המברך יאמר מתחלה, הב לן ונברך, כי כל מלי דקדשה בעי הזמנה - או יאמר בלע"ז, בלשון אשכנז, "רבותי מיר וולען בענטשען והמסבין עונין, יהי שם ה' מברך מעתה ועד עולם. ואחר כך אומר המברך, ברשות וכו', נברך שאכלנו וכו', והמסבין אומרים, ברוך שאכלנו משלו וכו'. וחוזר המברך ואומר גם הוא, ברוך שאכלנו וכו'. ונוהגין בקצת מקומות שלאחר שסים המברך ובטובו חיינו עונין המסבין אמן. ובקצת מקומות לא נהגו לומר אמן. גם יש מנהגים שונים בענין אמירת ברוך הוא וברוך שמו. יש נוהגין שהמברך אומרו כשמזמנין רק בשלשה. ויש אומרים, שאין לאמרו אלא כשמזמנין בעשרה, שמזכיר את השם, אז יאמרו. וכן יש לנהוג. והמסבין לא יאמרוהו. ומכל שכן מי שמברך ברכת- המזון בלא זמון שלא יאמרו