והיה ברכה: אתה תהיה הברכה אשר יתברכו בך לאמר ישימך אלהים כאברהם, ואח"כ הוסיף כי כל משפחות האדמה יתברכו בו, לא אנשי ארצו בלבד (רמב"ן). וכן ברכה בקרב הארץ (ישעיה י"ט כ"ד), והיה כאשר הייתם קללה בגוים כן אושיע אתכם והייתם ברכה (זכריה ח' י"ג), וכן ולקח מהם קללה לאמר ישימך ה' כצדקיהו וכאחאב (ירמיה כ"ט כ"ב), וכן כי תשיתהו ברכות לעד (תהלים כ"א ז'). ואולי טעם והיה ברכה שבני אדם יברכוך, כי כן המנהג לברך את המצליחים, וכן מצינו באברהם כשהכה את אמרפל בא אליו מלכי צדק ויברכהו ויאמר ברוך אברם לאל עליון (בראשית י"ד י"ט), וכן דוד שלח את אנשיו לברך את נבל בשעת שמחתו והצלחתו בגזת צאנו (שמואל א' כ"ה י"ד), וכן מלך מחת שלח לברך את דוד כשהכה את הדדעזר (שמואל ב' ח' י'), וכן העוברים הרואים בעל השדה קוצר את קצירו היו אומרים לו ולאנשיו ברכת ה' אליכם ברכנו אתכם בשם ה' (תהלים קכ"ט ח'), וזה ג"כ טעם באשרי כי אשרוני בנות (בראשית ל' י"ג) וכן כל גוים יאשרוהו (תהלים ע"ב י"ז) גם מה שכתוב (זכריה ח' י"ג) והיה כאשר הייתם קללה בגוים וגו' כן אושיע אתכם והייתם ברכה, איננו אלא כמשמעו, כשהייתם בגלות היו מקללים אתכם, וכאשר תושעו יברכו אתכם, וכן להיות לשמה ולקללה (מלכים ב' כ"ב י"ט), לשנינה ולקללה (ירמיה כ"ד ט') לשרקה ולקללה (שם כ"ה י"ח) וזולתם בירמיה, כולם כמשמעם, רק ולקח מהם קללה (שם כ"ט כ"ב) הוא ענין אחד, כי לא אמר והיו קללה. והנה אחר שאמר שלרוב הצלחתו יברכוהו הוסיף ואמר ואברכה מברכיך, ואם אולי יימצא איש בליעל, שלא יברכך אבל יקנא בך ויקללך, או מקללך אאר.