<b>תשובה </b>על שאמרתם אם החילוק בין המתים ובין קבריהם זיל קרי בי רב הוא ואמרה התורה וכל אשר יגע על פני השדה בחלל חרב או במת או בעצם אדם או בקבר ובמלחמת מדין כתיב כל הורג נפש וכל נוגע בחלל ובאלו הכתובים אין בהם חילוק בין מתיה עצמן ובן קבריהם וציותה התורה הנוגע במת גוי יטמא והנוגע בקברו יטמא אבל באהל לא יטמא לדברי הכל כמו שאמרו ביבמות וזה לדברי הכל וליכא מאן דפליג כמו שאמר רבינא דהוא בתרא דאמר נהי דמעטינהו קרא מאטמויי באהל במגע ומשא מי מיעטינהו קרא ואם היו דברי רבינא על רבי שמעון בלבד הוה ליה למימר אמר ר' שמעון נהי דמיעטינהו קרא מאטמויי באהל או כך היה לו לומר נהי דאמר ר' שמעון שאין מטמאין באהל במגע ומשא מי אמר עכשיו דאמר נהי דמיעטינהו קרא וכו' ודאי לדברי הכל קאמר ומה שאמרו אשכחיה לאליהו וכו' מאהיל היה ולח נוגע כמו שתבין מדברי רבי ינאי ומה שזכר רבינו אפרים שמצא משנה באהלות שקברי גוים אהל אינו נלמד משם שום דבר מזה וזה נוסח המשנה מדורות הגויים טמאים כמה ישהא ויהא צריך בדיקה ארבעים יום אעפ"י שאין עמו אשה וכו' את מה הם בודקים את הביבין העמוקים ואת המים הסרוחים וכו' הנה פירוש זאת המשנה הוא שהמקומות מארץ ישראל אשר יהיו בהם הגויים טמאים מדרבנן כמו טומאת אשה בח"ל והכל שוה מפני המתים אשר הם קוברים שם ואם ישהא ארבעים יום אזי אנו אומרים אפשר שהפילה וקברו הנפל שם ולכן גזרו אף שלא תהיה שם אשה שלא יהיה חששה זו אפילו הכי גזרו ולכן אם עבר ארבעים יום צריך בדיקה כדי שלא יהיה חילוק במדורות הגויים אם תהיה שם אשה או לא ואת מה בודקין את הביבין וכו' דשם חוששין שמא השליכו לא שיחפור את כל הארץ שלא הוחזקה שם טומאה זהו פירוש המשנה שם ואין ספק בזה: משה
(אמ"ת עיין בהלכות טומאה מת פ"א ובתוספות בפרק המקבל דף ס"א ובתי"ט מסכת אהלות פרק ח''י יעו"ש):