כאשר יהיה האדם בן חורין באמת, וברוח חפשי באין שום מועקה יסתכל בכל המציאות כולה, בגשמותה ורוחניותה, בסדריה הנפלאים, בחכמה ובחסד היצוקים בה, וישים נגד עיניו שהנה שני דרכים לפניו בפתרון השאלה הגדולה, חידת עולמים של המציאות. האחת, היא דרך החושך של האפיקורסות, שבאמת אינה נותנת שום פתרון כי אם היא משעת את העינים שלא להתבונן, שלא לחזות בגיאות ד׳, ועמה ימצא האדם את עצמו שהוא עומד בחושך ואפילה, אין עמו לא תכלית ומטרה, ולא אור תקוה וחיים של אמת. והשניה, היא דרך האורה, הכרת מקור החיים, החכמה והחסד, מקור הסדר והמשטר, החפץ והיכולת הכלליים. אז מיד על פי טבע האנושיות הבריאה, יכיר את קונו ויגדל וירומם לשמו מעומק לב מבין. אמנם, ההכרה הבהירה תוכל גם היא להתפצל לשני דרכים: או שיכיר את האלהות בתור עצם נשגב הכולל הכל בכחו ומחדש ומחולל את המציאות מחוצה לו, או שיכיר כשיטה השפינוצית שאין שם שום מציאות אחרת כי אם מציאות האלהות. שהמציאות הפרטית איננה כי אם התגלות חזיונות שלפי ההכרה הפרטית של הנפש המכרת, שהיא גם כן איננה דבר אחר כי אם התגלות פרטית של ההתנוצצות האלהית, נדמה לה כל דבר וענין לפרט מיוחד ודבר מצוי לעצמו. מה שבאמת אין דעה כזאת זרה כלל, רק שצריכה שלא תשאר באמצע הדרך, כי אם להכיר על ידה כיון שכל התגלות המציאות היא התנוצצות אלהות ביחש הפרט המתגלה, על כן גם חזיון המוסר וההכרה המדעית והמעשית שמתלוה לה, היא גם כן בכלל חזיונות המציאות. וההבדל שיש בין מצוי למצוי במדריגתו, היא הכל לפי רוב הגילוי של החזיון האלהי שבא עמדו. משקל המציאות לפי זאת השיטה יהיה נערך לפי ההתגלות הפרטית, שעל פיה יש מקום למצב מעולה ומצב נמוך, לא לפי ערך אמתת המציאות במקורו הכללי, שהכל אחד, והכל טוב. לפי הביאור המשלים של שיטה זאת, יש עמה מקום לתורה למצות ואמונה תמימה, והיא מסתייעת בדברי קבלה, וקבלת האריז״ל העמוקה יותר, שהחזיונות הפרטיים אינם חדשים בעצם, כי אם באים ממיעוט התגלות האלהות הכללית, על כן מתראים פרטים ומציאות יש ונפרד. ודרכים הללו כל כך פועלים לטובה על רגש הלב לנטיית התורה, עד שגדולי החסידות מצאו דרך ישרה להרחיב לימודים נוסדים על אלה הלימודים גם כן בהמון, בתקותם שרגש הדתי ואהבת שם ד׳ יתרחב על ידי זה. על כל פנים, הלימודים הללו שהם המסקנות של הפילוסופיא היותר רציונלית, הם באמת מסכימים לתוכן התורה ואמונה תמימה. אמנם כיון שיראה האדם שלפי דעתו תחייבהו הכרת האמונה בחיובים רבים יותר מחפצו ונטייתו הטבעית, אז מיד מוצא הוא בעצמו התנגדות פנימית, ואובד הוא את הדרך הנרמלי שלו. ומתוך בלבול הדעה המיושבת, יהיה יותר נוטה אל הדרך החשכה של האפיקורסות שהיא הפוכה מטבע האדם ומשוללת מהנטיה השכלית הטהורה והשוקטה. וזה אמנם יבא מפני שלא נתפתחו יפה אותם הכחות הצריכים להיות עוזרים וממלאים לרגש הדת שיהיה מבונה בכל עזו והדר תקפו. רק הבריאות השלמה בכל חמשת החלקים היסודיים שהם אבני פינת בנין האדם, רק היא תשים מתג ורסן לכל הפרעות המשונות שאנו רואים במצב חיינו הגשמיים והרוחניים יחד, ורק הרדיפה וההסכמה הגמורה עם הידיעה המבוררת מצד פועלים ציבוריים חשובים לאחד דוקא את כל אלה יחד בהרמוניא אחת מתאמת, רק על ידה יוכל להרפא מחץ האדם בכלל, ומחץ עמנו בפרט. אמנם ההתגברות לאחוז בפרט אחד ולעזוב גם חלק אחד אחוז מכל המסכת הבונה את צביון האדם והעם, היא תוסיף רק לרועץ על ידי ההריסה של משקל השיווי שתבא לרגלה.