כשם שצריך האדם החפץ להשתכל השתכלות כוללת בגדולת היצירה החמרית - בהמון העולמים, במרחבים הנוראים, בעומק רום ועומק תחת ובכל העמקים כולם - להיות מרגיל את עצמו שלא יהיה עובר את הגבול של ההשתוממות מפני הגודל והרום, בשערו לעומתם את קטנו וזעירותו, עד שתביאהו השתוממותו לידי נביקת הדעת והתשטשות הכשרון, כן נוהג הדבר גם בגבהי מרומים, בהשגות עליונות מאד, בהופעות האורות האלהיות, במפלאות תמים-דעים, המביאים את האדם לידי יראה נוראה ואיומה, לידי חרדה וחלחלה שאין לה דוגמא וערך בכל החזיונות המפחידים שיוכל כל מוח ולב לשער ולהגות בהם, שבכל אלה צריך האדם לדעת את חובתו, חובת ההשכלה והדרישה, ולהיות איש באומץ רוחו, בענות צדק ובגאון קודש, בשפלות רוח וברוממות נשמה. ובזה ישכיל ויצליח, ונפשו תמלא שלות קודש, נחת רוח וגדולת קדוש עליון, ומחיל אל חיל ילך ומזיו אל זיו יתרומם, ועבודתו עבודת קודש תהיה, עבודת בן נאמן העובד את מלכו אביו באהבה, מתפלא על הדרת כבודו, ירא וחרד מגודל תעצומות עזו, ומתמלא עונג ועדן ממתק יפעת אהבתו.