Copenhagen did indeed mobilise more heads of state than Kyoto, but it also created more divisions and, as a result, it turned into a scenario of 'every man for himself', where every state can set out their goals and, moreover, do so on a voluntary basis.
В Копенхаген наистина се събраха повече държавни глави, отколкото в Киото, но се създаде и повече разделение и като следствие се стигна до сценария "всеки за себе си", при което всяка страна е свободна да определя собствените си цели и, нещо повече, да прави това на доброволна основа.