My second question is this: do you not believe that the psychology of a besieged fortress in Israel, which, in the past, was a driving force behind its foreign policy, now has much less justification, because the threat posed by what are becoming democratic regimes is very much less and also because democracies do not go to war against each other?
Вторият ми въпрос е следният: не считате ли, че психологията на обсадена крепост в Израел, която в миналото беше движеща сила на неговата външна политика, сега е много по-малко оправдана, защото заплахата, създавана от режими, които в момента се превръщат в демократични, е много по-слаба и още защото демократичните режими не воюват едни срещу други?