אם יש ספק באיזה אות, שמא אין צורתה עליה, מראין לתינוק, שאינו לא חכם ולא טפש - הינו שאינו מבין את הענין, אבל יודע ומבין את האותיות אם קורא כראוי, כשרה. ואם לאו פסולה. ואם התינוקות מחלקין, הולכין אחר הרב - לדוד אמת. ודוקא כשאנו מספקין מועיל התינוק, משום דאז לא הוי רק גלוי מלתא בעלמא. אבל אם אנו רואים שאין האות כהלכתה, וכן אם נפסקו יוד"י האל"ף, או יוד"י העי"ן והשי"ן ורגלי התיו וכדומה פסול, אף על פי שהתינוק קורא אותו, כיון שעינינו רואות שאין האות כתקונה