דברים ממיני דגן שבשלן עם שאר מינים, כמו שהוא הדרך שמבשלין פרורי עסה - פתיתין - פערפל עם פולין או קטניות, - אפונה ואפלו מין אחד הוא הרב, מכל מקום, כיון שכל אחד מבדל בפני עצמו, צריך לברך שתי ברכות, דהינו שמברך תחלה על קצת פרורי עסה בורא מיני מזונות ואוכלן, ואחר כך מברך על קצת פולין בורא פרי האדמה ואוכלן, ואחר כך אוכלן ביחד, והרטב הוא טפל ואין צריך לברך עליה - ועוד שהרי נפטרה בברכת בורא פרי האדמה, כדלקמן סימן נ"ד סעיף ב' . אבל אם נתמעכו ונתערבו יחד, כגון, מאכל שעושין שמערבין קמח וביצים וגבינה ומטגנים או מבשלים אותו, אע"פ שהקמח הוא המעט, מכל מקום כיון שהוא מחמשת מיני דגן, הוא חשוב ומברכין עליו בורא מיני מזונות, ואחריו על המחיה. ואמנם דוקא כשנותנים את הקמח בשביל שיתן טעם. אבל אם לוקחין רק מעט קמח לדבק בעלמא, כמו שהוא הדרך שמתקנין מיני לפתן במעט קמח, וכן אופין מעשה אופה משקדים וסכר וביצים, ונותנים בו רק מעט קמח לדבק בעלמא, אז בטל הקמח ואין מברכין רק על העקר. וכן רטב שמבשלין ומתקנין אותה עם קצת קמח קלוי ומטגן בחמאה, אין מברכין על הרטב כי אם שהכל. אבל אם הוא בורר את הפרורים המטגנים ואוכלן בפני עצמן, צריך לברך עליהם בורא מיני מזונות. ואם אוכל מהם כזית, צריך לברך אחריהן על המחיה