But I was shocked by how large a panic was produced by what seemed to me – and still does – relatively small losses (in terms of the size of the global economy) in subprime mortgages; by the weakness of risk controls at the major highly-leveraged banks; by how deep the decline in demand was; by how ineffective the market’s equilibrium-restoring forces have been at rebalancing labor-market supply and demand; and by how much core-country governments have been able to borrow to support demand without triggering any run-up in interest rates.
Šokovalo mě však, jak velkou paniku vyvolaly ztráty z podřadných hypoték, které se mi zdály – a stále zdají – relativně nízké (v poměru k velikosti globální ekonomiky); dále mě šokovalo, jak slabé bylo řízení rizik ve velkých bankách s vysokou mírou transakcí s vypůjčenými penězi, jak hluboký byl pokles poptávky, jak neúčinné jsou vyvažující tržní síly při nacházení nové rovnováhy mezi nabídkou a poptávkou na trhu práce a jak hodně jsou vlády klíčových zemí schopny si půjčit, aby podpořily poptávku, aniž vyvolají zvýšení úrokových sazeb.