מותרות . בירושלמי מפרש דמיירי בענבים המחוברים לאשכול . אבל אם ניטל העוקץ הוו כמבוקעות מפני נקב הנשאר בזנבו . תוספ' : 
נפל ע''ג וכו' . לא גרסינן בספרים אחרים . דאי גרסינן הוה לן למימר חסורי מחסרא והכי קתני , אבל בתאנים יבשים נותן טעם לפגם הוא : 
מותר . בגמרא ילפינן ליה מקרא : 
פירוש במשקה הנעשה מדבש . [ דאלו הדבש עצמו משובח בבשר ] : 
תימה לי דמה ענין זה למשביח ולבסוף פוגם דלא אמרן אלא על הדבר שבשעת תערובתו משביח ולבסוף פוגם . ולכך יש לאסור המאכל ההוא מפני שבתחלת תערובתו היה משובח כו' , אבל בכלי שאינו בן יומו כבר נפגם הטעם ונמצא שזה התערובת פוגם מתחלה ועו . סוף הוא כו' . ובגמרא דמשום גזרה אטו בן יומו אסור , אבל משום עצמו נותן טעם לפגם ממש הוא :