How can one remain deaf to the appeals, how can one remain unmoved by this dearth of democracy, how can one stay calm upon seeing men and women, rich and poor, young and old, demanding to be freed from a regime of fear?
Cum poate cineva să rămână surd la apeluri, cum poate cineva să rămână nemișcat în fața acestei foamete de democrație, cum poate cineva să fie calm văzând că femei și bărbați, bogați și săraci, tineri și bătrâni cer să fie eliberați de un regim al fricii?