As critics have mockingly pointed out, Hessel’s booklet at times reads more like a call for a free-floating, almost arbitrary desire to be agitated by something – almost anything, really, as long as it can somehow be justified by one’s own subjective sense of justice.
Jak posměšně poznamenávají kritikové, Hesselova knížečka se místy čte spíše jako výzva k realizaci neukotvené, téměř svévolné touhy nechat se něčím rozhořčit – opravdu téměř čímkoliv, pokud to bude možné ospravedlnit subjektivním pocitem spravedlnosti rozhořčeného.