ובני ישראל עשו וכי מה אמר להם משה במצרים, הרי הוא אומר דבר נא באזני העם, וכן עשו. וישאלו ממצרים כלי כסף וכלי זהב ושמלות שאין תלמוד לומר ושמלות, אלא הכסות היתה חביבה עליהם יותר מכסף וזהב. וה' נתן כמשמעו (דברי ר' ישמעאל). לא הספיקו לומר השאילני עד שהוא נותן לו. רבי יוסי הגלילי אומר, האמינו בם. שהיו אומרים, ומה באפלה לא עשו, עכשיו הן נחשדין? רבי אליעזר בן יעקב אומר, רוח הקודש שרתה עליהם, והוא אומר השאילני כלך המונח במקום פלוני, ההוא מוציא ונותן לו. ואין חן אלא רוח הקדש שנאמר (ובתתי) [ושפכתי] על בית דוד (רוח חן) ועל [יושב] ירושלים רוח חן וגו' (זכריה יב). רבי נתן אומר, אינו צריך (כך), אלא וישאילום מה שלא שאלום היו משאילים אותם. היה אומר לו, תן לי חפץ פלוני, והיה אומר לו טול לך ואחר כיוצא בו. וינצלו את מצרים מלמד שעבודה זרה שלהם נתכת ובטלה וחזרה לתחלתה. ומנין שביזת הים גדולה מזו. שנאמר ותרבי ותגדלי ותבואי בעדי עדיים (יחזקאל טז), בעדי זו מצרים, עדיים זו בזת הים. ואומר כנפי יונה נחפה בכסף (תהלים סח) בזת מצדים, ואברותיה בירקרק חרוץ זו בזת הים. תורי זהב נעשה לך זו בזת הים, עם נקודות הכסף זו בזת מצרים. ויסעו בני ישראל. מרעמסס (לסכות מאה ועשרים פרסה, מהלך ארבעה מיל פרסה) הולך קולו של משה מהלך ארבעים יום. ואל תתמה שהרי כתוב ויאמר ה' אל משה ואל אהרן קחו לכם מלא חפניכם והיה לאבק וגו' (שמות ט). והרי דברים קל וחומר, ומה אם אבק שאין דרכו להלך, הלך מהלך ארבעים יום, קל וחומר לקול שדרכו להלך (כהרף עין. נסעו בני ישראל מרעמסס לסכות. לקיים מה שנאמר ואשא אתכם על כנפי נשרים וגומר (שם יט)). סכתה סכות ממש. דכתיב ויעקב נסע סכתה (בראשית לג), דברי רבי אליעזר. (וחכמים אומרים, אין סכות אלא מקום. שנאמר ויסעו מסכות ויחנו באתם (במדבר לג), מה איתם מקום אף סכות מקום). רבי עקיבא אומר, אין סכות אלא ענני כבוד. שנאמר וברא ה' על מכון הר ציון ועל מקראיה ענן יומם ונוגה אש להבה לילה כי על כל כבוד חופה (ישעיה ד). אין לי אלא לשעבר, לעתיד לבא מנין – תלמוד לומר (וסכה תהיה לצל יומם מחורב וגו', ואומר) ופדויי ה' ישובון (שם לה). רבי נחמיה אומר, סכותה לפי שצריך למ"ד מתחלתו, נותן לו ה"א בסופו. כשש מאות אלף כששים רבוא (דברי רבי ישמעאל), שנאמר הנה מטתו שלשלמה ששים גבורים סביב לה וגו' (שיר השירים ג'), של מי שהשלום שלו, וששים (רבוא) גבורים מגבורי ישראל. כלם אחוזי חרב מלומדי מלחמה (וגו') [ואומר] על כן יאמר בספר מלחמות ה' (במדבר כא). וכתיב, יעלזו חסידים בכבוד ירננו על משכבותם רוממות אל בגרונם. ואומר לאסור מלכיהם בזיקים. ואומר לעשות בהם משפט כתוב הדר וגו' (תהלים קמט). לבד מטף לבד (נשים וקטנים. רבי יוחנן) אומר לבד מטף לבד מנשים טף וזקנים. וגם ערב רב וגו' מאה ועשרים רבוא דברי רבי ישמעאל. רבי עקיבא אומר מאתים וארבעים רבוא. רבי נתן אומר (מאתים) וששים רבוא. וצאן ובקר עליהם אמר הקדוש ברוך הוא לאברהם ואחרי כן יצאו ברכוש גדול. עם יציאתן ממצרים, אני ממלאן כסף וזהב. ויאפו את הבצק מגיד שלשו את העיסה ולא הספיק לחמצה עד שנגאלו. וכן לעתיד לבא ישבות מעיר וגומר (יום מלכנו וגו'). עוגות אין עוגות אלא חררה, שנאמר ועוגת שעורים תאכלנה (יחזקאל ד) וכתיב אף עשי לי משם עוגה קטנה (מלכים א' יז). נס גדול נעשה להם בחררה, שאכלו ממנה (לחם) עד שירד המן. כי גורשו ממצרים שומע אני מאליהם (שנאמר) [תלמוד לומר] ולא יכלו להתמהמה (עד שנגאלו). וגם צדה לא עשו להם להודיע (הקדוש ב"ה) שבחן של ישראל (עד) שלא אמרו למשה היאך נצא למדבר ואין לנו צדה לדרך, אלא האמינו והלכו אחר משה. ועליהם מפורש בקבלה, הלוך וקראת באזני ירושלים (ירמיה ב) מה שכר נטלו [על כך] – קדש ישראל לה' (לכך נאמר) [וגו'].