ויתן אל משה ככלותו - כך פתח ר' תנחומא בר אבא: (דניאל ט): לך ה' הצדקה ולנו בושת הפנים. מהו כן? אמר רבי נחמיה: אפילו בשעה שאנו עושין את הצדקה, מביטים אנו מעשים שלנו, ויש לנו בושת פנים. אין לנו שעה שאנו באין בזרוע, אלא בשעה שאנו מוציאים מעשרותינו, שנאמר (דברים כז): כי תכלה לעשר. מה כתיב בסוף? השקיפה ממעון קדשך מן השמים. אמר רבי אלכסנדרי: גדול כחן של מוציאי מעשרות, שהן הופכין את הקללה לברכה. אתה מוצא כל מקום שכתוב בתורה השקיפה, לשון צער הוא, כמה דאת אחר: (שמות יד): וישקף ה' אל מחנה מצרים. וכן בסדום, שנאמר (בראשית יט): וישקף ה' על פני סדום, חוץ מזו. אמר רבי אלכסנדרי: גדול כחן של מוציאי מעשרות, שהם הופכים דבר ארורה לברכה, שנאמר: השקיפה ממעון קדשך מן השמים וברך את עמך. אמר ר' נחמיה: אפילו בשעה שאנו מביטים במעשינו, יש לנו בושת פנים. כיצד הוא הדבר? אלא בנוהג שבעולם, אדם נותן שדהו לאריסות, והוא נותן זרע ונותן פעולה, והוא חולק עמו בשוה, אבל הקב"ה ישתבח שמו ויתעלה זכרו אינו כן, אלא העולם וכל אשר בו שלו, כמה דאת אמר (תהלים כד): לה' הארץ ומלואה, הארץ שלו, הפירות שלו, והוא מוריד גשמים ומפריח טללים כדי לגדלם, והוא משמרם, והוא עושה כל דבר. אמר להם הקב"ה: לא אמרתי לך שתתן לי אלא אחד מעשרה, מעשר אחד מחמשים תרומה. הוי (דניאל ט): לך ה' הצדקה ולנו בושת הפנים. רבי יהודה אומר: לנו בושת הפנים ושלך הצדקה, ישראל עוברים בים, וכספו של פסל מיכה עובר בים, שנאמר (זכריה י): ועבר בים צרה. והיה הים נקרע לפניהם. הוי, לך ה' הצדקה ולנו בושת הפנים. אמר ר' שמואל בר נחמן: נאה היה לאבותינו לקבל את התורה, ולומר: כל אשר דבר ה' נעשה ונשמע, שמא נאה היה להם לומר: אלה אלהיך ישראל אתמהא?! אותה שעה היה משה יורד מלמעלן. אמר לו יהושע: קול מלחמה במחנה. אמר לו משה: אין קול ענות גבורה. והיה כאשר ירים משה ידו וגבר ישראל, אין קול ענות חלושה, ויחלוש יהושע. מהו קול ענות אנכי שומע? קול חירופין וגידופין אני שומע. אנשי כנסת הגדולה עמדו ופרשו אותה (נחמיה ט): אף כי עשו להם עגל מסכה ויאמרו אלה אלהיך ישראל אשר העלוך ממצרים, חסר כלום?! מהו ויעשו נאצות גדולות? חירופין וגידופין שהיו שם, ואחר כל מה שעשו, לא היה המן צריך לירד, אלא מה כתיב (שם): ומנך לא מנעת מפיהם. הוי (דניאל ט): לך ה' הצדקה ולנו בושת הפנים. אמר רבי יהודה ב"ר שלום: ודייך עד כאן ולא עוד?! אלא, שהיו נוטלין מן המן ומקריבין לפני עבודת כוכבים, שנאמר (יחזקאל טז): ולחמי אשר נתתי לך סלת ושמן ודבש האכלתיך ונתתיהו לפניהם לריח ניחוח, וחוזר ויורד ביום האחר. הוי, לך ה' הצדקה. דבר אחר: לך ה' הצדקה אמר רבי לוי: ישראל עומדין למטה וחוקקים עבודת כוכבים, להכעיס ליוצרם, כדכתיב (שמות לב): ויקח מידם ויצר אותו בחרט, והקב"ה יושב למעלן, וחוקק להם לוחות לתת להם חיים, שנאמר: ויתן אל משה ככלותו. הוי, לך ה' הצדקה: