"לא תחמוד בית רעך" – כלל. "ועבדו ואמתו ושורו וחמורו" – פרט. כלל ופרט – אין בכלל אלא מה שבפרט. וכשהוא אומר "וכל אשר לרעך" – חזר וכלל. אי אתה דן אלא כעין הפרט: מה הפרט, מפורש בדבר שהוא קונה ומקנה – אף כלל, מפורש בדבר שהוא קונה ומקנה. אי מה הפרט, מפורש בנכסים המטלטלין שאין להם אחריות – אף אין לי אלא נכסים המטלטלין שאין להם אחריות? וכשהוא אומר במשנה תורה (דברים ה יח) "שדהו", – מה הפרט מפורש בדבר שהוא קונה ומקנה – אף אין לי אלא בדבר שהוא קונה ומקנה. אי מה הפרט, מפורש בדבר שאינו בא ברשותך אלא ברצון בעלים – אף אין לי אלא דבר שאי איפשר לבא ברשותך אלא ברצון בעלים? יצא שאתה חומד בתו לבנך או בנו לבתך, או אפילו חומד בדבור? ת"ל (דברים ז כה) "לא תחמוד כסף וזהב עליהם", מה להלן עד שעושה מעשה – אף כאן עד שעושה מעשה: