<b>שאלה </b>יורינו רבינו יעקב מת וחיי לרבנן ולכל ישראל שבק והשאר האשה ושני ילדיה ראובן ודינה והניח להם חצר אחד אשר דרים בו והוא היה סמוך אל חצר אחד אשר בצדו שהוא ללוי חצר לוי הנז' היה חרב ולאה הנזכרת הכניתה החורבה הזאת תוך חצרה ופתחה לה פתחא והביאה לרשותה ויהי היום וילך ראובן למדינת הים ונתעכב שם זמן מה ותקם לאה ותלך לב''ד הזמן לגבות כתובתה והורידוה ב"ד בחצר זו אחר שבועה והשומה ובכל אופני דיני הורדה ובתנאי ובפנו זקני העדה ולקחה קנין והיא נתנה בית זו לדינה בתה מהיום ולאחר מיתה וכתבו על זה שטר וערב בה שבועתה וההורדה ולא עברו ימים ותמת לאה וישב ראובן מדרכו והתחיל להתקוטט עם דינה אחותו על אודות החורבה והוא טוען כי לא נתנה לה לאה אמם אלא החצר ולא החורבה ובאו לב"ד והביאו השטר אשר בו המתנה והשבועה ומצאו שזכרה בשבועתה שלא הניח לי בעלי יותר מחצר זו וכך וכך וכו' וכתוב למטה במתנה היו עלי עדים בקנין וכתבו וחתמו וכו' שנתתי חצר הנזכר לעיל ומצד אחד חצר למר יהודה בן עמק אל עלאל והיא החורבה המוזכרת למעלה והנה לכאורה במה שאמרה ומצד אחד וכו' הרי החורבה בכלל ועוד הוזכר ולא שיירתי בה לעצמי כלום יש מי שפסק שאין הכי נמי שכשאמרה ולא שיירתי וכו' יהיה הכל בכלל אמנם כאשר מצאנו שזכרה בשבועה החצר שהיה לבעלי וזכרה במתנה ונתתי החצר הנזכר למעלה היינו החצר שהיה לבעלה ואנחנו יודעים שלא היה ליעקב בעלה חורבה זו אלא אחר מותו נחרבה הרי בבירור שלא נתנה כי אם הבית אשר היה לבעלה בלבד ובכגון זה אמר יד בעל השטר על התחתונה יורינו רבינו הדין בזה ויבא שכמ"ה: