והנה התחיל האדם להרגיש צורך יחש בינו לבין קונו, באורח ישר מאד בשמירת טהרת טבעו, ועוד לא קנה מושג חיי משפחה, ולא יחש נכון עם שאר הבעלי חיים. אחר כך התפתחה השגתו להבין יחש שאר בעלי חיים, ״וכל אשר יקרא לו האדם נפש חיה הוא שמו״, והכיר יתרונו עליהם. אז התחיל להרגיש צורך בחיי המשפחה. ״ולאדם לא מצא עזר כנגדו״. בהיותו שקוע בשרעפיו, נפלה עליו תרדמה, ובמחזה ראה כי האשה אשר עמדו מצלעותיו לוקחה. יסוד חיי המשפחה הוא להכיר שרק על ידי שניהם ישתלם הבנין, ולא להיות רק ל״עזר״ לבד לתועלת היחיד, כי אם להשלמתם שניהם — ״כנגדו״. וזה השיג באופן רשמי על ידי פעולת המחזה שבתרדמה. מאז התחיל אותו היחיד להכיר ערך חיי המשפחה בטהרתה.