בכל בוקר חסד אברהם מאיר בעולם, והנשמה משתוקקת לאור החירות העליון, לההתודעות האלהית הבהירה הבאה רק מתוך הכרה ואהבה, מתוך רוחב לב מדושן עונג רוחני, שיש בו זעם נסתר על האלילים המדכאים את רוח האדם, מטמטמים את לבו, ומזהמים את גויתו. ומרוב אהבה וחמלה, ומרוב עושר דעת ויושר מלא טוהר, סולל הוא נתיבות עולמים לגוי ואדם לקרא בשם ד'. ובאהבת אב לבנים נפגש הוא עם המון גוים, ואב המון גוים יקרא. מראש צורים הננו נפגשים באור המבהיק של האהבה הרעננה, שלא נתפלגה לפלגי פרטים של כל אומר וחק ומצוה. אנו באים אל שמרוב כח שפעו וזרם חייו, הוא מפכה נחלי אמונה רוממה, ונהרי חפץ עשות חסד וצדקה, נועם דרך ד', וחשק תדירי של התקשרות נשמתית במתק עדן שפעת טהרת דעה העליונה, גבורתה והדר חסדה. מה טוב ומה נעים שבת בהיכל חמד זה, בהר חמד אלהים לשבתו, ומה עז ואדיר הוא כח החיים והטוב, ההולך ומתפרץ מנשמת נשיא אלהים זה, לאשר הכל, לרומם ולשגב כל מיומא דאזיל בכולהו יומין של אור יומם זה. הננו מתהלכים באור ד', באור פניו, שממנו נתן לנו תורת חיים ואהבת חסד. 