The major difference between the three is that in Tunisia and Egypt, economic development had gone far enough to give rise to a small trading and salaried middle class, which initiated the rebellions and whose members were sufficient in number to succeed – at least in deposing the dictators.
Hlavní rozdíl mezi těmito třemi zeměmi spočívá v tom, že v Tunisku a Egyptě dospěl hospodářský rozvoj tak daleko, že zde vznikla střední vrstva drobných obchodníků, která zahájila povstání a měla dost členů na to, aby mohla uspět – přinejmenším v úsilí svrhnout diktátora.