As in other Latin or Mediterranean countries with a strong Catholic tradition, Italian society long ago learned to accept serenely a life of duplicity: on the one hand, a strong attachment to church and family values, and on the other a second life – often lived in plain sight – composed of mistresses and other “dubious” connections.
Stejně jako další latinské země či země z oblasti Středozemního moře, které mají silnou katolickou tradici, se také italská společnost dávno naučila pokorně akceptovat život ve falši: na jedné straně silnou vazbu na církev a rodinné hodnoty a na druhé straně paralelní život – často vedený před zraky všech – tvořený milenkami a dalšími „pochybnými“ styky.