בהמת הקדש שנפל בה מום ונפדת כמו שביארנו אינה מותרת בגיזה ועבודה והרי היא באיסורה עד שתשחט נשחטה אחר פדיונה הותרה באכילה במה דברים אמורים כשקדם הקדשן את מומן או קדם מום עובר להקדשן אבל המקדיש בעלת מום קבוע למזבח אינה אסורה בגיזה ועבודה אלא מדבריהם נפדת הרי זו כחולין לכל דבר ותצא לחולין להגזז ולהעבד חוץ מן הבכור והמעשר שהקדושה חלה על גופן אף על פי שהן בעלי מומין קבועין מתחילתן ואינן יוצאין לחולין להגזז ולהעבד לעולם ואסור להרביע בבכור או בפסולי המוקדשין: