In defending the currency board and trying to avoid a default vis-à-vis those who hold pesos in their pockets, Argentina ended up defaulting against everyone else: its public employees, whose salaries were either never paid or arbitrarily cut; its provinces, who have not received the transfers accorded them by law; its depositors, who can no longer withdraw their funds freely from the bank; and, crucially, its democracy, with the mandate of a popularly elected president cut short by rioting and looting.
Ve snaze obhájit měnovou radu a vyhnout se neplnění závazků vůči těm, kteří měli v kapsách argentinská pesa, nakonec Argentina přestala plnit své závazky vůči ostatním: vůči svým státním zaměstnancům, kteří buď mzdy vůbec nedostali nebo jim byly libovolně kráceny, vůči svým provincím, které nedostaly úhrady, jež jím přísluší ze zákona, vůči svým střadatelům, kteří si teď nemohou vybrat z bank své úspory, ale především vůči demokracii s mandátem lidově zvoleného prezidenta, jemuž učinily přítrž pouliční nepokoje a rabování obchodů.