Are we honest and brave enough (which in this case also means scared enough) to shuck our romantic fantasies about the downtrodden, and our shameful rationalizations borne of guilt, bravado and indifference?
Máme v sobě dostatek poctivosti a odvahy (což v tomto případě znamená také dostatek strachu a bázně), abychom hodili za hlavu naše romantické fantazírování o útisku a utiskovaných a naši nestydatou racionalizaci, zrozenou z pocitu viny, chvastounství a lhostejnosti?