The authors note that “the strategic direction for Pakistan was set early by a narrow circle at the top of the Bush administration and has been largely focused on the war effort rather than on Pakistan’s internal situation.” They also emphasize that “US engagement with Pakistan is highly militarized and centralized, with very little reaching the vast majority of Pakistanis.”
Autoři podotýkají, že „strategické směřování Pákistánu záhy stanovil úzký okruh v nejvyšších patrech Bushovy administrativy a z velké části se místo vnitřní situace v Pákistánu zaměřovalo na válečné úsilí.“ Zdůrazňují také, že „americká spolupráce s Pákistánem je silně militarizovaná a centralizovaná, přičemž jen nepatrná část dosahuje k rozsáhlé většině Pákistánců.“ Citují tento výrok George Bushe: „Když se mi [Mušaraf] podívá do očí a řekne…nebude Tálibán a nebude al-Káida, tak já mu prostě věřím.“