מי שקבל עליו קרוב או פסול בין להיותו דיין בין להיותו עד עליו: <i>הגה: ולא מקרי קבלה אא''כ קבלו לדונו אבל אם השליש בידו מעות שדנין עליו לא מקרי קבלה (ריב''ש סי' שי''א): </i>אפי' קבל א' מהפסולים בעבירה כשני עדים כשרים להעיד עליו או כג' ב''ד מומחים לדון לו: <i>הגה: וי''ח וס''ל דדוקא אם קבל קרוב או פסול בדיין א' או בעד א' אבל אם קבלו כתרי דאיכא תרתי לריעותא אפי' אחר גמר דין יכול לחזור בו וכן הסכמת רוב הפוסקים אבל אם קנו מידו בכל ענין לא יכול לחזור: </i>בין שקבל על עצמו לאבד זכיותיו ולמחול מה שהיה טוען על פיהן בין שקבל עליו שיתן כל מה שיטעון עליו חבירו בעדות זה הפסול או בדינו אם קנו מידו על זה אינו יכול לחזור בו אם לא קנו מידו יכול לחזור בו עד שיגמור הדין ולעיל סי' י''ב ס''ב נתבאר איזה מקרי גמר דין ולענין עדות מיד שהעידו לא יכול לחזור בו <i>(ריב''ש סי' ת''ץ ומרדכי)</i> נגמר הדין אינו יכול לחזור בו והוא שלא נודע שטעו <i>(מיהו אם הם ממונים בעיר או טובי העיר לא יכול לחזור כי כן נוהגים דכל מה שאדם מקבל לפני ראשי העיר שלא יוכל לחזור בו) (תשו' מיימוני סוף שופטים)</i> ואם כופר ואומר לא קבלתי עלי לדון ואין עדים בדבר ישבע שלא קבלו עליו אפי' אם הדיין מכחישו ואמר שקבלו עליו: <i>(רבים שהמחו עליהם דיינים דלא גמירי אין בעלי דינין יכולים לעכב)</i> ר' ירוחם נ''ב ח' י''ג: