<b>תשובה </b>(א') שאלתם במניח תפילין שח מברך שתיים לא שח מברך אחת ואמרתם אמאי מברך אחת והן שתי מצות אעפ"י ששתי מצות הן ואין מעכבות זו את זו הואיל וענין שתי המצות ענין אחד הוא מברך אחת שענין שתיהן הוא הזכרון שנאמר למען תהיה תורת ה' בפיך ואינן דומות לברכות של נשואין שכל אחד מהן על ענין בפני עצמו ומי שחסר אחת משבע ברכות מברך אותה כשזוכרה ואין להם סדר ומי שאין לו יין מברך ברכת אירוסין וברכת נשואין על השכר וכן מעשים בכל יום אבל על הפת לא שמע כך אדם מעולם ואין לדבר זה דרך מה מקום לפת בכאן ואין לנו ברכה מן הברכות שסודרין אותה על הפת חוץ מקדוש היום בלבד לפי שהקדוש במקום סעודה ובשעת סעודה אבל ההבדלה או שאר ברכות אין סודרין אותן על הפת ואלו שמברכין ברכת אירוסין על כוס אחד וברכת נישואין על כוס ב' כהלכה עושין וכך היו עושין תמיד לפנינו במערב ואם ברכו שתיהן על כוס אחד אין בכך כלום אבל ודאי ראוי לברך ברכת אירוסין בתחילה ואח"כ נותן לאשה או לשלוחה הקדושין שכל המצות מברך עליהן עובר לעשייתן ואח"כ מברך השבע ברכות על כוס אחר או על אותו כוס ומפני זה היו גדולי החכמים בעירנו מברכין תחילה על כוס אחד ברכת אירוסין וטועם כדי שלא תהא ברכה לבטלה ונותן לה הקדושין ומביאין כוס אחר ומברך עליו ז' ברכות וזה שראינו במצרים שמארס ואח"כ מברך אירוסין ונשואין על כוס אחד ודאי טעות היא מהם וברכה לבטלה היא שהם מברכין על המצוה אחר עשייתה ואין ראוי לעשות כך ולא לנהוג בזה המנהג וכלה בלא ברכה אסורה לבעלה מדרבנן כנדה וזה שאמרו כנדה לחזק הדבר בלבד ומי שנשא ולא בירך חוזר ומברך שבע ברכות ואפילו לאחר זמן הרבה: משה (אמ"ת עיין בפ"ד דתפילין מחבור הגדול ומ"ש ה"ה שם):