הה"ד (משלי ט): תן לחכם ויחכם עוד, זה נח, שאמר לו הקב"ה (בראשית ז): מכל הבהמה הטהורה תקח לך שבעה שבעה וגו'. וכשיצא מה כתיב (שם ח): ויבן נח מזבח לה'. מאי ויבן? נתבונן ואמר: מה טעם ריבה הקב"ה בטהורים יותר מן הטמאים, לא שהיה רוצה להקריב לו מהן?! מיד, ויקח מכל הבהמה הטהורה. הוי, תן לחכם ויחכם עוד, לפי שהחכם שומע דבר ומקיימו ומוסיף עליו. דבר אחר: תן לחכם ויחכם עוד, זה משה, שנאמר (משלי כא): עיר גבורים עלה חכם, שהיה למד תורה מפי הגבורה, ובא ואמר לישראל ומטיבן, והוא מוסיף להם חיים. הוי, תן לחכם ויחכם עוד. דבר אחר: תן לחכם, זה בצלאל. אתה מוצא, בשעה שאמר הקב"ה למשה עשה המשכן, בא ואמר לבצלאל. אמר לו: מהו המשכן הזה? אמר לו: שישרה הקב"ה שכינתו בתוכו, ומלמד לישראל תורה. אמר לו בצלאל: והיכן התורה נתונה? אמר לו: משאנו עושים את המשכן, אנו עושין הארון. אמר לו: רבינו משה! אין כבודה של תורה בכך, אלא אנו עושין הארון ואח"כ המשכן. לפיכך, זכה שיקרא על שמו, שנאמר: ויעש בצלאל את הארון: