זה לי עשרים שנה בביתך: ולמעלה אמר בלא מלת לי, זה עשרים שנה אנכי עמך. הזכיר הענין בשתי בחינות בבחינת לבן ובבחינת יעקב. בבחינת לבן אמר זה עשרים שנה אנכי עמך רחליך ועזיך לא שכלו וכו' וכו'. כלו' אתה לא הגיעך מִצִדִי שום נזק אלא כל הטוב. ואח"כ הפך הדברים וספרם בבחינת עצמו, זה לי עשרים שנה בביתך עבדתיך י"ד שנה בשתי בנותיך ושש שנים בצאנך ותחלף את משכרתי עשרת מונים, ולולא אלהי אבי שעזרני עתה ריקם שלחתני, והנה אני לא הגיעני מצדך רק רע כל היום.