שלש מחשבות משוטטות כעת בעולמן של ישראל, וכל זמן שתהיינה מפוזרות הן וענפיהן, הן מתחככות זו בזו ונלחמות זו בזו, עד שכל אחת מתאמצת להרוס את אשר השניה בונה. אבל, כשישובו הלבבות למנוחה ויכירו כי כל אלה יחד למקום אחד פונים, והנה וענפיהן צריכים להתאגד למטרה כללית אחת שאין עמה פירוד וסתירה, אז תחת החיכוך הסותר תמצא לנו השתתפות הכחות שכל אחד מחזק את חבירו ומאציל עליו מהודו, בתחילה בכללות ואחר כך גם כן בפרטיות ובענפי ענפים. המחשבה הכוללת היא אמנם בכל אלה מחשבת הכל לדאגת האומה בעד כללותה, ובזה היא מתעלה מירידת הדאגות הנמוכות הנבלעות רק בגבול היחידים. שכל זמן שהדאגה מסובבת רק בחוג היחידים, איננה עלולה לרומם כל כך את הלבבות, שהרי סוף כל סוף דאגת יחידים מסובבת ומסבבת רפיון, רחמים של הכמרת הלב וכיוצא בזה. אבל דאגת הכלל, אומה שלמה מצד כללותה, זה מוסיף עז והדר לכל המשתדלים בזה וממלאתם גבורה וכבוד פנימי. המחשבה האחת, להגן עבור הכלל גם כן במצב הגלות, גם בארצות אויב, לדרש משפט וזכויות אדם בנימוס ודין. והנה אם היתה רק המחשבה הזאת לבדה מושלת, היא מסוכנת מאד. מגזעה יצא הריפורם, וכבר נסינו למדי מה שהיא נותנת לנו, רפואתה חלושה ומכתה אנושה.