<b>ועל </b>מה ששאלתם על ראובן שלקח מרחל עשרין דינרים וכו' עמדנו בה וראינו שכל זה אסור כי אינו יכול למשכן אחר שקדם החוב ולזה אמרו המלוה את חברו לא ידור בחצרו חנם ולא ישכור ממנו בפחות מפני שהוא רבית אמנם אם כבר קבלה אינו חוזר כי זה הוא אבק רבית שאינו יוצא בדיינין אך צריך לראות כי מאחר שאלו הארבעה דינרים אשר על השטר ונתנה העשרים דינרים משכונה על החנות וכללה ההוצאה בעיקר ההלואה אין זה מותר כי הרי אמרו חכירי נרשאי דכתבי הכי משכן ליה פלנייא ארעיה לפלנייא והדר חכרה מיניה אימת קנייה דקנייה מיניה ניהליה והאידנא דקא כתבי הכי וקנינא מיניה ושהינא כמה עידנין והדר חכרה מיניה שפיר דמי דלא תנעול דלת בפני לווין ולאו מילתא היא הרי בביאור כי כגון זה אסור ולכן אם לא נתן אינו חייב לתת לה שום דבר ואם נפל החילוק ביניהם שזה אומר שכך היה ואם כן אינו רוצה לתת לה וזאת אומרת אין זה אלא ממה שנתתי הדבר תלוי בהעדאת העדים אם העדים אומרים שאלו הארבעה דינרים הם על העשרים אז נפטר ראובן ואינו נותן לה כי אם העשרים ואם לא יעידו העדים שום דבר מזה אינה יכולה לגבות אלא עד שתשבע שאלו הד' דינרים אינם מהשכירות והם ממה שנתנה בתחילה ובזה תיטול ואולם הנאמנות אשר לה זה מועיל לכשאומרת היא לא קבלתי כלום והוא אומר פרעתי אכן בכגון זה לא מהני ובכיוצא בזה אמרו יד בעל השטר על התחתונה ולזה אמרנו שלא תגבה אלא אחר שבועתה וכך הדין: וכתב יצחק אלפסי