דבר אחר: ויתרון ארץ עובדא הוה בחד גברא, דהוה קאים ע"ג נהרא וחמא חדא אורדען, טענא חדא עקרב ומגזתיה נהרא. אמר: זו מוכנת לעשות שליחותא, אגיזתא נהרא ואזלת ועבדת שליחותה, וחזרת יתה לאתרה, ונשמע קול יללה בעיר: פלוני נשכו עקרב ומת. ר' פנחס בשם ר' חנין דצפורי אמר: עובדא הוה בחד גברא, דהוה קאים וחפר בהדא בקעת בית שופרי, חמא חד עשב ולקיט יתיה ועבדא כלילא לראשיה. אזל חד חויא ומחא יתיה, וקטל יתיה. אתא חד חבר, וקם ליה סקר בההוא חויא, אמר: תמה אנא על מאן דקטל הדא חויא! אמר ההוא גברא: אנא קטלית יתיה, תלה אפוי וחמא ההוא עשבא עביד בה כלילא על רישיה. א"ל: מן קושטא אנא קטלית יתיה. א"ל: את יכיל מרים הדין עשבא מן רישא? א"ל אין. כיון דארים יתיה, א"ל: את יכיל קרב הדין חויא בהדין חוטרא? א"ל: אין. כיון דקרב לההוא חויא, מיד נשלו איבריו. רבי ינאי הוה יתיב מתני על תרע קרתא, וראה נחש אחד מרתיע, ובא והוה מרדף ליה מן הדין סטרא, והוא חזר מן הדין סטרא. אמר: זה מוכן לעשות שליחותו. מיד נפלה הברה בעיר: איש פלוני נשכו נחש ומת. ר' אלעזר הוה יתיב ומטייל בבית הכסא. אתא חד רומי ומקים יתיה ויתיב. אמר: הדא לא על מגן, מיד נפקא חד חויא ומחא יתיה וקטליה, קרי עליה (ישעיה מג): ואתן אדם תחתיך. ר' אלעזר הוה קאים על הדא שוניתא דימא דקסרין, וראה קוליא אחת, שהיתה מתגלגלת ובאה, והוה מצנע לה והא מתגלגלא. אמר: זו מוכנת לעשות שליחותא. לבתר יומין עבר חד בלדר, איתגלגלת בין רגליו ונכשל בה ונפל ומת. אזלין ופשפשוניה ואשכחון יתיה טען כתבין בישין, על יהודאי דקסרין. ר' שמעון, הוה עסקן בדברים, הוה ליה חד פרדס. חד זמן הוה יתיב ביה, והוה ביה חד סדן חמא הדא דוכיפת, דעבד ליה קן בגוה. א"ל: מה בעי הדין עופא מסאבא בהדין פרדס?! אזל רבי שמעון וסתריה לההוא קינא. אזל ההוא דוכיפת ותקנה. מה עבד ר' שמעון? אזל אייתי חד לוח, ויהבה באפוי דההוא קינא, ויהב ביה חד מסמר. מה עבד ההוא דוכיפת? אזל אייתי חד עשב ויהביה על ההוא מסמרא ושרפה. מה עבד ר' שמעון? אמר: טוב למגנזא הדין עשבא, דלא יילפון גנביא למעבד כן, ויחרבון ברייתא. חמרתא דר' ינאי אכלת עשבא ואיסתמית, ואכלת עשבא אחרי ואיתפתחת. עובדא הוה בתרין גברי דהוו עיילין באילין שבילייא דטבריא, חד סמיא, וחד מפתח. והוה ההיא פתיחא גדיש ליה לההוא סמייא. יתבון למיקרטא באורחא, וארעת שעתא ואכלין מן עשבא, דין דהוה סמי אתפתח, ודין דהוה פתיח אסתמי, ולא עלון מן תמן, עד דגדש ההוא סמיא לפתיחא. עובדא הוה בחד גברא דהוה סליק מן בבל, יתיב למקרטא באורחא, וחמא תרתין צפרין מתנציין, חדא עם חדא וקטלת חדא מנהון חברתה. אזלת ההיא אחריתי ואתיית עשבא, ויהב עלה ואחיית יתה. אמר: טב לי נסב מן הדין עשבא, ואחייה ביה מתיא דארעא דישראל, כי פרי וסלק חמא חד תעלא מית מקלק באורחא. אמר: טב לי מנסייא בהדין תעלא, ויהב עליה ואחייה, וסליק עד שהגיע לסולמי צור. כיון שהגיע לסולמי צור, חמי חד ארי קטיל ומקלק באורחא. אמר: טב לי מנסיא בהדין ארי, ויהב עלוהי מן עשבא וחיה, וקם ואכל יתיה. הוא דברייתא אמרי: טב לביש עבדת בישא עבדת, טב לביש לא תעביד, וביש לא מטי לך. אמר רבי תנחומא: אפילו במים הקדוש ברוך הוא עושה שליחותו. מעשה במוכה שחין אחד שירד לטבול בטבריא. וארעת שעתא וטפת לבירא דמרים ואסחי ואיתסי. והיכן היא בארה של מרים? אמר רבי חייא בר אבא: כתיב (במדבר כא): ונשקפה על פני הישימון, שכל מי שהוא עולה על ראש הר ישימון ורואה כמין כברה קטנה בים טבריא, זו היא בארה של מרים. אמר רבי יוחנן בן נורי: שערותא רבנן, והוא מכוונא כל קביל תרעי מציעיא דכנישתא, עתיקא דטבריא: