חייב בדמאי. וצ''ע אי נאכל אף בטומאה הואיל ולא תני בהדיא. תוי''ט: [טו] ירושלמי אבל הא דבעי למילף מיניה דה''ה לתוספת, מלתא דתמיה הוא, דהא חמור בתוספת מבעטור כדלעיל ובכלל מין בשאינו מינו הוא תוי''ט. וע''ע: