The Mufti of Jerusalem, Haj Amin al-Husseini (later an ally of Nazi Germany), became its chairman, but it never succeeded in creating a generally accepted national leadership or in providing the Arab community the panoply of educational and welfare services offered to the Jewish community by its elected institutions.
Jeho předsedou se stal jeruzalémský muftí Hadž Amin as-Husajní (pozdější spojenec nacistického Německa), ale výboru se nikdy nepodařilo vytvořit všeobecně uznávané státní vedení nebo poskytnout arabské komunitě paletu vzdělávacích a sociálních služeb, jakou židovské volené orgány nabídly členům své komunity.