ויצק שמן על ראשה: משח אותה לקדשה (רשב"ם) ולא להקריב עליה קרבנות, אלא כך היה מנהג הקדמונים להקדיש אבנים חוצבות לאלהיהם ולמשוח אותן בשמן, וכן כתב Amobious (lib.I): Si quando conspexeram lubricatum lapidem, et ex olive unguine sordidatum, tanquam inesset reis praesens adulabar, adfabar.  והיו קוראים את האבנים ההן Batylia והוא שם (לדעת Scaliger) נגזר מן בית אל (קלער' וראז').