Lying somewhere between the continuation of the worst possible situation and its decline, the Barroso II Commission embodies a Europe that has been reduced to social destruction and to the Atlanticism beloved of the neoliberal elites, a Europe that refuses to break with the neoliberal dogma of focusing exclusively on profits, which is destroying the people and the planet.
Намирайки се някъде между продължението на най-лошото възможно положение и упадъка й, Комисията "Барозу II" олицетворява една Европа, доведена до социално унищожение и до любимия евроатлантизъм на неолибералните елити, една Европа, която отказва да скъса с неолибералната догма, чийто основен акцент е печалбата, което съсипва хората и планетата.