הדעת נותנת, שאז בהשתלם האדם למרום שלמותו, שאביון יחדל מקרב הארץ, נקשה ורעב וחולה לא ימצא, חסר דעה לא יהיה במציאות כי כולם יהיו למודי ד' וחכמי לב, לימוד חכמה ומלאכת מחשבת וכל כשרון יקל מאד. כשיתפתחו הכשרונות האנושיים בכל רחבם, השלום יהיה שורר בעולם, אין תחרות ומריבה וכל עמל וכל כשרון מעשה לא יהיה לכל האנושות כי אם להטבת המצב הכללי המוסרי והחומרי. אז יתור לו האדם חלקה לעשות צדקה ולשפוך רוח חסדו עליה, ולא ימצא בהיות כל בני האדם יהיו מאושרים חיים חיי עונג והצלחה חומרית ומוסרית ושכלית. אז יפנה לו האדם עם אוצר חכמתו ונסיונו, אל אחיו הנמוכים, אל הבעלי חיים, וימצא עצות לפי מדרגתם לשכללם, ללמדם, להשכילם. ואין ספק כי יגדיל האדם ויאדיר תורת השכלת הבעלי חיים והתפתחותם עד שיעלם אל מדרגה נשאה מאד, אשר אין לצייר בחושינו מראש. ומחלקי ההשלמה תהיה התרבות של הבעלי חיים הדורסים, שאריה כבקר יאכל תבן ופרה ודב תרעינה, ושעשע יונק על חור פתן. ולא ירעו ולא ישחיתו בכל הר קדשי כי מלאה הארץ דעה את ד'. ותהיה הארץ כולה המלאה דעה את ד', הר הקודש באמת.