לעולם ימנע האדם את עצמו מפרות האילנות, ולא ירבה לאכול מהם, אפלו יבשים,ומכל-שכן רטבים. אבל קדם שיתבשלו באילן כל צרכן, הרי הן כחרבות לגוף. וכן החרובים, רעים לעולם. וכל הפרות החמוצים, רעים ואין אוכלין מהן אלא מעט בימות החמה ובמקומות החמים. והתאנים והענבים והרמונים - עין ברמב"ם פרק ד',וכפי הנראה דטעות סופר יש כאן וצריך לומר שקדים במקום רמונים לעולם טובים, בין רטבים בין יבשים, ואוכל אדם מהם כל צרכו . ומכל מקום לא יתמיד באכילתם, אף -על-פי ש הם טובים מכל פרי האילנות