אמנם יש לעיין איך היה שלא השלים השי"ת למשה רבינו שלימות גמורה עד שלא יצטרך לשליחותו שתוף כלל. כי אין ספק שענין משה ומדרגתו היה למעלה מן הטבע. ושהשלימו הש"י בענין נסיי במה שאין בכח האדם ויכלתו להשיג כאמרו ולא קם נביא עוד בישראל כמשה וגו'. בזה הפסוק הודיענו שנבואת משה ומדרגתו הוא דבר למעלה מן הטבע איננו אפשרי שישיגנו האדם כפי המנהג הטבעי. שאם היה כן היאך אמר ולא קם נביא עוד בישראל כמשה. והש"י לא ימנע טוב מבעליו לבלתי ישיג האדם מעלה שהיא אפשרית לו. אבל ענין הפסוק הוא להודיע כי ענין משה היה מן כח הנסים והנפלאות ויצא מגדר הענינים הטבעיים. כי אם היות שחול רוח הנבואה על האדם הוא ענין אפשרי לפי המנהג הטבעי. אמנם כאשר תחול בו ישקעו כחות גופו עד שיבטלו פעולותיו. אבל כשתחול רוח נבואה על האדם והוא ער עומד על רגליו שלם בכחותיו כאשר ידבר איש אל רעהו זה נמנע בחוק הטבע. כי מי שישיג זאת המדרגה ישיג היותו איש ושכל הבדל בבת אחת. וזהו שהודיעו הכתוב כי זה דבר נסיי חדשו השם ית' והשגיבו בכחו כיתר הנפלאות שחדש לקיום התורה. כי זהו ההכרחי שבכלם כדי שלא יוכל שום נביא מכזב להתפאר שהוא ינבא דבר הפך דברי משה רבינו ע"ה. כי הש"י הודיענו שמה שהשיג משה רבינו מזה הוא למעלה מן האפשרות בדרך הפלא. ושזה הפלא לא יעשה לאדם אחר בעולם כמו שנעשה למשה רבינו. א"כ נדע בזה שכל מי שיחלוק עליו הוא מכזב, כי משה הגיע למדרגה שלא הגיע לאדם אליה לעולם והוא שהוא שב שכל נבדל בפעל ולא היה ענינו מקבל השנוי וההתפעלות עד שישכיל בעת אחד יותר ממה שישכיל בעת אחרת. אבל היו כל העתות אליו שוים בהשגה. וזהו ענין רמזוהו רבותינו ז"ל ריש יומא אמרו שם שבע ימים קודם יום הכפורים ושבעת ימים קודם שרפת הפרה מפרישין כהן גדול. ולמדו זה מסיני דכתוב (שמות כ"ד) וישכן כבוד ה' על הר סיני ויכסהו הענן ששת ימים.  מאי ששת ימים זה בנין אב שכל הנכנס למחנה שכינה טעון פרישת ששת ימים: