טעמא דמלתא, משום דמשיכה היינו שמושך הדבר לרשותו, ואלו רה''ר לאו רשותו הוא, שהרי אין לו רשות. להביא שם כליו. ואף דבכלל משיכה מסירה שהרי א''צ מיד ליד (ומשיכה צריכה נמי להיות במצות המוכר א''נ בפניו וכן דין המסירה). וכיון שהמסירה קונה ברה''ר איך אפשר שהמשיכה לא תקנה. לאו קושיא היא דכיון שמשך גלי דעתיה דלא ניחא ליה דלקני במסירה אלא במשיכה ומשיכה ברה''ר לאו מידי היא והא דמסירה לא קני בסמטא ובחצר של שניהם משום דאפשר במשיכה. א''נ כו' ועתוי''ט: