Russell sometimes wrote as if the fact that we are a mere speck in a vast universe showed that we don’t really matter all that much: “On this dot, tiny lumps of impure carbon and water, of complicated structure, with somewhat unusual physical and chemical properties, crawl about for a few years, until they are dissolved again into the elements of which they are compounded.”
Russell psal někdy tak, jako by skutečnost, že jsme pouhou tečkou v ohromném vesmíru, dokazovala, že na nás tolik nezáleží: „Na této tečce se pár let plahočí mrňavé hroudy znečištěného uhlíku a vody, které mají složitou strukturu a poněkud neobvyklé fyzikální a chemické vlastnosti, až se nakonec znovu rozpadnou v prvky, z nichž se skládají.“