שביעית. שדינם להפקירם. אי נמי לבערם לגמרי וכמ''ש במשנה ב' פרק ט' דשביעית. ולפיכך מדה כנגד מדה, שהדבר בא לעולם שהוא הפקר בני אדם שאין המלאך המשחית מבחין. ואילו חרב אפשר כי יחנן קולו שמוע ישמע ויניחהו האויב. ד''ח. והני תרי כיון שדומים בעונש נחשבו לחד במנין השבעה. וכן בסמוך: