ההשערה הרוחנית מתבוננת על חיי הנשמה במתינות, בידיעה ההולכת ומתבררת, עד שיוצאת שורת חיים זאת מכלל צל של חיים - שהם באמת תיאור של מות - אלא היא מתבטלת בכל הודה ועזוזה, בכל כבודה ועדנה. וכל הקודש, הטוב, המוסר והצדק, מקושרים בהופעה זו, שהיא מתרוממת לעולמים האלהיים, מלאי זיו ונוגה. פוגשת היא השערה זו בחיי הנשמה בקדמות הוייתה, לפני התגלמות מעשיה בפעולות גופניות גבוליות, ויודעת היא בבירור אחר בירור את כל מגמותיה העתיקות. וכה הולך החוט ונמשך במגמות העליונות, שהולכות ומתרחבות בכל משך החיים, ע"י הסתכלות חפשית עליונה אלהית. וממנה באה ההסתכלות לבירורים מלאים על מהלך החיים העליונים של גבורת הנשמה, אחרי הקפת החיים המשועבדים לעניני הגויה. וההתמזגות של הרוחניות הפרטית עם הרוחניות הכללית, עם צרור החיים, הולך ומתגבר בדרך מנוחה ושלות צדיקים. וכל השאלות היותר סתומות בחיי הרוח הולכות ונפתרות. והחיים הממשיים, הגופניים, הולכים ומתאמצים, ונעשים שמחים ומבוססים ע"י מה שאחרית ותקוה ומגמה רחבה עומדת לפניהם. והאור העדין של הרגשות היותר קדושות, המקדשות את החיים במילואם, הולך הוא ומתגבר, עד שניצוציו מחיים רבבות עם, חיי שעה וחיי עד.