משל למלך בשר ודם שהוא בונה פלטרין עד שהוא מגיע את הקרשים ומתקנין את הקורות הוא מביא תחלה את המגילה ודיו וצייר את החדר בפני עצמו ואת העליה בפני עצמו ואת בית הכסא בפני עצמו ואחר כך הוא בונה כמו שהיה מצייר. כך היה הקדוש ברוך הוא מביט בתורה וברא את העולם אבל מלך בשר ודם הוא בונה כל אחד ואחד לבדו משא"כ מעשה שמים וארץ כולן ברא הקדוש ברוך הוא אותן בבת אחת שנאמר (ישעיה מח) אף ידי יסדה ארץ וימיני טפחה שמים קורא אני אליהם יעמדו יחדו. כיצד ישב הקב"ה וברא את עולמו חמש שיטות בדבר זה שטה ראשונה ברא הקב"ה שני אלפים רבבות כרובים ושני אלפים רבבות אופנים וכל שרפים ואראלים וכן שאר מלאכי השרת אין מספר ולמעלה מהן חיות הקודש ולמעלה מהן רקיע כעין הקרח הנורא ולמעלה ממנו כסה"כ ולמעלה ממנו יושב הקב"ה בשמי השמים העליונים ואלמלא מקרא כתוב א"א לאומרו שנאמר (יחזקאל א) וארא והנה רוח סערה באה מן הצפון וגו' ונוגה לו סביב ומתוכה כעין החשמל מתוך האש ומתוכה דמות ארבע חיות וגו' ודמות על ראשי החיה רקיע כעין הקרח הנורא וגו' וממעל לרקיע אשר על ראשם כמראה אבן ספיר דמות כסא ועל דמות הכסא דמות כמראה אדם עליו מלמעלה. אבל אמרו ז' דברים קדמו לעולם תורה ותשובה וגיהנם וגן עדן וכסא הכבוד ושמו של בן דוד ובית המקדש תורה מנין שנאמר (משלי ח) ה' קנני ראשית דרכו קדם מפעליו מאז תשובה מנין שנאמר (תהלים צ) בטרם הרים יולדו ותחולל ארץ וגו' וכתיב בתריה תשב אנוש עד דכא ותאמר שובו בני אדם גיהנם מנין שנאמר (ישעיה נ) כי ערוך מאתמול תפתה גם היא למלך הוכן העמיק הרחיב מדורתה אש ועצים הרבה נשמת ה' כנחל גפרית בערה בה ואין תפתה אלא גיהנם שהיא בריאה קודם לכל וכיון שברא הקב"ה את הגיהנם עמד הקב"ה וקילס את כל מעשי ידיו שנאמר (בראשית א) וירא אלקים את כל אשר עשה והנה טוב מאד. ומאי גם היא למלך הוכן אין מלך אלא יצר הרע שנאמר (קהלת ד) טוב ילד מסכן וחכם ממלך זקן וכסיל זה יצה"ר הנקרא מלך זקן וכסיל. ד"א טוב ילד מסכן וחכם זה ר"ע ממלך זקן וכסיל זה טורנוסרופוס הרשע. ומאי העמיק הרחיב שהעמיקה והרחיבה לו מלאך המות כדי שתהא מלא קומתו ובה מדורת אש ועצים וגו'. גן עדן מנין שנאמר (בראשית ב) ויטע ה' אלקים גן בעדן מקדם כסא הכבוד מנין שנאמר (תהלים צג) נכון כסאך מאז. בית המקדש מנין שנאמר (ירמיה יז) כסא כבוד מרום מראשון מקום מקדשנו שמו של בן דוד מנין שנאמר (תהלים עב) לפני שמש ינון שמו ואחר כך ברא הקדוש ברוך הוא את השמים ואת הארץ ואת כל אשר בהם וכללן ורדדן ויסדן וטפחן וגמדן ומתחן ומישבן. כללן ורדדן מנין שנאמר (בראשית ב) ויכלו השמים והארץ וכל צבאם. יסדן וטפחן וגמדן מנין דכתיב (ישעיה מח) אף ידי יסדה ארץ וימיני טפחה שמים קורא אני אליהם יעמדו יחדו. מתחן ומישבן מנין שנאמר (ישעיה מ) הנוטה כדוק שמים וימתחם כאהל לשבת ואחר שנבראו כל הנבראים שבעולם היו כולן בשמחה גדולה כאלו הן אוכלין ושותין ושבעין ושמחים שמחה גדולה והרי הדברים ק"ו ומה אם העומדין בחוץ שאינם רואים פני השכינה מבפנים הרי היו בשמחה כאלו הן אוכלין ושותין ושבעים ושמחים שמחה גדולה מכ"ש המלאכים וצבא השמים שהקב"ה הכניסן לפנים תחת כסא הכבוד שהיו בשמחה גדולה כאלו הן אוכלין ושותין ושבעים ושמחים שמחה גדולה וכיון שברא הקב"ה את כל העולם כולו ועמד ודחפן והוציאן לחוץ היו כולן צועקין ומיללין ובוכין בכיה גדולה ואמרו לפניו רבש"ע מפני מה הוצאתנו ממדה של קורת רוח מה עשה הקב"ה כדי לפייס אותן מכל ארבע מדות שברא הקב"ה בעולמו הביאן וקבע את צורתן בכסא הכבוד שלו פני אדם מן בני אדם פני אריה מן החיה פני שור מן הבהמה פני נשר מן העופות. באותה שעה אמר הקב"ה נטלתי שכרי מכל מה שבראתי בעולמי נטלתי שכרי את פני אדם שבמרכבה בשביל שבראתי לכל בני אדם אשר בארץ ונטלתי שכר את פני השור שבמרכבה בשביל שבראתי לכל הבהמה אשר בארץ ונטלתי שכר את פני האריה שבמרכבה בשביל שבראתי לכל החיה אשר בארץ ונטלתי שכר את פני הנשר שבמרכבה בשביל שבראתי לכל העופות אשר בארץ מיד כתב הקב"ה את הדבר וחתם אה הדבר שיהא כן עד עולם אבל כיון שחטאו ישראל בעגל הביא הקב"ה את פני הכרוב והכניסו תחת פני השור שהרי פעם אחת נאמר (יחזקאל א) דמות פניהם פני אדם ופני אריה אל הימין לארבעתם ופני שור וגו' ופני נשר לארבעתן ופעם אחרת נאמר (יחזקאל י) וארבעה פנים לאחד פני האחד פני הכרוב ופני השני פני אדם והשלישי פני אריה והד' פני נשר. אלא כאן קודם שחטאו ישראל בעגל וכאן לאחר שחטאו ישראל בעגל ושנו החכמים למי מוסרין מעשה המרכבה אם חזית איש שהוא גובר על יצרו ואוהב את שכניו ומדבר בנחת עם הבריות ומכלכל את כל דבריו בדין ובמשפט ועיניו למטה ולבו למעלה ואפי' כשהיה בנערותו לא יצא עליו שם ביש ולא חטא קדם אלוה כל ימיו לזה מוסרין ראשי הפרקים. ומשנוצר אדם הראשון עד המבול היה אלף ותרנ"ו שנה וכל באי העולם היו מכעיסין ובאין לפניו עד שהביא עליהם את מי המבול ואז פסק הקב"ה מלקרות ומלשנות ומלעשות כל מלאכה. וכי מה מלאכה עשה הקב"ה מיום שברא את העולם עד אותה שעה אתמהה. אלא מיום שברא הקדוש ברוך הוא את העולם עד אותה שעה בכל יום ויום ישב על כסא כבודו שליש היום היה קורא ושונה ושליש היום דן את הדין ושליש היום עושה צדקה וזן ומפרנס ומכלכל לכל באי עולם ואת כל מעשי ידיו שברא בעולם וכיון שהביא את המבול לעולם אז פסק הקב"ה מלקרות ומלשנות ומלעשות כל אותן מלאכות והיתה אותה מדה לפניו כמדת האבל וכיון שבא נח לעולם ועשה רצונו של הקב"ה א"ל הקב"ה (בראשית ז) בא אתה וכל ביתך אל התבה אתה ובניך לבדם ואשתך ונשי בניך לבדם וכיון שיצא המבול מן העולם א"ל הקב"ה לנח (בראשית ח) צא מן התבה אתה ואשתך ובניך ונשי בניך אתך. באותה שעה התיעצו מלאכי השרת והיו קושרין תגר לפני הקב"ה כמו שעשו קטגוריא כשברא הקב"ה את אדה"ר שהיו אומרים לפני הקב"ה רבש"ע מה אנוש כי תזכרנו ובן אדם כי תפקדנו וגו' (תהלים ח) באותה שעה אמר הקב"ה למלאכי השרת תנו עיניכם במרכבה ודייכם מלקטרג בו עוד כי אפי' אם אין לי מהם אלא אחת מן ארבע מדות שקבעתי בכסא הכבוד שלי כבר גזרתי עליהם שיאכלו העולם הזה: