צריך שלא יפסיק יותר מכדי דבור בין הברכה לאכילה. ואפלו בשעת לעיסה, אסור להפסיק עד שיבלע, - דהא על הלעיסה אינו צריך ברכה כדלקמן סעיף ז' . ואם הפסיק בדבור בין הברכה לאכילה שלא מענין האכילה, צריך לחזור ולברך. אבל אם שהה בשתיקה, אינו צריך לחזור ולברך. ושהיה שהיא לצרך האכילה, לא חשיב הפסק כלל. ולכן כשרוצה לאכול פרי גדול ולחתך ממנו חתיכות, יברך כשהפרי שלם, משום דמצוה לברך על השלם, והשהיה לא הוי הפסק, משום שהוא לצרך האכילה. אך כשרוצה לאכל איזה פרי ואין לו יותר, ויש לחוש שמא פרי זה מתלע שאינה ראוי לאכילה, יפתחנו ויבדקנו קדם הברכה - ר"ב ר"ו