This seems to be why we focus on feel-good approaches like the Kyoto Protocol, whose fundamental problem has always been that it is simultaneously impossibly ambitious, environmentally inconsequential, and inordinately expensive.
Zřejmě proto se zaměřujeme na rádobyušlechtilé přístupy, jako je „kjótský protokol“, jehož základní problém tkvěl odjakživa v tom, že je nereálně ambiciózní, ekologicky bezvýznamný a zároveň nezřízeně drahý.