לחם גמור שבשלו או טגנו בחמאה וכדומה, אפלו העביר ממנו תאר לחם, כגון, שטחו בביצים, אם יש בפרוסה כזית, כל דין לחם עליו. ואם אין בכל פרוסה כזית, אף על פי שעל ידי הבשול נפחו ויש בכל פרוסה כזית, או שנדבק על ידי הבשול ונעשה גוש גדול, ואפלו יש עליהם תאר לחם, מכל מקום אין לו דין לחם ומברכן עליו רק בורא מיני מזונות, ולאחריו על המחיה, ואפלו אכל כדי שביעה. ואם לא בשלן אלא שערה עליהם רטב רותח, הוי ספק ברכה, משום דמספקא לן, אי ערוי חשוב בשול לענין זה או לא. ואין לאכול זאת אלא בתוך הסעודה, ואם לא בשלן אלא שראן במשקים או במרק וכדומה, ואין בפרוסות כזית, בזה תלוי אם יש בהן תאר לחם או לא, שאם יש להן תאר לחם הוי להו דין לחם גמור. ואם אין להם תאר לחם, אין להם דין לחם. ואפלו אכל כדי שביעה, מברך רק בורא מיני מזונות, ולאחריו על המחיה. אם נשתנה מראה המשקין מחמת הפרוסות, בידוע שנאבד מהם תאר לחם. וכן אם נשרו ביין אדם אין להם עוד תאר לחם