ויהי כי ארכו לו שם הימים: אמר רבי יוחנן: חלום קשה ונבואה קשה, אֵבֶל שוטה - אריכות ימים מבטלת. נבואה קשה מנין? שכך היו ישראל אומרים לנביא (יחזקאל יב): יארכו הימים ואבד כל חזון. אבל שוטה אריכות ימים מבטלת, מיצחק, דכתיב: ויהי כי ארכו לו שם הימים, מיד: והנה יצחק מצחק. רבי חייא בר אבא אמר: בשביל שהעלו לך ימים רבים, היית עושה את הדבר הזה?! לא כך אמר רבי יוחנן: המשמש מטתו ביום, הרי זה מגונה! דאמר ר' יוחנן: אין תשמיש המטה אלא בלילה, שנא' (אסתר ב): בערב היא באה ובבקר היא שבה. איוב מקלל יום לידתו וליל עיבורו, הה"ד (איוב ג): יאבד יום אולד בו, והלילה אמר וגו'. אמר רבי מרינוס בר הושעיה, אמר איוב: הלואי היתה אמי נדה בשעה שבא להזדקק לה, שתאמר לו: הורה גבר?! אין עכשיו עת הריון מגבר. ירמיה מקלל יום לידתו ויום עיבורו, שנאמר (ירמיה כ): ארור היום אשר יולדתי בו, זה יום לידה. (שם): יום אשר ילדתני אמי, זה יום העיבור. אפשר חלקיהו אדם צדיק, והיה משמש מטתו ביום?! אלא, לפי שהיתה איזבל הורגת הנביאים, בא ושמש מטתו ביום וברח: