אל יצטער גדול המחשבה וטהר הרצון, אם הוא רואה שאין מחשבתו קולטת למודים רבים שרוב בני אדם כל כך משתעשעים בהם, והם הם חמודותיהם. ובאמת הם חמודות, אבל אם הרוח הגדול לא יוכל לתפוס את אלה הקטעים הקטנים, אין בזה משום עלבון לו, אלא היא רואה על גדלו ותפארתו. וכן הדבר נוהג בנטיית הרצון לדברים טובים מוסריים, היקרים בעיני כל בעלי רצון מצומצם, והם כל כך מושקפים לזרים או לצדדיים לעיני בעל הרצון המקודש בקדושה אידיאלית זכה. אל יבהל מזה, כי כך היא המדה, שהאור הגדול מכהה את הנהורים הקטנים. ואל יעזב את גדלו, אבל ידע גם כן שישנם עתים שהם מיוחדים לקטנות, ואז דוקא בכח הגדלות, החבוי אז ומתעלם במעמקי המסתרים של הנשמה, יתמלאו אוצרותיו בכל מכמוני הקטנות, בין ביחש להשכל וההשגה, בין ביחש להרצון והחפץ, והתלמוד הרגיל עם כל המון דקדוקיו ופרטיו, והחסידות הרגילה עם כל הידורי דיוקיה, יהיו משאות נפשו, ועונג ושמחה ועז וחדוה וקדושה וטהרה יתמלא בקיומם, עשייתם וקנייתם. וכה ילך ויתעסק בכל אורחות הקטנות, עד אשר יפוח היום, ויקיץ הרוח הגדול המתעלם בסתר נשמתו, ועוד הפעם יצמחו בפתע פתאום כנפי רוחו, וירקיע לשחקים, וימלא עז וגודל, וישאוף שאיפות קדושות, טהורות ועליונות, המתעלות מכל מורגל ונהוג, וילך הלך ועלה, הלך והתרומם, וקרביו יהמו ברגשי שיר ושבח, ואור חיי העולמים יתנוצץ בקרבו, וכל עצמותיו תאמרנה ד' מי כמוך. וכה ילך המהלך רצוא ושוב, וכל מדריגה, בין בקטנות בין בגדלות, ממדריגות המאוחרות, תהיה הרבה יותר מאירה ויותר גדולה משלפניה באור שלמותה, עד אשר יבוא התור שהקטנות של המדריגות המאוחרות תהיה יותר מאירה ומבהקת מהגדלות של המדריגות המוקדמות להן. וילך מחיל אל חיל, אשרי אדם עז לו באלהים סלה.