קיום כל דת וביטולה אינו תלוי בעיקרו ביחש הפרטים המעשיים שלה אם יש להם צורך גם כן עכשיו ובדורות הבאים ממש כאותו הצורך שהיה לו בדורות שעברו, כי אם ביחש לעיקרה, ליסוד השרשי שלה, אם יש בו צורך בהוה ובעתיד. וזה יובחן בשני אופנים, דהיינו, אם אין בעיקר היסודי טעות, או ענין שאין בו תועלת בחיים, כלומר שלא יוכל להשפיע השפעה טובה על מהלך המוסר הפרטי ועל מצב ההשכלה הפרטית, וכן על מהלך החיים החברתיים והמדיניים; ועל אחת כמה וכמה אם גם הוא מזיק לאלה, או מונע התפתחותם הרוחנית והחומרית בכללם; או שאף אם בכח היסוד העקרי שעליו הדת נשענת אין בו שום דבר מזיק, מכל מקום אם הביא הזמן התגלות ליסוד חדש מעולה יותר וגבוה יותר שיש ביכולתו להרים את החיים הפרטיים והכלליים לכל גווניהם המרובים למדרגה יותר רוממה, באופן כזה ע״כ צריך היסוד הישן להיות נדחה, וממילא תתבטל הדת ההיא ותפנה מקום ליסוד היותר חשוב והיותר מעולה. אבל אם עצם הכח היסודי, העיקר האידיאלי של הדת שעליו היא בנויה כולה, יהיה יסוד חי וקיים שגבוה ממנו אי אפשר כלל להיות, ולהשפיע יכול הוא בכחו השפעה היותר טובה על החיים הפרטיים והכלליים לכל גווניהם, ממילא מובן שאי אפשר לדת כזאת שתתבטל כלל, והפרטים שבה, אפילו אם נניח שברבות הימים כבר אין בהם אותו הטעם היסודי והעיקרי שהיה משמש להמציא אותם או אחדים מהם בתחילת הווייתם, אבל הלא כיון שכבר קנו זכות אזרח וקדושת דת, הרי יש בהם כבר אותו ההוד וההדר שיש לכל הדרת שיבה הממולאים בתפארת ועז של קדושה. אם כן הרי הם בעצמם נעשים כבר כלים לשאוב על ידם מהים הרוחני הגדול שהוא היסוד הראשי של הדת. וממילא, אם כן מובן שאי אפשר כלל שיהיה צורך מאיסה בחוקיה, כי אם יכולים הם לפעמים לצאת מגדר ההכרח המעשי ולהתעלות אל גדר ההוד והשפעת המוסר הרוחני. ובזה אדרבא, עוד כחם יפה ביותר, שתחת מעשים שימושיים הם מתרוממים להיות למעשים אסתתיים רוחניים הממלאים את החיים זיו ונהורא מעליא, שהם מרוממים יותר ויותר את הנפשות המתעסקות בהם, לטהרן ולקדשן. וממילא מובן שמחוקק כזה, אם יצוייר, הלא עיניו יחזו את הסקירה הרחוקה העתידה ויתקן מראש להחוקים גם בהיותם מותאמים לערכם השימושי, שלא יחסר להם כל הצרכים הרחבים שיולדו להם בהיותם כבר מתעלים להיות כלים להריק על ידם את האור המוסרי וזיו החיים והחכמה הכללית, הצפון בחיק היסוד העקרי והראשי של הדת ההיא.