וירא אלהים את בני ישראל, כמה דתימא (שמות ג, ז): ראה ראיתי את עני עמי. וידע אלהים (שם שם, ז): כי ידעתי את מכאוביו. דבר אחר: וירא אלהים, שלא היה בידם מעשים טובים שיגאלו בשבילם. וכן הוא מפורש על ידי יחזקאל, (יחזקאל טז, ז): רבבה כצמח השדה נתתיך, לא היה צורך לומר, אלא ושערך צמח ואחר כך: שדים נכונו, שקודם בא סימן התחתון מן העליון. אלא מהו שדים נכונו? זה משה ואהרן, שהיו נכונים לגאלם, דכתיב (שיר ד, ה): שני שדיך כשני עפרים. ושערך צמח, הגיע הקץ של גאולה. ואת ערום ועריה, בלא מעשים טובים. לכך נאמר: וירא אלהים, שאין בידם מעשים ליגאל בהן: