כדי שאותה המטרה עצמה, שהיא שלא בעתה נמצאת במדרגת זדון וגבול רשעה, [תתגלה ב]עצם כחה הפנימי, דהיינו החפץ לחיות במצב חיים כאלה שיסוד הדרכת החיים לא יבא מכח מכריע העומד מחוץ לנפש ופועל על הנפש [הוא] כח האמונה - הנסמך אמנם על פי אמתיות מקובלות וברורות, שאין מקום כלל, עם הבירור השכלי השלם והישר המבין יפה, להעריך את ערך האימות הכללי של בירור המוצא שהוא מוצא פי ד', אדון החכמה והאמת, מצד הוראת האותות וההתגלות הממשית הנמסרת באופן כל כך גלוי ומבורר לישראל, וכל כך בולט ומאוחד בתולדתו ובחייו הכלליים, עד שאין שם גם מקום לנדנוד של צל ספק, שהוא הכלל של בירור תורה מן השמים. אבל, אף על פי שהאמת הכללית היא מתבררת, מכל מקום כל זמן שאין האמת הפרטית של עצם סדרי החיים בערכם הקדוש כפי מה שהם מתחייבים על פי האימות האמוני, כל זמן שהפרטים אינם מוכרים להחי על פיהם מצד הכרת עצמו הפנימית, עודנו עומד רחוק ממטרת נביעת החיים הטהורים לאמתתן. על כן, נגנזה בקרב האדם פנימה נטיה לעלות אל המקום אשר שמה לא יהיה צריך להשתמש בציור האמונה לצורך המעשי, כי אם לצורך שכלול האור העליון שבנפשו. — על כן ״צדקים ילכו בם״ וישתדלו להוסיף דעת ד', עד שבכל יום ויום יתרוממו מעט מעט במוסרם והכרתם, עד שמושג האמונה יתעלה אצלם ממעלת כח מעשי לכח תיאורי, ועמוד ענן משלים לעמוד אש. שכל זמן שלא נתבסס יפה בלב הכח המעשי, הבא מצד החכמה וההכרה באופן המשלים את כל הפרטים שהאמונה מדרכת להם, לא יזוז הציור התחתון של הרגש האמוני מן הלב. אמנם, לפי אותו הערך שכבר משתרש יפה בלב הכח המעשי העליון הבא מהכרה עצמית, מהגעת המעשים למעשי אבות שקיימו כל התורה כולה עד שלא נתנה, כן יהפך ציור האמוני לציור משלים ומשכלל את הצד המדעי העומד בתור עטרה ויתרון במעלת הצדקה. ״ופשעים יכשלו בם״, כבכל הכחות הטובים שנתן ד' לאדם להיות נהנה מטובם בהשתמשו בכל דבר בעתו ובזמנו, במקומו וכהלכתו. ואם משחית נפשו יוציא כח הדברים בלא עתם, בלא השלמת התנאים הדרושים להם, יהפכו לרועץ וימשיכו אחריהם רעות עד אין מספר, ותכלית האושר, שהוא התכלית האידיאלית האחרונה, שהיא עצת ד' וברכתו לאדם ולעולם, היא מתאחרת. וזהו יסוד עבודה זרה ואביזרהא, הנקראת אלהים אחרים, שפירשו חכמים ז״ל מפני שמאחרים את הטובה לבא לעולם. אמנם, רק לאחר יכולים הם את הטובה, לאחר ולא לשנות ולאבד, כי ״דבר אלהינו יקום לעולם״, והטובה אשר גזר מוכרחת לבא. ״ה' צבאות יעץ ומי יפר וידו הנטויה ומי ישיבנה״