Perhaps the main thing that I can convey is the feeling of hope when I still believed that if only someone out there in Europe would see what was happening, the world would react, or the hopelessness when I realised that I had been left to my own misfortune and that no help was going to come.
Probabil principalul lucru pe care îl pot exprima este sentimentul de speranţă de când încă mai credeam că dacă cineva de aici din Europa ar vedea ce se întâmplă, lumea ar reacţiona sau lipsa de speranţă când am realizat că am fost abandonată şi că nu urma să vină niciun ajutor.