בתפלת שמנה-עשרה, לא ירמז בעיניו, ולא יקרץ בשפתיו, ולא יראה באצבעותיו ואינו פוסק אפלו לקדיש וקדשה וברכו, אלא ישתק ויכון למה שאומרים השליח-צבור והצבור ויחשב לו כעונה לענין זה שיוצא, ומכל-מקום לא נחשב להפסק. אבל בתפלת אלהי נצר מתר להפסיק לדברים שמפסיקין באמצע פרק של ברכות קריאת-שמע וקריאת-שמע. לעיל סימן ט"ז. ומכל-מקום, אם אפשר לו יאמר תחלה יהיו לרצון וגו', ואם אפשר עוד יפסע גם-כן ג' פסיעות. - ק"ד כק"ב