<b>וטעם לצרעת דווקא,</b> היינו לפי שמצינו <small>(ערכין טז)</small> שהצרעת בא על גסות הרוח, ועל לשון הרע. שכן עוזיהו נצטרע על שגבה לבו עד להשחית <small>(דבה"י ב' כו יט)</small> ומדברי קבלה ילפינן שנאמר גבר יהיר ולא ינוה. <small>(חבקוק ב ה)</small> שלא ישאר בנוה שלו לפי שסופו לישב בדד מחוץ למחנה. ואילו היו ישראל בלתי מאמינים בנבואת משה מסתמא היו חושדים אותו כי לבעבור השתרר עליהם הוא רוצה למושכם אחריו ואילו היו אומרים אליו לא נראה אליך ה' בלשון נוכח היו ודאי בכלל מספרי לה"ר ומב' צדדים אלו היו נלקין בצרעת וע"כ חזר הדין על משה שחשדם שלא כדין, וצרעת ביד דווקא כארז"ל <small>(ערכין טו:)</small> כתיב מות וחיים ביד הלשון <small>(משלי יח כא)</small>. וכי יש יד ללשון אלא מה היד ממית אף הלשון ממית שנאמר <small>(ירמיה ט ז)</small> חץ שחוט לשונם, שוחט כתיב כי הרי זה בא להיות שוחט לאחרים ונמצא שחוט כי לה"ר תלתא קטיל <small>(דב"ר ה י)</small> וכן קרח היה בכלל כת ליצים כדאיתא במדרש <small>(שו"ט תהלים א)</small> וסימן לדבר קרח ר"ת קשת רומח חרב על שם שנאמר <small>(תהלים נז ה)</small> בני אדם שיניהם חנית וחצים ולשונם חרב חדה. ומה שלא נענש קרח בצרעת כמשה לפי שהיה קים ליה בדרבה מיניה, שהרי כפר בעיקר ובתורת משה ורצה לבטל השררה אשר מזה הצד נתן הדין שיהיה מן הבלועים, ועוד שכבר ראה מעשה ה' הגדול מה שלא ראו ישראל בשליחות ראשון של משה, וזה"ש זכרון לבני ישראל וגו' למען אשר לא יקרב איש זר להקטיר קטורת. כי הזר הקרב מסתמא הוא חולק על נבואת משה. ומ"מ הזר הקרב לא יהיה כקרח ועדתו שוה בעונש כי קרח ועדתו היו בו חטאים גדולים זולת זה. אלא יהיה כאשר דבר ה' ביד משה לו. כמשה שלקה בידו בצרעת כך ילקה בצרעת כל החולק על הכהונה.

