כל בן נכר לא יאכל בו - לקיים מה שנאמר (תהלים קמז, יט): מגיד דבריו ליעקב חקיו ומשפטיו לישראל. אמר להם הקדוש ברוך הוא: אומה אחרת אל יתערבו בו ואל ידעו מסתוריו, אלא אתם לעצמכם בעולם הזה, כשאכלו ישראל את הפסח במצרים, אכלו אותו בחפזון, שנאמר (שמות יב, יא): וככה תאכלו אותו, על שם (דברים טז, ג): כי בחפזון יצאת מארץ מצרים, אבל לעתיד לבוא (ישעיה נב, יב): כי לא בחפזון תצאו ובמנוסה לא תלכון. למה הדבר דומה? לסוחר שנכנס לשרות בפונדק, עמד שם כל היום. בלילה עמד ונטל כל אשר לו, ויצא לדרכו. עמדה הפונדקית בבקר, והתחילה צווחת: ראו, הפרגמטוטוס עמד בלילה, ונטל כל אשר לי, ויצא לו! שמע אותו הפרגמטוטוס ואמר: מי גרם לי לשמוע כך, אלא מפני שיצאתי בלילה, לפיכך נשבע אני, שלא אצא בלילה עוד! כך התקינו ישראל עצמן בלילה לצאת בהשכמה, עמדו המצרים אחר שהלכו להם, ואמרו: נרדוף אחריהם, מפני שנטלו כל אשר לנו, שנאמר (שמות יד, ט): וירדפו מצרים אחריהם. אמר להם הקדוש ברוך הוא: מי גרם לכם כל אלו? חפזון שיצאתם בו, מיכן ואילך, כי לא בחפזון תצאו. לשעבר, אני ובית דיני, הייתי מהלך לפניהם, שנאמר (שם יג, כא): וה' הולך לפניהם יומם, אבל לעתיד לבוא אני לבדי, שנאמר (ישעיה שם, שם): כי הולך לפניכם ה' ומאספכם אלהי ישראל: