ואין המחשבה מועלת אלא ממי שהוא ראוי לעבודה ובדבר הראוי לעבודה ובמקום ראוי לעבודה ממי שהוא ראוי כיצד אחד מן הפסולין לעבודה שקיבל הדם או הוליך או זרק וחשב בשעת העבודה מחשבת מקום או מחשבת הזמן לא פסל במחשבתו לפי שאינו ראוי לעבודה ואותו הדם שקבל או שזרק מקצתו ישפך לאמה ואם נשאר דם הנפש יחזור הראוי לעבודה ויקבל במחשבה נכונה אבל אם חשב הפסול בשעת שחיטה פסל במחשבתו שהשחיטה כשירה בפסולין כמו שביארנו יש קרבנות שאם נעשו שלא לשמן כשירין כמו שיתבאר לפיכך אם קבל הדם כהן זה שאינו ראוי לעבודה או הוליכו או זרקו פסל הזבח כאילו עשאהו לשמו שהוא פסול ואף על פי שיש דם הנפש וחזר הכשר וקבל וזרק כבר נפסל הזבח ולא מפני מחשבת שינוי השם פסל אותו אלא מפני שהוא פסול לעבודה כמו שביארנו: