מרת רוח: מרירות רוח (ר"י חיוג וראב"ע), כמו לב יודע מרת נפשו (משלי י"ד י'), והוא ענין עצבון, ומצאנו עצובת רוח (ישעיה נ"ד ו'), ועצבו את רוח קדשו (שם ס"ג י'), וגם שורש מרה וכל לשון מרי עיקרו משורש מרר, כי הבלתי שומע בקולנו גורם לנו עצבון (עיין פירושי בישעיה ג' ח'), וגם רש"י ז"ל נראה שהבין כן, כי כתב: לשון ממרים, ואח"כ הוסיף: כל מעשיהם היו לעצבון ליצחק ולרבקה. וכן בישעיה ס"ג י' והמה מרו ועצבו את רוח קדשו, מרו כמו מררו כחברו ועצבו. אבל למה כאן באה המ"ם בחולם ובמשלי בקמץ חטוף, הדבר פשוט, כי כאן הטעם במ"ם מפני מילה זעירה שאחריה, ואם היתה המ"ם בקמץ והטעם עליה, לא היה הקמץ יכול להיות חטוף, אבל היה קמץ רחב, ככל קמץ שהטעם עליו.