ויאמר ה' אל משה פסל לך - הה"ד (איוב יא): ויגד לך תעלומות חכמה. אתה מוצא, בשעה שאמר לו הקב"ה: לך רד כי שחת עמך, היה תופס בלוחות, ולא היה מאמין שחטאו ישראל. אמר: אם איני רואה איני מאמין, שנאמר (שמות לב): ויהי כאשר קרב משה אל המחנה, שלא שברן עד שראה בעיניו. אי להם לבני אדם, שהם מעידים מה שאינם רואים, אפשר שלא היה משה מאמין בהקב"ה, שאמר לו: כי שחת עמך?! אלא הודיע משה דרך ארץ לישראל, אפילו שיהא אדם שומע דבר מן יחידי נאמן, אסור לקבל עדותו לעשות דבר על פיו, אם אינו רואה. דבר אחר: שפרחו הכתובים מן הלוחות, לכך שברן, שנאמר (דברים ט): וארא והנה חטאתם לה' אלהיכם. ראה משה שחטאו, ושבר את הלוחות. משל לשר, שנטל אשה וכתב לה כתובה, ונתנה ביד השושבין. לאחר ימים יצא עליה שם רע. מה עשה השושבין? קרע את הכתובה. אמר: מוטב שתהא נדונית כפנויה, ולא כאשת איש. כך עשה משה, אמר: אם אין אני משבר את הלוחות, אין לישראל עמידה, שנאמר (שמות כב): זובח לאלהים יחרם. מה עשה? שברם. אמר לו להקב"ה: לא היו יודעין מה היו כתוב בהם. דבר אחר: וארא והנה חטאתם לה' אלהיכם ראה שאין לישראל עמידה, וחבר נפשו עמהם, ושבר את הלוחות. ואמר להקב"ה: הם חטאו ואני חטאתי ששברתי הלוחות, אם מוחל אתה להם, אף לי מחול, שנאמר (שם לה): ועתה אם תשא חטאתם, כן לחטאתי מחול, ואם אין אתה מוחל להם, אל תמחול לי, אלא מחני נא מספרך אשר כתבת. אמר רבי אחא: לא זז משם, עד שפנה חטייה שלהם, שנאמר: ויפן וירד משה, כיון שפנה חטייה שלהם. אמר משה: הרי היה לישראל מי שיבקש עליהם, אני מי יבקש עלי? התחיל מצטער על שבור הלוחות. ואמר לו הקב"ה: אל תצטער בלוחות הראשונות, שלא היו אלא עשרת הדברות לבד, ובלוחות השניים אני נותן לך, שיהא בהם הלכות מדרש ואגדות, הה"ד (איוב יא): ויגד לך תעלומות חכמה כי כפלים לתושיה. ולא עוד, אלא שאתה מבושר שמחלתי לך על חטייה שלך, שנאמר (שם): ודע כי ישה לך אלוה מעונך: