אך אל יחניק את קול אלקים זה הקורא אליו מטהרת נפשו פנימה. אל יחשב הרעיונות הרמים שהם למעלה מחוג יכולתו, שמתרגשים בקרבו, לדברי הזיה ופתיות, שמתוך כך יבטלם ויפנה רק לדברים מעשיים. לא, כי אם יוציא את מאוייו מכח אל הפועל. ואם נבצרו ממנו אמצעים להוציאם לפועל היכולת, לכל הפחות יוציאם לפועל, שתחת היותם בכלל מחשבות פורחות משוטטות בלב באין סדר ומערכה, יסדרם להביאם ראויים לחשוב ולהגות בהם, וישמח על טוב לבבו ואור נפשו, כי הקב״ה מצרף מחשבה טובה למעשה, אי אפשר כלל שלא יפעול האדם על סביביו, על בני ביתו, על משפחתו ועירו. על כן בהתרחב בו הנטיה הקדושה לשאוף ולהתאוות אל הטוב והצדק, אל אור ד׳ וטובו, להרבות פעולות לטובת הכלל מצדו, אף שאינו יודע את הדרך איך יבא אל החפץ, הרצון הטהור שהוא בא מאור ד׳ בנפשו, הוא טוב מאד. וכל מה שיהיה יותר חזק ויותר מבורר הכל יהיה יותר מרבה להיטיב לנפשו ומוכשר יהיה על ידי זה גם להיות כלי לחפצו הקדוש הפנימי.