הפריש אשמו והיה בשעת הפרשה יפה סלע ובשעת כפרה יפה שתים כשר שהדחוי מעיקרו אינו דחוי ועדיין לא נראה עד שנעשה שוה שתים ואף על פי שהשביח מאליו אדם מתכפר בשבח הקדש היה בשעת הפרשה יפה שתים ובשעת כפרה יפה סלע הרי זה פסול חזר ונעשה יפה שתים יחזור לכשרותו שאין בעלי חיים נדחין כמו שביארנו למה הדבר דומה למום שנפל ועבר: