הארת הקודש היא באה לעשות את הכל גדול ונצחי, כל שיח, כל תנועה, כל רעיון, כל חפץ, כל מפעל, מקטן ועד גדול. ואותו הנצח הוא ההוד, הוא הצביון המעטר את המציאות ביסודו. והנצחיות של הענינים, ביסודם האלהי היא מונחת, והיא תדיר מצויה עם כל, אבל לפי הריחוק שהדעת מתרחקת מאותו הציור, והרצון מאותה העדינות, וסקירות ההגיון מאותה התכנית, ככה הם חולפים ואבודים כלפי אותו הנושא, עד אשר יתעלה הכל, והוד הנצח יחזור ויגלה. יבש חציר נבל ציץ, ודבר אלהינו יקום לעולם. הנה רחקיך יאבדו, הצמת כל זונה ממך. ואני קרבת אלהים לי טוב, שתי בד' אלהים מחסי, לספר כל מלאכותיך.