אם כן, מובן הדבר שהוא יסוד לההצלחה הנצחית כמו לההצלחה הזמנית. אמנם כל זמן שהיה טבע הבריאות של הנפשות יפה, לא היה צריך כל כך להרבות בפירושים של בקשות המבוקש העולה מכללה של תורה, שיסודה הוא שיהיה הכלל כולו לעם לד׳ אלהי ישראל. ומאחר שהמטרה הזאת היא הצדקה היותר גדולה, ממילא אוצרת היא בתוכה את ההשלמה היותר גדולה גם כן בנצחיות. וכל זמן קיום האומה בתור לאם עד חורבן הבית הראשון, היה מצב טבע הנפשות איתן, ההרגשה היתה חזקה, וזאת היתה גם כן סבה ליצרא דעבודה זרה. כי בטבע הנפש הבריאה יש חשק גדול לדבקות של אלהות, ומאחר שלהשביע את צמאון הטבעי של הנפש על ידי דבקות בד׳ אלהי אמת צריך עמו לימודים והדרכות מוסריות הראויים להיות נלוים למחשבה של אמת הגדולה הזאת, ועל זה נצבת לשטן שרירות לב האדם והחפץ להיות מתענג על נועם החיים החפשיים, ״והיה כנור ונבל תף וחליל ויין משתיהם ואת פעל ד׳ לא יביטו ומעשה ידיו לא ראו״, על כן ממילא נתמלאה התשוקה הנפשית מיצרא דעבודה זרה, שלא היה אפשר לנצחו כי אם על ידי כח עצום של אנשי כנסת הגדולה, שהיה כל כך נאדר בעזר ד׳ עד שמצאה ידו להוריד את טבע הנפש הטבעית ממקומה. והחשק של צמאון לאלהות בכלל לא היה עוד עומד על כנו, ועבודת ד׳ שהיתה עומדת בתור תביעה טבעית למי שהשלים חק לימודיו ומוסריותיו הראוי לקדושה של קרבת אלהים, נעשתה לדבר של חק המושג אחרי לימוד של אמת מופשטת. על כן ודאי שירידה יש כאן. על כן היא ענין הנעשה בידי אדם. ומעשי שמים היו שיהיה יצרא דעבודה זרה בעולם, אלא, שלא היה אפשר לקבל, ולא רצו לא אותו ולא שכרו.