אמנם, ממיעוט כח החיים שירדו הכשרונות הטבעיים ממעלתם ואפסו הגיבורים האמיתיים החיים חיים מלאים עצמה, בין כל הרפיונות אשר השפילה לעפר את קרן האנושות נמצאת גם כן השלילה, הכפירה באלהות, מחסרון הרגשה וחפץ של חיים במילואם. אמנם, עכשיו עומד המצב שהתקופה ההיא עוברת היא, כי ירד חפץ ההתפלספות ותחת רעיון ומחקר נכנס חפץ החיים לפעם בלב עמים רבים, ומזה יצא יסוד הלאומיות, שפורצת גדרות הצדק היושר והמוסר, ובכתות אחרות תפעם גם כן את החפץ של ההשבה לעבודה זרה. על כן לעת כזאת, עת היא לישראל להתנער להכיר גם כן את חפצו הוא. יכיר שהוא צריך לשא בגאון את חפצו הפנימי, ״כי הנה החשך יכסה ארץ וערפל לאמים ועליך יזרח ד׳ וכבודו עליך יראה". חשק עבודה זרה, ב״ה, כבר נכבה מן הלב של כללות האומה, וחפץ החיים מתחיל להתנער. על כן, אנחנו צריכים רק להכיר את מה אנו חפצים, והחפץ הפנימי החסון ואדיר אצל הכלל הוא, לשא את דגלו במה שהוא חטיבה אחת בעולם, בתור אומה ששם ד׳ אחד אלהי כל הארץ אדון כל המעשים הוא אלהיה, שחקק את ידיעתו והכרתו, חבתו ואהבתו על תולדתה בפועל, השמירה הנצחית שלה נגד כל שוטניה, ובאהבה גלויה מראש מקדם. על כן, היא מתפארת בשם קדשו, והיא אוהבת את אלהיה, וחפצה להוקיר את בריתו אשר באה בו באופן מצויין ומפליא, ברית התורה. ועל פי ההכרה הפנימית שגם אנחנו ככל העמים יש לנו הזכות לגלות גלוי לכל את חפצנו, מבלי להתחייב לתן חשבון לאחרים למה אנחנו חפצים בכך, ישא ישראל את דגלו ברמה ויעשה בגאון שם ד׳ אלהיו את כל ההתאמצות אשר תשיג ידו לכונן לו בסיס בארץ, בסיס כללי על ידי שאיפה להיטיב מצב ההוה כל זמן שהוא בפיזור בגולה. אבל דוקא על ידי התגברות כחו לאלהיו, עם השתמשו בכל מכשירי הזמן ותולדות החיים המתוקנים להוציא אל הפועל את צביונו וחפצו הכללי, ועם הטבת המצב ישאף לכונן לו גם כן סדר לאומי בקרן המזדמן לו, כדי שעל ידי אלה שני הכחות יחד, כח הפיזור וכח הקיבוץ, יוכל לשאוף אל המקום אשר משם יצא בעבר ויצא בעתיד כל הודו והדרו, ולתבע מכל העולם כולו את הגזילה אשר נגזלה מאתו, בעת שיראה שכבר הוא למוד וראוי לחיות בארצו על פי רוחו, ושרוחו הוא רוח ד׳ אלהים חיים, אשר יביא רב טוב לעולם כולו כשיתחזק ויתכונן במקומו הראוי לו, שהוא הר ציון וירושלים, גי חזיון, מקום הנבואה ויסוד אור האלהי בעולם כולו.