What is the point of agreeing the highest possible standards and attempting to limit data volumes if, at the same time, bilateral agreements are being concluded without us having any knowledge of their content and security standards?
Какъв е смисълът да договаряме възможно най-високите стандарти и да се опитваме да ограничим обемите от данни, ако в същото време се сключват двустранни споразумения, без да получаваме каквато и да било информация за тяхното съдържание и стандарти за сигурност?