כל אדם חיב לתן צדקה כפי השגת ידו. ואפלו עני המתפרנס מן הצדקה, וכגון שיש לו מעט ממון שלו, ואינו נושא ונותן בהם, דמתר לו לטל מן הצדקה. כיון שאין לו קרן כדי להתפרנס מן הרוח, מכל מקום, כיון שיש לו במה להתפרנס, חיב לתן צדקה ממה שיתנו לו. ואפלו אינו יכול לתן אלא דבר מעט, אל ימנע עצמו, כי המעט משלו חשוב כמו הרבה מן העשיר. וכן אמרו רבותינו זכרונם לברכה נאמר בעולת בהמה, אשה ריח ניחוח, ובעולת עוף אשה ריח ניחוח, ובמנחה אשה ריח ניחוח, לומר לך, אחד המרבה ואחד הממעיט ובלבד שיכון לבו לאביו שבשמים. אבל כל שאין לו אלא די פרנסתו, אינו חיב לתן צדקה דפרנסת עצמו קודמת לכל אדם - סימן רמ"ח רנ"א רנ"ג ומשנה סוף מנחות