שאין ידיעתו יתברך כידיעתינו. ואע''פ שאנו אומרים בו ג''כ ידיעה, אין זה אלא בשתוף גמור. וכמו שאין בנו כח לדעת אמיתת מציאותו ית' כו', כך אין בנו כח להשיג ולמצוא דעתו, כי הוא ודעתו אחד לא כהאדם שהוא ודעתו שנים כו'. וכתב הר''מ אלמושנינו שדעת הר''מ כמו שכתב המדרש שמואל, וזה לשונו, ומעיקרא לא קשיא מידי לפי שידיעתו יתברך הוא כצופה ומביט העשיה שעושה האדם, והרי אין ראיית האדם מכרחת למעשה זולתו, כך צפיית הש''י מעשה האדם אינו מכרחתו, וידיעתו יתברך העתיד הוא אצלו הווה, שאין לפניו קדימה ואיחור, שאינו בחוק הזמן. ע''כ. וזהו ההבדל ידיעתו מידיעתנו, שידיעתו תמיד בהווה אף מה שהוא עתיד בערכנו אלא שאין בנו כח להשיגו ולהבינו כו'. ועתוי''ט שהאריך בזה: