מסוד היצירה התבוננו זקנינו להקים את סידור התקיימות יסודות התורה בלבבות באופן המתאים אל ההנהגה הכוללת של האומה כולה בדרכי ד׳, ויעריכו מערכה משטרית להשכיל את ערכם של הדעות והמעשים התוריים לסמן בהם עקריהם במערכה לבד וענפיהם לבד. וכן מצות התורה המעשיות החמורות והקלות הכל במערכה וסידור מסומן: אלה שבהן ובגללן החיים ניתנים כפרן — יהרג ואל יעבור, והקלות מהן — שיעבור ואל יהרג, חייבי מיתות בית דין, כריתות, דאורייתא ודרבנן. והחלוקה הזאת מועלת הרבה. כי בעת טובה, בעת שהמצב המוסרי והדתי עומד על מכונו, כשאין רוחות רעות שולטות בלב ובעולם, אז הולך כח החיים כמי השילוח ההולכים לאט ומראש פסגת יסוד היסודות ועיקר העקרים יסול ארחו על כל הענפים והפרטים הרחוקים, על כל הדעות ההגונות והאמתיות המביאות לידי טובה וברכה, על כל המעשים הישרים והקדושים המתפרטים לפרטיהם כהתפרטות פרטים הגיוניים מכל כלל גדול. אמנם לעת רעה, תועיל החלוקה כתועלת קיר המגן לעת הדליקה הנותן מעצור בעד כח האש לאמר, עד פה תבא ולא תוסיף. ועל כן טבע החלוקה הזאת היא ההגונה והטבעית, כי כן שמה החכמה האלהית הסידור המלא עז והגנה לסידור מתוקן בעצמו. ואם שלעת צר יתגלה כחו בתור מגן ומציל לשארית הפלטה, אשר מזה יבנה ויתכונן הבנין כולו בכל שיא חסנו, בכל עת יערב הסידור ההגיוני והטבעי. על כן, למרות המשיגים הרבים, מכל מקום כלל האומה בכח קדושה אינסטינקטיבית הסכימה על מפקד העקרים, אף על פי שגם כל ענפיהם הם קודש קדשים, וכולם כאחד אהובים עד אין קץ. וכן על מספר המצות, אף על פי שרבו פרטיהם שחיובם מונח גם כן עמוק עמוק בלב ונפש של כל אחד ואחד מישראל. בין העקרים עצמם הואיל הרמב״ם לתן פדות בין יתר הדרישות העיקריות לבין אותה של ״יסוד היסודות״ — ״מציאות השי״ת״. שאף על פי שהרבה הרחיב בדבריו על דבר רפואת מחלת דעת קדמות העולם ההורסת במושגה את יסודות התורה וענפיה לפי מושגה הגס ביחוד שהיה לה לפי מצב החקירה בימים ההם, מכל מקום לא הניח ידו לבאר את הכרח מציאות השם יתעלה גם כן לדעת בעלי הקדמות, וביותר לדעתם. באשר לפי החידוש, המופתים הם יותר גלויים ואינם צריכים כל כך עמל שכלי והתבוננות חדה. על כן גם אנחנו עלינו לדרוך בעקבות זקנינו, סתירת זקנים בנין, בבואינו להקים על ידי ספרותינו את בנין התורה במעשים ובדעות בעמינו, עלינו להשכיל איך לישר הדברים על מכונם, לסדרם במערכה שכלית באופן שהפגעים שיוכלו לפגוע במי שלא נשלמה עדיין השתלמותו התוריית בדעות ובמעשים, אם יפגעו בחלק אחד לא יגררו עמם הפסד כללי בבנין כולו, כי אם הבנין יעמוד על עמדו. ואז התקוה משחקת לפנינו כי עוד יחליף כח לכונן גם כן את החלקים הנפגעים, על ידי הקיום האיתן שימצא בכח החלק העקרי היותר גבוה הנשאר בידו. ״ועוד בה עשיריה ושבה והיתה לבער, כאלה וכאלון אשר בשלכת מצבת בם, זרע קדש מצבתה״.