יש שאנו נרתעים מדיעות שהגו אותם חכמי לב קדושים ונשאים באומה לדורותיה, ואנו נסוגים מאותן הדיעות, ותופסים אנו במקומן דיעות אחרות, שרגשנו הפנימי יותר מתישב בהן, ומוצא את עצמו עומד בתמותו ע"י השפעתן. אבל לבנו שואל אותנו, היתכן שמעולים אנו יותר מאותם גדולי העולם שאותן הדיעות היו קניניהם. ועל שאלה זו משיבים אנו, שאותו הברק הטהור שבתוכיותה של כל דיעה, מתהלך הוא עם עצמיות הנשמה, והוא אינינו נמסר לא בכתב ולא בעל פה. אמנם הדיעות הנשגבות, שהן תמימות ומקירות ממקור ישראל בכל מלואיהן הן הולכות ונמשכות בתמימותן גם אחרי אשר ברק אורן מתעמם ע"י הצללים הרבים שהמקבלים הנמוכים עושים בהם ע"י קבלתם. ואותם הדיעות שיש בהם סיגים זרים, הנן מתבררים דוקא במורד המעלות של המקשיבים בעלי הכהות והעימום, שע"י מיעוט ההברקה הנשמתית הדעה מתבדקת, וכתמיה מתגלים בלב ברגש ובשכל. ואין פלא שאותן הדיעות עצמן, שבזריחה המאירה של השמשות העליונות של הנשמות הגדולות אשר חוללו אותן, לא נראה בהן שום כתם ולא שום זריות וחיצוניות. אחרי כמה וכמה העתקות והעממות, הקטנות דורות, והחשכת רוחות מתגלים הסיגים ההם, והקטנים באים ומבררים הגות הלב של הגדולים, שאינם בערכם כלל, והם הם העוללים המיסדים את העז ומשביתים אויב ומתנקם. ואחרי הטוהר הזה באה עלינו הופעה רבת כח מכללות הזוהר של קדושת הנשמות אשר לתוקף אורן. כל המחשיכים הללו וכל צלליהם נהפכו לאורה כללית. 