כי עשית זאת - אמר רבי הושעיא: בשביל זו, כל פעולה שלך לא בשביל זו?! אמר רבי יהודה בר סימון בשם רבי הושעיא: מתחלת הספר ועד כאן שבעים ואחד אזכרות, מגיד שנידון בסנהדרין שלימה. רבי הושעיא דסכנין בשם רבי לוי: אררו בצרעת, הלין סלעיא דביה צרען אינון. אמר ר' אלעזר: ראית מימיך מאחר שאדם מכה את חבירו במקל, הוא חוזר ומכה אותו ברצועה?! כך ארור אתה מכל הבהמה, כל שכן מכל חית השדה. תני, בהמה גסה טהורה יולדת לתשעה חדשים, בהמה גסה טמאה יולדת לי"ב חדשים. בהמה דקה טהורה יולדת לה' חדשים, והכלב לחמשים יום, והחתול לחמשים ושנים, והחזיר לששים יום. והנמייה לשבעים יום, הצבי והשועל לו' חדשים, ושאר כל השרצים לששה חדשים. והארי והדוב והנמר והפיל והקוף הקיפוד לשלוש שנים. והנחש לשבע שנים, והאפעה לשבעים שנה. פילוסופוס אחד בקש לידע לכמה הנחש מוליד? כיון שראה אותם מתעסקין זה עם זה, נטלן ונתנן בחבית והיה מספיק להם מזונות עד שילדו, כיון שעלו הזקנים לרומי שאלו את רבן גמליאל. אמר ליה: לכמה הנחש מוליד? ולא יכול להשיבו ונתכרכמו פניו. פגע בו רבי יהושע ופניו חולנית, אמר לו: למה פניך חולנית? אמר לו: שאלה אחת נשאלתי ולא יכולתי להשיבו. אמר לו: מה היא? אמר: לכמה נחש מוליד? אמר לו: לשבע שנים. אמר לו: מנא לך? אמר לו: הכלב חיה טמאה ומוליד לחמשים יום, ובהמה טמאה יולדת לי"ב חודש. וכתיב: ארור אתה מכל הבהמה ומכל חית השדה, וכשם שהבהמה ארורה מן החיה שבעה, כך נחש ארור מהבהמה שבעה. כמפני רמשא סלק ואמר ליה. התחיל מטיח ראשו לכותל. אמר: כל מה שעמלתי שבע שנים, בא זה והושיטו לי בקנה אחד: