ותאמר רבקה אל יצחק קצתי בחיי: הקו"ף זערה, נ"ל כי היה מנהג הסופרים בימי קדם כשהיתה תבה מתחלת באותה האות שהתבה הקודמת מסיימת, היו משמיטין אחת מהאותיות הדומות, ואולי היו מציינין האות ההיא באיזה סימן להודיע שהיא עומדת במקום שתים, ואחר זמן הוסיפו בין שתי התבות האות החסרה, ולהיות המקום צר כתבו אותה זערה, וכיוצא בזה ויקרא אן משה (ויקרא א' א'). והנה מהמנהג להשמיט אחת מהדומות נמשכו כה וכה קצת טעיות, קצתם נתקנו אח"כ על ידי כתיב וקרי, וקצתם לא נתקנו, כגון (שמואל ב' ה' ב') והמבי את ישראל, במקום והמביא, (ירמיה ל"ב ל"ה) החטי את יהודה, במקום החטיא, (שם כ"ג י"ד) לבלתי שבו, (שם כ"ז י"ח) לבלתי באו, במקום ישבו, יבאו, (ישעיה מ"ה כ"ה) עדיו יבא ויבושו, (יחזקאל כ' ל"ח) ואל אדמת ישראל לא יבא ויעדתם, במקום יבאו, (ד"ה א' י"ז י"א) כי מלאו ימיך, משפטו כי ימלאו , (שמואל א' י"ט ט') ודוד מנגן ביד ויבקש, צ"ל בידו, ועוד זולת אלה.