ותוצא הארץ וגו': גם בפסוק זה הרחיק בעל הטעמים מילת למינהו ממילות אשר זרעו בו, והסב אותה למעלה, כלו' ותוצא הארץ עץ למינהו, והוא עושה פרי וגם זרעו בו; וכן הרחיק למינהו מן מזריע זרע והסב אותו אל דשא ואל עשב.