פעם אחת הייתי מהלך בתוך הגולה שבבבל ונכנסתי לעיר גדולה של ישראל ואין שם עכו"ם כלל ומצאתי שם מלמד תינוקות אחד וישבו לפניו מאתים נערים שרובן בני שמונה עשרה שנה ובני עשרים שנה ולשנה האחרת חזרתי לשם ומצאתי את התלמידים ואין רבם ביניהם אלא בן אחד בלבד שהוא היה בן בן בנו שבשביל מעשיהם המקולקלים של אותן נערים מת רבן ומתה אשתו ומת בנו ומתו כל הנערים שרובן בני שמונה עשרה ובני עשרים ולא נשתיירו רק הקטנים והייתי בוכה ומתאנח עליהם עד שבא אלי מלאך מן השמים ואמר לי מפני מה אתה בוכה ומתאנח אמרתי לו וכי לא אבכה ואתאנח על אלו שבאו לידי מקרא ומשנה ועכשיו הלכו להם והיו כלא היו ואמר לי לא יפה עשית שאתה בוכה ומתאבל ומתאנח עליהם אמרתי לו מפני מה ואמר לי שהן היו עושין דברים מכוערים ודברים שאינן ראויין ומקולקלין בעצמם והיו מוציאין שכבת זרע חנם והן לא היו יודעין בעצמן שהמיתה משגתן (נ"י אם כך למה ניתנה משנה לחכמים לא יתייחד עם שתי נשים אבל אם תאמר אשה מתייחדת עם שני אנשים אין הלכה שאם וכו') ומה ששנו חכמים במשנה ולא יתייחד אדם אחד עם שתי נשים אבל אשה אחת מתייחדת עם שני אנשים אין הלכה כן שאם יבוא עליה אחד בעבירה אין כאן עדות שלימה אבל אשה אחת מתייחדת עם ג' אנשים שאם יעמוד א' מהן ויבא עליה בעבירה יש כאן עדות שלימה וזהו ההפרש בין ב' לג' וגם זו ששנינו אשה אחת מתייחדת עם ג' אנשים לא שנינו אלא בג' אנשי תלמידי חכמים וגדולים אבל בפריצים אפילו עם מאה אנשים לא תתיחד אשה אחת עמהם ועוד שנו חכמים במשנה רווק לא ירעה את הבהמה ולא ישנו שני רווקים בטלית אחת וזהו ההלכה רווחת בישראל כל מי שעסקו עם הנשים לא יתייחד עם הנשים כגון הסדרים והסרקת והנקרות והגרדיין והחייטין והרוכלין והספרין והכובסין ואם רוצה אתה ללמוד וחפץ אתה בד"ת צא ולמד מראשו של ענין תחלת מעשים כולם כשעמדו אבותינו על הר סיני לקבל עליהם את התורה אמר לו הקב"ה למשה שיאמר לישראל שיקדשו את עצמם שני ימים שנאמר (שמות י״ט:י׳) וקדשתם היום ומחר וגו'. בא משה ואמר להם שיכינו את עצמם שלשה ימים שנאמר (שמות י״ט:ט״ו) היו נכונים לשלשת ימים אל תגשו אל אשה ולא משה בלבד אמר להם לישראל בדלו עצמכם מן עבירה ומגזל ומכל דבר מכוער כדי שתהיו טהורים בשעה שתעמדו על הר סיני אלא גם יהושע א׳:י״אמר להן לישראל שיבדלו מן עבירה ומגזל ומכל דבר מכוער ויהיו בקדושה ובטהרה כשיעברו בירדן שנאמר (יהושע ג׳:ה׳-ו׳) ויאמר יהושע א׳:י״אל העם התקדשו כי מחר יעשה ה' בקרבכם נפלאות ואומר (יהושע א) הכינו לכם צדה כי בעוד שלשת ימים אתם עוברים את הירדן הזה לבא לרשת את הארץ וגו'. וכי צדה היו ישראל צריכים שם והלא אינן היו אלא אוכלי המן שהיו מלקטין אותו בבוקר והיו מניחין אותו עד הערב ולערב היו אוכלין אותו מיד אלא מה ת"ל (יהושע א) הכינו לכם צדה אלא כך אמר להם עשו תשובה כדי שתכנסו לארץ שנתן הקב"ה לאבותיכם ותאכלו מתבואתה שנאמר (יהושע ה׳:י״ב) ויאכלו מתבואת ארץ כנען בשנה ההיא מה כתיב בתריה ויהי בהיות יהושע ביריחו וישא עיניו וירא והנה איש עומד לנגדו וגו' ויאמר לא כי אני שר צבא ה' עתה באתי וגו'. ויאמר שר צבא ה' אל יהושע של נעלך מעל רגליך כי המקום אשר אתה עומד עליו קודש הוא וגו' לפיכך הייתי אומר אשרי אדם שמרבה בישיבה ומפלפל בטורח וממעט בסחורה ויושב והוגה בד"ת בכל יום תמיד וכן הוא מפורש בקבלה ע"י דוד מלך ישראל שנאמר אחת שאלתי מאת ה' אותה אבקש שבתי בבית ה' כל ימי חיי לחזות בנעם ה' ולבקר בהיכלו (תהילים כ״ז:ד׳) וכשיצאו לעשות מלחמה בעי נפלו מהן שלשים וששה צדיקים שנאמר (יהושע ו׳:ט״ז) ויכו מהם אנשי העי כשלשים וששה איש וגו' ובאו יהושע והזקנים ונפלו על פניהם ארצה לפני ארון ה' שנאמר (יהושע ו) ויפול על פניו ארצה וגו' הוא וזקני ישראל וגו' ויאמר יהושע אהה ה' אלקים למה העברת העביר את העם הזה את הירדן לתת אותנו ביד האמרי להאבידנו וגו' בי אדוני מה אומר אחרי אשר הפך ישראל ערף לפני אויביו וישמעו הכנעני וכל יושבי הארץ ונסבו עלינו והכריתו את שמנו מן הארץ ומה תעשה לשמך הגדול אמר לו הקב"ה ומה זה יהושע לא אני הוא שאמרתי למשה רבך בתחלה (שמות ג׳:י׳) ועתה לכה ואשלחך אל פרעה וגו' ואמר לפני (שמות ד׳:י״ג) שלח נא ביד תשלח ועוד אמר (שמות ה׳:כ״ג) ומאז באתי אל פרעה לדבר בשמך הרע לעם הזה והצל לא הצלת וגו' אלא חטא ישראל שנאמר (יהושע שם) ויאמר ה' אל יהושע קום לך למה זה אתה נופל על פניך חטא ישראל וגם עברו את בריתי אשר צויתי אותם וגם לקחו מן החרם וגם גנבו וגם כחשו וגם שמו בכליהם ולא יכלו בני ישראל לקום לפני אויביהם וגו' אם לא תשמידו החרם מקרבכם מיד אמר יהושע לפניו רבש"ע אמור לי מי הוא אותו אדם שעשה מעשה זה אמר לו הקב"ה מה זה יהושע וכי אני מדבר אליך היום לשון הרע לך אתה ותעמיד שנים עשר שבטים ותשלך עליהם גורל והוצא מהן אותו שעשה אותה מעשה שנאמר (יהושע) קום קדש את העם וגו' ונקרבתם בבקר לשבטיכם וגו' והיה הנלכד בחרם ישרף באש וגו'. מיד הלך יהושע וחלק להן לישראל לשנים עשר שבטים והשליך עליהן גורל והוציא מהן עכן שנאמר (יהושע) וישכם יהושע בבקר ויקרב את ישראל לשבטיו וילכד שבט יהודה וגו' עד וילכד עכן בן כרמי וגו'. באותה שעה בכה עכן בכיה גדולה ואמר אוי לי אף החרם שנטלו חבירי מן המדינים נתנו חבירי למשה ואני לא נתתיו לו לפיכך באתה עלי זאת הבושה והכלימה גדולה. מיד אמר לו עכן ליהושע מה זה יהושע בגורל אתה בא עלי השלך חבלים על אלעזר ועל איתמר וכי לא על אחד מהן יפול הגורל מיד אמר לו יהושע בני מפני מה אתה אומר כך אל תוציא לעז על הגורל מפני שארץ ישראל עתידה לחלוק ע"י הגורל אלא עשה תשובה ותן תודה כדי שתבא לעוה"ב שנאמר (יהושע) ויאמר יהושע על עכן בני שים נא כבוד לה' אלקי ישראל ותן לו תודה וגו' מיד ויען עכן את יהושע ויאמר אמנה אנכי חטאתי לה' אלקי ישראל וכזאת וכזאת עשיתי וארא בשלל אדרת שנער אחת טובה ומאתים שקלים כסף ולשון זהב וגו' ואחמדם וגו'. מיד רצו העם והביאום ונתנום לתוך ידו של יהושע וזרקם יהושע לארץ ואמר על אלו יפלו שלשים וששה צדיקים רוב סנהדרי גדולה וטרף אותם בפניו שנאמר (יהושע) ויקחום מתוך האהל ויביאום אל יהושע ואל כל בני ישראל ויציקום לפני ה'. מיד אמר לו הקב"ה ליהושע מה עשית יהושע אני אמרתי אצרוף בני ועבדי כדי שידעו בי שאני מכיר לב כל אחד ואחד ואתה השלכת את כליו לפני בני לא עשית כהוגן והיה יהושע מתאבל לו עליו עד לבסוף שאמר לשון הרע על הקב"ה שנאמר (יהושע כ״ד:י״ט) ויאמר יהושע אל העם לא תוכלו לעבוד את ה' כי אלקים קדושים הוא אל קנוא הוא לא ישא לפשעכם ולחטאתיכם כי תעזבו את ה' וגו' אמר לו הקב"ה ליהושע מה זה יהושע שוב אמרת לשון הרע לפני לא אני הוא שאמרתי לפני משה רבך מתחלה (שמות ל״ב:י׳) ועתה הניחה לי ויחר אפי בהם ואכלם ואעשה אותך לגוי גדול וכיון שעמד לפני בתפלה והזכיר שמותם של אבותיהם שמעתי את תפלתו מיד שנאמר (שמות) ויחל משה את פני ה' אלקיו ויאמר למה ה' יחרה אפך בעמך וגו' זכור לאברהם ליצחק ולישראל עבדיך וגו' וינחם ה' על הרעה וגו' וכי לא אני הוא שאמרתי למשה רבך אכנו בדבר ואורישנו ואעשה אותך לגוי גדול וגו' (במדבר י״ד:י״ב) כשבא דבר גדול בישראל ע"י מרגלים ועמד משה בתפלה לפני להזכיר שמותם של אבותיהם שמעתי את תפלתו מיד וכיון שאמר לפני סלח נא לעון העם הזה וגו' סלחתי שנאמר ויאמר ה' סלחתי כדברך (במדבר י״ד:י״ט) וכי לא אני הוא שכתבתי לדורות הבאים אחריך (מיכה ז׳:י״ח) מי אל כמוך נושא עון ועובר על פשע לשארית נחלתו לא החזיק לעד אפו כי חפץ חסד הוא ישוב ירחמנו יכבוש עונותינו וגו'. והשיב יהושע לפני הקב"ה לא אמרתי כך לישראל אלא כדי לאיים אותם כדי שייראו מפניך שלא יחטאו ויעבדוך בלבב שלם באותה שעה היה הקב"ה מגפף ומנשק את ידיו של יהושע על חכמתו ועל בינתו מיד אמר יהושע לישראל זה שכרי מכם בשביל שאני מדבר עמכם בכל שעה ושעה ליראה את ה' ולעבדו בלבב שלם ועליהם נאמר תחת גערה במבין מהכות כסיל מאה (משלי י״ז:י׳-י״א) ואומר (משלי כ״ה:י״ז) הוקר רגלך מבית רעך פן ישבעך ושנאך. בוודאי יהא אדם יודע בפני מי הוא עומד ומה דבר מדבר לפני מי שהוא גדול ממנו ושנו חכמים במשנה אל תרצה את חבירך בשעת כעסו אבל יבקש רחמים על בעלי בתים שבשביל דרך ארץ שיש להם שיעסקו בה ועאכ"ו שיבקש רחמים על בעלי הבתים שיש בהם תורה שיעסקו בה ויבקש רחמים על העוסקים עם הצבור שיעסקו עמכם לשם שמים שמשלם להם הקב"ה שכר בעוה"ז והקרן קיימת לעוה"ב וכן להעוסקים בדרך ארץ באמונה שאין בעלי בתים נעקרו מן העולם ויורדין לארץ אלא בשביל גסי הרוח אימתי בזמן שישראל אוכלין ושותין ומבעטין מתוך הטובה ואינם עוסקין בדרך ארץ וד"ת ועליהם הכתוב אומר (משלי ל׳:כ״ב) תחת שלש רגזה ארץ וגו' תחת עבד כי ימלך ונבל כי ישבע לחם וגו' כל אלו דברים אינם באים אלא בשביל גסי הרוח שנאמר (ישעיהו מ״ב:ז׳) לפקוח עינים עורות וגו'. שמעוני אחי ועמי שלא תבואו לידי גסות רוח אלא יסתכל אדם בעצמו וידע שלאחר מיתה יהא רמה ותולעה ועפר וישא עיניו לשמים ויאמר מי ברא את אלה חמה ולבנה כוכבים ומזלות וארבע רוחות השמים וכל מעשה בראשית שברא אותן הקב"ה בחכמתו ובתבונתו וכל אחד ואחד מהן תלויין במאמר שפתיו שנאמר (תהילים ל״ג:ו׳-ז׳) בדבר ה' שמים נעשו וברוח פיו כל צבאם כונס כנד מי הים נותן באוצרות תהומות ייראו מה' כל הארץ ממנו יגורו כל יושבי תבל כי הוא אמר ויהי הוא צוה ויעמוד וגו'. ויסתכל אדם במעשה ידיו של הקב"ה באדם ובבהמה ועוף השמים ובדגי הים שמזונות כל אחד ואחד בידו ונשמת כל אחד ואחד מסורים בידו שנאמר (ישעיהו מ״ב:ה׳) כה אמר האל ה' בורא השמים ונוטיהם רוקע הארץ וצאצאיה נותן נשמה לעם עליה ורוח להולכים בה לפיכך הייתי אומר חייב אדם שישבח ויברך וירומם ויגדל ויקדש לשמו של מי שאמר והיה העולם ברוך הוא על נפש רוח ונשמה שהוא נותן בערב לבעל הפקדון ולבקר מחזירה אותה אליו שנאמר (איוב י״ב:י׳) אשר בידו נפש כל חי ורוח כל בשר איש ואומר (תהילים ל״א:ו׳) בידך אפקיד רוחי פדיתה אותי ה' אל אמת: