וידבר ה' אל משה לך רד - ר' תנחומא בר אבא פתח: (משלי כה): נשיאים ורוח וגשם אין. (שם): בארך אפים יפתה קצין. מי שהוא אומר ליתן מתנה לחבירו, ואינו נותנה. למה הוא דומה? לנשיאים ורוח ולברקים, שהם באים וגשמים אינם יורדין, זה היה דור המדבר, כשהיו בסיני היו ס' רבוא של זקנים, וכן של בחורים, וכן של נערים, וכן של נשים, כיון שבאו לסיני וקבלו עליהם מלכותו של הקב"ה, וענו כולם קול אחד ואמרו: כל אשר דבר ה' נעשה ונשמע, הרי קול שהיה קול, כיון שבאו למדבר עברו על הכל ושחתו מעשיהם, כיון שראה הקב"ה כן, אמר למשה: לך רד כי שחת עמך, ואין שחת אלא שחבלו מעשיהם, כמה דאת אמר (דברים לב): שחת לו לא בניו מומם. ולא עבודת כוכבים עשו בלבד, אלא גילוי עריות ושפיכות דמים, ואין שחוק האמור כאן, אלא עבודת כוכבים וגילוי עריות ושפיכות דמים. ומנין לשחוק שהוא שפיכות דמים? שנאמר (שמואל ב ב): יקומו נא הנערים וישחקו לפנינו. וגילוי עריות מנין? שנאמר (בראשית לט): בא אלי העבד העברי לצחק בי וגו'. ולא היה שם גדול מחור והרגו אותו, זו שיטת אבא הדורש. דבר אחר: לך רד בזעף, אותה שעה דבר הקב"ה כנגדו דברים קשים. אמר רבי יוחנן: אין דבור האמור כאן, אלא דברים קשים, כמה דאת אמר (שם מב): דבר האיש אדוני הארץ אתנו קשות. אותה שעה ראה משה למלאכי השרת, שהם עומדים ומבקשים לצאת ולחבל כל ישראל. אמר משה: אם מניח אני את ישראל וארד, אין להם תקומה לעולם, איני זז מכאן, עד שאבקש עליהם רחמים. מיד, התחיל מלמד עליהם סניגוריא. אמר להקב"ה: יש לי זכות ללמד עליהם. אמר לו: רבון העולם! הזכר להם, כשבקשת ליתן תורה לבני עשו ולא קבלוה וישראל קבלוה, שנאמר ויענו כל העם יחדו וגו'. אמר הקב"ה: עברו על העשיה, שנאמר: סרו מהר מן הדרך וגו'. אמר לו: הזכר להם, כשהלכתי בשליחותך למצרים, ואמרתי להם שמך, מיד האמינו והשתחוו לשמך, שנאמר (שמות ד): ויאמן העם מיד ויקדו וישתחוו. אמר לו: עברו על השתחויה, שנאמר וישתחו לו. אמר לו: הזכר לבחוריהם ששלחתים והקריבו לפניך זבחים, שנאמר (שם כד): וישלח את נערי בני ישראל. אמר לו: עברו על הזביחה, שנאמר: ויזבחו לו. אמר לו: הזכר להם, מה שאמרת בסיני: אנכי ה' אלהיך. אמר לו: עברו עליו, שנאמר: ויאמרו אלה אלהיך. הוי, נשיאים ורוח וגשם אין. בטל משה מיד את הפורענות. הוי, בארך אפים וגו':