
מי שמת לו מת שהוא חייב להתאבל עליו, הרי זה אונן עד לאחר הקבורה, שלא ינהוג קלות ראש, כדי שלא יאמרו על המת שהיה אדם קל, ולכן אין זה טרוד בקבורתו ובאבלו ואינו חושש במיתתו, וזה גנאי גדול להמת, והוא בכלל לועג לרש, אלא יתראה לכל שהוא טרוד ונבהל על מטתו וקבורתו. לא יאכל בהחדר שהמת בו אלא בחדר אחר, ואם אין לו חדר אחר יאכל בבית חבירו, ואם אין לו בית חבירו יעשה בפני המת מחיצה גבוה עשרה טפחים, ולא יהא פתוח תחתיה שלשה טפחים, ותהא ראויה לעמוד בפני הרוח, ואם אין לו דבר לעשות בו מחיצה, מחזיר פניו ואוכל, בין כך ובין כך ואפילו הוא בעיר אחרת, אינו מסב ואוכל דרך קביעות, אלא דרך ארעי, ואינו אוכל בשר ואינו שותה יין.




