Quite simply, if the European Union is to overcome national parochialism and embrace a shared and binding purpose, it must abandon the rhetoric of accountants and speak in a language that comprehends what is good and bad, beautiful and ugly, right and wrong.
Řečeno úplně jednoduse, má-li Evropská unie překonat národní provinčnost a přijmout společný a závazný cíl, musí opustit účetnické floskule a začít hovořit jazykem, který rozeznává dobro a zlo, krásu a osklivost, právo a bezpráví.