Libya’s transition was arguably further impeded by NATO’s intervention, as the rapid shift from a spontaneous popular uprising to an elite-led and externally supported movement prevented the revolution from following the linear course seen in Tunisia and Egypt.
Lze konstatovat, že přechod Libye k demokracii dále zbrzdila intervence NATO, poněvadž rychlý přerod spontánního lidového povstání v hnutí vedené elitou a podporované zvenčí zabránil tomu, aby se libyjská revoluce vyvíjela lineárně, jak jsme to viděli v Tunisku a Egyptě.