למשל, צעירינו מרגישים שחפץ החיים של כל חי יהיה מושג לו בימינו ביחוד על ידי מלחמה כבדה. חפץ החיים של עם שלם המתנועע לכל רוח, ודאי צריך לוחמים, ולאו דוקא לוחמים בחרב ובחנית, על כל פנים משתדלים מאגדים, עוסקים בשכלולו ובהשגתו את אופני קיומו, ובזה הם רואים בהציונות משאת נפש העם. לעומת זה הם חושבים שסבת הרפיון היא מושג האמונה, השלכת היהב על ד', על כן אין העם עומד על נפשו. על כן, הלא להם המשפט להתרחק מאלה המושגים המחלישים את כח החיים העממי, ויהיה בא לנו דור של לוחמים היודעים שחיי העם תלויים בהשתדלותם הם, והם יעשו ויצליחו. אמנם נראה נא האם מושג הדת והאמונה והבנתה האמתית גורמים מעצור להשתדלות מלאה חיים מצדנו לבנות הריסות עמינו, להחיות גוו ורוחו. לא. מושג הדת של אלה הצעירים, שמחסרון ידיעתם את התורה, מחסרון מלמדים שיעמידו אותם על עקריה של תורה בהבנה פשוטה וברורה גם עמוקה, קנו להם מושגים מטעים, יוכל באמת לעמם את כח החיים והתנועה העממית, אבל לא מושג הדת המובן כהלכתו.