
נוהגין שכשהולכין מבית הקברות, תולשין עשבים ומשליכין אחר גום, ואומרים זכור כי עפר אנחנו. וגם הוא רמז לתחית המתים שיחיו מעפרם על דרך ויציצו מעיר כעשב הארץ, ויכולין לעשות כן גם בחול המועד ורוחצין ידיהם. ויש רמז שאין טומאה זאת נטהרת אלא בשלשה דברים אלו: מים, אפר פרה ואזוב. אין לרחוץ את הידים בנהר אלא מכלי, ואין ליטול את הכלי מיד מי שרחץ, אלא זה מעמידו וזה נוטלו. ואין לנגב את הידים. יש אומרים שיושבים שבע פעמים מפני שהרוחות מלוות אותו, וכל זמן שיושבין בורחין ממנו. ובקצת מקומות נוהגין לישב רק שלש פעמים לאחר שרחצו את הידים ואומרים בכל פעם ויהי נועם וגו', וגם כשנקבר המת ביום טוב יכולין לישב כך שלש פעמים כמו בחול, ונוהגין להקפיד אם יכנס אדם לבית קודם שירחץ ידיו וישב, ומנהג אבותינו תורה.




