הנשבע לפרוע לחבירו לזמן פלוני או להזמין בתו לנשואין לזמן פלוני עובר <i>(לאחר זמן)</i> בכל יום על שבועתו <i>(הואיל והיה מחויב בלא שבועה) (ובסימן [זה] בב"י תמצא מבואר)</i> אבל אם נשבע לעשות הדבר ביום פלוני <i>(ולא היה מחוייב בדבר בלא שבועה זו) </i>ועבר היום שוב אין חיוב שבועה עליו ולוקה על שעבר שבועתו ואינו חייב לעשות אותו דבר מכח שבועה ויש מי שחולק ואומר שעדיין הוא חייב לעשותו מכח השבועה <i>(ועיין בחה"מ סי' ע"ב): </i>