צעירינו הולכים ותועים, הולכים ומתרחקים מדרך התורה והאמונה, והדבר נותן יאוש בלב רבים. רבים מחליטים שהוא דבר שאין לו תקנה, מפני שכך היא המדה שאותם שנטלו חלק גדול בספרות האירופית אי אפשר שיהיו בני דת. אמנם היא טעות נקלטת מן האויר הגם של השפעת הדת של חסרי מדע בתורה. אין תורתנו הטהורה והתמימה אשמה בזה חלילה וחלילה. תורתנו ראויה להיות דת מקובלת וקרובה אל הלב גם לחכם היותר נאור, וביותר לחכם שבחכמים, וכל אשר תרבה חכמתו באמת, תרבה אמונתו ואהבתו לתורה ומצותיה. אמנם צריך שיהיה לו מושגי האמונה צרופים לפי ערך השכלתו. בודאי אם מושגי האמונה שלו יהיו פראיים ומוטעים, ולפי מצב השכלתו יהיה בן דורינו ההוגה דעות וחוקר לכל תכלית, אי אפשר שתתקיים האמונה בידו. על כן אין לנו תקנה אחרת, כי אם ללמדם [את צעירינו המשכילים] את עקרי התורה, באופן המתאים ומתקבל לפי כל הרוחות שבעולם, שבאות ונושבות מצד הגדלת החכמה בעולם. אנו צריכים לעקור מהם את הטעותים הגסים שיש להם בהשקפותיהם על הדת והאמונה, ואז באין ספק יראו ונהרו, הקרעים שבלבם יתרפאו, ויכירו שאין צורך כמו שאין אפשרות להמציא מושג רוחני אחר המאגד את כלל עמנו, כי אם המושג הקדוש והטהור, מושג האמונה הטהורה שהיא כוללת הכל.