Structural obstacles - such as weak governance, the intergovernmental method compared to the Community method, percentage and numerical targets analogous to those used in the old Soviet five-year plans, and programme forecasts that give no assurance of ever being achieved - remind me of all the flops we have endured, of which Lisbon will not be the last, without realising that our absolute priorities should be to create jobs and tackle unemployment.
Структурните пречки - като слабото управление, междуправителствения метод в сравнение с общностния метод, процентните и количествени цели, аналогични на използваните в старите съветски петилетки, и програмните прогнози, за които няма гаранция, че някога ще бъдат постигнати - ми напомнят на всички преживени провали, от които лисабонският няма да бъде последният, без да осъзнаваме, че абсолютните ни приоритети трябва да бъдат създаването на работни места и справянето с безработицата.