Of course, Plato’s disdain for democracy is never far from the surface of his prose, yet he has a legitimate point: how, after all, can high ethical standards be ensured when democratic elections tend to reward self-interest and the lowest common denominator?
V osmé tetralogii Republika Platón dosti neformálně definuje politické vůdce v demokracii jako „ty, kdo zbavují bohaté majetku a rozdělují ho mezi lid, přičemž dbají na to, aby si větší díl vyhradili pro sebe“.