ואם כן יש לתמוה אחר שהשלימו הש"י במה שהשלימו שהוא למעלה מן הטבע האנושי איך רצה הש"י שיאסר לו לדבר מהשלמות שהם בטבע האנושי להשיג בשלמות הרבה. ואם תשיב ותאמר כי אין מתנאי מעלת הנביא רק שישלם במעלות שכליות לא שישלם בכל מעלות אחרות התלויות בכחות גופניות. אין הדבר כן שהרי אמרו בפרק אין בין המודר (נדרים דף כט) אין הנבואה שורה אלא על חכם גבור ועשיר ועניו וכלן במשה. והרי גבור ועשיר אינן מעלות שכליות. ולא מעלות מדותיות. עם כל זה הם מתנאי הנביא. אע"פ שיש מי שפירש כי בגבור רצה הכובש את יצרו ובעשיר מי שיש בו מדת ההסתפקות. והוא השמח בחלקו. אין הדבר כן שהרי שם בנדרים כשאמרו וכולן במשה הוכיחו. גבור מואתפוש בשני הלוחות וגו'. ועשיר מפסל לך. ואין זה ענין למעלות שכליות ולא למעלות המדות כלל. אבל עיקר הענין כי הנביא ראוי שיהיה שלם בכל השלמות שהם ענין נכבד בעיני ההמון למעלת הכללי. כי הוא שלוח אליהם למען יהיו דבריו נשמעים. וא"כ איך יתכן שתחסר למרע"ה מעלת הדבור. ואין ספק כי אחרי המעלות השכליות ומעלות המדות אין שום מעלה שתהיה ראויה יותר בנביא מזאת. להיות צריך לדבר תמיד בפני עמים רבים. עד שהיותו נקרא נביא מצד דבורו תמיד. כי שם נביא מלשון ניב שתים. וראינו עוד שמרע"ה נפלא מזה איך היה אחרי שנבחר לנביא לא הוסר כובד פיו ולשונו. והוא אמרו לא איש דברים אנכי וגו'. והוא כמתמיה על זה איך הוא שאחרי דברך אל עבדך לא הוסר כובד פי. ולא השיב הש"י בזה רק מי שם  פה לאדם. ולפי הנראה אין התשובה על ענין התימה כלל: