The point to which Keynes kept returning was that the attempt to extract debt payments over many years would have disastrous social consequences. “The policy of reducing Germany to servitude for a generation, of degrading the lives of millions of human beings, and of depriving a whole nation of happiness should be abhorrent and detestable,” he wrote, “even if it does not sow the decay of the whole civilized life of Europe.”
Argument, k němuž se Keynes neustále vracel, zněl tak, že snaha vymáhat dluhové platby po mnoho let by měla katastrofální sociální následky. „Politika uvrhávání Německa do nevolnictví na celou generaci, ničení životů milionům lidských bytostí a připravování celého státu o štěstí by měla být ohavná a mrzká,“ napsal, „i kdyby nešířila úpadek celého civilizovaného života v Evropě.“