We are encountering, not without irony, a kind of grotesque reverse of the “national pride” seen when cultural and sporting stars are appropriated by the state and presented as part of the collective patrimony.
Není bez ironie, že jsme dnes svědky jakéhosi groteskního protipólu „národní hrdosti“, kterou vídáme v případech, kdy si stát přisvojí kulturní a sportovní hvězdy a vydává je za součást společného dědictví.