Before the protests began in Egypt and Tunisia, many people argued that there was no real urgency to political reform, and that those who were calling for change did not understand the public mood – things weren’t as bad as the dissidents made them out to be.
Než protesty v Egyptě a Tunisku vypukly, tvrdili mnozí lidé, že politické reformy ve skutečnosti nejsou naléhavé a že ti, kdo volají po změně, nerozumí náladě veřejnosti – situace prý není tak zlá, jak ji disidenti vykreslují.