ותאמר שכבה עמי: לא התחילה עמו בדברי חבה או מעשה געגועין כמו שהיה נראה שהיתה צריכה לעשות. וזה כי להיותו עבד לא היתה יכולה להשפיל עצמה לכך. אבל אמרה לו מיד שכבה עמי, כסבורה שודאי לא יסרב בדבר, אבל יחזיק הדבר לכבוד גדול לו, מלבד שהיה הענין קרוב לריוח ורחוק מהפסד. ואולי שהכתוב השמיט כל ההקדמות אשר אין צורך בידיעתן והגיד סוף הענין. ולדעת אח"ס טעם ותשא אשת אדוניו את עיניה אל יוסף כטעם אליך נשאתי את עיני היושבי בשמים ואין הכוונה שאז התחילה להסתכל בו, אלא נשאה עיניה אליו דרך חבה ובקשה. 