האי ריאה דאיגליד דאינהו סומקא בשרה והיא שניטל הקרוש העליון ונשאר התחתון כתמרה ארובה נשרה ונתב בעל הלבות גדולות והוא דלא מפקא זיקא אלמא קסבר בעיא בריקה בנפיחה מיהו כשרה בלא בדיקה משמע אלא א"כ פרשו בגמרא ואעפ"י שהחמירו חז"ל בריאה מפני שעלולה לקבל טרפות יותר משאר אברים הרי היא בבליל בני טעים שאש בא זאב או כלב ונטל את הריאה והחזירה כשהיא מנוקבת תלינן כזאב ובן אי אינקיב ריאה היכא דמשמשא ירא דטבחא תלינן בירא דטבחא וכת: רש"י ז"ל אני שמעתי במצר החצר שמתוך דוהק היד קורע את הריאה בציפורניו ובדומה לי אני בבל מקוש שיודע שיוכל לתלות כגון נקב העשוי כשבין או שתלשה מלמעלה בחזקה ואחר בך נמצא בה הנקב אינקיב ריאה היכא דליכא למתלי בירא דטבחא מקיפין אפי׳ מערוגה לערונה ופי׳ הגאונים ז"ל ריאה זו לריאה אחרת ודוקא מבהמה דקה לרקה ומנסה לגסה אבל לא מדקא לגסא ולא מנסא לדקא ואין מדקדקין מאונא לאונא ומאומא לאומא אבל אפי' מאונא לאומא ומאימא לאונא בבהמה שהיא מינה ופרישנן ערוגה אונא או אובא של צד ימין או של צד ששאל כלומר שאפי נקבה מצד זה מקיפין כצד שני ובלבד מאונא לאונא שבנגדה ומאומא לאומא אבל לא מאומא לאונא ולא מאונא לאומה אפי' בבהמה אחרת והיינו רקה וגסא דקאמרי׳ בגמרא אין צריך לומר שאין מקיפין מבהמה לבהמה בלל ולא משמע הכי לישנא דגמרא דקאמרי נשא ודקה והוי ליה למימר קטנה וגדולה או לשון אחר דלא למטעי.