חלב כו' . ואע''ג דטהור חיור , וטמא ירוק , חיישינן שמא נתערב . ואפילו להעמיד בו גבינה אסור , דשמא הטמא שאינו מעמיד ישאר בגומות עם הנסיובי . גמרא . אבל לעיל בגבינות הנכרים ליכא למיסר מהאי טעמא , דכיון שהנכרי עושה לצרכו ליכא למיחש דלמא עירב בו דבר טמא . תוס' : 
וכבשין . לכבוש דגים וירק , וראש ורגלים של בהמה . רש''י : 
שדרכן כו' . אבל בידוע , אסור בהנאה . ופירש הטור , שדרכן , היינו שלפעמים היו נותנין בהן יין . ושידוע , היינו שכולן נותנין לתוכן יין אע''פ שאינו יודע שנתנו לתוך אלו . ע''כ . ומאי שנא ממורייס ( דמשנה ד' ) דשרי בהנאה ( ורובא דעלמא שדו ביה חמרא ) . התם לעבורי זוהמא ( והוי כמאן דאזיל לאבוד ) , הכא למתוקי טעמא . גמרא : 
וחומץ . אדלעיל קאי שדרכן לתת לתוכן יין וחומץ . ואין לפרש דחומץ היינו שלא היה מתחלתו יין וכשקנה חומץ מישראל , דהא מבואר לעיל דאף בשתיה שרי מן הדין . ועתוי''ט : 
דאי לאו הכי הא אמר מר נותן טעם לפגם מותר . גמרא : 
הרי כו' . למעוטי בידוע דכבשן ביין . גמרא :