אשמים אנחנו: שרש אשם עיקר ענינו הַכָּרַת החטא, כמו ואשם, או הודע אליו חטאתו אשר חטא בה (ויקרא ד' כ"ב כ"ג וכ"ז כ"ח), ואחר כך הושאל ל' אשם להורות על החרטה, כמו ולא יאשמו כל החוסים בו (תהלים ל"ד כ"ג) לא יצטרכו להתחרט על בטחונם בו. גם הושאל להורות שפלוני חייב עונש על מה שעשה, כמו כל אוכליו יאשמו (ירמיה ב' ג') ושנאי צדיק יאשמו (תהלים ל"ד כ"ב), וכן כאן אשמים אנחנו על אחינו, אנו חייבים עונש על מה שעשינו לו, אם היה כתוב חטאנו לאחינו היתה חרטתם על שהרעו לו, אבל באמרם אשמים אנחנו על אחינו הכוונה אנו ראויים לעונש מפני מה שעשינו לו.
