אין חייבין כרת אלא על אכילת דברים שהותרו בין לאדם בין למזבח אבל אם אכל מן המתיר עצמו אינו חייב כרת אלא לוקה כאוכל פסולי המוקדשין שאין בהם פגול כיצד מנחה שנתפגלה האוכל כזית משיריה במזיד חייב כרת אבל אם אכל מן הקומץ שלה או מן הלבונה אינו חייב כרת לפי שהן הן המתירים את השירים לאדם וכן זבח שנתפגל האוכל כזית מבשרו או מאימוריו או מבשר העולה חייב כרת אבל אם אכל כזית מן הדם אינו חייב עליו משום פגול שהדם מתיר את האימורין ליקרב למזבח והאימורין מתירין את הבשר לאדם ודם העולה מתיר בשרה למזבח ודם חטאת העוף מתיר בשרה לכהנים ודם עולת העוף מתיר בשרה למזבח ודם חטאות הנשרפות מתיר אימוריהם למזבח לפיכך חייבין על אימוריהן משום פגול הקומץ והלבונה מתירין השירים לכהנים שני כבשי עצרת מתירין שתי הלחם לכהנים וכן שני בזיכי לבונה מתירין לחם הפנים לכהנים אבל דברים שאין להם מתירין כגון בשר חטאות הנשרפות ומנחות הנשרפות אינן מתפגלין לעולם: