וכן כשהוא עוסק במשא ומתן, או במלאכה להשתכר בה, לא יהא בלבו לקבץ ממון בלבד, אלא יעשה כדי שיהיה לו לפרנס בני ביתו, ולתת צדקה ולגדל בניו לתלמוד תורה. כללו של דבר, חיב אדם לשום עיניו ולבו על דרכיו, ולשקל כל מעשיו במאזני שכלו. וכשרואה דבר שיבא לידי עבודת הבורא יתעלה יעשהו, ואם לאו לא יעשהו. ומי שנוהג כן, נמצא עובד את בוראו כל ימיו, אפלו בשעת שבתו וקומו והלוכו ובשעת משאו ומתנו, ואפלו באכילתו ושתיתו אפלו בתשמישו ובכל צרכיו. ועל ענין זה צוו רבותינו זכרונם לברכה ואמרו וכל מעשיך יהיו לשם שמים. ובדרך הזה זקף רבנו הקדוש אצבעותיו למעלה בשעת מיתתו ואמר, גלוי וידוע לפניך שלא נהניתי מהם אלא לשם שמים - או"ח סימן רל"א ורמב"ם פרק ג