All honest Italians recognise that in Italy, there are newspapers, radio stations and TV channels that operate freely; that many of those newspapers have an editorial policy that is opposed to that of the Italian Prime Minister; that if there is a lack of pluralism it is within the only - and I stress the only, ladies and gentlemen - trade union recognised by Italian journalists, which is shamelessly biased towards the left; and that programme makers, commentators and comedians whose views conflict with those of the Italian Prime Minister can easily find jobs and work within state-run television channels or within television channels owned by the Italian Prime Minister, without their freedom being threatened.
Orice italian cinstit recunoaşte că, în Italia, există ziare, posturi de radio şi de televiziune care îşi desfăşoară în mod liber activitatea; că multe din aceste ziare duc o politică editorială opusă celei a prim-ministrului italian; că dacă există o lipsă de pluralism, aceasta există numai în singurul - şi subliniez, doamnelor şi domnilor, singurul - sindicat recunoscut de jurnaliştii italieni, care este orientat cu neruşinare către stânga. şi că realizatorii de emisiuni, comentatorii şi actorii de comedie, ale căror viziuni sunt în contradicţie cu cele ale prim-ministrului italian, se pot angaja cu uşurinţă şi pot lucra în cadrul posturilor de televiziune de stat sau în cadrul celor deţinute de prim-ministrul italian, fără să le fie ameninţată libertatea.