החמלה. החמלה על אחינו, על בנינו הצעירים, שמתוך מה שנתגלה  להם העולם הזר בגילוי הגון, ולעומת זה העולם הפנימי הישראלי  סגור וסתום בפניהם לגמרי, ומתוך כך אינם יכולים כלל להשיג את  היסוד של החיים הישראליים, ומכל שכן שאי אפשר להיות להם  ציור מגודל הערך של הפרטים, של קיום התורה והמצות ברגש  קודש במעז שם ד׳, החמלה הזאת צריכה להיות בוערת כאש בלב  כל איש בעל נפש מרגשת, ובכחה אנחנו צריכים להיות מזורזים  לעשות כל מה שיש בכחנו. החמלה הזאת על עמנו בכללו ועל  פרטי בנינו, תגיר מעינינו דמעות, הרבה יותר ממה שתעיר רוחנו  להיות מתרגזים ומתקצפים למראה השערוריה הנעשית בבית  ישראל ביחש תורתנו הקדושה וברית ד׳ אשר עמנו. אנחנו צריכים  לצייר בעצמנו, כי בעומק הנפש שרוי צער גנוז ויגון נורא בלב כל  בן ישראל. הכל היו חפצים להיות נגשים אל ד׳, לטעם טעם נעם  ד׳, טעם געגועים שלמים וקדושים לתורה, לרגשי קודש של  אמונתנו הטהורה ולאור האלהי המתנוצץ באור של שמחת קודש  לכל מקיימי מצותיה באמונה ותם לב.