When European Heads of State and Government concluded in 1999 that, “Turkey is a candidate state, destined to join the Union on the basis of the same criteria as applied to the other candidate States,” they did so in full knowledge of all the arguments for and against Turkish EU membership.
Když evropské hlavy států a předsedové vlád dospěli v roce 1999 k závěru, že „Turecko je kandidátská země směřující ke vstupu do unie na základě stejných kritérií, jež platí pro ostatní kandidátské státy“, učinili tak s plným vědomím všech argumentů pro i proti členství Turecka v EU.