אני צריך להתאמץ, שאוכל לסובב ענין מיוחד בלא קפיצה מרעיון לרעיון, אע"פ שעצם הקפיצה שמענין לענין בא מפני מהירות ההשגה והחשק להכליל הרבה נושאים, והשלמת התרחבות דעה ברוח נאצל - בכ"ז מונע הוא כח זה את ההתכנסות של הרכוש המוסרי, המדעי והתורני. אמנם צריך אני מאד לפשר את הענין, כלומר שתהיה ההתכנסות המיוחדה של הענין המפורט התכנסות כזאת, שלא תשולל מהענין המיוחד את ההשפעות העשירות של כל הענינים השונים, שבאמת הלא הרכוש הרוחני, כהמציאות, כולו מחובר הוא זה בזה, ויונק זה מזה, ודברי תורה ביחוד דודים הם זה לזה, ורעים הם זה לזה. והערה זו אינה כי אם פרטית, רק כללית, היא נוגעת בכל עבודה ובכל מצוה. כשאדם עושה פעולה טובה אחת, צריכה מחשבתו להיות מרוכזת בזו הפעולה המיוחדת, אבל יחד עם זה צריך הוא להרחיב את רעיונו על כל המצות כולן ועל כל סעיפי העבודה, באופן שבמצוה הזאת היחידה יהיו כלולין כל המצות עם כל סעיפיהן, כל פרטיה ודקדוקיה וכונותיה ותריג מצות התלויין בה. 