וכן הבטחון, מדתו הרחבת כח העז והגבורה, אפילו במה שהוא למעלה מגבולי כח היכולת הקבועה בכחות האדם הגלויים, כי אין מעצור לד' להושיע ולעזור גם לאין כח. אם כן, היא באה לאחר שיאזר האדם בגבורה בכל אשר תשיג ידו בכחותיו החומריים והרוחניים, ובבאו לגבול ששם יש לפניו מעצור כח המוגבל החלש, אל יפול לבבו. וזאת היא מדת הבטחון שצריכה להתחבר תמיד עם מדת הגבורה, המועלת למלא את נפש האדם כבוד ועז. וכשהיא מתחברת עם הדעה השלמה והמוסר האמיתי, היא מדרכת את האדם בדרך ד' העליונה, ומכשרתו להיות בד' מבטחו. ומעלתו, שיהיה כבוד ד׳ חופף עליו לעשות לו ניסים, בין גלויים בין נסתרים, במערכות סדרי הטבע. אבל אם מדת הבטחון תהיה ניקחת מבלי דעת ולימוד, מה תפעול? חלישות ועצלות, המשפיעה ירידה בכחות הגוף והנפש, ומתהפכת לרועץ בחיי היחיד והציבור. על כן אין פלא, שעל אמונה שציורה בא בלא לימוד, ובטחון כיוצא בו, יוצאים עוררים לאמר שצריך להלחם בהם. ומתוך שהמעוררים הללו אינם פוגשים אמונה ובטחון שיהיה עליהם חותם השלמות הראוי, על כן הם נדחים מנחלת ד' וחושבים להלחם נגד כל קודש, ולשרף מועדי אל בארץ, ויצא מהם מה שיצא בעוה״ר. על כן, חובתנו גדולה להרבות בדעת ד', בתלמוד של חלקי התורה הנוגעים לבירורן של המדות והדעות, כדי שיהיו מקויימות בידינו בצורה הנאותה להן לאמתתה של תורה, שתוסיף לוית חן על ישראל, ותאזרם עז וגבורה, ותעטרם בתפארה של חכמה ודעת את ד'.