על כן עלינו לבאר לעיין ולהעמיק, להאיר עיני הולכי חשכים, לא ברעש ורוגש. עלינו לדון לכף זכות גם את היותר משובשים בדעותיהם. ״צאן אובדות היו עמי רעיהם התעום״, והרועים הם גם כן רועים אובדים שתעו על ידי הרועים אותם. ומאין מישר דרך, מאין עומד בפרץ לתן את האפשרות לצאת מתוך הנבוכה, התאבכו גאות עשן, והנבוכה הלכה וגדלה, עד שאבדו דרך. ותחת הנתיבות הישרות דרכי הנועם שבתורה, הם מתראים לעיניהם כערבוביא ומבוכה, ונפשם השוקקה לאור תתעם בשוא, שימצאוהו בהשלכת נעל על תורה ואמונה.