בית שמאי ובית הלל בית שמאי אומרים: לא כשם שיצירת הולד בעולם הזה, כך יצירתו לעולם הבא. בעוה"ז מתחיל בעור ובבשר וגומר בגידים ועצמות. אבל לעתיד לבא מתחיל בגידים ועצמות וגומר בעור, שכן כתיב במתי יחזקאל (יחזקאל לז): וראיתי והנה עליהם גידים ובשר עלה ויקרם עליהם עור מלמעלה ורוח אין בהם. אמר ר' חייא בר אבא: אין פרשת יחזקאל ראיה. למה? מתי יחזקאל דומין למי שנכנס למרחץ, זה שפשט אחרון לבש ראשון. בית הלל אומרים: כשם שיצירתו של אדם בעוה"ז, כך יצירתו בעולם הבא. בעולם הזה מתחיל בעור ובשר וגומר בגידים ועצמות, ולעתיד לבא כמו כן, שכן איוב אומר (איוב י): זכר נא כי כחומר עשיתני. (שם): הלא כחלב תתיכני, התכתני אינו אומר, אלא תתיכני. כגבינה תקפיאני, הקפיאתני אינו אומר, אלא תקפיאני. עור ובשר תלבישני, הלבשתני אינו אומר, אלא תלבישני. ובעצמות וגידים תסוככני, סככתני אינו אומר, אלא תסוככני. (שם): הוי, חיים וחסד עשית עמדי אם של אשה מלא דם עומד וממנו יוצא למקום נדתה, וברצונו של הקב"ה הולכת טפה של לבנות ונופלת לתוכה מיד הולד נוצר. משל לחלב שנתון בקערה, אם נותן לתוכו מסו נקפא ועומד, ואם לאו הולך רופף לשני ציירין, זה צר דמותו של זה וזה צר דמותו של זה. לעולם הנקבה מן איש והזכר מן האשה. הזכר מן האשה מנין? שנאמר (ד"ה א ד): ואשתו היהודיה ילדה את ירד. וכתיב (בראשית כב): ופילגשו ושמה ראומה ותלד גם היא וגו', הדא הוא דכתיב: אשה כי תזריע וילדה זכר. ונקבה מן האיש, שנאמר (שם): ובתואל ילד את רבקה. (שם מו): ואת דינה בתו. (במדבר כו): ושם בת אשר סרח. אמר רבי אבין: לית סַפָּר דִמְסַפֵּר לגרמיה. משל לשנים שנכנסו למרחץ, זה שמזיע ראשון יצא ראשון. אמר ר' אבהו: טובה גדולה עושה הקדוש ברוך הוא עם אשה זו בעוה"ז שלא התחיל בצורת הולד בגידים ועצמות. שאילו התחיל כן היה מבקיע כריסה ויוצא, לפי שבעוה"ז אשה יולדת בצער, לעתיד לבא מה כתיב (ישעיה סו): בטרם תחיל ילדה בטרם יבא חבל לה וגו'.