
מי שנדר להתענות יום אחר או עשרת ימים ולא פרט איזה יום או ימים, אלא שאמר סתם. אף על פי שקבל עליו בשעת מנחה להתענות למחר, אם אירע לו לצורך גדול כגון שקורין אותו לסעודת מצוה אף על פי שאינו שייך להסעודה, או שאדם גדול מפציר בו לאכול וקשה לו לסרב כנגדו או שהוא מצטער, הרי זה לוה תעניתו ויכול לאכול היום אף על פי שכבר התחיל להתענות ומתענה תחת יום זה יום אחר. ודוקא בענין זה דמה שקבל עליו התענית היה רק בשביל לקיים את הנדר אבל אם לא נדר מתחלה רק שקיבל עליו בשעת מנחה להתענות למחר, אפילו מצטער אחר כך הרבה אינו רשאי ללוות תעניתו לפרעו ביום אחר.




