Tunisia’s experience embodies the commitment to pluralism and democracy for which the second Arab awakening stands.
Konkrétně řečeno dvě síly, které dlouho ovládaly politickou scénu – tedy sekulární vládci, často vojenští či armádou podporovaní, a jejich náboženská opozice –, ztratily své výsadní postavení; obě síly jsou dnes stále častěji terčem podobné kritiky, jaká charakterizuje demokratické systémy. V mnoha arabských zemích je dokonce přípustné být liberál.