אמנם התנה בזה ואתם לא תצאו איש מפתח ביתו עד בקר. ודרשו רז"ל כיון שניתנה רשות למשחית לחבל שוב אינו מבחין בין צדיק לרשע. וכונתם בזה ב' שרשים. האחד שה' לא ישנה תמיד טבע המציאות אבל ימשיכהו על הויתו וטבעו כ"א לצורך גדול. והשני כי לדברים כלם סבות כוללות לא חלקיות. ואין הדברים מגיעים לאישים מהש"י בזולת אמצעי. שאלו היה כן לא היה נספה צדיק עם רשע בשום צד. והוא מה שאמר שלמה הע"ה בחכמתו (קהלת ה׳:ז׳) אם עשק רש וגזל משפט וגו'. באורו אם תראה במדינה עושק שיהיה האיש הטוב רצוץ משפט בלתי משיג למה שיהיה ראוי שיהיה משיג לפי שלמותו וענינו. כי האיש אשר הוא נראה טוב שיהיה נגזל המשפט. אבל תתמה איך יחפוץ הש"י בזה. שאלו היו סבות המציאות חלקיות ופרטיות לכל איש מאנשיו ולכל פרט מפרטיו היה זה התימה נופל. אבל סבות המציאות אינם כן. כי כל ענינם בהשתלשלות סבות גבוה מעל גבוה וגבוהים עליהם. ובהיות הסבות כלליות היה צרך שישתנה טבע המציאות בשביל כל אחד ואחד. ולא רצה זה הש"י ואמר להם ואתם לא תצאו איש מפתח ביתו. וזה ענין ג"כ מסיר ספקות גדולות מדברים רבים מראים בלבול בהנהגה. ונרמזו כל אלה השרשים הנכבדים במצוה זו שהיא ראשונה שנצטוו בה ישראל. ונאמרה כפי דעת רז"ל בראש חדש ניסן.