מצות עשה לתן צדקה לעניי ישראל, שנאמר פתוח תפתח את-ידך לו. ונאמר, וחי אחיך עמך. וכל הרואה עני מבקש והעלים עינו ממנו ולא נתן לו צדקה, עובר בלא תעשה, שנאמר, לא תאמץ את לבבך ולא תקפץ את-ידך מאחיך האביון. הצדקה היא סימן לזרע אברהם אבינו, שנאמר, כי ידעתיו למען אשר יצוה את בניו וגו' לעשות צדקה. ואין כסא ישראל מתכונן ודת האמת עומדת אלא בצדקה, שנאמר בצדקה תכונני. וגדול העושה צדקה יותר מכל הקרבנות, שנאמר עושה צדקה ומשפט, נבחר לה' מזבח. ואין ישראל נגאלין אלא בצדקה, שנאמר ציון במשפט תפדה ושביה בצדקה. לעולם אין אדם מעני מן הצדקה, ואין דבר רע ולא הזק בא בשביל הצדקה, שנאמר, והיה מעשה הצדקה שלום. כל המרחם, מרחמין עליו, שנאמר, ונתן לך רחמים ורחמך והרבך. וכל מי שהוא אכזרי, יש לחוש ליחוסו. והקדוש- ברוך- הוא קרוב לשועת עניים, שנאמר וצעקת עניים ישמע. לפיכך צריך להזהר בצעקתם, שהרי ברית כרותה להם, שנאמר, והיה כי יצעק אלי ושמעתי כי חנון אני, ואמרו בירושלמי תרעא דלא תפתח לעניא תפתח לאסיא. ויתן האדם אל לבו, שהוא מבקש כל שעה פרנסתו מהקדוש- ברוך הוא . וכמו שהוא מבקש מהקדוש- ברוך- הוא ישמע שועתו ותפלתו, כך ישמע הוא שועת העניים. גם יתן האדם אל לבו כי גלגל הוא החוזר בעולם, וסוף שיבא הוא או בנו או בן בנו לקבל צדקה. ואל יעלה על לבו לומר: איך אחסר ממוני לתנו לעניים, כי יש לו לדעת שאין הממון שלו, אלא פקדון לעשות בו רצון המפקיד, וזה חלקו מכל עמלו בעולם הזה, כדכתיב והלך לפניך צדקך. והצדקה דוחה גזרות רעות ומוספת חיים - יורה דעה סימן רמ"ז, שבת דף קנ"א, ביצה דף ל"ב