כשמגיע לתהלות לאל עליון, יעמד ויכין את-עצמו לתפלת שמנה עשרה, ויסיר כיחו וניעו, וכל דבר המבלבל את מחשבתו, וילך ג' פסיעות לאחריו, ויאמר תהלות לאל עליון, וכו' עד גאל ישראל, ואז יחזר לפניו ג' פסיעות, דרך קרוב והגשה למלך. לא יפסיק בין גאל ישראל לשמנה-עשרה, אפלו לקדיש וקדשה וברכו, מפני שצריך להסמיך גאלה לתפלה, וטוב שיצמצם לגמר ברכת גאל ישראל, עם השליח-צבור בשוה, כי אם יגמר הוא תחלה, ואחר-כך השליח-צבור, יש ספק אם יענה אמן על ברכת השליח-צבור או לא. אבל כשהוא גם-כן גומר את הברכה, ודאי אין-צריך לענת אמן, דאין עונין אמן על ברכת עצמו - ועי" לעיל סי" ו" סעיף י"א. ובמעריב כיון שאין הברכה שלפני השמנה-עשרה מסימת בגאל ישראל, מתר להפסיק, כמו בשאר מקום בין פרק לפרק, קודם השמונה-עשרה אומר הפסוק ה' שפתי תפתח וגו', ואינו הפסק, כי הוא שיך להתפלה. אבל הפסוק כי שם ה' אקרא וגו' לא יאמר, כי אם במוסף ובמנחה יאמרו, קודם ה' שפתי תפתח. - סימן ס"ו צ"ב צ"ה קי"א ובסד"ה