ויהי עשו בן ארבעים שנה ויקח וגו' - (ויקרא יא) את כל עורב למינו. בימי ר' חייא רבה, עלה זרזיר אחד לארץ ישראל. אתון טעינין ליה לגביה. אמרו ליה: מהו דניכליניה? אמר לון: אזלון יהבו יתיה על איגרא, וכל עוף דשכן על גביה, מן מיניה הוא. אזלין יהבו יתיה על איגרא, ואתא הדין עורבא מיצראה, שכן על גביה. אמר: מסאב הוא, דמן מיניה הוא, דכתיב: ואת כל עורב למינו. אמרו: לא הלך עורב אצל זרזיר, אלא שהוא מינו. כך לפי שכתוב בו: כי החרם תחרימם, ייתי הדין מחיק שמא, ויסב להדא מחיקת שמא, ויהי עשו בן ארבעים שנה: