שלשים יום. מפרש בברייתא, מפני השבת אבידה לבעלים. ופירש''י דהיינו כהן. דזמנין דלא משכח כהן למיתביה ליה, ואם ישחטנו מיד יסרח, לפיכך רשאי לקיימו שלשים יום אחר שנתו. והתו' פירשו דמיירי ביד כהן וא''צ עכשיו לבשר, ונתנו לו חכמים זמן שלשים יום. אבל ישראל לעולם ממתין עד שימצא כהן. ע''כ. וברישא נמי דתנן מותר לקיימו כל י''ב חודש, אי נפל ביה מום סמוך לי''ב חודש כגון ט''ו יום, משלימין לו עוד ט''ו יום אחר שנתו שיהא לו שלשים יום מיום שנפל בו מום. כדאיתא בגמרא: