ויהי בהקשותה בלדתה וגו' - שני תלמידים משל ר' יהושע שינו עטיפתן בשעת השמד. פגע בהם סרדיוט אחד. אמר להם: אם אתם בניה של תורה, תנו נפשכם עליה, ואם אין אתם בניה, למה אתם נהרגים עליה? אמרו לו: בניה אנו ועליה אנו נהרגים, אלא שאין דרכו של אדם לאבד את עצמו לדעת. אמר להם: שלושה שאלות אני שואל אתכם, אם השיבותם לי הרי מוטב, ואם לאו הרי אני משמד אתכם. אמר להם: כתוב א' אומר (ישעיה ג): נצב לריב ה'. וכתיב (יואל ד): כי שם אשב לשפוט את כל הגוים וגו'? אמרין לון: בשעה שהקב"ה דן את ישראל, דן אותן מעומד, מקצר בדין ומפשר בדין, אבל כשהוא דן את אומות העולם, דן מיושב ומדקדק בדין, ומאריך בדין. אמר להם: לא כך דרש ר' יהושע רבכם, אלא אחד זה ואחד זה באומות העולם הכתוב מדבר, משהקדוש ברוך הוא דן את אומות העולם, מיושב דן אותם, ומדקדק בדין, ומאריך בדין, ואחר כך הוא נעשה אנטדיקוס כנגדן. אמר להם: מה הוא דין, דכתיב (משלי כח): עובד אדמתו ישבע לחם וגו'? אמרו לו: טוב מי שהוא חוכר שדה אחת ומזבלה ומעדרה, ממי שהוא חוכר שדות הרבה ומובירן. אמר להם: לא כך דרש ר' יהושע רבכם, אלא עובד אלהים עד יום מותו, ישבע לחם מלחמו של עולם הבא. ומרדף רקים ישבע ריש, אלו עובדי כוכבים שמרדפים אחרי הריק, אחר עבודת כוכבים שלהם. אמר להם: מהו דין, דכתיב: ויהי בהקשותה בלדתה? אמרו לו: כך ממסמסין נפשה של חיה, ואומרים לה בשעת הלידה: אל תיראי כי בן זכר ילדת! אמר להם: לא כך דרש רבי יהושע רבכם, אלא כל שבט ושבט נולדה תאומתו עמו, כההיא דאמר אבא חלפוי בן קורייה: תאומה יתירה נולדה עם בנימין: