כן הדבר בנוגע לכללות האומה. ראוי היה שכל כך יתרוממו הנפשות לבקש תקנתם וכבודם של ישראל בכל צד ואופן שיהיה, מתוך היושר הגדול והתכלית הנעלה לנו ולעולם, ומתוך הכמרת הלב למצב הגלות האיום והנורא, והתשוקה היתה ראויה להיות כל כך גדולה עד שלא יעצרוה שום דבר ועיכוב, לא עיכוב מוסרי ולא עיכוב חומרי, אבל הידיעה שהכל ביד ד' ולתכלית נשגבה, וההבטחה שאנו בטוחים שנשוב אל מכונינו ואדמת קודשנו, היא החלישה את ההשתדלות וגרמה לשכך את הזריזות. אבל כל זמן שמזדמנת אפשרות לעשות, לא היה צריך כלל להיות נחלש כי הלא כל האמצעיים מעשה ד' המה. אבל ההכרה הזאת שכל האמצעיים מעשה ד' המה, צריכה הכנה רבה ועליה גדולה בהשכלה, בהרגשה ובחיים. גם צריך שיתעורר הרבה החפץ שנהיה אנחנו הפועלים כל מה שנוכל, אבל ירדנו, ולא נתרומם כל כך. מה עושה הקב״ה? הגביר חוצפא בעקבא דמשיחא שנתרחקו רבים מעומק הדעת והאמונה, ופרצו פרצות עד שנחלש רושם דעת ד' בקרבם, על כן אין ההבטחה מחזקתם, ונשארה התשוקה מצד המיית הרחמים והצרות ההוות, ומעט מצד כח ההתנגדות לאמונה ותורה ומצות, ומכל מקום ההתעוררות תפעול את שלה לחמם הלבבות להתנער ולפעול. ומצד יראי ד' ואוהבי שמו צריכה לבא הפעולה של התקדשות הפעולות, עד שנכוון לרומם את הנפשות שמה שנעשה על ידי הסמך של שכחת ד', יעשה ביותר ויותר על ידי הכרה פנימית להכיר את חפץ השי״ת, והוד קדושת המצוה הרבה — של העסק להשיב לבצרון שה פזורה, ולהכשיר הרוח לדרוש עצות נעלות ונשגבות איך להשמר מכל מוקש לב, כי אם עוד להרבות על ידי זה פרי ברכה בדעה ואמונה, במוסר השכל ושכל טוב, עד שיתחברו פזורי עם ד' להיות גוי אחד בארץ לשוב אל ד' מאהבה, באהבה עזה ורוממה הבאה מהכרה והדרכה נשאה, מאוצרה של תורה שמחתמת חותם אהבת ד' ודבר קדשו על האומה בכללה. ״ובא לציון גואל ולשבי פשע ביעקב״, ורוח ד' אשר עלינו תשפיע שפע ישע וצדקה על צאצאינו, ״כי אצק מים על צמא ונוזלים על יבשה אצק רוחי על זרעך וברכתי על צאצאיך״, ״זה יאמר לד' אני, וזה יקרא בשם יעקב, וזה יכתב ידו לד' ובשם ישראל יכנה״. והתכלית תבא מתוך ההתנגדות וההתגברות שתטהר את הסיגים ותעמיד את הרעיונות, מפרק לפרק ומתקופה לתקופה, על מצב טהרתם.