More importantly, he began to recast some of Aristotle’s teachings and medieval natural law doctrines to arrive at a conception of human rights. He also drew on the philosophy of “personalism,” which was highly fashionable in the 1930’s, as it sought a middle way between individualist liberalism and communitarian socialism, and insisted that “persons” always had a spiritual dimension that materialistic liberalism supposedly failed to acknowledge.
Důležitější je, že začal nově zpracovávat část Aristotelových učení a středověkých doktrín přirozeného práva a dostal se ke koncepci lidských práv. Čerpal také z filozofie „personalismu“, ve 30. letech velice moderní, neboť se snažila hledat střední cestu mezi individualistickým liberalismem a komunitárním socialismem a trvala na tom, že „osoby“ mají personální duchovní rozměr, jejž materialistický liberalismus údajně nedokázal uznat.