Those who survived still recount how, between April 1992 and April 1993, thousands of refugees, in an attempt to save themselves from Bosnian Serb incursions, hid in cellars, garages and even houses abandoned by the Serbs; how they only had roots to eat; how they were infested with fleas; how, frozen during the long winter of 1992, they warmed themselves by burning tyres and plastic bottles; and how the bodies of those who died of starvation and exposure were eaten by dogs.
Cei care au supravieţuit încă îşi aduc aminte cum, în perioada cuprinsă între aprilie 1992 şi aprilie 1993, mii de refugiaţi, într-o încercare de se salva din calea incursiunilor sârbo-bosniace, s-au ascuns în pivniţe, în garaje şi chiar în case abandonate de sârbi. cum au mâncat doar rădăcini; cum au fost infestaţi de purici; cum, îngheţaţi în timpul iernii lungi din 1992, s-au încălzit dând foc cauciucurilor şi sticlelor de plastic; şi cum corpurile celor care au murit de foame şi expunere la frig au devenit mâncare pentru câini.