Nevertheless, a dispassionate observer might point out that for someone with limited resources and opportunities for policy reform to keep betting double-or-nothing on neo-liberalism is a strategy that has a well-deserved name: “Gambler’s Ruin.”
Nezaujatý pozorovatel by nicméně mohl upozornit na to, že pokud někdo s omezenými zdroji a příležitostmi k politické reformě nepřestává dál a dál sázet na neoliberalismus, jde o strategii, která má zasloužené jméno: „krach hazardního hráče“.