<b>תשובה </b>מעשה זה חטא ואין נכון כלל ואסור משני טעמים האחד שאין לכתב מן התורה פסוקים פסוקים אבל יכתב שלש תיבות ולא יותר ואם נדחקנו להביא פסוק לראיה נשנה הכתיבה ונעשה סימנין או נכתב מכל תיבה אות אחת או שתים ונניח שאר התיבה או נכתב בסירוגין ואפילו מי שהתיר לכתב פרשה לתינוק להתלמד בה דוקא להתלמד לפי שלא נתנה תורה להכתב פרשה פרש' וכ"ש פסוק פסוק ואולי תאמר הני מילי בכותב על הספר ובדיו אבל לחרות בעצים ובזהב או לרקם בבגדים מותר דע כי אין חילוק בין כתיבה לחריתה כדאיתא בגיטין ועוד תנן (יומא דף ל''ז) אף היא עשתה טבלה של זהב שפרשת סוטה כתובה עליה ובחריתה היתה והיה הכהן מעתיק ממנה וכותב על הספר ופריך תלמודא ש''מ כותבין מגלה לתינוק להתלמד בה ושני שזאת הטבלא היה חרות בה אות אחת מכל תיבה או היתה כתובה בסירוגין שלש תיבות כאן [ושלש] רחוקות מהן בשיטה שניה שאינה נקראת עם הראשונה הא למדת שחריתה אסורה והוא הדין ברקימה וכאשר ראינו במצרים שהיו לוקחין טסי כסף וזהב וחורתין בהן שיר של פגעים ותולין אותה בצווארי התינוקות מחינו בידם והטעם השני והוא נכון וחזק מן הראשון לפי שהעושה כן מביא פסוקי תורה לידי זלזול כי הציצית תשמישי מצוה ואין בו קדושת גוף ולכך יכול לבא בטלית מצוייצת בבית השתא ולבית הטבילה ולהשתמש בו ולכסות בו את הערוה [אבל] איך יביא כתובי התורה שנאמרו בקדושה ונכתבו מפי הגבורה במקום טנופת וזלזול וזה בזוי התורה בלי ספק ועוד כי המעשה הזה הוא חדש לא שמענו כמוהו מעולם ומן הראוי לך שתדע כי הכתיבה הזאת הנקראת כתיבה אשורית כיון שניתנה בה התורה ובה נכתבו לוחות הברית הרי הגונה מאד להשתמש בה רק בכתבי הקדש ומימי קדם היו ישראל נזהרין בזאת והיו כתביהם וחיבורי חכמותיהם וכתבי חול שלהם בכתב עברי לכן תמצא חרות על שקלי הקדש דברים של חול כתובים בכתב עברי ולא נמצא לעולם אות אחת מזה הכתב אשורי בדבר שנמצא משארית ישראל לא במטבע ולא באבן אלא הכל בכתב
עברי ועל כן שנו הספרדים כתיבתם ושמו אותותם אותות אחרות עד שנעשה ככתב אחר להתיר להשתמש בו בדברי חול ורבי' יוסף הלוי ז"ל מנע לכתב את הגט בכתיבה ההיא התלוייה כדי שלא יהא משמע תרי לישני בגיטא וחזרו הסופרים לכתב הגט כתיבה תמה מיושבת בכתב אשורי כספר תורה וגם זה עכב על ידם ואמר להם ואיך נשתמש בזה מכתב אלהים ויבא לזלזול אבל נכתב בכתיבה אחרת הנקראת בלשון ערבי מדבד"ב וכל אשר יעשה כזה הוא בכלל כבוד התורה לכן בעל המעשה הזה יתן כבוד לה' וכאשר יטול שכר על כוונתו להתנאות במצות יי' כן יגדל שכרו כאשר יכבד דברי ה' וראוי לחתוך הבגד אשר בו רקום דברי אלהים חיים ולגנזם וכן הדין וכל מי שיוכיחנו גדול ממנו בשום דבר איסור והיתר חייב לקבלו ולא יהיה בור שמדבר לפני מי שגדול ממנו בחכמה ואם לא יקבל ועומד במרדו ראוי לנדותו כי הורה לעשות עבירה ועוד שבזה תלמיד חכם שהוא בכלל כי דבר ה' בזה וראוי לרב ואפילו יהיה גדול מאד להנהיג את הציבור בנחת וימחול על כבודו וימחה על כל דבר שראוי למחות בניחותא ובזה יקבלו דבריו ברצון עד אשר יחזירם לדרך הישרה בעבותות אהבה: וכתב משה (אמ"ת עיין ברבינו ירוחם ח"א נתיב ב' ומהריק"א רמזה בחי"ד סי' רפ"ג עי"ש):