אמנם מי יסמוך על הרומיי הזה שהיה מאמין שהיהודים עובדים לחמור, ושאינם אוכלים החזיר משום עבודה ושהם מתענים ביום השבת? והאיש הזה לא ידע שהיהודים נימולים לשמונה ימים, והוא סבור שהם מלים את עצמם בגבורת לב ומכל מקום גם דברי המשורר הזה אינם שקר מכול וכול. ואם אינם ענין לממאן למול את עצמו תנם ענין לממאן למול את בניו, כי ייתכן, שהיה בית דין אומר לו מול את בניך או צא מארץ ישראל, לא שיהיה זה המכוון במילת ונכרתה, אבל היא תקנה הכרחית לשמירת הדת. גם ייתכן שנתאמתו באיזה זמן דברי המשורר הזה כמשמעם, כגון שנולד אדם בשעת שמד ולא מלוהו, ואח"כ כשגדל נמנע להמול מפני הכאב, ואז גירשוהו ישראל מקרבם. ומה שכתוב ואם העלם יעלימו עם הארץ את עיניהם מן האיש ההוא וגו' ושמתי אני את פני באיש ההוא ובמשפחתו והכרתי אותו וגו' מקרב עמם (ויקרא כ' ד' וה'), וכן מה שכתוב לעיני בני עמם (שם שם י"ז) מורה באצבע כי הכרת מיתה בידי שמים, ולא גירוש; וכן ביחזקאל (י"ד ח') ונתתי פני באיש ההוא והשימותיו לאות ולמשלים והכרתיו מתוך עמי.