This pressure at various times took the form of US, British, and French nuclear programs; NATO’s willingness to counter Warsaw Pact deployments of both conventional military and tactical nuclear forces; the decision to defend South Korea against the North’s aggression; the arming of the mujahedeen in Afghanistan to bleed Soviet occupation forces; and the decision to build a costly missile-defense system aimed both at negating the Soviet Union’s principal military investment and bankrupting its government.
Tento tlak měl v různých obdobích podobu amerického, britského a francouzského jaderného programu, ochoty NATO čelit rozmisťování konvenčních vojenských i taktických jaderných sil Varšavskou smlouvou, rozhodnutí bránit Jižní Koreu proti agresi Severu, vyzbrojování afghánských mudžahedínů, kteří poté pouštěli žilou sovětským okupačním jednotkám, nebo rozhodnutí vybudovat nákladný systém raketové obrany, jehož cílem bylo jednak negovat hlavní vojenskou investici Sovětského svazu, a jednak přivést ke krachu jeho vládu.