וישלחהו: נ"ל כי השורש הזה (הנגזר מן הלך) נאמר בבנין הקל כשהכוונה שילך פלוני למקום מוגבל וידוע לשולחו, ונאמר בפיעל כשהכוונה לכל מקום שירצה. והנה שלח ענינו עשה שיהיה הולך (למקום ידוע), שילח עשה שיהיה מהלך (כה וכה, להיכן שירצה). ונראה כי כן היתה גם דעת רש"י, שכתב (למטה ח' ט') וישלח, אין זה לשון שליחות, אלא לשון שלוח, שלחה ללכת לדרכה. ומה שכתב ראב"ע (ואחריו מהרש"ד) כל שלוח שאחריו מ"ם הוא לשון גנאי ולשון גירושין, איננו מדוייק, כי ה' אמר למטה (שמות ו' י"א) בא דבר אל פרעה מלך מצרים וישלח את בני ישראל מארצו. וכן מצאנו (דברים ט"ו י"ג) תשלחנו חופשי מעמך. ואח"כ הושאל ל' שלוח להוראות congedo כשמפטירים את האדם שילך למקום חפצו, אעפ"י שיודעים היכן ילך (למטה כ"ד נ"ד ונ"ו ונ"ט). גם הושאל, כשנותנין רשות לשליח להזיק ולהשחית אין מעצור (ללמטה י"ט י"ג) אע"פ שאין שליחותו אלא למקום מיוחד, אבל במקום ההוא יעשה כרצונו כאיש מושלח העושה מה שירצה.