והחתן כו'. שהרי הוא קונה וגם מרויח בקבלת נדונית האשה. נ''י. ובגמרא, פשיטא. לא צריכא דאפילו (החתן) צורבא מדרבנן דניחא ליה לחמוה לקרוביה להשיא בתו לת''ח וסד''א שחמיו יתן כל השכר. וכתב נ''י, דמתניתין כשכתבו הכל בשטר אחד, אבל אם כתבו לכל אחד בפני עצמו, כל אחד פורע שלו: