We must train students and practitioners in critical self-reflection on that which limits their care-giving; in strategies and techniques aimed at opening a space for the moral acts of care-giving; and in the most concrete and practical acts of assistance, so that they never forget what care-giving actually means.
Studenty i lékaře musíme učit kritické sebereflexi toho, co omezuje jejich schopnost poskytovat péči, dále strategiím a technikám, jež si kladou za cíl otevřít prostor morálním počinům při poskytování péče, a také nejkonkrétnějším a nejpraktičtějším aktům pomoci, aby nikdy nezapomněli, co poskytování péče skutečně obnáší.