דבר אחר: ויהי בשלח פרעה, הדא הוא דכתיב (ירמיה נ, לג- לד): כה אמר ה' צבאות עשוקים בני ישראל ובני יהודה (וגו'): גואלם חזק ה' צבאות שמו. משל למה הדבר דומה? לאדם שהיה לו פרדס. אמר לו חברו: מכור לי את הפרדס הזה! מכר לו במנה, ולא היה יודע בעל הפרדס מה בתוכו. אמרו לו: בכמה מכרת את הפרדס? אמר להם: במנה! אמרו לו: יש בו זיתים במאה מנה, גפנים במאה מנה, רמונים במאה מנה, מיני בשמים במאה מנה, וכן כל מין ומין במאה מנה! אמרו לו: ולא היית יודע מה אתה מוכר ומה יש בפרדס?! כפרים עם נרדים נרד וכרכם, ואילו לא היו של לוקח אלא מעיינות שבתוכו די, שנאמר (שם שם, טו): מעין גנים באר מים חיים ונוזלים מן לבנון. התחיל המוכר תוהא. כך היה פרעה, כששלח את ישראל, לא היו לפניו כלום. אמרו לו גדולי מלכות: מה עשית? אילו לא היה בידם אלא הביזה לבדה דיים, שנאמר (שמות יב, לח): וגם ערב רב עלה אתם. ולא עוד, אלא שכמה עשירים היו בהם, כמה חכמים, וכמה בעלי אומניות, שנאמר: שלחיך פרדס רמונים כמה אנשים ונשים וטף היו, שנאמר (ירמיה נ, לג): וכל שוביהם החזיקו בם. מה כתיב אחריו? גואלם חזק ה' צבאות שמו, באותה שעה התחיל קורא: ווי, ווי, ויהי בשלח: