צדיקים כאלה, שיש להם תביעה פנימית, שכל דבר של תורה, וכל התפשטות, של ידיעה ושל השכלה, יהיה בלוע בעומק התשוקה של האהבה הפנימית והיראה העליונה, בדבקות אלהית, אי אפשר להם שיהיו מנועים מקדושת תענוגם זה, אע"פ שע"י כן אי אפשר להם להרבות כ"כ בלימוד.עז נאמר, אחד המרבה ואחד הממעיט ובלבד שיכוין לבו לשמים. ומ"מ צריך כל אדם, אפילו אם הוא מרגיש בעצמו תמימות אמיתית בתשוקת הדבקות האלהית, להיות מרגיל עצמו בהופעה שכלית, בתשוקת התורה, ולהמשיך אור קדושת האמונה בפנימיות קישורו אל חשק התורה,עד שתהיה ההשפעה של האהבה, היראה, של גופי תורה. ואז תהיה תורתו מתברכת, ומעין השכל יהיה מתגבר בו. ועריגת הלב בתשוקת העונג האלהי תתעלה ותתרומם. ויתאחדו אצלו קדושת התורה וקדושת התפלה. וחמלת ד' תהיה עליו במילואה, כאשר יחמול איש על בנו העובד אותו. 