But, since the growth model in vogue at the time laid principal emphasis on capital accumulation, China was widely held to have the advantage, because it could raise its investment rate higher than India, where democracy limited the extent to which the population could be taxed to increase domestic savings.
Protože však tehdejší módní růstový model kladl hlavní důraz na akumulaci kapitálu, všeobecně se soudilo, že Čína má výhodu, protože může zvedat úrokovou sazbu výše než Indie, kde demokracie omezovala míru, do jaké lze obyvatelstvo zdaňovat za účelem zvýšení domácích úspor.