If our tacit sense of the human condition can block our understanding of others, and if it is so fundamental to who we are that we cannot merely wish it away, are we utterly imprisoned in our own outlooks, unable to know others?
Dokáže-li naše tiché chápání lidského života zabránit porozumění ostatním a je-li natolik zásadní pro to, čím jsme, že si prostě nemůžeme přát zbavit se jej, jsme pak úplně uvězněni v našem přijímání světa a neschopni poznávat druhé?