ותימה לפירושו דהרי ודאי לא הופרשה החלה שהרי עדיין לא נתחייבה בחלה כשהיתה התבואה ביד ע''ה ומאי ספק חלה איכא. והר'ש כתב ז''ל תימה. דבלוקח עיסה או לחם מע''ה. היכן מצינו דנחשדו ע''ה על החלה. והלא לא נחשדו אתרומה גדולה ומ''ש חלה דהא דנחשדו על המעשר משום דסברי דלא הוי במיתה כו' וי''ל דחלת דמאי היינו שלקח תבואה מע''ה וטחנה ואפאה והוציא ממנה חלה. והחלה אסורה לכהן עד שיפריש ממנה מעשר ותרומת מעשר כדין דמאי כו'. ובאותו תיקון מניח להיות מפריש עליה כו' וע''ע. והת''ח מישב מלת דמאי. תרומת מעשר של דמאי שביד כהן כיון שאינו ודאי תרומה חייב להפריש ממנה חלה. וכן מע''ש שביד ישראל דקי''ל מעשר שני פטורה מן החלה לר''מ דס''ל ממון גבוה הוא. אבל במעשר שני של דמאי הוה ספק: