Each in his inimitable way displayed the contrariness both loved and loathed in intellectuals: Aron fancied Anglo-American liberalism before it became fashionable, while Sartre remained a Communist sympathiser after the fashion had passed.
Oba svým nenapodobitelným způsobem projevovali podivínství, jež bývá u intelektuálů obdivováno i nenáviděno: Aron favorizoval angloamerický liberalismus, ještě než se dostal do módy, zatímco Sartre zůstal sympatizantem komunismu, i když už z módy vyšel.