
אם קראו את האבל לעלות לתורה צריך לעלות, כי אם היה נמנע הוי דבר שבפרהסיא ורבינו תם היו קורין אותו בכל שבת לשלישי, ואירע בו אבילות ולא קראו החזן ועלה הוא מעצמו, ואמר כיון שהורגל לקרות שלישי בכל שבת, הרואה שאינו עולה היום ידע שהוא מחמת אבלות והוי פרהסיא. וכן אם הכהן הוא אבל ואין כהן אחר בבית הכנסת צריכין לקרותו, אבל יותר טוב שיצא מבית הכנסת קודם הוצאת הספר תורה, וכן אם יש להאבל בן למול והמנהג הוא שהוא מחויב לעלות לתורה יקראוהו, דאם לא יקראוהו הוי פרהסיא, ויותר טוב שלא יהא בבית הכנסת בשעת קריאת התורה (אשה שהגיע זמנה ללכת לבית הכנסת בשבת שבימי אבלה עיין לעיל סימן רי''א סעיף י''א).




