אף על פי שאמירת הקדיש והתפלות מועילות להאבות, מכל מקום, אין אלו העקר אלא העקר הוא שהבנים ילכו בארח מישור, כי בזה מזכים את האבות. הכי איתא בזוהר הקדוש - סוף פרשת בחקתי, בן יכבד אב, כמה דאת אמר, כבד את אביך ואת אמך, ואוקמוה במיכלא ומשתיא. ובכלא, האי בחיוי דאתחיב ביה. בתר דמית, אי תימא הא פטור הוא, לאו הכי דאף- על- גב דמית אתחיב ביקריה יתיר, דכתיב כבד את אביך.דאי ההוא ברא אזיל בארח תקלא, ודאי מבזה לאבוי הוא, ודאי עביד ליה קלנא. ואי ההוא ברא אזיל בארח מישור, ותקין עובדוי ודאי דא אוקיר לאבוי, אוקיר ליה בהאי עלמא גבי בני נשא, אוקיר ליה בההוא עלמא גבי קדשא בריך הוא. וקדשא בריך הוא חייס עלה, ואותיב ליה בכרסיא דיקריה ודאי וכו' עד כאן לשונו. ויש לו לאדם לצוות את בניו להחזיק באיזה מצוה, ואם מקימין נחשב יותר מן הקדיש, והוא תקנה טובה גם למי שאין לו בנים אלא בנות