<b>תשובה </b>אמר רב הלכה כרשב"ג ולא מטעמיה וכו' (כתובות פ' הכותב (כתובות דף פ"ד)] וקשייא לכו הא דאמר רב בפ' הזהב (בבא מציעא דף נ"א) שהמתנה על מנת שאין לך עלי אונאה ופירש שיעור ההונאה תנאו קיים ואעפ"י שהיא של תורה ואמאי אמר רב בירושת הבעל שהיא דרבנן כיון דעשו חיזוק לדבריהם כשל תורה תנאו בטל ובודאי שזו הקושיא עומק יש בה וכבר טעו בה גדולים ועלה על דעתם דכיון דקימא לן שכל תנאי' שבממון תנאו קיים ואפילו בדאורייתא ולפיכך המתנה בהונאה תנאו קיים וכן המתנה בשאר כסות תנאו קיים וכך המתנה שלא ירש את אשתו תנאו קיים ואין הדבר כן אלא כמו שפסק רב בגמרא בהדיא שתנאו בטל ועיקר הדבר שהירושה בלבד אין התנאי מועיל בה כלום ואינה כשאר תנאי ממון ובהדיא תנן (בתרא דף קנ"ו) המחליק נכסיו על וכו' אם אמר משום ירושה לא אמר כלום וכן הא דתנן (בתרא דף ק"ל) האומר איש פ' יירשני לא אמר כלום ותדע למה נשתנה תנאי ירושה משאר תנאי ממון לפי שנאמר בפרשת נחלות והיתה לבני ישראל לחקת משפט התורה הקפידה על דין לשון ירושה שינהוג בסדר הזה וכיון דקיימא לן שהתנאי בירושה של תורה אינו מועיל וחכמים עשו חיזוק בדבריהם כשל תורה כך המתנה שלא ירש את אשתו לא אמר כלום אלא ירש וכן פסקנו בהלכות שלנו (הלכות אישות פי"ב הלכה ט') וכך הדין וזה שפסק הרב בעל הלכות שתנאי ממון הוא וקיים אגב שטפא אמרה וזה שסייע דעתו מן הירושלמי אין בו סיוע כלל ולא שייך בהאי תנאי דאמר בירושלמי אלין דכתבין אי מיתת בלא בנין כל מה דאית ליה יהדר לבי נשא תנאי ממון הוא וקיים ודאי שזה דין נכון הוא שהנדונייא שנתנו לה אביה או אחיה מתנה היא ולא נתנו מתנה אלא על תנאי זה וליכא מאן דאמר שמתנה על תנאי יהיה תנאו בטל אלא היא מתנה נכונה ויעשו לפי התנאי ועוד שלא הזכיר בירושלמי שם ירושה כלל ואין דברי הירושלמי דומין אלא למי שנתן נכסיו לאחרים שלא בלשון ירושה
ודברים ברורים הם: משה (אמ״ת נראה דרבינו מיירי במתנה עמה אחר שנשאה דאלו קודם שנשאה תנאו קיים ודאי כמ"ש בפ' כ״ג דאישות הל"ה):