אבל הענין השני הוא, שהש"י לא אמר שיכה הסלע במטה כלל. אבל אמר אליו קח את המטה ודברתם אל הסלע. רצה שיהיה המטה לפני הסלע. כי המצאו שם היה עוזר על נתינת מימיו. מפני הכח שנתן בו הש"י. אבל לא צוה שיכה הסלע להיותו בלתי צריך לזה. מפני שכבר היה מוכן לזה יותר מהפעם הראשונה, שכבר יצאו ממנו מים רבים זמן רב אלא שעתה נסתם. ולשון הפסוק יורה על זה הוראה שלמה. שבתחלה אמר והכית בצור ויצאו ממנו מים. ועתה אמר ונתן מימיו. כאלו הוא אומר שיתן המים הטמונים בתוכו אלא שעתה עמד איזה דבר בפניהם נסתם מוצאם. והרמב"ן ז"ל נתקשה בלשון ונתן מימיו ונדחק בו. ואין צריך אלא כמו שפירשתי. הנה א"כ בפעם הראשונה הצריך הש"י להכות הסלע במטהו. ובפעם השני לא הצריך כן אלא שיעמוד המטה בפני הסלע. והמשל אצלי הוא לתינוק אשר בתחל תלמודו יכהו מלמדו בהקל ורצועה. ואחר אשר לומד אם יסיח דעתו די לו בהראו לו הרצועה. מצורף לזה שאין ספק שדברים רבים יפעלו בנפעליהם מבלתי שיפגשו אותם אבל בהפעל האמצעי שביניהם.