יהי רקיע בתוך המים: רצה הקב"ה להודיע לישראל שאין השמש ולא שום דבר אחר שליט בגשם להורידו ושלא להורידו, ע"כ סיפר מציאות המים העליונים קודם מציאות המאורות. רקיע: גוף מתוח כמין טס, מלשון לרוקע הארץ על המים (תהלים קל"ו ו'), וירקעו את פחי הזהב (שמות ל"ט ג') ומזה ודמות על ראשי החיה רקיע כעין הקרח הנורא (יחזקאל א' כ"ב), וכאן צייר את האויר שבין הארץ והעננים כגוף מרוקע המבדיל בין המים שבארץ והמים שבעננים, והוא סובל המים עליו, וברצון ה' הם יורדים משם על הארץ, וכמו שאמר יפתח ה' לך את אוצרו הטוב את השמים לתת מטר ארצך בעתו (דברים כ"ח י"ב), ובקללה הוא אומר ונתתי את שמיכם כברזל (ויקרא כ"ו י"ט) שיעכבו ירידת המים שעליהם, וכן למטה (ז' י"א) וארבות השמים נפתחו. אבל אח"כ בימי ישעיה נראה, שהיו יודעים שאין למעלה אוצרות מים, ושמימי הגשמים חוזרים למעלה, שהרי הוא אומר (נ"ה י') כי כאשר ירד הגשם והשלג מן השמים ושמה לא ישוב כי אם הרוה את הארץ, משמע שאחר שהרוה ישוב שמה, עיין שם פירושי. וכן ירמיה (י"ד כ"ב) אמר דרך תמיהה ואם השמים יתנו רביבים, משמע שאינם נותנים מאליהם, כי אין בהם אוצרות מים. וכן קראו לאידים המתנשאים מעל הארץ בשם נשיאים, כמו מעלה נשיאים מקצה הארץ (תהלים קל"ה ז'), ויעל נשיאים מקצה הארץ (ירמיה י' י"ג ונ"א ט"ז), וכן נשיאים ורוח וגשם אין (משלי כ"ה י"ד); ולא נדע מאיזה זמן התחיל השם להיות נוהג, כי מזמור קל"ה איננו מיוחס לדוד, וספר משלי מסימן כ"ה ולמטה איננו ברור היותו לשלמה, ובאיוב הוא אומר (ל"ח כ"ב) הבאת אל אוצרות שלג ואוצרות ברד תראה, וזו ראיה על קדמות הספר ההוא. ולפי ששם רקיע נוסד על אמונת המים העליונים, המים אשר מעל השמים (תהלים קמ"ח ד') שהרקיע סובלם, והאמונה הזאת נתישנה ונשתכחה, נתישן ג"כ שם רקיע, ולא נמצא להורות על השמים רק בשלושה מקומות, שנים בתהלים: ומעשה ידיו מגיד הרקיע (י"ט ב'), הללוהו ברקיע עזו (ק"נ א') כי נשארה המילה בלשון השיריי, כמו שהוא המנהג בכל הלשונות, שהמשוררים משתמשים במלות מיושנות; והמקום השלישי הוא בדניאל (י"ב ג') והמשכילים יזהירו כזהר הרקיע, וגם שם היא מליצה שיריית, וכן במלאכי (ג' י') אפתח לכם את ארבות השמים, הוא דרך מליצת השיר. ועוד מצאנו באיוב לשון רקיעה אמור על השמים, תרקיע עמו לשחקים (ל"ז י"ח), וגם זה אות לקדמות הספר, וסיים חזקים כראי מוצק מפני שסובלים משא מים רבים, וכן אמר שלמה (משלי ח' כ"ח) באמצו שחקים ממעל, והנה דיברה תורה כל' בני אדם, ואמרה יהי רקיע לפי מחשבתם. ואמנם המכוון אינו זז מהיות אמת ויציב, והוא שהאל נתן בטבע המים להינשא למעלה ולרדת אח"כ למטה לארץ. ובתרגום היוני המיוחס לשבעים זקנים מתורגם רקיע סטראומא ענין חוזק, וכן תירגמו אח"כ בל' רומי פירממנטום וזה נמשך להם מהוראת שורש רקע בל' סורי שהוא מורה חזוק, וכן רקיעא בל' סורי חזק וקשה. ויוחן קליריקוס אומר שתירגמו כן מפני שהיתה דעת קצת הפילוסופים הקדמונים, שהשמים והאויר המקיפים את הארץ מכל צד, הם מונעים אותה וכל אשר עליה מהתפרד ומהתפזר, והנה הם גורמים לארץ שתישאר קשה ומדובקת בחלקיה. והוא מפרש רקיע לשון הכאה ודריכה, כמו הכה בכפך ורקע ברגלך (יחזקאל ו' י"א) יען מחאך יד ורקעך ברגל (שם כ"ה ו'), על שם שהשמים דורכים על הארץ ועוצרים חלקיה מהתפרד, וכל זה רחוק מפשט הכתובים; ומכל מקום נראין הדברים שתחילת הוראת שורש רקע הוא ענין דריכה והכאה, ומפני שהדבר שמכים עליו הוא נשטח ונמתח, הושאל שורש רקע להורות על המתיחה והשטיחה.