דבר אחר: ויגש אליו יהודה, זו היא, שנאמר ברוח הקודש על ידי שלמה (קהלת ז): החכמה תעוז לחכם וגו'. כנגד מי אמר שלמה המקרא הזה? לא אמרו אלא, כנגד יוסף הצדיק. אמר רבי יוחנן: בשעה שתפס יוסף הצדיק את בנימין, ואמר להם לאחיו: האיש אשר נמצא הגביע בידו, הוא יהיה לי עבד. אמר לו יהודה: בנימין את תפוס, ושלום בבית אבא?! מיד כעס יהודה ושאג בקול גדול והלך קולו ד' מאות פרסה, עד ששמע חושים בן דן, וקפץ מארץ כנען ובא אצל יהודה, ושאגו שניהם ובקשה ארץ מצרים ליהפך עליהם. אמר איוב (איוב ד): שאגת אריה וקול שחל. שאגת אריה, זה יהודה, שכתוב בו: גור אריה יהודה. וקול שחל, זה חושים בן דן, ששניהם נמשלו כארי, שנאמר (דברים לג): ולדן אמר, דן גור אריה. שיני כפירים נתעו, אלו גבוריו של יוסף, שכיון שכעס יהודה, נשרו שיניהם של כולם. אמר רבי יהושע בן לוי: אף אחיו, כיון שראו יהודה שכעס, אף הם נתמלאו חמה ובעטו בארץ, ועשו אותה תלמים תלמים, שנאמר (איוב ד): ליש אובד מבלי טרף, זה יהודה, שמסר עצמו על בנימין. אמר: שמא ימחול הקדוש ברוך הוא על אותו עון, שהטעיתי את אבא ואמרתי לו: אני מביאו לך! באותה שעה נתמלא חמה על יוסף, כיון שראה יוסף סימנין של יהודה, מיד נזדעזע ונבהל, אמר: אוי לי, שמא יהרגני! ומה הן סימנין שהיו בו ביהודה? של בית שילו. אמרו: שני שילטונין זולגות דם. ויש אומרים: כמין שליטי הגבורים וחמשה לבושים היה לובש. נימה אחת היתה לו בלבו, כיון שהיה כועס, קורע את כולם. מה עשה יוסף באותה שעה? אותו עמוד של אבן, שהיה יושב עליו, בעט בו ועשאו גל של צרורות. מיד, תמה יהודה ואמר: זה גבור ממני! באותה שעה, אחז יהודה חרבו לשולפה מתערה, ואינה נשלפת לו, אמר יהודה: ודאי זה ירא שמים הוא, לכך נאמר (קהלת ז): החכמה תעוז לחכם: