שמעון ולוי אחים - אחים לדינה ולא ליוסף. כלי חמס מכרותיהם אמר להם: הכלים הללו שבידכן גזולים הם בידכם. למי הם ראוים למכרותיהן? לעשו, שמכר את הבכורה. בסודם אל תבא נפשי, בשעה שהן באים ליטול עצה בשטים. בקהלם אל תחד כבודי, בשעה שהם נקהלין על משה, בעדת קרח. בקהלם אל תחד כבודי, אבל לדוכן יזכר שמי, כשבניו עומדין על הדוכן, שנא' (דה"א ו'): ואלה העומדים וגו' ובניהם הימן וגו'. ר' הונא ורבי חנינא ורבי פנחס, תלתיהון אמרי: בן יצהר, בן קהת, בן לוי, בן ישראל. כי באפם הרגו איש, זה חמור אבי שכם. עקרו שור, עקרתון שורן של גרים. רבי חוניא ורבי ירמיה בשם רבי אחייא בר אבא: דכתיב: וברצונם עקרו שור, בשביל לעשות רצון יצרכם, עקרתם שורן של גרים. עיקרו אבוס, זה אחד מהדברים ששינו לתלמי המלך. ארור אפם כי עז רבי חוניא ורבי עזריה בשם ר' יוחנן: ריבה בהן בוהקנין, מעלה חמה, הדא אמרה: על מי שהוא בהקן, שהוא מעלה חמה. אמר רבי יהודה בר סימון: למלך שהיה לו בן וצפה המלך, שהנחש עתיד לישוך את בנו. אמר: יהי ליט חויא, דבעי למיכת ית ברי! כך, בא לקללן וקלל את אפם, ארור אפם כי עז ועברתם כי קשתה, ועבירתם כי קשתה. אחלקם ביעקב, זה שבטו של לוי, (במדבר יח): אני חלקך ונחלתך. ואפיצם בישראל, זה שבטו של שמעון, הדא אמרה: רובן של עניים, משבט שמעון היו. אמר רבי תנחומא: אע"ג דאנו מפרשין ואמרין (שם לה): והערים אשר תתנו מאחוזת בני ישראל, ששה עיר, אתהן ואת מגרשיהם כולן, משל שמעון היו, כיון שראו אותו שהוא מקנטרן, התחילו מסתלקין לזויות, כיון שראה שהן מסתלקין לזויות, התחיל קורא לכל אחד ואחד: