מן הודו עד לאחר השירה המה פסוקי דזמרה. וברוך שאמר היא ברכה שלפניהם, וישתבח היא ברכה שלאחריהם משהתחיל ברוך שאמר עד לאחר גמר התפלה, אסור להפסיק בדבור אפלו בלשון הקדש - וכן בכל מקום שאסור להפסיק, אסור אפלו בלשון הקדש. אך לענין הפסק לדבר מצוה, יש חלוק בין פסוקי דזמרה וברכותיה, לקריאת-שמע וברכותיה. בפסוקי דזמרה, אפלו באמצע ברוך שאמר ובאמצע ישתבח, אם שומע איזה ברכה, מתר לו לענות אמן. וכן אם שומע שהקהל אומרים קריאת-שמע, אומר עמהם פסוק שמע ישראל וגו'. ומכל-שכן לקדיש ולקדשה ולברכו דמתר לו להפסיק ולענות עם הקהל. ומכל מקום אם אפשר לו לכון, שיפסיק לאלו במקום הפסק, כגון מזמור למזמור, או לכל הפחות בין פסוק לפסוק, יעשה כן. וברוך הוא וברוך שמו לא יאמר תוך פסוקי דזמרה, אפלו במקום הפסק - כיון שאינו נזכר בגמרא. וכן הנסח יתברך וישתבח וכו' שאומרים כשהחזן מנגן ברכו, לא יאמר, כיון שאינו אלא מנהג. וכן אם עשה צרכיו ורוחץ ידיו, נראה לי דלא יאמר ברכת אשר יצר, כיון שיכול לאמרה אחר כך - ועין לקמן סעיף ח'. ודיני הפסק בקריאת-שמע וברכותיה, יבאר אי"ה בסי' ט"ז - נא סה סו קכד