רשב"י פתח: (חבקוק ג): עמד וימודד ארץ מדד הקב"ה כל האומות ולא מצא אומה שהיתה ראויה לקבל את התורה, אלא דור המדבר. מדד הקדוש ברוך הוא כל ההרים ולא מצא הר שתנתן בו את התורה, אלא סיני. מדד הקב"ה את כל העיירות ולא מצא עיר שיבנה בו בהמ"ק, אלא ירושלים. מדד הקדוש ברוך הוא כל הארצות ולא מצא ארץ שראויה לינתן לישראל, אלא ארץ ישראל, הדא הוא דכתיב: עמד וימודד ארץ ראה וגו'. רב אמר: דמן של כנענים התיר וממונן התיר. דמן התיר, (דברים כ): לא תחיה כל נשמה. ממונן התיר, שנאמר (שם): ואכלת את שלל אויביך. ר' הונא אמר: התיר זונין שלהן, כדכתיב (איוב יב): מוסר מלכים פתח. עולא ביראה בשם רשב"י אמר: משל לאחד, שיצא לגורן וכלבו וחמורו עמו. הטעין לחמורו חמשה סאין ולכלבו שני סאין והיה החמור מהלך והכלב מלחית. נטל ממנו אחד ונתן ע"ג החמור, אעפ"כ היה מלחית. א"ל: את טעון מלחית, לית את טעון מלחית?! כך אפילו שבעה מצות שקבלו בני נח, כיון שלא יכלו לעמוד בהן עמד ופרקום לישראל. אמר רבי תנחום בר חנילאי: משל לרופא שנכנס לבקר שני חולים, אחד לחיים ואחד למיתה. אמר לזה של חיים: זה תאכל וזה לא תאכל. ושאינו לחיים אמר: כל דבעי הבו ליה. כך עובדי כוכבים שאינן לחיי העוה"ב, כתיב בהם (בראשית ט): כירק עשב נתתי לכם את כל, אבל ישראל שהם לחיי העולם הבא, זאת הבהמה אשר תאכלו: