Critics argue that the money does not reach those who truly need it; that it creates dependency, and thus harms recipient countries; that it is needed at home; and that it generates income primarily for consultants and source-country vested interests.
Kritici tvrdí, že peníze se nedostávají k těm, kdo je skutečně potřebují, že vytvářejí závislost a tím recipientským zemím škodí, že jsou zapotřebí doma a že z nich plynou příjmy především pro konzultanty a skryté zájmové skupiny ze zdrojových zemí.