ר' יהושע בן לוי פתר קרייה: בגלות. ויצא יעקב מבאר שבע, היך מה דאת אמר: (ירמיה טו): שלח מעל פני ויצאו. וילך חרנה, היך מה דאת אמר: (איכה א): אשר הוגה ה' ביום חרון אפו. ויפגע במקום, (ישעיה ה): עד אפס מקום. וילן שם כי בא השמש, (ירמיה טו): אומללה יולדת השבעה וגו'. ויקח מאבני המקום, (איכה ד): תשתפכנה אבני קדש בראש כל חוצות. וישם מראשותיו (ירמיה יג): כי ירד מראשותיכם. וישכב במקום ההוא, (שם ג): נשכבה בבשתנו ותכסנו כלמתנו. ויחלום והנה סולם, זה חלומו של נבוכדנצר. והנה סולם, זה צלמו של נבוכדנצר, הוא סמל, הוא סלם אותוי דדין, הוא אותוי דדין. מוצב ארצה, (דניאל ג): אקימיה בבקעת דורא. וראשו מגיע השמימה, (שם): רומיה אמין שתין, פותיה אמין שית. והנה מלאכי אלהים, זה חנניה מישאל ועזריה. עולים ויורדים בו, מעלים בו ומורידים בו, אפזים בו, קפזים בו, שונטים בו. (שם) ידיע ליהוי לך מלכא, די לאלהך לא איתנא פלחין, ולצלם דהבא די הקמת לא נסגוד. והנה ה' נצב עליו, אמר להם חנניה מישאל ועזריה: עבדוהי די אלהא עילאה, פוקו ואתו. דבר אחר: והנה מלאכי אלהים, זה דניאל. עולים ויורדים בו, שעלה והוציא את בלעו מתוך פיו, הה"ד (ירמיה נא): ופקדתי על בל בבבל, והוצאתי את בלעו מפיו, שהיה לו תנין אחד לנבוכדנצר, והיה בולע, כל מה שהיו משליכין לפניו. אמר לו נבוכדנצר לדניאל: כמה כחו גדול, שבולע כל מה שמשליכין לפניו! אמר לו דניאל: תן לי רשות ואני מתישו. נתן לו רשות. מה עשה? נטל תבן והטמין לתוכו מסמרים, השליך לפניו ונקבו מסמרים את בני מעיו, הדא הוא דכתיב והוצאתי את בלעו מפיו