צו את אהרן ואת בניו לאמר זאת תורת העולה - זה שאמר הכתוב (משלי י): שנאה תעורר מדנים וגו'. שנאה שנתנו ישראל ביניהם לבין אביהם שבשמים, היא עוררה להן דיני דינין. דאמר רבי שמואל בר נחמן: קרוב לתשע מאות שנה היתה השנאה כבושה בין ישראל לבין אביהם שבשמים, מיום שיצאו ישראל ממצרים ועד שנה שנתעוררה עליהן בימי יחזקאל. הדא הוא דכתיב (יחזקאל כ): ואומר אליהם איש שקוצי וגו', והם לא עשו כן, אלא (שם): וימרו בי ולא אבו וגו', ועשיתי עמהם בעבור שמי הגדול שלא יתחלל, שנאמר (שם): ואעש למען שמי וגו'. ועל כל פשעים תכסה אהבה, שאוהב המקום את ישראל, שנאמר: (מלאכי א'): אהבתי אתכם אמר ה'. דבר אחר: שנאה תעורר מדנים, שנאה שנתן אהרן בין ישראל לבין אביהם שבשמים, היא עוררה עליהם דיני דינין. אמר רבי אסי: מלמד שהיה אהרן נוטל קרבנם ופוחסו לפניהם ואומר להם: דעו שאין בו ממש, הוא שמשה אמר לאהרן (שמות לב): מה עשה לך העם הזה? אמר לו: מוטב היה להן שידונו שוגגין ואל ידונו מזידים. הוא שהקדוש ברוך הוא אמר למשה (שם): מי אשר חטא לי אמחנו מספרי, הדא הוא דכתיב (דברים ט): ובאהרן התאנף ה' מאד להשמידו וגו'. ר' יהושע דסיכנין בשם רי לוי: אין לשון השמדה הכתוב כאן, אלא לשון כילוי בנים ובנות, כמה דתימא (עמוס ב): ואשמיד פריו ממעל ושרשיו מתחת. ועל כל פשעים תכסה אהבה, תפלה שנתפלל משה עליו. ומה נתפלל משה עליו? רבי מנא דישאב ור' יהושע דסיכנין בשם ר' לוי: מתחלת הספר ועד כאן. כתיב (ויקרא א): וערכו בני אהרן. וזרקו בני אהרן. ונתנו בני אהרן. אמר משה לפני הקב"ה: הבור שנואה ומימיה חביבין?! חלקת כבוד לעצים בשביל בניהן. דתנינן תמן: כל העצים כשרים למערכה חוץ משל זית ושל גפן, ולאהרן אין אתה חולק לו כבוד בשביל בניו?! אמר לו הקדוש ברוך הוא: חייך, שבשבילך אני מקרבו. ולא עוד, אלא שאני עושה אותו עיקר ובניו טפלים, (שם ו): צו את אהרן ואת בניו לאמר: