אל האשה אמר הרבה ארבה עצבונך והרונך רבי יהודה ברבי סימון ורבי יוחנן בשם רבי אלעזר ברבי סימון: מעולם לא נזקק הקדוש ברוך הוא להשיח עם אשה, אלא עם אותה הצדקת ואף היא ע"י עילה. רבי אבא בר כהנא בשם רבי יצחק אמר: כמה כירכורין כרכר בשביל להשיח עמה, ויאמר לא כי צחקת, והכתיב (בראשית י): ותקרא שם ה' הדבר אליה. רבי יהושע בר רבי נחמיה בשם רבי אידי אמר: על ידי מלאך, והכתיב (שם יט:) ויאמר ה' לה. רבי לוי בשם רבי חמא בר חנינא אמר: ע"י מלאך. רבי אלעזר בשם רבי יוסי בר זימרא אמר: על ידי שם הרבה ארבה עצבונך והרונך. רבי אבא בר כהנא בשם רבי שמואל אומר: כל שהוא הרבה ארבה, כל שהוא במאתים ושנים עשר יום חי. רבי הונא אמר: נוצר לתשעה ונולד לז' אינו חי, לח' אינו חי, נוצר לז' ונולד לשמונה חי, קל וחומר לתשעה. בעון קמיה דרבי אבהו: מניין שהנולד לשבעה חי? אמר להן: מן דידכון אנא ממטי לכון, זיט"ה אפט"א, איט"א אוכטא. רבי ברכיה בשם ר' שמואל אמר: לעולם אין האשה יולדת או ל-271, או ל- 272 או ל- 273. לט' הן ועיבוריהן. חייא בר אדא הוה יתיב קמיה דרב, הוה מסבר ליה, ולא סבר. אמר לו: למה לית את סבור? אמר לו: דהא חמרתי בעי למילד, ואני מתירא שמא תיצון ותמות. אמר לו: ומה איכפת לך? אמר לו: פעמים שהיא פוחתת, ופעמים שהיא מוספת. פוחתת, אינה פוחתת מימות הלבנה. מוספת, אינה מוספת על ימות החמה. אמר לו: והכתיב (איוב לט): הידעת עת לדת יעלי סלע, תספור ירחים תמלאנה. אמר לו: להלן בדקה, וכאן בגסה. אמר לו: והא בקרות של אנטונינוס, היתה רובעת והרביעו ממנה, בקרות של רבי, יש מהם שילדו עכשיו ויש מהם שילדו לאחר זמן. אמר לו: להלן בטהורה וכאן בטמאה. עצבונך, זה צער העיבור. והרונך, זה צער העדוי. בעצב, זה צער הנפלים. תלדי, זה צעד הלידה. בנים, זה צער גידול בנים. אמר רבי אליעזר בר"ש: נוח לו לאדם לגדל לגיון אחד משל זיתים בגליל, ולא לגדל תינוק אחד בארץ ישראל: