הבורא ברוך הוא וברוך שמו, ברא את האדם - וכן כל בעלי חיים ונתן בו חם טבעי, וזהו החיות של האדם. שאם יכבה האש הטבעי, אפס חיותו. והחזקת החם הזה היא על ידי המאכל אשר האדם אוכל, כמו האש הבוער שאם לא יוסיפו עליו תמיד עצים, יכבה לגמרי. כן האדם אם לא יאכל, יכבה האש אשר בתוכו וימות. המאכל נטחן בין השנים ומתערב עם מיץ הרק ויתך, ומשם יורד לאצטומכא ונטחן גם שם,ומתערב עם המיצים, מיץ האצטומכא ומיץ המרה, ויתך ויתבשל מהחם והמיצים ומתעכל. הברור שבו, ממנו נזונים כל האברים ומקים חיות האדם. והפסלת שהיא המותרות, נדחה לחוץ. ועל זה אנו אומרים בברכת אשר יצר - לפרוש אחד,ומפליא לעשות, שנתן הקדוש ברוך הוא את הטבע באדם לברור את טוב המאכל, וכל אבר מושך אליו מזונו הראוי לו, והפסלת נדחה לחוץ. שאם נשאר הפסלת בתוכו, יתעפש ויבא לידי חליים, רחמנא לצלן. ולכן רב בריאות הגוף וחלשתו, תלוי בעכול המאכל. אם מתעכל בדרך קל וטוב, אז האדם בריא. אבל אם מתקלקל העכול. אז נחלש האדם ויכול לבא לידי סכנה, חס ושלום