For Havel, the feeling of Europe’s former colonial powers that they must make amends for past oppression led to an “intellectual dead end.” As he put it, “we will all help one another best if we make no pretenses, remain ourselves, and simply respect and honor one another, just as we are.”
Pocit někdejších evropských koloniálních mocností, že musí nějak vykompenzovat dřívější útisk, vedl podle Havla do „intelektuální slepé uličky“. „Nejlépe si pomůžeme,“ tvrdil Havel, „když si nebudeme na nic hrát, zůstaneme sami sebou a budeme se navzájem respektovat a ctít takoví, jací jsme.“