וצריך לבאר ענין הבקשה הזאת מה היא. כי אם הם חטאו והש"י היה מוכיחם הלא זה מעלה וכבוד להם שיודיעם חטאם קודם שיענישם וטובה תוכחת מגולה ולא היה צריך לזה לשון בקשה. והנראה בעיני בזה כי מראה הנבואה הזה קשה עליהם וחוץ מטבעם, לפי שהם לא היו מוכנים לנבואה בכל עת כמשה אבל היו צריכין להכין עצמן בתחלה קודם בוא הדבור אליהם. וזה הדבור בא אליהם פתאום כמו שנא' ויאמר ה' פתאום וגו'. ולא היה למשה בזה קושי כלל כי היה מוכן לנבואה בכל עת. ואין דבר בגופו חולק עליה וינגד חול הנבואה עליו פתאום, ולא היה ענין אהרן ומרים כן. ולכן תמצא כשתבא הנבואה עליהם פתאום יקשה עליהם מאד כי כשיעתק הטבע מההפך אל ההפך פתאום יסתמר ויצטער. ויהיה ענין אהרן ומרים דומה למי שעמד בחשך ואפלה זמן רב שאם יעתיקוהו אל האור החזק פתאום יברח ממנו חוש ראותו ויצטער, ולפי שאין הקב"ה בא בטרוניא עם בריותיו. ועכשו הוצרך לבא עליהם במדה הזאת פתאום להודיעם שיפה עשה משה והם שגו כשדברו בו. שמפני שהנבואה היתה שורה עליו פתאום היה צריך להית מוכן ומזומן בכל עת. מפני זה אמר להם בלשון נא שהוא לשון בקשה בלשון רז"ל. לומר שלא יקשה בעיניהם בהיותם נגלה עליהם פתאום כי הוא מן ההכרח אצלו לפי הענין.