ומה שאמרה האלמנה, שישכרו לה מינקת, אם היא אינה יכולה להניק, או שהיא אנוסה ואינה יכולה להניק, בודאי שישכרו לה, כדי שלא תמות בצמא. ומיד שוכרין לה, משום סכנה. דסתם תינוק מסוכן הוא אצל חלב, כדאיתא ביבמות בפ' חרש (דקי"ד [= דף קי"ד] ע"א). אבל אם אינה אנוסה, ואינה רוצה להניק, בזה כופין את האלמנה להניק, שהיניקה היא מחיובי האשה. ואפילו רוצה לשכור לה מינקת משלה, אם הגיע לכלל חמשים יום, כופין אותה להניק, מפני תקנת הוולד. שכל שהגיע לכלל החמשים יום, מכיר הוולד את האם, ולא תינק בחפץ מאשה אחרת. וכדאי' בכתו' בפ' אף על פי (ד"ס [= דף ס']).