In the late 1940s, those present at the creation of the post-World War II international economic order tried to create an international monetary system that would (a) allow for exchange rates stable enough for producers and consumers to escape the risks of excessive and irrational exchange rate fluctuations, (b) allow countries to follow their own domestic macroeconomic policies, and (c) prevent the catastrophic panics affecting not just individual banks but whole countries that produced the destructive international financial crisis of the Great Depression.
Ve druhé půli čtyřicátých let se účastníci ustavování poválečného mezinárodního ekonomického řádu snažili vytvořit mezinárodní měnový systém, který by (a) pamatoval na to, aby měnové kurzy byly dostatečně stabilní a ušetřily výrobce a spotřebitele nebezpečí jejich přílišných a iracionálních fluktuací, (b) umožňoval jednotlivým zemím uskutečňovat své vlastní vnitřní makroekonomické politiky a (c) zabraňoval katastrofickým panikám, které nepostihují jen jednotlivé banky, ale celé země a z nichž vycházela ničivá mezinárodní finanční situace světové hospodářské krize.