Is this enforced, pragmatic return to bilateralism really the right approach or should we attempt to have an intensive dialogue with Latin America as a whole and only take specific requirements into consideration in the context of special arrangements?
Дали това наложено прагматично завръщане към двустранния подход наистина е правилно или трябва да направим опит за интензивен диалог с Латинска Америка като цяло и просто да обмислим специфични изисквания в контекста на специални договорености?