Should a government simply open up and let the chips drop wherever they might, or emulate East Asia's experience before the 1990s, with industrial policies such as export subsidies, directed credit, and selective protection?
Měla by vláda jednoduše vyjít vstříc a nechat všemu volný průběh nebo by měla následovat příkladu zkušenosti východní Asie z 80. let s pravidly v průmyslu jako byly například exportní příspěvky, přímý úvěr a selektivní ochrana?