A human being is part of the whole, called by us Universe, a part limited in time and space. He experiences himself, his thoughts and feelings as something separated from the rest — a kind of optical delusion of his consciousness. This delusion is a kind of prison for us, restricting us to our personal desires and to affection for a few persons nearest to us. Our task must be to free ourselves from this prison by widening our circle of compassion to embrace all living creatures and the whole of nature in its beauty.
Всяко човешко същество е част от цялото, наречено от нас Вселена - част, ограничена във времето и пространството. То възприема себе си, своите мисли и чувства като нещо отделено от останалото - един вид оптическа илюзия за неговото съзнание. Тази илюзия е своеобразен затвор за нас, ограничавайки ни в рамките на нашите лични желания и привързаността към най-близките ни хора. Наша задача трябва да бъде да се освободим от този затвор, разширявайки кръга на нашето състрадание, така че да обхване всички живи същества и природата в цялата и красота.