כלל גדול בדרכי הרפואה, שקדם האכילה ייגע בהליכה או בעבודה עד שיתחמם גופו אחר כך יאכל. וזה שנאמר, בזעת אפיך תאכל לחם. ונאמר, ולחם עצלות לא תאכל. ויתיר חגורתו קדם אכילה, - וסימנא, ואקחה פת -לחם, אקחה ראשי תבות למפרע, התר חגורה קדם אכילה. פת-לחם ראשי תבות, פן תבא לידי חלי מעים ובשעת האכילה, ישב במקומו או מסב על שמאלו. ואחר האכילה לא יתנועע הרבה, כי על ידי זה ירד המאכל מן האצטומכא טרם שיתעכל ויזיק לו, אלא ילך מעט וינוח. ולא יטיל ולא ייגע את עצמו לאחר האכילה. ולא יישן אחר האכילה עד שתי שעות, שלא יעלו העשנים למח ויזיקוהו. וכן המרחץ וההקזה והמשגל, אינם טובים לאחר האכילה