כשם שכל התארים הגופניים, כשהם מוסברים במושגים הרוחניים האלהיים, הרי הם רק לשבר את האוזן מה שהיא יכולה לשמע, ומ"מ כל הנאמר בדברי חכמי אמת הוא אמת לאמתו, מפני שבאותו המעמד הרוחני שהדבור מוסב עליו, הוה הערך של היחש שבין הערכים המתוארים ממש - אותו היחש שבין ערכי החלקים הגופניים בתיאורם ויחושם זה לזה, שע"פ הבנה זו באנו לידי מדה של התישבות הדעת במחשבות אציליות, שהן אור העולם של רוממות קודש קדשים - כמו כן צריכה הדעה להתישב שהערך הזמני והערך המספרי בכלל, כשהוא מתיחש להענינים העליונים, אינם כלל מהות זמני ומהות מספרי ממש, אלא שהם ענינים נשגבים ותוכנים מצויים, שאור האמת שבהם מתגלה הוא ע"י אותו הביטוי המביא לידי התגלות תארי בשם הצורות הזמניות והערכים המספריים, אבל דין הזמן והמספר הוא ממש כדין כל תואר חומרי, שכדי לרדת לעומק ענינו הרינו נזקקים לתורת ההשאלה וההפשטה, המביאה להתעלות הרעיון והשתגבות התוכן. 