דבר אחר: (שם קמה) סומך ה' לכל הנופלים, אלו העקרות, שהם נופלין בתוך בתיהם. וזוקף לכל הכפופים, כיון שהקדוש ברוך הוא פוקדן בבנים, הן נזקפות. תדע לך, שכן לאה שנואת הבית היתה, וכיון שפקדה הקב"ה נזקפה. הה"ד: וירא ה' כי שנואה לאה. כי שנואה לאה, שעשתה כמעשה השנואים, שהיתה אומרת להנשא לשונא, (נ"א שהיתה אמודה לשונא) שכך היו התנאים, שיהא גדול נושא לגדולה, והקטן נושא לקטנה, והיתה בוכה ואומרת: יהי רצון, שלא אפול בחלקו של רשע. אמר רבי הונא: קשה היא התפלה, שביטלה את הגזירה, ולא עוד, אלא שקדמה לאחותה, והיו הכל סונטין בה, מפרשי ימים היו סונטין בה, מהלכי דרכים היו סונטין בה, אף הגתיות מאחורי הקורים היו סונטין בה, והיו אומרים: לאה זו, אין סתרה כגלויה, נראה צדקת ואינה צדקת. אילו היתה צדקת לא היתה מרמה באחותה. ר' חנין בשם ר' שמואל בר ר' יצחק אמר: כיון שראה אבינו יעקב מעשים, שרימה לאה באחותה, נתן דעתו לגרשה, וכיון שפקדה הקדוש ברוך הוא בבנים, אמר: לאמן של אלו אני מגרש?! ובסוף הוא מודה על הדבר, הה"ד (בראשית מז): וישתחו ישראל על ראש המטה מי היה ראש מטתו של אבינו יעקב, לא לאה?! ורחל עקרה אמר רבי יצחק: רחל היתה עיקרו של בית, כמה שנאמר: ורחל עקרה, עיקרה רחל. אמר רבי אבא בר כהנא: רוב מסובין עיקר של לאה היו, לפיכך עושים רחל עיקר. ורחל עקרה, רחל היתה עיקרו של בית. תני, רבי שמעון בן יוחאי: לפי שכל הדברים תלוין ברחל, לפיכך נקראו ישראל על שמה, (ירמיה לא): רחל מבכה על בניה, ולא סוף דבר לשמה, אלא לשם בנה. (עמוס ה): אולי יחנן ה' צבאות שארית יוסף, ולא סוף דבר לשם בנה, אלא לשם בן בנה, שנאמר (ירמיה לא): הבן יקיר לי אפרים: