ואם תאמר אני שואל אותך על המת הנידון שהוא שקול בשעת דינו ואתה משיבני החי שנפרעין ממנו בחייו ולדבריך אין אדם בא לידי המידה הזו שיהא שקול ויהא רב חסד על מטה כלפי חסד ובברייתא שנינו שלוש כתות ליום הדין הצדיק והשקול והרשע ומשמע דבשעת דינן לאחר מיתה במדות הללו הם אנו כך השיבונו אליך דיין האמת יתברך שמו דן האדם לפי מעשיו יש עונות שדינו ליפרע מן העושה אותן בעולם הזה בחיים ויש מהם שדינו ליפרע מהן לאחר מיתה בדין גיהנם וכיון שהקדוש ברוך הוא דן את האדם בר"ה והוא שקול ומעויין מידת רב חסד שלו שהוא מטה כלפי חסד פוטרו מגיהנם והדין נותן שיפרע ממחצה עונות שלו בחיים בעולם הזה וכך היא המדה ברובו זכיות ומיעוטו עבירות אין ממתינין לו עד יום המיתה אלא כיון שרואה הקדוש ברוך הוא שהוא מזדכה בעולם הנשמות מקדים לו וגובה ממנו מיעוט עבירות בעולם הזה בחיים ולפי המידה הזו היה רובו זכיות בראש השנה ונגזרה עליו מיתה אם הכריע עצמו לכף חובה בין שיהא שקול בין שיהא רובו עבירות הרי האריך הדין על עצמו עד שיקבל שכר מצוותיו או פורענות עונותיו ופשעיו בין שיקבל אותן באריכות ימיו או בשאר המדות בעולם הזה כדי שיהא הגמול שלם וקיים לו לעולם הנשמות כמו שהזכירו חכמים במקום שהזכרנו וכן שנויה עוד בבראשית רבא (לג א) רבי עקיבה אומר אחד אלו ואחד אלו מדקדק עמהם עד תהום רבה מדקדק עם הצדיקים וגובה מהם מיעוט מעשים רעים שעשו בעולם הזה כדי להשפיע להם שלוה לעולם הבא ומשפיע שלוה לרשעים ונותן להם שכר מצוות קלות בעולם הזה כדי להפרע מהם לעתיד לבא.