רש''י. והרי''ף והר''מ והרא''ש והטור פה אחד הסכימו דאין לחש''מ עיקר מן התורה. וברייתא דחגיגה דלמדוה מקרא אינו אלא אסמכתא. וחב''י כתב שנ''ל מזאת הברייתא שיש לו עיקר מן התורה והכתוב מסרה לחכמים לאסור ולהתיר כפי שנראה להם: