הרי הוא אומר אל תראוני שאני שחרחרת ששזפתני השמש בני אמי נחרו בי וגו' (ש"ה א) אמרה כנסת ישראל לפני הקב"ה רבש"ע לא חטא בי כל בריה אלא בני אמי שלי תדע לך שכן הוא שהרי אין האילן נעקר אלא בבן מינו ואין הבשר מבאיש אלא מתוכו. היה רבי ישמעאל מושלו משל למה"ד לבת מלך שכעסו עליה אחיה והוציאוה השדה ללקוט שבלים אחזתה החמה והושחרו פניה כשולי הקדרה והיו חברותיה משחקות עליה ואומרות וכי זו היא בת מלך שאתם אומרים עליה שהיא נאה ומשובחת והיא אומרת להן בשביל שכעסו עלי אחי והוציאוני השדה ללקוט שבלים אחזני החמה והושחרו פני כשולי הקדרה. כך אמרה כנסת ישראל רבון כל העולמים מי גרם לי שאבא לידי מדה זו בני אומה שלי הן גרמו לי לכך נאמר בני אמי נחרו בי אל תקרי בני אמי אלא בני אומתי. מתוך הרחמים כיצד כשם שהקב"ה יהיה שמו הגדול מבורך לעולם ולעולמי עולמים רחמיו על ישראל בכל מקומות מושבותם ורחמיו על העניים והאביונים ודלים ורשים על יתומים בזמנם ועל אלמנות בכ"מ כמו כן יהא אדם רחמן על ישראל ועל כל אלו כדי שלא תהא אשתו אלמנה ובניו יתומים שנאמר (שמות כב) כל אלמנה ויתום לא תענון אם ענה תענה אותו וגו' והיו נשיכם אלמנות ובניכם יתומים. מכאן אמרו יעשה אדם מצותיה של התורה בשמחה ותחשב לו כמו צדקה שנאמר (תהילים פ״ט:ג׳) כי אמרתי עולם חסד יבנה שמים תכין אמונתך בהם כמו שאין העולם מתגדל ונבנה אלא בצדקה שנאמר (ישעיה נד) בצדקה תכונני וגו'. ועליהם אמר דוד המלך ע"ה (תהלים קטז) אנה ה' מלטה נפשי וגו' ואומר (דברים ד) כי אל רחום ה' אלקיך וגו' ואומר (שמות לד) ה' ה' אל רחום וחנון ארך אפים וגו'. ושאל משה מלפני הקב"ה ואמר לפניו רבש"ע במה אתה דן את העולם א"ל הקב"ה למשה באריכות אפים א"ל משה להקב"ה רבש"ע והלא הן אוכלין ושותין ומבעטין בך ובתורתך מתוך הטובה שתק הקב"ה ולא א"ל דבר עד שבא דבר גדול לישראל על ידי המרגלים אמר לו הקב"ה (במדבר יד) עד אנה ינאצוני העם הזה ועד אנה לא יאמינו בי וגו' אכנו בדבר ואורישנו ואעשה אותך לגוי גדול ועצום ממנו אמר משה לפני הקב"ה (במדבר יד) ושמעו מצרים וגו' ועתה יגדל נא כח אדני כאשר דברת לאמר ה' ארך אפים ורב חסד וגו'. א"ל הקב"ה למשה עכשיו נזקקת לדברים הראשונים שאמרתי לך מתחלה אמר משה לפניו רבש"ע אמת הוא שנזקקתי לדבריך הראשונים שאמרת לי מתחלה ע"כ ועתה יגדל נא כח ה' כאשר דברת לאמר ה' ארך אפים וגו' סלח נא לעון העם הזה כגודל חסדך וכאשר נשאתה לעם הזה ממצרים ועד הנה מיד ויאמר ה' סלחתי כדברך מאי כדברך אמר ליה הקב"ה למשה אע"פ שסלחתי מ"מ עדיין הגזירה במקומה עומדת. מכאן אמרו כל המכיר בד"ת ועובר עליהן ה"ז רשע גמור שהיה להם לישראל שיאמרו לנשיאים שלהם אין אנו שומעין לכם שהרי ממצרים העלנו בשלום כספם וזהבם וכל מחמדיהם הטובים של המצריים נתן לנו וגם את בכוריהם הרג ואנו שכבנו בשלום. אבל הם לא עשו כן אלא כיון שעלו מן הים היו לוחצים את משה בדברים ואח"כ אמרו נשלחה אנשים לפנינו ויחפרו וגו'. היה משה מתיירא מפני ה' ואמר שמא אין רצונו של הקב"ה באותן הדברים שהרי בכבוד עצמו הולך לפניהם שנאמר (שמות יג) וה' הולך לפניהם יומם בעמוד ענן לנחותם הדרך ולילה בעמוד אש וגו' ואלמלא מקרא כתוב א"א לאומרו והם היו מבקשין לשלוח מרגלים לחפור את הארץ שנאמר (דברים א) ותקרבון אלי כלכם ותאמרו נשלחה אנשים לפנינו ויחפרו לנו את הארץ באותה שעה אמר הקב"ה למשה (במדבר יג) שלח לך אנשים ויתורו את ארץ כנען וגו'. מאי שלח לך אלא שלח מדעתך ולא מדעתי: ד"א שלח לך אתם צריכים שליחות ואין אני צריך שליחות אתם צריכים לרגל ואין אני צריך לרגל שיגר משה מהם עשרה נשיאים ויהושע וכלב עמהם אמר משה להם אל תכנסו כמו גנבים ואם יאמרו לכם למה באתם עלינו תאמרו להם על חמשה תאנים ועל חמשה רמונים ועל אשכול ענבים אחד באנו. ואם יאמרו לכם שמא להכרית אילנות של ע"ז ולקוץ אשרה באתם עלינו תאמרו להם לא. נכנסו כשלוחין ויצאו כחמורים הגיעו לחברון נטלו משם חמשה תאנים וחמשה רמונים ואשכול ענבים אחד שמעו מהן אחימן ששי ותלמי ילידי הענק ויצאו לקראתם. צווח בהן ששי צוחה אחת ונפלו על פניהם ארצה והתחילו הן מנפחין להם באפיהם ועוד מנשבין להם בפניהם עד שנתיישבה דעתם עליהם ואח"כ אמרו להם על מה באתם עלינו שמא להכרית אילנות ואשרה של ע"ז באתם עלינו והלא כל העולם כולו של אלקיכם הוא למי שהוא רוצה הוא נותנה אמרו להם לאו. שיגרום בשלום ולא הרגום שייר הקב"ה מן הכנעניים עד כלות הבית האחרון. וי"א עד אותה שעה ואצ"ל לגבעונים שנשארו שם כיון ששמע משה וישראל שבאו המרגלים נכנס וישב בבית המדרש הגדול שלו וכל ישראל יושבין לפניו שנים עשר מיל ובכל צד שמעו ישראל את קולו של משה עד תחום י"ב מיל וכיון שבאו המרגלים פינו להם מקום וישבו ביניהם אמרו להם ישראל להמרגלים מפני מה אתם יושבים אמרו לנו מה שבידכם. מיד פתחו את פיהם ואמרו הארץ אשר עברנו בה לתור אותה ארץ אוכלת יושביה היא וגו' ושם ראינו את הנפילים בני ענק וגו'. מיד (במדבר יד) ותשא כל העדה ויתנו את קולם ויבכו העם בלילה ההוא וילנו על משה ועל אהרן וגו' ויאמרו איש אל אחיו נתנה ראש ונשובה מצרימה וגו':