אף על פי שכלל המוסר האנושי הוא שוה לכל האדם, מכל מקום כל עם ולשון נוטל ממנו לפי תכונתו הפרטית. על כן, לעולם מחוברים הם חיבור טבעי תוכן המוסר הכללי עם המוסר הפרטי הלאומי. ומי שמבטל מהאדם את המוסר הלאומי הוא על כרחך נוגע במוסר הכללי גם כן. ביותר הדבר ניכר בישראל שהתעצמה הצורה המוסרית אצלם בדפוס המיוחד שלהם, על ידי העילוי הגדול שהיו צריכים להתעלות ממצב המוסר שהיה שורר אז בעולם שהיה בתכלית השפלות. על כן נשא אותם השי״ת על כנפי נשרים, ברוממות מעלה, ונקבעו אפילו המוסרים הכלליים, כמו ״לא תרצח״ ו״לא תגנוב״ גם כן בחותם יציאת מצרים. וזהו אות שאין באפשר להפריד את המוסר הלאומי הישראלי מבלי שיארע נזק גם כן להמוסר הכללי. על כן, בהיות יסוד העם במילואו הוא ודאי כחו המוסרי, אנו רואים שהיא טעות גמורה מה שכל אותם שהם חושבים מחשבות כלליות על ישראל אינם פונים לבצר את מוסרו הלאומי, שרק בתוכו יתכנס גם כן המוסר הכללי, שאז יהיה ראוי להיות עם חי, בסדרים טובים ונאותים חיי כבוד ומשרים. על כן, מעלת התשובה הכוללת כל התורה כולה היא מוכרחת להשבת כח העממי בישראל, באיזה אופן שיהיה, לבד מה שבאמת, אין המוסר הישראלי המיוחד כי אם הרחבה מאירה להמוסר האנושי לפי אותו הערך שישראל מצויינים בו.