לפעמים מתלוה איזה רגש עצוב בעת הלימוד, מחבר הוא עם הניגון הלימודי, והוא בא מרוב געגועים אל המרום והנשגב שמתגלה ע"י הארת אור התורה, והאדם חש ומרגיש איך הוא והעולם בכללו הוא מרוחק מאותו התוכן המרומם, ולבו עליו דוי. אבל אור חדות ד' שבנועם התורה, היא מתגברת על רוח עוצב זה, מפני שאור נעלה זה הרי הוא מוביל את היש כולו אל אותו מקור האורה, שהגעגועים הכמוסים נוהים אחריו כל כך. 