לעולם לא היה לעמינו בהיותו עם חי, וגם בתחלת התפתחותו, שום ספק בדבר, שדרך התפתחות חייו והשגת קיומו תלויה באופן חריצותו והשתדלותו. היחש המוסרי אל ערך ההשתדלות היה תמיד רק להכיר כי ד' אלהינו הוא נותן לנו כח לעשות חיל, אבל הדבר תלוי לעולם בהשתדלות וחריצות מצדנו. וכי מעט השתדלנו ונלחמנו על הארץ המובטחת מפי ד' בהבטחה חלוטה ושבועת אבות? אמנם, לא מיעוט השתדלות גורמת האמונה הטהורה, כי אם אמץ לב ותקוה שלמה שסוף סוף תבא משאת נפשינו. על כן היא מוסיפה עז וגבורה ומרחקת אותנו מכל יאוש. מושג האמונה מביא אותנו רק לשלימות של הבנה כוללת ואמתית, שלא רק בכחות החומריים לבדם נבנה, כי אם גם ובעיקר בכוחות המוסריים שישתלמו אצלנו עמהם. וזאת היא ודאי ברית כרותה ומובנת לכל מבין ומקשיב בדרכי עמנו מעולם וחייו הפנימיים.