מצדו של יוסף, כח שור, לא היה צורך לבטל יצרא דע"ז. ומשו"ה לא בטל יהושע אותו, כי חפץ לרומם את העולם בשלמות החיים כולם שיצרא דע"ז יהפך לאור קודש, מסייע להגדיל את שלהבת הקדושה, וספג לתוכו כל הפזור בשבעים לשון, מתוך שמו יהוסף, בהוספת אות ה' שבו נברא עוה"ז משמו של הקב"ה. והקיבוץ של פזורים הללו, הרי הוא בונה את החיים השלמים בהתחלתם, כדוגמת הטבור שחופפת השליא עליו, ערפל חתולתו, שפת לא ידעתי אשמע ר"ת שלי"א, שמתהפכת לאור מתוך מחשכים, וסת תלמוד עם אלף נוסף, שהכל מאוחד למטרה נשגבה, אלופו של עולם. והתורה אינה כ"א עונג, ולא סבל באמת. ולא אותי קראת יעקב כי יגעת בי ישראל. הסירתי מסבל שכמו. ואז אין צורך ליצרא דע"ז להגנז, בדודא דאברא. כפיו מדוד תעבורנה. ובעומק צרה בא חילוץ עליון, זרוזי גרמי. בצרה קראת ואחלצך, אענך בסתר רעם, אבחנך - ר"ת אבר"א. על מי - ר"ת ק"י, הן הן נזהא דתורא. מריבה סלה - מס שבלוחות בנס היו עומדין, לרומם גם ס"מ ממעמקים, ולהחזיר הכל לאל נאדר בקודש. מחלב חטה - יצהר כמין חיטה. ומצור דבש אשביעך - ואין זה דבש של מציאה שבאה בהיסח הדעת, שיש בה חשש פן תשבענו והקאותו, ואין שום יראה רק שלא יהיה בך אל זר. ומתוך שלא שמע עמי לקולי - ואשלחהו בשרירות לבם ילכו במועצותיהם. והעצות הן במדריגה למטה מיסוד הגבורות הממותקות ברב נועמם. לו עמי שומע לי ישראל בדרכי יהלכו, כמעט אויביהם אכניע ועל שונאיהם אשיב ידי, להיות להם כולם עבדים, נושאי מנחה, עובדים מאהבה. ישתחוו לו כל אלהים. ומשנאי ד' יכחשו לו, ויתנו עדיהם ויצדקו. ובאה ע"ז ומעידה על הקב"ה, ובטלה מן העולם, ביסוד ביטולה של עטרת מלכם, שהיא על ראש דוד, הנזר והעדות, ויהי עתם לעולם. הזמן בעצמו הוא הנצח, היום כמחר זהו יום אחד, שהוסיף משה מדעתו. זה היום עשה ד' נגילה ונשמחה בו. 