תקופת התוהו בעולם, שליטת העבודה-זרה עם כל זוהמתה, שבאה אחרי הנפילה התהומית של האדם בחטאו, היא סגלה בכל שפלותה את האדם להיות דורש את האור האלהי גם בהיותו במצב ירוד נורא ומגושם מאד. מצד אחד, נתבסס החומר העולמי והאנושי ע"י מה שלא הזריח עליו האור הרוחני המטשטשו, ונעשה ליסוד בסיסי, להיות מוסד חזק להכיל בתוכו את האורה היותר בהירה שתבא ותופיע. ומצד שני, הנה חתר האדם מחתרת גם במחשכים, ואיך שהיה רוחו מעורפל, לא חדל לבקש את ההתקשרות האלהית הטבעית כ"כ לנשמתו, ונתדבק אליה ע"פ ציוריו הכהים. אמנם הרבה מאד עבטיט וטיח טפל הדביקה הרשעה והסכלות החמרית על האורה הקדושה והטהורה של ההארה האלהית, שתמיד נתבקשה מהאדם, ורוח סוער מלא עוצם וטהרת קודש היה מוכרח לצאת בהתחלתו ע"י איתן האזרחי, משבר את הצלמים וקורא בשם ד', והולכת היא ונגמרת ע"י מהלכה התדירי של האומה הלוחמת מלחמת ד', והופעת הטהרה של האורה האלהית בעולם - כנסת ישראל, לרומם את האור העליון, להבהיקו בכל עילוייו שהם מתגברים והולכים. באה ההזרחה אשר מסיני, והאזהרה האיתנה - ונשמרתם מאד לנפשותיכם, כי לא ראיתם כל תמונה, התמונה, איך שתהיה, בין מוחשית בין ציורית שכלית, היא מפסקת את הגידול, את הופעת היפעה. ואם היא מתגלמת בדבר חושי הרי היא מפלצת נוראה טמאת השם, רבת המהומה. וכשהיא מתדבקת באיזה דבקות כל שהיא בהתוכן הרעיוני הרי היא ג"כ משבתת את הטוהר, ונוטלת את זיו החיים של הוד הגבורה של מעלה מהופיע בעולם, בנשמות, בעולמות ובכל סדרי הזמנים. ונוצרה בעולם אותה הארסיות של הכפירה, של סילוק הדעה, של הסחת הדעת מכל קודש, אותה המגרעת המנוולת, שהיא משמרת לכלות ולבער באש חלאתה את כל דופי של של איזה הצטיירות, ע"י שלילותה העקשנית. ונמצא שהיא שורפת את צחצוחי הטומאה של עבודה זרה, של תמונה וסמל, שהתדבק בהתוכן המחשבי מתקופת התוהו של ע"ז, ומשמשים אלה שני העבדים הרעים, המחייב והשולל, הסמליות והכפירה, זה לאמץ את הדרישה האלהית בכל האופנים וכל המורדות, וזה לטהר את ההצטיירות מכל ערך סמלוני. ומתוך המחשכים הללו, המקטרגים זה על זה יוצא ומופיע האור העליון, דעת אלהים אמת ברורה ומחוורה, מנוקה בכל הדר נקיון ומעוטר בכל עטרות הענוה ההולך ואור עד נכון היום, וכל המחשכים מימין ומשמאל מתהפכים לנגוהות ולאורים גדולים.