ונדעה אותם: עון סדום היה (יחזקאל ט"ז מ"ט) גאון שבעת לחם ושלות השקט... ויד עני ואביון לא החזיקה, גם חז"ל בפרק חלק (סנהדרין ע"א, ע"ב) ציירו רשעם כשונאי עני ומכלי רגל אורחים מביניהם, והנה בימי קדם היה דרך העולם לנהוג כבוד באורחים, והיו מספיקים להם כל צרכיהם, ובהפך אנשי סדום (וכן אנשי הגבעה [שופטים י"ט]) לא לבד שלא היו מחזקים ידם כלל, אלא היו מתעללים בהם במשכב זכר, ואם היה אחד מהם מאסף אורחים אל ביתו היו נקבצים כל העם מנער ועד זקן, לא שכל העם יתעללו בהם, אלא להתחזק עליהם לבלתי יימלטו מידם, או לשמוח ולעלוז בחרפתם וצערם של אורחים וייתכן שגם ביניהם היו אנשי העיר עושים הנבלה הזאת איש אל רעהו, ולפיכך ישמחו כמוצא שלל רב בבוא לידם איש מארץ אחרת שלא היתה התועבה הזאת נוהגת שם, והיה בחזקת גן נעול מעיין חתום, ולפיכך כדי לפייסם הוצרך לוט לומר להם הנה נא לי שתי בנות אשר לא ידעו איש. והנה לא נזכר שנקבצו שם גם הנשים, ולא אמר מאיש ועד אשה, כי מעשה התועבה הזאת דבר שנוא ומתועב הוא לנשים, כי משכב הזכר ממעט אהבת הזכרים אל הנקבות, ולפיכך היו יושבות בבתיהן.