Nevertheless, some body of thought that makes democracy attractive for believers – and reassures non-believers that the faithful have accepted pluralism – had to be available.  True, some of the philosophies used in the European Catholic transition to democracy – such as personalism – were rather nebulous, although it was probably their vagueness that helped to bring as many believers as possible on board.
Nicméně, musel existovat určitý soubor myšlenek , díky nimž je demokracie pro věřící přitažlivá – a nevěřící mají jistotu, že stoupenci víry přijímají pluralismus. Pravda, některé filozofické proudy, které se při přechodu evropského katolictva k demokracii uplatnily, například personalismus, byly poněkud mlhavé, ačkoliv právě jejich vágnost zřejmě přispěla k tomu, že dokázaly přitáhnout tolik věřících.