשי, אף על פי שאי אפשר שיהיו המעשים כהוגן כל זמן שהלב ריק מדעות אמתיות, ומכל שכן כל זמן שארסן של דעות רעות עוד מוצא מקומו בו. מכל מקום, אף על פי שבודאי בדרך קבע אין מקום למעשים מתקיימים בלא דעות טהורות המגינות עליהם כראוי, אבל אנחנו צריכים להשתדל רק למצא מעמד ארעי למעשים עד כדי שתתחולל דעתם של צעירינו הנהוגים כשבויי חרב בידי משפיעים מתעים, ויוכלו לקבל השפעה טובה ונאותה של דברי יושר ואמת שאנחנו חייבים ללמדם מעומקה של תורה. בזה תהיה ודאי תועלת גדולה כשנעמיד אותם על מעמד המעשים, להיות חיים חיים כשרים ככל עם ד', שלא לפרש מדרכי ציבור. והתשובה המעשית גדולה היא מאד, מפני שהיא מכשרת את הלב להתשובה היותר עליונה, תשובה מאהבה, הבאה בחסד ונדבה ודעת נפש.