Like a computer program, DNA does not preserve the final state of what it codes for; rather, it embeds in a symbolic but concrete way (it is a real “text”) the relationships between all the objects and agents that it specifies and controls.
DNA, tak jako počítačový program, neuchovává konečný stav toho, co její kód zastupuje, nýbrž symbolickým, avšak konkrétním způsobem (jde o skutečný „text“) zachycuje vztahy mezi objekty a činiteli, které stanovuje a řídí.