The bottom line is that Uribe thought Santos would do his bidding as president, and Santos is convinced that his (high but declining) popularity is of his own making, not borrowed from Uribe.
V podstatě jde o to, že si Uribe myslel, že Santos bude jako prezident poslouchat jeho rady, zatímco Santos je přesvědčený, že si svou vysokou (ale klesající) popularitu nevypůjčil od Uribeho, ale vybudoval si ji sám.