No surprise, then, that a backward, developing country in the early stages of “catching up” through learning from the developed world, sees copying the intellectual advances of others as something like a human right. This may explain why the issues of intellectual property rights are, for most developing countries, usually treated as an “international matter,” not a problem for domestic politics.
Není pak žádným překvapením, že rozvojové země v raném stadiu „dohánění“ učením se od rozvinutého světa, vidí kopírování intelektuálního pokroku jako jedno z lidských práv. To může být vysvětlení, proč není téma intelektuálního vlastnictví, obvykle posuzované jako mezinárodní záležitost, problémem domácí politiky.