ויספדו שם וגו' ומנין לאבל שהוא שבעה? ר' אבא מייתי לה מהכא, ויעש לאביו אבל שבעת ימים. ולמדין דבר קודם מתן תורה?! ריש לקיש בשם בר קפרא מייתי לה מהכא, (ויקרא ח) ומפתח אהל מועד לא תצאו שבעת ימים וגו'. מה אתם נמשחתם בשמן המשחה שבעה ימים, אף אתם שמרו לאחיכם שבעה ימים. רבי הושעיא מייתי לה מהכא, (ויקרא ח) ופתח אהל מועד תשבו יומם ולילה שבעת ימים. מה הקב"ה שימר לעולמו שבעה ימים, אף אתם שמרו לאחיכם שבעה ימים. דאמר רבי יהושע בן לוי: שבעה ימים נתאבל הקדוש ברוך הוא על עולמו. ר' יוחנן מייתי לה מהכא, (במדבר יב) אל נא תהי כמת אלא תסגר. מה ימי הסגר שבעה, אף ימי אבל שבעה. חד ברבי אמר, הדא דרבי יוחנן קומי ריש לקיש, ולא קיבלה. ולמה לא קיבלה? אמר תמן הוא, עבד לה הסגר, והכא הוא עבד לה החלט! דאתא ר' אבהו בשם רבי יוחנן ואמר: אל נא תהי כמת, מה ימי המת שבעה, אף ימי החלט שבעה. רבי ירמיה ורבי חייא בר אבא בשם ריש לקיש: (עמוס ח) והפכתי חגיכם לאבל, מה ימי החג שבעה, אף ימי האבל שבעה. אמר רבי חייא: שמיני רגל בפני עצמו הוא. אי מה עצרת יום אחד, אף האבל כן? אמרו לו: מיכן לשמועה רחוקה. ותני כן, שמועה קרובה יש לה שלושים ושבעה, ורחוקה אין לה שלושים ושבעה. אית תני, שמועה רחוקה לאחר י"ב חדש, קרובה בתוך שלושים. רבי אבהו בשם ר' יוחנן אמר: הלכה כמי שהוא אומר שמועה קרובה, בתוך שלושים יום. ורחוקה לאחר ל', יום. ר' ברכיה ור' יונה בשם ריש לקיש בשם רבי יהודה הנשיא, כתיב (דברים לד): ויתמו ימי בכי אבל משה, ימי שנים, בכי שבעה, אבל שלושים. ואית דמחלפין: ימי שבעה, בכי שנים, אבל שלושים. מהא שבעה ושלושים, שמא ימי? אלא, שאם היה עני מדוקדק בראשון ובשני, אינו עושה מלאכה, ובשלישי הוא עושה בצינעא. אבל אמרו: תבא מאירה לשכיניו, שהצריכוהו לכך! בר קפרא אמר: אפילו בשלישי אל יעשה כל עיקר, מפני שהוא תקפו של אבל. תני בר קפרא: כל תקפו של אבל אינו אלא בשלישי, עד תלתא יומין נפשא תייבא על קברה, סבורה היא שהיא חוזרת, כיון דהיא חמי דאשתני זיוהון דאפוי, אזלה לה ושבקא ליה, הה"ד: (איוב יד): אך בשרו עליו יכאב וגו'. לעתיד לבוא הפה והכרס מדיינין זה עם זה, הפה אומר לכרס: כל מה שגזלת וחמסתי בך נתתי, ולאחר ג' ימים היא נבקעת, והיא אומרת לו: הא לך כל מה שגזלת וחמסת! שנאמר (קהלת יב): ותשבר כד על המבוע. מהו ליתן תפילין? רבי אליעזר ור' יהושע, ר' אליעזר אומר: בראשון אינו נותן ובשני הוא נותן, ואם באו פנים חדשות חולץ. ור' יהושע אומר: בראשון ובשני אינו נותן ובשלישי נותן, ואם באו פנים חדשות אינו חולץ. ואם ביום שני אינו מניח, איצטריכא למימר: מי שמתו מוטל עליו פטור מן התפלה ומן התפלין?! אלא, כיון דתנא הדא, תנא הא. דר' זעירא רבי ירמיה בשם ר' זעירא ומר עוקבא בשם שמואל: הלכה כר' אליעזר בנתינה, וכר' יהושע בחליצה. ר' זעירא בעי, מהו ליתן בשני כר' אליעזר, מהו שיעשה ר' אליעזר כר' יהושע, שלא לחלוץ? ומנין שאין אבל בשבת? ר' יהושע דסכנין בשם ר' לוי מייתי לה מהכא, (משלי י): ברכת ה' היא תעשיר ולא יוסיף עצב עמה. ברכת ה' היא תעשיר, (בראשית ב): ויברך אלהים את יום השביעי. ולא יוסיף עצב עמה, זה האבל, היך מה דאת אמר: (שמואל ב יט): כי נעצב המלך על בנו. אמר רב: חזרה, זקיפה, חובה. פריעה, נעילה. רשות. חזרת קרע, זקיפת מטה, חובה. פריעת הראש ונעילת הסנדל, רשות. שמואל אמר: פריעה, חזרה, זקיפה, חובה. נעילה, תשמיש, רחיצה, רשות. פריעת הראש, וחזרת קרע, וזקיפת המטה, חובה. ונעילת הסנדל, ותשמיש המטה, ורחיצה, רשות. חד תלמיד מן דשמואל שמש מטתו, הלך ורחץ. אמר לו: להלכה אמרתי לך ,שמא למעשה?! איקפיד עליה ומית. ר'מ יוסי בר חלפתא הוה מתני שבחא דרבי מאיר קמי ציפוראי, אמר להם: אדם גדול, אדם קדוש. פעם אחת מצאן עומדין בשורה בשבת, אמר להם: שלום לכם! אמרין ליה: דין הוא דאת משבח ביה?! אמר להם: דעו שבחו של אותו האיש, שבא להודיענו, שאין אבל בשבת. ר' הושעיא אזל לחד אתר, מצאן שהן עומדין בשורה בשבת. אמר להם: לית אנא ידע מה הוא מנהגכון, אלא שלום עליכם, כמנהג מקומנו. תרין בנוי דרבי, חד מנהון פיק וראשיה מכסי, ולביש סנדלוי, ואוחרנא נפיק, חפיה וראשיה מגלי. ר' יונה אזל למחזייה אפין לאחוי דר' גוריון, נפיק לגביה, לביש סנדלא. אמר ליה: אמור לר' גוריון אחוך, לית ילפין עובדא מבר נש זעיר. ר' חנינא בר פפא אזיל למחזייה אפין לרבי תנחום בר חייא דכפר אגין, נפיק לגביה לביש סנטרוי. מאי סנטרוי? מאנין דלא בזיען. אמר ליה: היכדין עבדין, אתמהא?! אמר ליה: כן הוה ר' יוחנן עבד. אמר ליה: צלי עלי! אמר ליה: פסיג תרעך! אמר ליה: לא תימר כן, אלא יסוג תורעך. תני, חבורה ומשפחה, כך הן דומים לכיפת אבנים, את נוטל ממנה אבן אחת, וכולה מתרועעת. את נותן עליה אבן אחת, וכולה עומדת. כך, כל שבעה ימים חרב שלופה, ועד שלושים יום, היא מתרפרפת ואינה חוזרת לנדנה, עד י"ב חדש. אמר רבי אלעזר: נולד בן זכר במשפחה, מיד היא רפה. אם כן למה מראין פנים בשבת? ר' יהושע דסכנין בשם ר' לוי אמר: מפני האיבה: