בד''א שיורשי המלוה נשבעים ונוטלים מיורשי הלוה כשמת מלוה ואח''כ מת לוה אבל מת לוה בחיי מלוה ואח''כ מת המלוה אין היורשים בין שהם בנים או אחים או שאר יורשים נוטלים כלום אפי' בשבועה שהרי כבר נתחייב המלוה שבועה ליורשי הלוה כדין הבא ליפרע מנכסי יתומים: <i>הגה: ואפילו נשבע המלוה כבר לא מהני אם יש לחוש שנפרע אחר השבועה (תשובת הרא''ש כ' פ''ו סי' ג'): </i>ואין אדם מוריש לבניו ממון שאין יכול לגבותו אלא בשבועה ואם עבר הדיין והשביע יורשי המלוה וגבו חובם אין מוציאים מידם וכן אם קדמו יורשי המלוה ותפסו אין מוציאין מידם לפיכך שטר חוב של יתומים הבאים ליפרע מהיתומים שמת אביהם הלוה תחלה אין קורעין אותו ואין מגבין בו: <i>הגה: ודווקא האפוטרופוס אבל הב''ד שבא לפניהם לדין ובא השטר לידם ודאי קורעין אותו מאחר שפסקו שלא לגבות בו מיהו אם לא קרעוהו ובא אח''כ לב''ד אחר וגבו בו מה שעשו עשוי (טור סכ''ו בשם הרמ''ה): </i>ואפילו היה שם ערב ומת הלוה תחלה לא יפרעו יורשי המלוה מהערב אם הניח הלוה נכסים שאם יפרעו מהערב הרי הערב חוזר ונפרע מיורשי לוה כיון שהניח להם אביהם נכסים ואין חלוק בין ערב לקבלן בזה <i>(וי''א דאם הערב הוא היורש בעצמו גובה ממנו) (מהרי''ק שורש צ''א): </i>