<b>תשובה </b>תמהני תמיהא גדולה על תלמידי חכמים יקרים עסוקים בתורה תמיד יקשה עליהם דברים פשוטים כאלו ואין חולקים בין הדבר האסור מן התורה לדבר האסור מדבריהם ומה גם שלא אמרו איסור כי אם מניעה ותמה אני בשאלה כזאת אשר רצו לדמות ספק נפשות הבא בידים שדוחה מילה לספק נפשות אשר הוא תלוי במזל ומקרה ומאורעות רעות בלתי צודקות והכנעת הזמנים ושינוי הוסת וחולשת המזגים ואין דמיון בין זה לזה אמנם התשובה על זה הוא כאשר תדעו שזאת המוחזקת לקטלנות מנעו אותה לבלתי תינשא לשום אדם ולא מפני שיש איסור בזה כלל ואין חילוק בין האיש אשר ישא מוחזקת או יאכל מכישא דאסר גנאה וזה דמיונו והלכה למעשה אצלנו בכל ערי האנדל''ס תמיד שימות בעלה הראשון והשני ואינה נמנעת מלישא ומכל שכן אם היתה בימי נעוריה שיש לחוש לכמה מקרים רעים אשר אין בהם חפץ ותפקיר עצמה ומצינו חכמי התלמוד התירו לעבור על איסור עשה ושחררו אמתא בגיטין (ל''ט) כדי להרחיק האדם מן העבירה ושלא ליתן מכשול לפריצים ואיך נניח בנות ישראל לצאת לתרבות רעה ונתפשט המנהג אצלנו שלא היו מקדשין למוחזקת עד שישאלו את פיה אם היא רוצה ואם הוא ברצונה ושמא מצאה אדם אחר שרוצה לקדשה ואם הוא בטוב לבה אז מקבלת קדושין בפני שנים דעלמא ואחר זאת תבא לב''ד ויכתבו לה כתובה ותכנס לחופה ומברכין לה שבע ברכות כך היו עושין בבית דינו של רבינו יצחק הרב זצ"ל בעל ההלכות וכן בבית דינו של רבינו יוסף הלוי תלמידו וכן עשו כל הבתי דינין אשר באו אחריהם וכן פסקנו אנחנו ועשינו הלכה למעשה במצרים היום שבאנו וכי תדחה מצוה של תורה משום חששא בעלמא דבר זה לא שמענו מימינו והלכה למעשה שנתקדשו לכתחלה ונתיבמו ולא ראינו מי שהקפיד בזה וזה דבר פשוט אשר אין
להסתפק בו כלל כי זאת היבמה דינה ככל היבמות ותתייבם או תמרוד ותצא בלא כתובה וכאשר ידעתם מסקנת ההלכה שמצות יבום קודמת למצות חליצה ואפילו אינו מתכוין לשם מצוה אלא מפני יופי או לשם ממון מפני שכאשר אין לו בנים הותרה לאחיו ואין שום איסור ערוה אמנם לדעת אבא שאול הנה מצות חליצה קודמת דכיון שאין כוונתה לשם מצוה נמצא פוגע באיסור ערוה ואין הלכה כמותו כאשר תראה בתלמוד יבמות (דף ל"ט): וכתב משה