שנים שהפקידו אצל אחד זה מנה וזה מאתים וכל א' משניהם אומר אני הוא שהפקדתי המאתים והשומר אומר איני יודע ישבע כל א' מהם שהפקיד ק''ק ויתן ק''ק לזה וק''ק לזה ונמצא מפסיד מנה מביתו מפני שפשע שה''ל לכתוב שם כל א' על כיס שלו ואי אינהו לא תבעו ליה כל חד בברי אם בא לצאת ידי שמים חייב אבל בדיני אדם פטור לפיכך אם הביאו לו השנים כא' שלש מאות בכרך אחד ובאו ותבעו וכל א' אומר הק''ק שלי נותן מאה לזה ומאה לזה והשאר יהא מונח אצלו <i>(וי''א דיהא מונח ביד ב''ד) (מרדכי פ' המפקיד ועיין בב''י)</i> עד לעולם או עד שיודה האחד לחבירו שהרי הוא אומר להם כיון שראיתי שאינכם מקפידין זה על זה והבאתם בכרך א' לא הטרחתי עצמי לידע ולזכור תמיד מי בעל המאה ומי בעל המאתים ואפי' בבא לצאת ידי שמים פטור <i>(וי''א דאם תבעו ליה חייב בבא לצאת ידי שמים אפי' בכי האי גוונא) (טור): </i>