דבר אחר: פסל לך, הה"ד (ישעיה סד): ועתה ה' אבינו אתה אנחנו החומר ואתה יוצרנו. אמר הקב"ה לישראל: עכשיו אני אביכם?! כשראיתם עצמכם בצרה קראתם אותי אבינו! אמרו לו: הן, שנאמר (תהלים עז): ביום צרתי ה' דרשתי. משל לבן ארכיאטוס, שפגע בסמדרקוס והתחיל לשאול בשלומו. אמר לו: קירי, מרי, אבי. שמע אביו וכעס עליו, אמר: לא יראה פני. הואיל וקראו לסמדרקוס אבי. אחר ימים חלה הבן, אמר: בבקשה, קראו לאבי שיראני. באו ואמרו לאביו, מיד נכמרו רחמיו עליו, ועלה אצלו. ואמר לו: עתה, בבקשה ממך אבי, הסתכל בי! אמר לו: עתה אני אביך?! אתמול היית קורא לסמדרקוס אבי, עכשיו שנכנסת לצרה, אתה קוראני אבי?! כך אמר הקב"ה לישראל: עתה אתם קוראים אותי אבי?! אתמול הייתם עובדים עבודת כוכבים, וקוראים אותה אבי, שנאמר (ירמיה ב): אומרים לעץ אבי אתה, ובעת רעתם יאמרו וגו'. לכך נאמר: ועתה ה' אבינו אתה. דבר אחר: ועתה ה' אבינו אתה וגו', הה"ד (מלאכי א): בן יכבד אב, זה עשו, שכבד אביו הרבה, שהיה יוצא לשדות וצד ציד, ומביא, ומבשל, ומכניס, ומאכיל לאביו בכל יום. ועבד אדוניו, זה נבוזראדן, שנקרא עבד, שנאמר (מ"ב כה): בא נבוזראדן רב טבחים עבד מלך בבל, שבשעה שבא לירושלים, הביא עמו איקונין של נבוכדנצר, והיה עומד לפניו באימה וביראה, כעבד, ואתם לא כבדתם אותי כאב, ולא כאדון יראתם מפני, הוי (מלאכי א): ואם אב אני איה כבודי ואם אדונים אני איה מוראי, אלא בשעה שאתם רואים עצמכם בצרה, אתם קוראים לי אביכם?! לכך נאמר: ועתה ה' אבינו אתה. מהו אנחנו החומר ואתה יוצרנו? אמרו ישראל: רבון העולם! אתה הכתבת לנו (ירמיה יח): הנה כחומר ביד היוצר כן אתם בידי בית ישראל, לכך אע"פ שאנו חוטאים ומכעיסים לפניך, אל תסתלק מעלינו. למה? שאנחנו החומר ואתה יוצרנו. בא וראה! היוצר הזה, אם יעשה חבית ויניח בה צרור, כיון שיוצאה מן הכבשן, אם יתן אדם בה משקה, מנטפת היא ממקום הצרור, ומאבדת את המשקה שבתוכה. מי גרם לחבית לנטף ולאבד מה שבתוכה? היוצר, שהניח בו את הצרור. כך אמרו ישראל לפני הקב"ה: רבון העולם! בראת בנו יצר הרע מנעורינו, שנאמר (בראשית ח): כי יצר לב האדם רע מנעוריו, והוא גורם לחטוא לפניך, ואין אתה מסלק ממנו את החטייא?! אלא בבקשה ממך, העבירהו ממנו, כדי שנהא עושים רצונך. אמר להם: כך אני עושה לעתיד לבא, שנאמר (מיכה ד): ביום ההוא נאם ה' אוספה הצולעה והנדחה אקבצה ואשר הרעותי. מהו אשר הרעותי? זה יצר הרע, שנאמר: כי יצר לב האדם רע מנעוריו. דבר אחר: (ישעיה סד): ועתה ה' אבינו אתה, הה"ד (שם כו): ה' בצר פקדוך, אלא כיון שהם נכנסים לצרה, הן מבקשים אותך, שנאמר: ה' בצר פקדוך. משל לסנקליטוס, שהיו לו בנים. נדבקו לבני אדם רעים. ויצאו לתרבות רעה. הפשיטן והשליכן, כיון שראו עצמם בצרה, בקשו מבני אדם גדולים, שיבקשו עליהם רחמים. אמר להם אביהם: על מה אתם מבקשים? אמרו לו: על בניך שתתרצה להם. אמר: אינם בני ואיני מכירם, זנתה אמם וילדה אותם. אמרו לו: אין אתה יכול לכחש אותם. למה? שהכל יודעים, שהם בניך שהם דומים לך. כך: סנקליטוס, זה הקב"ה. בניו, אלו ישראל, שנאמר (דברים יד): בנים אתם לה' אלהיכם. נתערבו בעובדי כוכבים ויצאו לתרבות רעה, שנאמר (תהלים קו): ויתערבו בגוים וילמדו מעשיהם. מה עשה להם? הפשיטן והשליכן, שנאמר (יחזקאל כג): והפשיטוך את בגדיך. וכתיב (ירמיה טו): שלח מעל פני ויצאו. כיון שראו עצמן בצרה, התחילו מבקשים מהנביאים, שיבקשו עליהם רחמים מן הקב"ה. התחילו מבקשים עליהם רחמים, שנאמר (יואל ב): חוסה ה' על עמך. אמר הקב"ה: על מי אתם מבקשים? אמרו לו: על בניך! אמר להם: אינן בני! אם עושין רצוני הם בני, ואם לאו אינן בני, שנאמר (הושע ב): זנתה אמם הובישה הורתם. למה? כי אמרה אלכה אחרי מאהבי, זו עבודה זרה, לפיכך אמר הקב"ה (שם): ועתה אגלה את נבלותה לעיני מאהביה, זו עבודה זרה, שהיא אומרת עליה: נותני לחמי ומימי, והיא יש לה עינים ואינה רואה, אזנים ואינה שומעת, ולא זנה את עצמה. היאך זנה לאחרים?! והפשיטה הקב"ה, שנאמר (שם): פן אפשיטנה ערומה. אמרו הנביאים להקב"ה: הרי אתה אומר, שאינן בניך ובפניהם הם ניכרים, שנאמר (ישעיה סא): כל רואיהם יכירום כי הם זרע ברך ה'. מה דרכו של אב, שמרחם על בניו אע"פ שסרחו, כך אתה צריך לרחם עליהם. הוי, ועתה ה' אבינו אתה. וכן אתה מוצא כשעשו העגל, כעס עליהם הקב"ה בא משה לרצותו, וקרא אותם אינן עמי, שנאמר כי שחת עמך. והפשיטן הקב"ה, שנאמר ויתנצלו בני ישראל את עדים מהר חורב. אמר משה, עמך הם, ואי אתה יכול לכפור בהם, שנאמר למה ה' יחרה אפך בעמך, התרצה להם שהם בניך. מיד נתרצה להם, שנאמר וינחם ה', והראה למשה שנתרצה להם שהחזיר להם הדברות שנאמר פסל לך: