הנה שימוש הדברים שהם קנינים להבעלי חיים אפילו כשאין האדם נוטל חייהם על ידי זה כחלב הבהמה וצמרה, יש להרשים רושם מוסרי שעל כל פנים יש בזה צורך להדרכה. ראוי אמנם להכיר שאין רעה מוסרית אם יוקח הצמר מהכבש, בשעה שגם לבעל הצמר, הכבש, יקל משאו על ידי זה. אבל רעה מוסרית היא כשנוטל צמרו רק להנאתו גם אם יש בו צורך להחי עצמו, אז הוא גזל משפט, רק בתגרת יד התקיף על החלש. וכן הדין עם החלב. על כן ראוי להרשים שאין ראוי על כן שינטל החלב באותו ערך שהבשר יוקח ממנו, דהיינו על ידי היזקו וצערו. על כן חיבור ויחש הבשר עם החלב, יכפיל רושם ההפסד המוסרי עד שיוכר אפילו בעת לא נשלם החינוך האנושי, כדי שיעיר הלב למועד המאושר, שלא לבד אכילת הבשר תהיה ראויה למניעה מפאת המדרגה המוסרית הישרה שתגדל, כי אם גם להחלב יהיה ערך מוסרי של מניעה כשתהיה נטילתו דומה לערך שוה עם הבשר, על ידי צער והפסד החי, וכמו כן הצמר. אמנם הפשתן יוכל האדם להרחיב צרכיו ממנו כאות נפשו, ולא ינקפהו לבבו מעולם שיש בזה עון אשר חטא, מה שאין כן הצמר הניטל מהחי שהוא צריך סייג, שלא ישתמש בו כל כך בשפע עד שיהיה נוטל מן החי במקום וזמן המצערו או אפילו המנוולו. על כן אין להשקיף על יחש הצמר עם הפשתן באופן שוה. על כן כדי להפעיל הזרעים המוסריים שיצאו לאור בעתם, נוסדו איסור בשר בחלב ושעטנז צמר ופשתן יחדיו.