In the latter case, where national interests were not as clear, he waited until the Arab League and the UN had adopted resolutions that provided the legitimacy needed to ensure the right soft-power narrative, and then shared the leadership of the hard-power operation with NATO allies.
Ve druhém případě, kdy národní zájmy nebyly tak zjevné, prezident vyčkal, až Liga arabských států a OSN schválí rezoluce, které poskytnou legitimitu umožňující správnou interpretaci s využitím měkké síly, a poté se se spojenci z NATO podělil o vedení operace s nasazením síly tvrdé.