ולזה אמר הכתוב וישמע ה' והאיש משה ענו מאד. רצה בזה שכל מה שחל על מרים מן העונש לא היה מצד הנעת נפש משה כלל. אבל מצד שהש"י קנא לכבודו של משה שדברו בו והשוו נבואתם לנבואתו. והודיעם שאין הענין כן כמו שחשבו אבל יש הבדל גדול בין נבואתם לנבואתו. והוא אמרו ויאמר שמעו נא דברי וגו'. רצה שאם יהיה נביא מי שיהיה לא תגיע מעלתו בנבואה כי אם באחד משני דברים. אם שיתנבא בחלום אשר ענינו ידוע. או במראה והוא ענין בו יבוטלו כחות הנביא ותשאר מחשבתו לבדה. אבל הענין במשה אינו כן כי פה אל פה אדבר בו כאשר ידבר איש אל רעהו. והענינים האלה צריכים ביאור ארוך אלא שנקצר בהם מפני הטורח: