וזאת לדעת, כי רוב השטנות שעמדו על דרכי ד׳ ותורתו באו  מטענות מוסריות, שרובן באו רק על ידי נושאי דבר ד׳ שהעוו את  דרכם, ומתוך כך נתחלל שם שמים על ידיהם. כי בעצם, הטענות  השכליות עומדות תמיד לימין התורה, תורת אמת. על כן, עלינו  החובה שלא לתן מקום לטענות מוסריות לבא בעקיפין על תורה  ואמונה. ואין לך דבר שיצא כל כך בזעף בתור טענות של מוסר,  כמו ענין היוצא מתוך חפץ כללי המתפשט בעם לתשועתו הכללית.  על כן, חלילה לנו להעמיד את יסוד התורה והאמונה במצב ניגודי  לאותן השאיפות החדשות של תחיית האומה ועזר העצמי שנתרבו  בימינו. אדרבא, עלינו להעזר מהן ועל ידן, לרומם שם ד׳ ולכבד  התורה ולומדיה, בהראנו ברור את היסוד המקיים והעוזר לכל פועל  לאומי, שנמצא דוקא ממקוריה של תורה. ו״תלמידי חכמים מרבים  שלום בעולם״ ״וכל בניך למודי ד׳ ורב שלום בניך״.