את הכרובים: מלאכים, והמלה הפוכה מן רכוב, כמו (ש"ב כ"ב י"א) וירכב על כרוב ויעף (ר' יש"ר ב"בכורי העתים" תק"ץ עמוד כ'). ונ"ל שהמלאכים נקראים מלאכים בבחינה שעושים רצונו של מקום ושליחותו, וכרובים בבחינה שכבוד האל וגדולת יכולתו מתגלים על ידיהם, וכאילו הוא רוכב עליהם ומתגלה בהם. וידוע כי הקדמונים היו קוראים אלהים או מלאכים כל כוחות הטבע הפועלים שנוי בעולם, ודעת גרוטיוס כי להט החרב הוא עצמו הכרובים כאילו אמר את הכרובים כלומר להט החרב (הרבה ווי"ן ענינן כלומר, עיין למטה י"ג ט'), ולהט החרב נקרא מלאך הואיל והיה עושה שליחות האל, כטעם עושה מלאכיו רוחות וגו' (תהלים ק"ד ד) וזה אפשר; אלא שהוא מפרש (ואחריו רוז') להט החרב על להבות אש הנראות במקום מיוחד בארץ בבל שהוא מלא נפט, הזכירוהו Plin. hist. nat. 2. 19; Curtius 5. 2; Strabo 16. ופלוטארך בחיי אלכסנדר, וזה לא יתכן. 