How do Schneider and Sagan reconcile the contradiction between what appears true of life - that it organizes matter into increasingly complex creatures and structures - and the notion that disorder should increase and order should be lost?
Jak tedy Schneider se Saganem řeší rozpor mezi tím, co o životě zjevně platí - totiž že organizuje hmotu do stále složitějších organismů a struktur -, a představou, že neuspořádanost by se měla zvyšovat a řád vytrácet?