דבר אחר: הנני ממטיר לכם לחם, [הדא הוא דכתיב] (דכתיב): (משלי ט, ה): לכו לחמו בלחמי ושתו ביין מסכתי. אמר הקדוש ברוך הוא: מי גרם לכם לאכול מן המן ולשתות מהבאר? מפני שקבלתם את החוקים ואת המשפטים, כמה שנאמר (שמות טו, כה): שם שם לו חק ומשפט וגו'. הוי, בזכות לחמי נטלתם לחמו של מן, ובזכות יין שמסכתי, שתיתם מי הבאר, שנאמר: ושתו ביין מסכתי. ולמה לא אמרו שירה על המן כשם שאמרו על הבאר? אלא על המן היו מוציאין דברי תפלות, שנאמר (במדבר יא, ו): ועתה נפשנו יבשה אין כל. אמר הקדוש ברוך הוא: איני מבקש לא תרעומותיכם ולא קלוסיכם, לפיכך לא נתן להם רשות לומר שירה, אלא על הבאר, מפני שהיו מחבבין אותה, שנאמר (שם כא, יז): עלי באר ענו לה. דבר אחר: הנני ממטיר לכם לחם מן השמים, הדא הוא דכתיב (תהלים כג, ה): תערוך לפני שלחן נגד צוררי. אימתי אמרו ישראל דבר זה? כשיצאו ממצרים והיו אומות אומרים: עתידין אלו למות במדבר. ואמרו (שם עח, יט): היוכל אל לערוך שלחן במדבר מה עשה הקדוש ברוך הוא? הסיבן תחת ענני כבוד, שנאמר (שמות יג, יח): ויסב אלהים את העם. והאכילם מן, שנאמר (דברים ח, טז): המאכילך מן במדבר. והיה גבהו של מן יותר ממי המבול, שנאמר (תהלים שם, כג): ויצו שחקים ממעל ודלתי שמים פתח. ובמבול כתיב (בראשית ז, יא): וארובות השמים נפתחו. והיו אומות רואין את ישראל מסובין ואוכלין ומקלסין להקדוש ברוך הוא, שנאמר (תהלים כג, ה): תערוך לפני שלחן נגד צררי דשנת בשמן ראשי, זה השליו. (שם שם, שם): כוסי רויה, זה הבאר. וכן לעתיד לבוא הוא עושה שלום להם, והם מסובין ואוכלין בגן עדן, ועובדי כוכבים רואין מנהגם ונימוסין (נוסחא אחרת: ונימסין), שנאמר (ישעיה סה, יג): הנה עבדי יאכלו ואתם תרעבו וגו':