שבעת ימים תאכל מצות לעשות הראשון חובה ושאר הימים רשות. או אינו אלא לעשות הראשון רשות (והאחרון חובה, תלמוד לומר בראשון בארבעה עשר יום בערב, הכתוב קבעו חובה. הא אין עליך לומר כלשון האחרון אלא כלשון הראשון. שבעת ימים תאכל מצות כתוב אחד אומר) שבעת ימים, וכתוב אחד אומר ששת ימים (דברים ט״ז:ח׳) כיצד יתקיימו שני כתובים אלו (השביעי הזה היה בכלל, יצא מן הכלל ללמד על הכלל – מה שביעי רשות אף כולן רשות. אי מה שביעי רשות, אף לילה הראשון רשות – תלמוד לומר בארבעה עשר, הכתוב קבעו חובה. הא אין עליך לומר כלשון האחרון אלא כלשון הראשון, לילה הראשון חובה ושאר כל הימים רשות. השביעי הזה מן הכלל יצא וכו'). [דבר אחר] כתוב אחד אומר ששת ימים, וכתוב אחד אומר שבעת ימים, כיצד יתקיימו שני מקראות הללו? אלא ששה מן החדש ושבעה מן הישן.