Care-giving, as illustrated by our case, includes what happens when hope and consolation are abandoned, when theodicy ends, and when all there is to do is to be present with the sufferer, sharing his or her suffering by simply – and usually silently – being there.
Jak dokládá náš případ, patří k poskytování péče i to, co se děje, když už nezbývá žádná naděje a útěcha, když skončí vyviňování Boha z existence utrpení a když nelze dělat nic jiného než trávit čas u trpícího a dělit se o jeho utrpení tím, že je u něj člověk jednoduše – a obvykle mlčky – přítomen.