ויעתק: עתק בקל ענינו נעקר ממקום למקום, כמו ויעתק צור ממקומו (איוב י"ד י"ח) ומזה עתיקי משדים (ישעיה כ"ח ט'), ובהפעיל ענינו עקירת יתדות האוהל ללכת ממקום למקום, ויפה כתב רש"י ויעתק משם אוהלו. והושאל אח"כ להעתקת ספר מספר אחר כאילו הסופר עוקר הכתיבה ממקומה ונותנה במקום אחר; וכן שורש נסח (אחיו של נסע, שענינו ג"כ עקירת היתדות ונסיעה ממקום למקום) ענינו עקירה, כמו בית גאים יסח ה' (משלי ט"ו כ"ה), והושאל בלשון ערבי להורות העתקת ספר ומזה אצלנו נוסח ענינו העתקה. ודע כי הפרש גדול יש בין נוסחא וגירסא, כי נוסחא היא מתחילתה ספר נעתק מספר, אבל גירסא היא למוד וקריאה בעל פה, כי בימי חכמי המשנה והתלמוד היו המשנה והתלמוד כולם נזכרים ונלמדים על פה, וזהו שכתב רש"י (בבא מציעא ל"ג ע"א ד"ה ואינה מדה) מפני שתלויין בגירסא ומשתכחים כלומר שתלויין בזכרון ובלימוד על פה; ועיקר הוראת פועל גרס ענין טחינה ולעיסה, ועיין מה שכתבתי ב"כרם חמד" ב' עמוד קע"ח. והנה בימי חכמי התלמוד היה נכון לומר פלוני גריס הכי ופלוני גריס הכי, זו גירסת פלוני וזו גירסת פלוני, אבל עכשיו שהתלמוד כתוב, אין כאן גירסאות, אלא נוסחאות, ורש"י שכבר ראינו כי היטב ידע עיקר הוראת מילת גירסא כתב אלף פעמים לא גרסינן והכי גרסינן, וזה לשון מושאל, מפני שקריאת התלמוד היתה מתחילתה בגירסא, כלומר בעל פה. ומכל מקום כשיהיה הדבור על ספרי הקודש ועל שאר ספרים שלא היו מעולם תלויים בגירסא, אין ראוי להזכיר חילופי גירסאות, אלא חילופי נוסחאות. ואולי מילת עתק מתחילתה הוראתה דבר קיים ובעל שורשים, ומזה הון עתק (משלי ח' י"ח), צואר עתק (תהלים ע"ה ו'), עתקו גם גברו חיל, (איוב כ"א ז') ומזה עתיק, קדמון, ויהיה עתק ויעתק והעתיק כמו עקר ועקר, השריש ושרש, וכן סעיף מסעף. ואולי גם שורש תקע הוא אחד עם שורש עתק, והשורש אינו אלא תק, ודומה לו שק וממנו שקע, שגם הוא ענינו נעיצה בארץ, כמו ותשקע האש (במדבר י"א ב').