עסה שנלושה אפלו במים לבד ובשלה, מברך עליו בורא מיני מזונות, ולאחריה על המחיה, אפלו אכל שעור שביעה. וכן גריסין - גרויפען שנעשין מחמשת מיני דגן ובשלן, מברכין עליהן גם כן בורא מיני מזונות, ולאחריהן על המחיה, אפלו אכל שעור שביעה. ואם אוכלן עם המרק, וכן מאכלי עסה שאוכלין עם המרק או עם החלב שנתבשלו בה, אין צריכין לברך על המרק והחלב, כי המה טפלים ובטלים לגביהן. אבל אם בשל רק מעט לביבות או גריסין, ועקר כונתו רק בשביל הרטב או החלב, בענין זה אינן בטלין ומברך עליהן שהכל. ואע"פ שאוכל גם הלביבות והגריסין, אין הרטב והחלב בטלין כיון שהן העקר. ומכל מקום כדי לעשות על צד היותר טוב, ראוי לברך תחלה שהכל על הרטב או על החלב לבד ולשתות קצת, ואחר כך יברך על הלביבות או הגריסין, בורא מיני מזונות - עי' מחה"ש סי' רה סק"ו שגם המה אינן טפלות אע"פ שאין הכונה בשבילן, לפי שמין דגן הוא חשוב, ואינו נעשה טפל להפסיד ברכתו, כל שבא לתן טעם בקדרה - קסח רב רה רח