For the US, North Korea illustrates how a poor but ambitious country developed the bomb by gaming talks and gaining time. For Iran, Muammar el-Qaddafi’s 2003 relinquishment of Libya’s weapons of mass destruction demonstrates how a regime, still considered a bête noire by the international community even after normalization of diplomatic relations, arguably forfeited its survival in 2011 by forgoing the chance to build a nuclear deterrent.
Pro USA je Severní Korea dokladem toho, jak chudá, leč ambiciózní země vyvinula bombu tím, že při rozhovorech lavírovala a hrála na čas. Pro Írán je zase zřeknutí se zbraní hromadného ničení libyjským vůdcem Muammarem Kaddáfím v roce 2003 dokladem toho, jak režim, jenž byl mezinárodním společenstvím i po normalizaci diplomatických vztahů stále pokládán za strašáka, možná rezignoval na vlastní přežití, když v roce 2011 upustil od snahy vybudovat jaderné odstrašení.