שאלה: האשה שנדרה בנדרים שהבעל מפר. והקים לה בו ביום, באחד מהלשונות של קיום, וכסבור דאינו מלשון הקמה, ובו ביום הפר לה. ואח"כ נודע לו, דהוא לשון הקמה, אי הפרה זאת הויא הפרה מעליא? ודמיא האי מילתא, ליודע אני שיש מפירין, אבל איני יודע שיש נדרים. דאיפליגו (בנדרים דף פז:) רמ"א: לא יפר, וחכמים אומרים: יפר; וקי"ל כרבנן. א"ד האי הויא הפרה מעלייא, דהתם שאני, דהוא מוטעה בגוף הנדר, ושתק, אין שתיקתו מעכבת בהפרה, דשב וא"ת [= ואל תעשה] הוא?