פעם אחת הייתי עובר ממקום למקום ושנת בצורת היתה ומצאני אדם אחד ואמר לי רבי מאיזה מקום אתה ואמרתי לו בני ממקום פלוני אני שכולם חכמים ורבנים וא"ל רבי שב במקומי שאני מראה אותך ואני נותן לך חטין ושעורין וכל מיני קטניות ואמרתי לו בני אפילו אם אתה נותן לי אלף אלפים דינרי זהב אין אני מניח מקום תורה ואמר לי רבי מפני מה ואמרתי לו מפני שכל אותן בני אדם שאתה רואה אותן בעולם שמספיקין את עצמם ועומדים במקום שאין בו דברי תורה ולאחר שעה מתים והולכים להם. לפי שאין מלוין לו לאדם לבית עולמו אלא דברי תורה ומעש"ט בלבד שנאמר (משלי ו׳:כ״ב) בהתהלכך תנחה אותך בשכבך תשמור עליך והקיצות היא תשיחך ואומר (ישעיהו נ״ח:ח׳) והלך לפניך צדקך כבוד ה' יאספך ואומר (דברים כ״ד:י״ג) ולך תהיה צדקה לפני ה' אלקיך. וכל זמן שישראל עוסקין בתורה ועושין רצון אביהם שבשמים הקב"ה בעצמו נפנה אליהם לברכה שנאמר (תהלים פה) אמת מארץ תצמח וצדק משמים נשקף ואין השקפה אלא לברכה שנאמר (דברים כ״ו:ט״ו) השקיפה ממעון קדשך וגו' וברך את עמך וגו'. וכל זמן שאין ישראל עוסקין בתורה ואין עושין רצונו של מקום ח"ו נפנה עליהם לקללה שנאמר (דניאל ח׳:י׳) ותגדל עד צבא השמים ותפול ארצה מן הצבא ומן הכוכבים ותרמסם וגו' וצבא תנתן על התמיד בפשע ותשלך אמת ארצה ועשתה והצליחה ואין צבא השמים אלא ישראל בפשע זה פשע של תורה שנאמר ותשלך אמת ארצה ועשתה והצליחה הא למדת אם השליכו ישראל ח"ו את ד"ת לארץ מיד עשתה והצליחה מלכות העכו"ם. בא וראה שלא כמדת בשר ודם מדת הקב"ה מדת ב"ו קללתו מרובה מברכתו אבל הקב"ה אינו כן ברכתו מרובה מקללתו כשבירך הקב"ה את ישראל ברכן מאל"ף ועד תי"ו מן אם בחקתי עד קוממיות (ויקרא כ״ו:מ״ג) וכשקללן מן וי"ו עד מ"ם ואם לא תשמעו עד געלה נפשם (ויקרא כ״ו:מ״ג) כיוצא בדבר אתה אומר (דניאל ט׳:י״א) וכל ישראל עברו את תורתך וסור לבלתי שמוע בקולך ותתן עלינו האלה והשבועה אשר כתובה בתורת משה עבד האלקים כי חטאנו לו מה תלמוד לומר אלא ללמדך שעברו עליה מאל"ף ועד תי"ו בא וראה כמה גדול כח פשעה של תורה שלא חרבה ירושלים ולא חרב בית המקדש אלא בפשעה של תורה שנאמר (מיכה א׳:ה׳) בפשע יעקב כל זאת ואין זאת אלא תורה שנאמר (ירמיהו ט׳:י״א) מי האיש החכם ויבן את זאת וגו' על מה אבדה הארץ ויאמר ה' על עזבם את תורתי וגו':