והמקראות צריכין ישוב לדברי שניהם, שלדברי מי שאומר שלא היתה שם בריה אלא בינם לבין עצמם דברו בו. מה טעם לכתוב והאיש משה ענו מאד. כי גם מי שאינו ענו אינו מקפיד במה שאינו שומע. אבל נראה שיהיה ענין הכתוב כך. להודיענו שמה שקנא ה' ית' לכבודו של משה לא היה בשביל שידע שהדבר יבא לאזניו של משה ושהוא יקפיד בכך. כי הוא ענו מאד אשר לרוב מעלתו, לכל הדברים אשר ידברו עליו לא יתן אל לבו, אבל הש"י הוכיחם וענש מרים מפני שדברו במי שגדול מהם ולדברי מי שאומר שאף בפניו של משה דברו בו. יהיה קשר הכתובים כן. שרצה הכתוב להודיענו שהעונש הנמשך למרים מפני שדברה במשה היה מצד קנאת הש"י לבד. לא מצד שתהיה נפש משה מתעוררת ופועל במרים כלל. כי יש לקצת הנפשות זה הפעולה. כי מאשר עצם הנפש הרוחני מושפע מהשכלים הנבדלים. חומר זה העולם התחתון משועבד לנפש והנפש תפעל בו. וכאשר הוא ידוע ומפורסם שכל נפש ונפש תפעל בגוף שלה. כאשר ישתנה מזג האדם כפי מחשבותיו והפעליותיו הנפשיים. כן אפשר שתמצא נפש פועלת אשר לא תרשום בגופה לבד אבל בגופות אחרים. ומזה המין הוא ענין עין הרע שהזכירו חז"ל. וזה אינו מצד שלמות הנפש ומעלתה אבל מצד שתהי' רעה קנאית כפי כחות השופעים עליה בעת הקשר הנפש בגוף. וכדי שלא נחשוב שמה שתשנה גוף מרים וחל עליה צרעת שעזר על זה התעוררות פעל נפש משה בגוף מרים. וה לא יהיה מעלה במשה אבל היה חסרון לו. הודיענו הכתוב שלא נמשך הענין מזה הצד כלל. אבל מצד שהש"י קנא לכבודו של משה, לא שהוא נתעורר לזה כלל ולא נגעה נפשו בגוף מרים בצד מה, והוא אמרו וישמע ה'. כלומר שנמשך הענין מצד הש"י ששמע וקנא למה שדברו בו, לא מצד משה כי הוא היה ענו מאד: