The most plausible explanation is that, as organizations with non-elected leaders and limited transparency, central banks tend to function as clubs whose largely male membership hire and promote familiar types; governments usually reinforce this by simply rubber-stamping the banks’ preferred candidate for the top job.
Nejvěrohodnějším vysvětlením je, že centrální banky jako organizace s nevolenými šéfy a omezenou transparentností mají sklon fungovat jako kluby, jejichž převážně mužské členstvo rekrutuje a povyšuje sobě podobné typy. Vlády tento sklon ještě upevňují tím, že kandidáta na nejvyšší post obvykle bance jednoduše odkývnou.