Nonetheless, at the IMF and in advanced countries, the prevailing view remains that capital controls are a last resort – to be used only after conventional macroeconomic and financial policies have been exhausted.
Přistupovat k nástrojům kapitálové regulace jako k nejzazší možnosti, vždy a všude, je v takovém světě málo logické; skutečně se tím pouze fetišizuje finanční globalizace. Svět potřebuje ostřílený pragmatismus, který se aplikuje případ od případu a přizná, že regulace kapitálu si občas zaslouží místo na slunci.