תַּנְיָא. אָמְרוּ עָלָיו עַל שַׁמַּאי הַזָּקֵן שֶׁכָּל יָמָיו הָיָה אוֹכֵל לִכְבוֹד שַׁבָּת. כֵּיצַד מָצָא בְּהֵמָה נָאָה אוֹמֵר זוֹ לְשַׁבָּת. מָצָא אֲחֶרֶת נָאָה הֵימֶנָּה מַנִּיחַ אֶת הַשְּׁנִיָּה וְאוֹכֵל אֶת הָרִאשּׁוֹנָה. אֲבָל הִלֵּל הַזָּקֵן מִדָּה אֲחֶרֶת הָיְתָה לּוֹ. שֶׁכָּל מַעֲשָׂיו הָיוּ לְשֵׁם שָׁמַיִם שֶׁנֶּאֱמַר בָּרוּךְ אֲדֹנָי יוֹם יוֹם: 