האמונה באלהות כשהיא צריכה לצאת לפעלה בחיים, צריכה היא ע״כ למעשים מסמנים ומגבילים מושגיה. והמעשים, היא לוקחת מחיי המוסר הכלליים הטבעיים כמה שאפשר, ומצרפת גם כן את המעשים הנאותים לכל אומה לפי טבעה, לפי מקוריותה, ולפי מקריה וסדרי תולדתה, כדי שתהיה מבונה יפה בעומק החיים. ומיד ד' השליט בעולמו, מזדמנות הערות בלב גדולי רגש וחפץ המסויימים בעולם לכונן סדרים (סדרים)  כלליים, בכל עם ולשון לפי ערכם. אמנם, להתאים את הדעות הרחבות והטהורות עם הטבע האנושי הישר והפשוט, זוהי מלאכת הקולטורה הכללית, וביחש לדעת אלהים זהו חלק ישראל בעולם, עד שהדעה היותר עליונה של מושג האלהות, שאפילו כשיתעלה המין האנושי בתכלית מעלתו לא יוכל לבקש רם מזה, מפני שהוא רם על כל רמים — אחדות ד׳, זה נשאו ישראל בעולם, ונגלה בחייהם הלאומיים. על כן, יש טבע מיוחד לעם ישראל לנטיית דעת אלהים הטהורה, שעל פיו הוצרכו להדרכה מיוחדת, שהתגשמה במעשים על ידי תורה, בגילוי יד ד׳ בכל אורך ההסתוריה הנפלאה, יציאת מצרים, מתן תורה, ברית אבות ועוד. ובפרטיות הכירה האומה שחייה הטבעיים הפרטיים צריכים לכל כך גוונים מעשיים שהכל יהיו נסמכים על יסוד דעת ד׳ הטהורה ואחדות עליון, ישגב שמו לעד, עד אשר יסוד ההכרה העצמית של האומה בצורתה, הוא יסוד תורה שבע״פ, הכולל שלטון כללות האומה על עצמה כפי עצם טבעה שהולך מראש צורים עד סוף כל הדורות. והמתקומם להרפות הקשר, הלא הוא מתקומם גם כן על החופש הלאומי, והוא בא מעבדות המתלבשת במסוה החירות, שעליה צריכה לבא הזהירות היותר אדירה מהארס שיוכל להתפשט מזה במחלת השלילה, הנוטלת יסוד החיים מכל עם ולשון וקל וחומר מישראל, שכל כך עמוק ומיוסד הוא מכון החיים הכלליים והפרטיים שלהם על בסיס הדעה החיובית של יסוד אמונת אלהים חיים ועל תוצאותיה, בחיים, בחברה, במשפחה, במעשה וברוח.