הנטייה של הדביקות האלהית היא טבועה בתכונת הנשמות האציליות. וכל מה שיעסקו בו, מכל לימוד ומכל מעשה, לא ימלא את הסיפוק של צמאונן הגדול להאור האלהי, הממלא את כל מהותן. ואף על פי שלפעמים ימלא הענין של דרישת הדביקות האלהית רק את הדמיון ואת הרגשת הלב בלבד, גם בזה ייגלה הכח הבהיר של הנשמה, שחלומותיה, שיריה, דמיונותיה, כולם מוארים באורה אלהית עליונה בלתי מוגבלה. ורק לפרקים יזרח האור המתנוצץ הזה בהפלאתו על החיים השכליים והמעשיים, ועל רגשי לבב גדורים ומסוימים, ותצא אל הפועל עבודת התורה והחכמה, הצדקה והמשפט, התפילה וכל הנמשך ממנה וכל הרצוף לה. נשמות רוממות כאלו אינן רשאות להיות בדאגה מפני מיעוט תכנים מעשיים ותורניים, ואינן צריכות לקנאת סופרים. כי אם בסוד שיח מלאכי עליון הן מתרוממות, ובידיעת מעלת רוחן יגדל צביונן ותפארת קדשן פנימה.