ואז נתעורר איוב לצדק עצמו (איוב ט י) ושב אל טענותיו הראשונות וחזק דבריו ובאר אותם כי הבורא יתברך לרוב מעלתו לא ישגיח בפרטים ואפילו יענהו לא יאמין איוב כי יאזין קולו אשר בבוא השערה בנוהג שבעולם על הכל ישופהו האל יתברך וירבה פצעיו עם הכלל בחינם ולא על חטאו ואמר "תם אני" ולא חטאתי מיום שנבראתי רק "לא אדע נפשי" אם מצד בריאתה יבאו עליה המקרים על כן אמאס חיי וארצה שתשוב נפשי להויתה הראשונה ויתן ראיה על הסרת ההשגחה כי המידה הנוהגת בכל אחת היא כי "תם ורשע הוא יכלה" ואם תאמר שיעשה בהשגחה ויהיה בחפץ וברצון ושוט הוא שהוה בעולם להמית פתאום ולהלעיג בהשגחה על מסת נקיים אם כן ארץ נתנה ביד רשע מכח מעוול וחוטא ואם אינו כן אמור מי הוא המכלה הכל והמשחית אותי כי ימי קלו מני רץ וזאת טענה אחרת ויתאווה איוב עוד להיות בינו ובין האל מוכיח שיאמר [לו] שיודיעהו על מה יריבהו יעשוק אדם בלא חטא ואפילו חטא היאך ימאס יגיע כפיו ויסתכל על עצת רשעים שעושין הטוב כי בסתר ואם יאמר האל כי לנסותו יעשה לראות אם יסבול המקרים או אם יבעט וזה מעניין המוסר שאמר לו אליפז מתחילה עניין "העיני בשר לך" כי ביקש עוון שגלוי לפניו שלא ירשע גם יודע כי אין מידו מציל ואין צריך לנסות כחו וגבורתו עמו וזו תלונה שנית ואמר אם רשעתי אללי לי ואם צדק לא ישא ראשו ישוב אל טענה שהזכיר כבר כי כאשר לא ישא ראשו אם צדק כי סופו למות ולילך אל ארץ חושך וצלמות כן אם רשע לא היה לו לקבל יסורין.