<b>אדם כי יהיה בעור בשרו וגו'.</b> סמך פר' נגעים לפר' הקודמת המדברת במילה לומר לך שהמילה דוחה את הנגעים, כי בכל מקום המצוה המוקדמת דוחה את המאוחרת כמבואר למעלה פר' ויקהל על אמרם ז"ל הקדים שבת למשכן לומר לך שהשבת דוחה מלאכת המשכן ועל צד הרמז נ"ל ארז"ל <small>(נדרים לא:)</small> גדולה מילה שדוחה את הנגעים, לפי שסתם מילה סבה למילת כל ד' ערלות ומכללם ערלת הפה וכשהוא נימול מערלת הפה לא יספר לה"ר ואז לא יבא לידי נגעים הבאים על לה"ר <small>(ערכין טו:)</small> ועל זה קרא משה תגר באמרו <small>(שמות ה כג)</small> ומאז באתי לדבר בשמך וגו' כדעת המדרש <small>(ילק"ש שמות קעד)</small> האומר כל פרקמטיא של משה היתה באז כו' רמז למילה, וכן מסיק בהדיא בילקוט פר' בשלח <small>(רמא טו)</small> בפסוק אז ישיר משה. שנקרע הים בזכות המילה שניתנה ביום ח' כמספר אז, וכן כל אותן אז שמזכיר במדרש דברים רבה בפסוק אז יבדיל משה <small>(ד מא)</small> כי גם בו רמז למילה המצלת מן ש"ד כמבואר למעלה פר' בא בפסוק ראו כי רעה נגד פניכם <small>(י י)</small> וכן הצלת נפשו לא היתה אלא באז שנאמר <small>(שמות ד כו)</small> אז אמרה חתן דמים למולות. וכן קנתירו לא היה אלא באז שנאמר <small>(שם ו כג)</small> ומאז באתי אל פרעה לדבר בשמך. אמר משה יודע אני שערל שפתים אנכי ולא באתי לדבר בשמך כי אם מאז שסמכתי על המילה הרמוזה באז שתהיה סבה גם לתיקון ערלת הפה ורואה אני שלא הועילה כלום.

