Hovland drew upon ideas dating back to Aristotle’s Rhetoric, which argued that persuasiveness is built on the communicator’s ethical character, the audience’s emotional state, and the logic of the argument, the latter being the most powerful.
Hovland čerpal z myšlenek sahajících až do dob Aristotélovy Rétoriky, která tvrdí, že schopnost přesvědčit je založena na etickém charakteru komunikátora, emočním stavu publika a logice argumentu, přičemž poslední položka je nejsilnější.