Even amid Americans’ anger and grief at the senselessness of what the Tsarnaev brothers did, we can see them not as faceless embodiments of Islamic rage, but as individuals, as human – even as sad.
I uprostřed hněvu a zármutku Američanů kvůli nesmyslnosti toho, co bratři Carnajevovi udělali, dokážeme oba pachatele vidět nikoliv jako anonymní ztělesnění islámské zloby, nýbrž jako individuality, jako lidi – ba dokonce jako smutné lidi.