title: Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille - Euroopan yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikka

eurovoc_concepts:
EU aid
cooperation policy
developing countries
development aid
development policy

text: EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO Bryssel, 26. 4. 2000 KOM(2000) 212 lopullinen KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE Euroopan yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikka KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE Euroopan yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikka SISÄLTÖ JOHDANTO. 4 1. 2. Kehityksen uudet haasteet. 7 Euroopan merkitys. 11 2. 1 Politiikan, kaupan ja kehityksen yhdistäminen. 11 2. 2. Yhdenmukaisuuden ja yhteensovittamisen varmistaminen. 13 2. 3. Toimeenpanon ongelmat tunnetaan hyvin. 15 2. 4. Yhteisön on keskityttävä lisäarvoonsa. 16 3. Kattava lähestymistapa kehitykseen ja köyhyyden vähentämiseen. 17 3. 1. Köyhyyden määrittely. 17 3. 2. Keskittyminen köyhyyden vähentämiseen. 18 3. 3. Köyhyyden, talouskasvun ja kaupan yhteys. 21 3. 4. Yksityisen sektorin kehityksen edistäminen. 23 3. 5. Kiireellisen avun, kunnostamisen ja kehityksen liittäminen toisiinsa. 23 4. Keskeiset toimet. 24 4. 1. Yhteisön toimien yhtenäistetty rakenneI. 24 4. 2. Eriyttämisen tarpeellisuus. 25 4. 3. Yhteisön kehitysavun ensisijaiset toimet. 25 5. Kumppanuudet. 29 5. 1. Oman kehitysprosessin hallinta ja osallistuminen. 29 5. 2. Kansalaisyhteiskunnan kanssa toimiminen. 29 5. 3. Täydentävyyden lisääminen alakohtaisuuden avulla. 30 6. Täytäntöönpano. 31 6. 1. Tehokkuuden parantaminen hallinnollisen uudistuksen kautta. 31 6. 2. Politiikan valvontarakenteiden tarpeellisuus. 31 suuntaamisen, hallinnoinnin paremman ja 6. 3. Kehitysavun vaikutusten tehostaminen. 32 6. 4. Sisäisen valvonnan tehostaminen. 33 6. 5. Valvonnan, arvioinnin ja palautteen tehostaminen. 33 7. Päätelmät. 33 2 LIITTEET 1. Suuntaukset kehitysmaiden yhdentämisessä maailman talouteen 2. EY:n myöntämä tuki – alueellinen jakauma 3. Julkinen kehitysapu edunsaajavaltioiden luokittelun mukaan 4. EY:n tuen alakohtainen kohdistaminen 5. EU:n kahdenvälisen avun toimistojen, Euroopan komission ja Maailmanpankin henkilöstö 6. Lyhenteet 7. Kehitysapukomitean luettelo tuensaajista – Osa I: Kehitysmaat ja –alueet 3 JOHDANTO Kehitysyhteistyöpolitiikka kuuluu nykyisin kauppapolitiikan ja poliittisen ulottuvuuden ohella Euroopan unionin ulkoisen toiminnan keskeisimpiin osa-alueisiin. Kehitysyhteistyöpolitiikan erityistavoitteiden lisäksi muut tekijät, kuten geopolitiikka, kauppa ja maailmanlaajuiset ympäristöongelmat, vaikuttavat EU:n ulkoisiin valintoihin. Tämä selittää EU:n eri puolilla maailmaa ja jne. ). yhteistyösopimusten moninaisuuden (EuroMed, Euroopan unioni pitää etujensa kannalta ensisijaisena naapurimaidensa vakautta ja kehitystä sekä Euroopan unionin lähialueilla sijaitsevien apua tarvitsevien maiden tukemista. solmimien alueidenvälisten kumppanuus- Itä-Eurooppa, Asean, Mercosur sijaitsevien maiden kanssa ei ole yhteisö ilmeneviä kuitenkaan kehitysyhteistyöpolitiikassa Samalla syrjäytyminen, talousjärjestelmien maailmanlaajuisesti köyhyyden lisääntyminen maailmassa, tarve hallinnoida paremmin ympäristöön liittyviä riippuvuussuhteita ja Euroopan omia ympäristönäkökohtia, siirtolaisuuden epävakauttavat vaikutukset, aseellisten selkkausten seuraukset ja kulkutaudit ovat kaikkialla suuria huolenaiheita. haasteita. Monien huomiotta jättänyt Euroopan kansalaiset toivovat, että yhteisö toimii kehitysmaiden solidaarisena kumppanina ja keskittää toimensa köyhyyden poistamiseen. Yhteisön perusarvojen maailmanlaajuinen huomioon ottaminen ja kestävän kehityksen tavoitteen edistäminen on tuotava esille vahvassa yhteisvastuullisuuden hengessä, jota tukee yhteiset edut huomioon ottava kauppapolitiikka. yhdentäminen Kehitysyhteistyön maailmantalouteen ja vakaiden kansallisten strategioiden kannustaminen. Tavoitteet saavutetaan kehitysmaihin vaikuttavan yhteisön politiikan laajemmalla johdonmukaisuudella, jota edistää muun muassa toimien parempi yhteensovittaminen ja jäsenvaltioiden toimien täydentävyys. kehitysmaiden tavoitteisiin kuuluttava ohella on Euroopan unioni on yksi kansainvälisen kehitysyhteistyön ja kehitysavun keskeisimmistä toimijoista. Euroopan yhteisö ja sen jäsenvaltiot myöntävät noin 55 prosenttia kaikesta virallisesta kehitysavusta ja enemmän kuin kaksi kolmasosaa myönnettävästä tuesta. Komission ja Euroopan investointipankin (EIP) hallinnoiman yhteisön avun osuus on asteittain lisääntynyt nykyiseen 17 prosenttiin, kun se kolmisenkymmentä vuotta sitten oli 7 prosenttia. Euroopan yhteisöllä on poliittinen tai rahoituksellinen vastuu yli 10 prosentista maailmanlaajuisesta virallisesta kehitysavusta, kun vastuu vuonna 1985 oli 5 prosenttia. Yhteisö on lisäksi merkittävin humanitaarisen avun myöntäjä maailmassa. Euroopan unionin ulkosuhteiden laajennuttua yhteisön tuen alueellinen jakautuminen on muuttunut huomattavasti, mikä kuvastaa laajalti unionin politiikan perustekijöitä ja sen kykyä sopeutua uusiin tilanteisiin. Uudet alueelliset yhteistyösopimukset on toteutettu lisäämällä yhteisön ulkoisen avun määrärahoja, ei kohdentamalla olemassa olevia määrärahoja uudelleen. Ulkoisen avun kokonaismäärä (maksusitoumuksina) nousi 3,3 miljardista eurosta vuonna 1990 8,6 miljardiin euroon vuonna 1999, josta 6,8 miljardia on yhteisesti sovitun (kehitysapukomitean) määritelmän mukaista kehitysapua. Yhteisön kehityspolitiikka on osa kansainvälistä strategiaa, josta on muodostumassa kattava kokonaisnäkemys. OECD:n kehitysapukomitean1 hyväksymä strategia, jossa yhteisö on osallisena, on avainasemassa kansainvälistä koordinointia koskevissa pyrkimyksissä. Muut 1 Shaping the 21st Century: the contribution of Development Co-operation, toukokuu 1996. 4 aloitteet, kuten Maailmanpankin kattava kehittämisen kokonaiskehys2 tai Kansainvälisen strategia- valuuttarahaston ja Maailmanpankin köyhyyden vähentämiseen tarkoitetut asiakirjat3, ovat samansuuntaisia. Näiden aloitteiden pääperiaatteena on se, että kehitysmaat hallitsevat omaa kehitysprosessiaan ja että kasvun ja kehityksen sosiaaliseen ulottuvuuteen kiinnitetään enemmän huomiota. Yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikka ja erityisesti uusi AKT- valtioiden kanssa tehty sopimus4 ovat jo suurelta osin näiden strategisten suuntaviivojen mukaisia. jäsenvaltioiden kuitenkin kahdenvälisten toimien täydentävyyden lisäämiseksi. tarkistuksia harkittava erityisesti Joitakin on Tässä tiedonannossa esitetty toimintamalli liittyy yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikkaan, joka koskee kaikkia maita, joita voidaan pitää kehitysmaina taloudellisten, yhteiskunnallisten ja rakenteellisten näkökohtien perusteella. Kehitysmaihin kuuluvat erityisesti maat, joissa on aikaisemmin sovellettu yhteistyövälineitä, kuten Lomén yleissopimusta, ALA ja MEDA -asetuksia, mutta niihin kuuluu myös muita maita. Tässä yhteydessä voidaan esimerkiksi käyttää OECD:n kehitysapukomitean laatimaa luetteloa kehitysmaista (katso liite 7). Muiden kansainvälisten rahoittajien tavoin yhteisö joutuu vastaamaan haasteeseen lisätä edelleen kehitysyhteistyönsä laatua ja vaikutusta kaikkialla maailmassa. Kehitysapukomitea ja muut sidostyhmät ovat kritisoineet erityisesti yhteisön kokonaisstrategian puutetta ja sitä, liian että yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikan toimintamalleja on liian monta, ne ovat epämääräisiä eikä niitä ole asetettu minkäänlaiseen arvojärjestykseen. Yhteisön yhdenmukaisen kokonaisstrategian on perustuttava yhteisön etuasemaan ja erityisominaisuuksiin, kuten sen kykyyn taata johdonmukaisuus ja yhteisvaikutus kaupan, tuen, taloudellisen yhteistyön ja poliittisen vuoropuhelun välillä, sen puolueettomuuteen yhteisön yleisten etujen edistäjänä, niin rahoituksen kuin taloudellisen ja poliittiseenkin sen kehitysyhteistyöpolitiikan painoarvoon ja maailmanlaajuiseen ulottuvuuteen, sen läsnäoloon kentällä ja monenvälisissä elimissä, sen kokemukseen alueellisesta yhdentymisestä ja keskeiseen asemaan kehitysyhteistyöhankkeiden yhteensovittamisessa ja yhdenmukaistamisessa. vaikutukseen kansainvälisellä tasolla, on yhteisön Perustavoitteena köyhyyden vähentämiseen ja aluekohtaisten toimintamallien vahvistaminen. Keinona on sellaisten toimien tukeminen, kehitysmaiden oman toiminnan köyhyyden vähentämiseksi. kehitysyhteistyöpolitiikan joka mahdollistaa keskittäminen on otettava yhteistyötä. Tällainen kehitysyhteistyön toimien alueellinen eriyttäminen edellyttää Eriyttämisessä taso huomioon oikeudenmukaisin, taloudellisin, yhteiskunnallisin ja köyhyyttä koskevin perustein. Maiden erityispiirteet otetaan huomioon kehitysyhteistyön toimintamalleissa yksittäisissä kumppanimaissa käytettävien välineiden valinnassa. Tämä edellyttää esimerkiksi sitä, että keskitulotason kehitysmaat saavat jatkossakin yhteisön tukea makrotalouden vakauttamiseksi soveltuvien yhteiskunnallisten ehtojen perusteella. kumppanimaan kehityksen kunkin ja 2 3 4 James D. Wolfensohn, A Proposal for a Comprehensive Development Framework, Maailmanpankki, Washington D. C. , tammikuu 1999 Maailmanpankki, Building Poverty Reduction Strategies in Developing Countries, Washington D. C. , syyskuu 1999 AKT-valtioiden ja EY:n ja sen jäsenvaltioiden välinen kumppanuussopimus, allekirjoittaa kesäkuussa 2000. joka on määrä 5 Kauppa ja kehitys, alueellinen yhdentyminen, liikenne, kansallisten elinten vahvistaminen ja jatkossakin kehitysmaissa tehtävän luonnollisesti toimintavalmiuksien lisääminen ovat joilla köyhyys on vähenemässä. kehitysyhteistyön keskeisiä osa-alueita niilläkin alueilla, EY:n kehitysyhteisyö hyödyntää edelleen lukuisia kumppanuuksia, jotka ovat keskeisiä yhteisön ja kehitysmaiden suhteiden hallinnassa maailmanlaajuisesti. Nämä suhteet kattavat kehitysyhteistyön lisäksi poliittiset, taloudelliset, kulttuuriset ja kaupalliset näkökohdat. Yhteisön kehitysyhteistyön tuki on keskitettävä entistä harvalukuisemmille alueille. Ydinalueille on tarjottava riittävästi työvoimaa ohjelmien toteuttamiseen, on keskityttävä yhteisrahoitukseen ja vastuu alan ulkopuolisten ohjelmien johtamisesta on annettava jäsenvaltioille ja muille rahoittajille. Muut keskeiset kehitysmaiden etujen mukaiset sisäpolitiikkaa täydentävät toimet muun muassa tutkimuksen, teknologian ja ympäristön alalla tukevat olennaisesti pääasiallista tavoitetta. Myös muut tärkeät päätökset ohjaavat kehitysyhteistyöpolitiikan toteuttamista. Komissio esitti ympäristönäkökohtien liittämistä kehitysyhteistyöpolitiikkaan koskevan tiedonannon Helsingissä kokoontuneelle Eurooppa-neuvostolle5. Tiedonannon tarkoituksena on parantaa ympäristönäkökohtien huomioon ottamista kehitysyhteistyöpolitiikan valmistelussa ja toteuttamisessa. Helsingin Eurooppa-neuvosto kehotti komissiota laatimaan kesäkuussa 2001 Göteborgissa joka liittäisi pidettävään kokoukseen kattavan pitkän aikavälin kehitysyhteistyöstrategian, yhteen toimintatavat. ja Kehitysyhteistyöpolitiikka on olennainen osa kaikkea kattavaa kestävän kehityksen strategiaa. Edistyminen tässä tiedonannossa esitettyjen näkökohtien toteuttamisessa on tärkeää kattavan strategian valmistelussa. yhteiskunnalliset taloudelliset, ympäristöön liittyvät lisäämiseksi. Tämä Kehitysyhteistyöpolitiikan täytäntöönpanoa on mukautettava myös toimijoiden tasolla tuen tehokkuuden alakohtaisia lähestymistapoja edistämällä sekä lisäämällä vastuun jakoa, hajauttamista ja täydentävyyttä tämän vuoksi jäsenvaltioiden ja muiden rahoittajien toimien välillä. Komissio pyrkii vahvistamaan omien toimiensa ja jäsenvaltioiden toimien yhteensovittamista. tehostamalla, tukivälineitä tapahtuu Tämä tiedonanto yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikasta kuluu lukuisiin yhteisön ulkoisesta jotka komissio aikoo esittää vuoden 2000 ensimmäisellä tuesta tehtyihin tiedonantoihin, puoliskolla. Tiedonannot ovat komission ulkoisen tuen ohjelmien uudistuksen perustana, jonka tarkoituksena on parantaa tuen perillemenoa, lisätä kehitysyhteistyöpolitiikan ja muiden EU:n politiikkojen johdonmukaisuutta sekä EY:n ulkoisen varainkäytön suunnittelua (luokka 4). Varainkäytön suunnittelusta tehtävässä asiakirjassa analysoidaan yhteisön suuntautuneisuutta kehitysyhteistyön köyhyyden vähentämiseen. Lisäksi siinä varmistetaan, että luokan 4 tukia myönnettäessä otetaan huomioon kehitysyhteistyön tavoitteet sekä Euroopan unionin poliittiset ja strategiset ensisijaiset alueet. Yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikalle on laadittava uusi strategia, joka perustuu aikaisemmin saavutettuihin myönteisiin tuloksiin, tarttuu yhteisön toiminnan heikkouksiin ja ottaa huomioon kehitysyhteistyöasioista alkaneen kansainvälisen keskustelun. Strategiaa on 5 Tiedonanto (KOM/99/499) 6 tarkasteltava osana komission rakenteellista uudistusta ja sen avulla on pyrittävä vastaamaan monien ulkoisten arviointien ja neuvoston esiintuomiin vaatimuksiin6. Tiedonannon laadinnassa komissio on käyttänyt hyväksi kansalaisyhteiskunnan toimijoiden, jäsenvaltioiden asiantuntijoiden, monenvälisten kehitystoimistojen, kansalaisjärjestöjen ja yksityisen sektorin alustavan kuulemismenettelyn aikana esittämissä huomautuksia ja ehdotuksia. 1. KEHITYKSEN UUDET HAASTEET Uusi kestävän kehityksen lähestymistapa ja poliittinen, Pohjoisen ja etelän suhteet ovat perinpohjaisesti muuttuneet viimeisten kymmenen vuoden kuluessa, taloudellinen sekä yhteiskunnallinen kehitys on saattanut kehitysyhteistyöpolitiikka kyseenalaisiksi. Yhdistyneiden Kansakuntien merkittävimmät konferenssit7 ja muun muassa jäsenvaltioiden ja yhteisön tekemät sitoumukset muodostavat yhteiskunnallisiin ja inhimillisiin näkökohtiin keskittyvän kehityksen lähestymistavan ja luonnonvarojen ja ympäristön kestävän hallinnan ja taloudellisten, Kehityksen käytön uuden paremman ja yhteiskunnallisten yhdentämisen tarpeellisuus myönnetään laajalti. Yhteisö pitää kehityspolitiikkaa moniulotteisena prosessina, joka kattaa laajan perustan omaavan oikeudenmukaisen kasvun, yhteiskunnalliset palvelut, ympäristön, sukupuolikysymykset, toimintakyvyn ja toimielinrakenteiden luomisen, yksityisen sektorin kehittämisen, ihmisoikeudet ja hyvän hallintotavan. Kestävän kehityksen käsite sisältää nämä kaikki ensisijaiset painopistealueet. toimintamallin. ulottuvuuksien ympäristöulottuvuuksien poliittisten, Maailmanlaajuistumisen tuomat uudet mahdollisuudet Vapauttamispolitiikan ja teknologian kehityksen edistämä maailmanlaajuistuminen on avannut uusia kaupan, investointien ja taitotiedon kehitysmahdollisuuksia. Maailmanlaajuistuminen on lisäksi korostanut kaupan merkitystä kehitysprosessin kannalta. Kauppa on tehokkain keino omavaraiseen kehitykseen tarvittavien varojen alkava hankkimiselle. Uusien alueiden (Asian taloudellinen kasvu perustuu pikemminkin viennin kasvusta ja yksityisistä investointivirroista kuin kehitysavusta. ja Latinalaisen Amerikan) Myönteisten puoltensa ohella maailmanlaajuistuminen lisää erityisesti köyhimpien jos maat eivät ole valmistautuneet kohtaamaan uusia maiden syrjäytymisriskiä, mahdollisuuksia. Aasian maita vuonna 1998 ravistellut sen seurannaisvaikutukset olivat osoituksena uudenlaisesta alttiudesta. Monien maiden ja alueiden lisääntyvä köyhyys, josta nykyisin kärsii 1,5 miljardia ihmistä maailmassa, ja maailman väestönkasvu (kahden miljardin kasvu seuraavan 20 vuoden aikana) erityisesti kehitysalueilla aiheuttavat paineita kehitysavun lisäämiseen. Lisäksi talouskriisi ja 6 7 Kehitysasiain neuvoston toukokuun 1999 kokouksessaan antamissa yhteisön kehitysyhteistyön välineiden ja ohjelmien arvioinnin tuloksia koskevissa päätelmissään neuvosto kehotti komissiota laatimaan ehdotuksen yleiseksi lausunnoksi kehitysapupolitiikasta. ja Tässä toimintasuunnitelmiin: Rio 1992 (ympäristö ja kehittäminen), Wien 1993 (ihmisoikeudet), Kairo 1994 (väestö ja kehittäminen), Kööpenhamina 1995 (yhteiskunnallinen kehitys), Beijing 1995 (naiset ja kehittäminen), Rooma 1996 (ravinto) ja Istanbul 1996 (Habitat II). konferensseissa hyväksyttyihin lausuntoihin seuraavissa poliittisiin viitataan 7 maailmanlaajuisten ympäristöongelmien ilmaantuminen on lisännyt kehitysmaiden keskinäistä riippuvuutta. teollisuus- ja Teknologinen kehitys säätelee keskeisesti maailmanlaajuistumista. Teollistuneiden joka maiden kulkiessa perusteellisen muutoksen myötä kohti perustuu kansainväliseen tietojenvaihtoon sekä tutkimukseen ja tiedottamiseen, kehitysmaita uhkaa lisääntyvä jakautuminen. Jollei uuden teknologian tuomia mahdollisuuksia hyödynnetä, uhkaa uudenlaisen maailmanlaajuisiin verkkoihin ja kehittyneistä palveluista pääsyä koskevan syrjäytymisen muodon syntyminen, muodostuu välttämätön edellytys maailmantalouteen yhdentymiselle. Okinawassa pidettävässä G7–G8-maiden huippukokouksessa käsitellään tätä asiaa. tietoyhteiskuntaa, ja terveydenhoitoa, koulutusta tietotekniikkaa muun muassa Sekä teollistuneilla mailla että kehitysmailla on käytännön mahdollisuus käyttää tutkimusta ja elintarvikkeiden turvallisuutta tukevissa ratkaisuissa. Tämä edellyttää luonnollisesti jonka avulla soveltuvan taloudellisen ja lainsäädännöllisen ympäristön luomista, rohkaistaan erityisesti yksityisen sektorin osallistumista kyseisissä valtioissa. Riskit kasvavat siirryttäessä maailmanlaajuiseen tietoyhteiskuntaan. Tutkimuksella ja kehityksellä on keskeinen asema taitotiedon vahvistamisessa ja tarpeellisen erityistietopohjan muodostamisessa. Tieteellinen ja teknologinen tieto on keskeisessä asemassa kestävän ja oikeudenmukaisen kehityksen edistämisessä siten köyhyyden vähentämisessä. ja Apua tarvitaan yhä Viimeisten vuosien aikana kehitysmaille myönnettävä tuki on vähentynyt huomattavasti. 8 Nyt on kuitenkin ilmaantunut merkkejä siitä, että suuntaus olisi pysähtymässä. OECD:n kehitysapukomitean jäsenten julkinen kehitysapu vuonna 1998 OECD:n kehitysapukomitean apu yhteensä 0,23 % rahoittajien bruttokansantulosta EU:n osuus EU:n ulkopuolisten maiden osuus YK:n asettama tavoite: 0,34 % BKTL:sta 0,18 % BKTL:sta 0,70 % BKTL:sta Lähde: kehitysapukomitean ja komission arviot, 1999. 8 johtui OECD-maiden Tämä niiden bruttokansantuotteeseen. Avustukset putosivat vuosina 1997–1998 alimmalle tasolleen eli 0,22 prosenttiin BKT:sta, kun ne 1980-luvulla olivat keskimäärin 0,33 prosenttia. Yleinen tavoite on 0,70 prosenttia. vähenemisestä avustusten suhteessa määrän 8 Tukimäärien lisäämiselle on vahvat perusteet. Hyvin kilpailukykyisten vaativien pääomamarkkinoiden vuoksi on tarpeen tukea vähemmän kehittyneitä maita ja lisätä pääoman saatavuutta. Suorat ulkomaiset sijoitukset kehitysmaihin Kehitysmaihin tehtävät suorat ulkomaiset sijoitukset ovat muodostuneet näitä maita yhdessä tarkasteltaessa niiden saaman ulkopuolisen rahoituksen suurimmaksi ja nopeimmin kasvavaksi tekijäksi. Kehitysmaihin tehtävät suorat ulkomaiset investoinnit ovat nousseet 25 miljardista dollarista vuonna 1990 170 miljardiin dollariin vuonna 1998. Samaan aikaan julkisen kehitysavun rahavirrat laskivat 59 miljardista dollarista 52 miljardiin dollariin. Aasia ja Latinalaisen Amerikan maat ovat menestyksekkäimmin houkutelleet suoria ulkomaisia investointeja. Kuitenkin kehitysmaiden välinen kuilu syvenee, sillä viisi huippumaata saa 55 prosenttia kaikista kehitysmaihin suuntautuvista investoinneista, kun taas 48 vähiten kehittynyttä maata saa niistä alle yhden prosentin. Eräät alueet, kuten Afrikka, ovat yhä erityisen syrjäytyneitä. Lähde: World Investment Report, UNCTAD, 1999. Kriisit ja konfliktit ovat kasvava huolenaihe Väestönkasvun, velan, jota ei pystytä maksamaan takaisin, ympäristön tuhoutumisen ja luonnonmullistusten yhteisvaikutus sekä uudet sairaudet ovat ajaneet joukon maita aseellisiin konflikteihin ja äärimmäiseen puutteeseen. Lisääntynyt poliittinen epävakaus selkkaukset voivat muutamassa viikossa mitätöidä usean vuoden kehitystyön tulokset. Afrikassa köyhyys on korvannut kylmän sodan aikaiset ulkoiset vaikutuspyrkimykset aseellisten konfliktien merkittävimpänä syynä. Tämä tekee kehitysyhteistyöstä entistä tarpeellisemman ja mahdollisesti myös tehostaa sitä. ja laajentuneet väkivaltaiset sekä lisääntyneet Alle yhdellä dollarilla päivässä elävä väestö vuosina 1987–1998 1987 (miljoonaa ihmistä) 1998 (miljoonaa ihmistä) muutos (miljoonaa ihmistä) Osuus väestöstä) Etelä-Aasia Saharan eteläpuolinen Afrikka Itä-Aasia ja Tyynimeri (paitsi Kiina) Latinalainen Amerikka ja Karibia Lähi-itä ja Pohjois-Afrikka Eurooppa ja Keski-Aasia 474 217 417 64 9 1 522 291 278 78 6 24 +48 +74 - 139 +14 - 3 +23 Lähde: Maailmanpankki, tammikuu 2000 (% 40 46 15 16 2 5 Kansainvälisen yhteistyön uudelleen suuntaaminen Kehitysyhteistyöalalla toimivien eri järjestöjen ja rahoittajien johdonmukaisempi toiminta on olennaista yhteistyön vaikutuksen lisäämiseksi. Tehokkuuden ja toimivuuden edellytyksenä on yksimielisyys kehitysyhteistyön perustavoitteista. Kansainvälinen yhteisö on keskustellut näistä kysymyksistä aktiivisesti viime vuosina, aloitteilla on pyritty suuntaamaan yhteistyötä yhteisiin tavoitteisiin. ja useilla 9 terveydenhuollon parantamiseksi, miesten OECD:n kehitysapukomitean strategiaan on liitetty YK:n konferensseissa tehtyihin sitoumuksiin liittyviä määrällisiä tavoitteita köyhyyden lieventämiseksi, koulutuksen ja eriarvoisuuden vähentämiseksi sekä ympäristön ja luonnonvarojen kestäväksi hoitamiseksi. G7- ryhmä on hyväksynyt suuntaviivat kehitysmaiden maailmantalouteen yhdentämisen helpottamiseksi (IMF, Maailmanpankki, UNDP) ja alueelliset elimet (esimerkiksi kehityspankit) ryhtyivät köyhyyden tarkistamaan äskettäin torjuntaan. Maailmanlaajuisesti monenväliset ympäristösopimukset. ja ulkomaanvelkataakan keventämiseksi. 9 Kansainväliset keskittääkseen lisäksi strategioitaan toimintansa mainittava naisten on ja Tarve ongelmien ratkaisemiseen yhteistyössä tarkoittaa sellaisten monenvälisten ympäristösopimusten määrän lisäämistä, joihin sekä yhteisö että sen jäsenvaltiot kuuluvat. Näiden sopimusten velvoitteiden olisi katsottava kuuluvan kansainvälisen ympäristönäkökohtien kehitysyhteistyön liittämiseen osaksi yhteisön kaikkia kehitysyhteistyön toimia on osoituksena sitoutumisesta velvoitteiden täytäntöönpanoon. Komissio on lisäksi edelleen mukana kaikissa keskeisissä politiikkaa koskevissa keskusteluissa ja erityisesti välittäjänä monenvälisissä ympäristö- ja kehitysyhteistyösopimuksissa. asialistaan. Voimakas keskittyminen muassa Vähitellen alkaa ilmetä pyrkimyksiä laatia kattavia suunnitelmia tuen eri rahoittajien, muun tehokasta yhteensovittamista varten. Näitä päämääriä edistää Euroopan unionissa tapahtuva strategioiden laatiminen, jossa otetaan erityisesti otetaan huomioon EU:n jäsenvaltioiden ja yhteisön toiminnan keskinäisen täydentävyyden lisääminen. rahoituslaitosten, kansainvälisten toiminnan Kehitysapukomitean (OECD, vuosisadalle 1996) hyväksymät tavoitteet 2000-luvun ensimmäiselle • Taloudellinen hyvinvointi: kehitysmaissa äärimmäisessä köyhyydessä elävien ihmisten määrän puolittaminen vuoteen 2015 mennessä • Yhteiskunnallinen kehitys: peruskoulutus kaikille vuoteen 2015 mennessä, sukupuolten tasa-arvo perus- ja keskiasteen koulutuksessa vuoteen 2005 mennessä, vastasyntyneiden ja pienten lasten kuolleisuuden vähentäminen kahdella kolmanneksella vuoteen 2015 mennessä, suvunjatkamiseen liittyvän terveydenhuollon takaaminen kaikille sukukypsille ihmisille vuoteen 2015 mennessä. • Ympäristö: kansallisten kestävän kehityksen strategioiden täytäntöönpano vuoteen johtavan 2005 mennessä kehityskulun kääntämiseksi päinvastaiseksi vuoteen 2015 mennessä. ympäristövarojen tuhoutumiseen tämänhetkisen • Muut laadulliset seikat: yhteiskuntaan sopeuttaminen, hyvä hallintotapa, jne. 9 G8-ryhmän tiedonanto kehitysyhteistyön syventämisestä ja velkoja koskevan Kölnin aloitteen käynnistämisestä, Köln 1999. 10 2. EUROOPAN MERKITYS Eurooppalaisten demokratian, yhteiskunnallisen oikeudenmukaisuuden ja kestävän kehityksen arvojen maailmanlaajuiseen levittämiseen tarvitaan Euroopan unionin yhteisvastuullisuuteen perustuvaa toimintatapaa. Tätä toimintatapaa on tuettava kehitysmaiden edut huomioon ottavalla kauppa- ja maatalouspolitiikalla. Yhteisön yksinomainen toimivalta näillä aloilla lisää yhteisön vastuuta ottaa käyttöön johdonmukainen toisiaan tukevia eri alojen politiikan yhdistelmä. 2. 1 Politiikan, kaupan ja kehityksen yhdistäminen Yhteisöllä on kolme pääasiallista keinoa edistää tavoitteitaan kehitysalalla: poliittinen vuoropuhelu, kehitysyhteistyö ja kauppa. Näiden keinojen olisi oltava toisiaan tukevia. yhteisön tutkimustoimet Yhteisö toimii lisäksi muiden yhteisön politiikan ulkoisen ulottuvuuden kautta erityisesti ympäristön, tutkimuksen ja teknologian sekä tietoyhteiskunnan alalla. Esimerkiksi (satojen parantaminen, eläinten terveys jne. ) täydentävät selkeästi kehitysyhteistyöpolitiikan päämääriä. Euroopan uusia rahoittajavaltioita, ja unionin markkinat laajenevat. Kehitysmaat voivat hyötyä tästä kehityksestä. Kaikki edellä mainitut tukevat osittain kehitysyhteistyön tavoitteita, ja niiden on siksi katsottava olevan kehitysmaita koskevien yhteisön tehtävien positiivisia täydentäjiä. laajentumisen myötä mukaan kehityksen kestävän unionin toimet alalla tulee Vuoropuhelu ja poliittinen ulottuvuus Tietyssä maassa tai alueellisten ryhmittymien (Euroopan ja Välimeren maiden kumppanuuden, AKT-EY-neuvostojen ja yhteisten edustajakokousten, Etelä-Afrikan ja Euroopan unionin yhteisen neuvoston, Kaakkois-Aasian valtioiden liiton, Euroopan ja Aasian huippukokouksen, Etelä-Aasian alueellisen yhteistyön liiton, Rion ryhmän ja Mercosurin) kanssa käytävä poliittinen vuoropuhelu mahdollistaa monien yhteisiin etuihin liittyvien kysymysten käsittelyn mukaan luettuina joiden monenvälinen käsittely voisi olla vaikeaa. Vuoropuhelua kysymykset, käydään lisäksi yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan yhteydessä ja sen ulkopuolella ja assosiointisopimusten ja yhteistyösopimusten tai kumppanuuksien liittymis- yhteiset yhteydessä edustajakokoukset, Etelä-Afrikan ja Euroopan yhteisön neuvosto). (AKT-valtioiden ja Euroopan neuvostot yhteisön ja Kauppapolitiikka Kauppapolitiikka on kehityksen avainasemassa. Kauppapolitiikalla edistetään oikeudenmukaisen ja tasapuolisen monenvälisen kauppajärjestelmän syntyä ja helpotetaan siten kehitysmaiden yhdentymistä maailman kauppajärjestelmään sekä kahdenvälisissä suhteissa pääsyä teollisuusmaiden markkinoille. Tähän liittyy kehitysmaiden ja siirtymävaiheen talousjärjestelmien etujen sekä niiden taloudellisten ja yhteiskunnallisten rajoitteiden huomiointi kauppaa ja investointia säätelevissä kansainvälisissä elimissä, erityisesti Maailmankauppajärjestö WTO:ssa. Yhteisön seuraavaa WTO-neuvottelukierrosta koskeva lähestymistapa kuvastaa näitä tavoitteita. 11 Kahdenvälisissä kauppasuhteissaan yhteisö voi kauppapolitiikallaan edistää kehitystä helpottamalla pääsyä markkinoilleen. Yhteisö takaa kaikille kehitysmaille kaupassa yksipuolisen suosituimmuusaseman ja suotuisammat järjestelyt vähiten kehittyneille maille. Näistä myönnytyksistä huolimatta vähiten kehittyneillä mailla on kuitenkin yhä vaje Euroopan unionin kaupassa: vuosi 1998 EU USA Japani Kanada Kauppa vähiten kehittyneiden maiden kanssa 18,8 miljardia euroa Vienti vähiten kehittyneihin maihin 10. 1miljardia euroa 7,7 miljardia euroa 2. 1 miljardia euroa 2,9 miljardia euroa 0,4 miljardia euroa 2. 0 miljaridia euroa 0. 2 miljardia euroa % QUAD:n viennistä 70% 15% 14% 1% Tuonti vähiten kehittyneistä maista 8. 7 euroa miljardia 5. 6 miljardia euroa 0. 9 miljardia euroa 0. 2 miljardia euroa % QUAD:n tuonnista 56% 36% 6% 2% Lähde: Eurostat - * Quad = EU+USA+Japani+Kanada Yhteisön kauppapolitiikan avulla voidaan lisäksi tehostaa ja lujittaa kehitysmaiden omaa kauppapolitiikkaa. Tämän perusteella Euroopan yhteisö on tehnyt useiden Välimeren, Latinalaisen Amerikan ja AKT-maiden tai alueellisten ryhmittymien kanssa poistetaan ja sopimusosapuolten väliset kaupan esteet. kauppayhteistyösopimuksia, asteittain talous- joilla Lisäksi Euroopan yhteisö voi kaikilla kaupan kannalta olennaisilla aloilla (eläinten ja kasvien terveyttä koskevat toimenpiteet, terveysstandardit jne. ) tekemänsä yhteistyön ansiosta vahvistaa kehitysmaiden valmiuksia näiden kysymysten ratkaisemisessa ja siten poistaa kehitysmaiden viennin tahattomat kaupan esteet. Näiden näkökohtien merkitys kaupan kehitykselle ja kunkin maan kyvylle houkutella yksityisiä sijoituksia kasvaa edelleen. Kehitysyhteistyö Euroopan yhteisö tarjoaa tukea kumppanuusmaiden yleisille ja eri alojen politiikalle, ohjelmille ja hankkeille yhteisten ensisijaisten tavoitteiden mukaisesti. Kaupan ja kehityksen yhteisvaikutusta lisää olennaisesti kauppaan liittyvä tekninen apu, jota tarvitaan maiden toimintakyvyn tehostamiseksi. Tämä auttaa kehitysmaita liittymään kauppajärjestelmään ja käyttämään kasvun ja kestävän kehityksen tuomia mahdollisuuksia hyväkseen. Kehitysmaille voidaan myöntää sekä humanitaarista apua että kehitysapua, ja yhteisöllä on siten hyvät mahdollisuudet varmistaa kiireellisen avun0, kunnostamisen ja kehityksen välisten vaikeiden siirtymien sujuvuus. 12 AKT-maiden ja EY:n uusi kumppanuussopimus kehitysmaiden Äskettäin päätökseen saadut Lomén yleissopimuksen jälkeiset neuvottelut ovat esimerkki siitä, miten politiikka, kauppa ja kehitys voidaan yhdistää. Euroopan unionin ja AKT-maiden välisessä uudessa sopimuksessa kumppaneiden välinen poliittinen vuoropuhelu yhdistetään kaupan alalla tapahtuvaan innovatiiviseen yhteistyöhön ja uusiin kehitysyhteistyömekanismeihin. Kaupan yhteistyö perustuu sellaisten tulevat neuvottelemaan kauppasopimuksista yhteisön kanssa. Tämän seurauksena syntyvien alueellisten taloudellisten kumppanuussopimusten avulla pyritään helpottamaan kehitysmaiden yhdentymistä maailmantalouteen ja valvomaan samalla kaupan vapautumisen kielteisiä vaikutuksia. Kehitysyhteistyö tukee koko tätä prosessia. Uudessa sopimuksessa ilmenevän politiikan, kehityksen ja kaupan yhdistämisen lisäksi sopimuksen pohjois-etelä sekä etelä-etelä -kumppanuuksien konkreettiset mekanismit, pitkäaikaisuus ja sopimusluonteisuus tekevät siitä ainutlaatuisen. yhdentymisaloitteisiin, alueellisiin jotka 2. 2. Yhdenmukaisuuden ja yhteensovittamisen varmistaminen toiminnan johdonmukaisuuden Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 3 artiklan 2 kohdassa edellytetään yhteisön yhteisön ulkoisen perustamissopimuksen 178 artiklassa10 edellytetään lisäksi tavoitteiden ottamista huomioon kehitysyhteistyössä sellaisessa toteutettavassa politiikassa, joka on omiaan 1997 vaikuttamaan kehitysmaihin. Kehitysasiain antamassaan päätöslauselmassa kehottanut komissiota laatimaan johdonmukaisuutta, sekä käytännön menettelyt ja säännöllistä raportointia koskevia ehdotuksia. varmistamista. Euroopan on toukokuussa neuvosto 2. 2. 1. Ulkopolitiikan johdonmukaisuus ja sekä joista yksi vahvempaa ensisijainen huomattavaa kohentamista sisäpolitiikan kansainvälinen merkitys Johdonmukaisuudella on useita ulottuvuuksia, liittyy ulkopolitiikan johdonmukaisuuteen. Kehitysmaiden asteittainen ja yhdenmukainen yhdentäminen maailmantalouteen (EY:n perustamissopimuksen 177 artikla 1 kohta) edellyttää maiden ja johdonmukaisempaa kansainvälistä tukea tälle politiikalle. Euroopan unioni on merkittävä kehitysyhteistyön rahoittaja euron kauppakumppani. Unionin Unionilla on kasvava asema ympäristönäkökohtia ja käyttöönoton myötä. kuluttajansuojaa on kansainvälisissä maksimoitava edellytyksensä toimia kansainvälisen talousjärjestelmän lukuisten tuen tahojen ja kaupan rahoitusyhteistyön kehitykseen ILO, Codex Alimentarus) suuntautuvan koskevan johdonmukaisuuden. Komissio ja toimintasuunnitelman, kansainvälistä ja taloushallintoa, yhdenmukaista yhdentymistä maailmantalouteen. johdonmukaisuutta edistetään kehitysmaiden asteittaista varmistaakseen (Bretton Woods vapauttamisen sekä esittää tarkoituksena neuvotteluissa. Unionin lähiaikoina on (mm. Ympäristö, ulkopolitiikkaa normalisoinnin kehitysmaiden koskevissa lisääntynyt kestävään -järjestöt) (WTO), kanssa jonka lisätä jolla on 10 Euroopan unionista tehdyn sopimuksen ja Euroopan yhteisön perustamissopimuksen mukaisesti. 13 2. 2. 2. Tahattomien epäjohdonmukaisuuksien välttäminen EY:n perustamissopimuksen 178 artiklan ja yleisen ymmärryksen mukaisesti EU:n on valvottava, että kehitysyhteistyöpolitiikan tavoitteet otetaan huomioon muita politiikkoja toteutettaessa silloin, kun muiden toimien toteuttamisella voi olla vaikutuksia kehitysmaissa. Tämä johdonmukaisuuden valvominen koskee useita yhteisön politiikan osa-alueita, esimerkiksi kauppaa, maataloutta, ympäristöä, energiaa, tutkimusta ja teknologista kehitystä, kalastusta, maastamuuttoa ja kilpailua, turvapaikkaoikeutta, kuluttajansuojaa ja humanitaarista apua. Kehitystavoitteiden olisi ilmettävä lisäksi eri alojen politiikan yleisissä suuntaviivoissa investointien, velanhoidon, liikenne- ja televerkkojen ja koulutuksen kaltaisilla aloilla. konfliktintorjuntaa, terveydenhuoltoa, Euroopan unioni voi näiden politiikkojen toteutuksen yhteydessä vaikuttaa kehitysmaihin joko myönteisesti tai haitallisesti. Vähintäänkin on edellytettävä, että päätöksentekijät ovat täysin tietoisia politiikan epäsuorista vaikutuksista. Näiden vaikutusten perinpohjaista analysointia ja kartoitusta on edistettävä. Euroopan unioni voi edelleenkin tehdä poliittisen valinnan ja toteuttaa politiikkaa, jolla saattaa olla tahattomia haitallisia suoria tai epäsuoria vaikutuksia kehitysmaihin. Tällaisessa tapauksessa on tärkeää varmistaa, että päätös politiikasta tehdään täysin tietoisena sen epäsuorista seurauksista. Kun on olemassa useita vaihtoehtoja, joka on kehitysmaille vähiten haitallinen. politiikkaa on toteutettava tavalla, Toimenpiteet ja ohjelmat on mahdollisuuksien mukaan tarpeen suunnitella siten, että lisätään kehitysmaiden valmiuksia tasoittaa tai kestää EU:n muiden toimien väistämättömiä kielteisiä vaikutuksia. Kaikkien toimielinten on pyrittävä laajemman johdonmukaisuuden toteuttamiseen, jossa ovat mukana ainakin Euroopan parlamentti, komissio ja neuvosto. Komissio pyrkii osaltaan tarvittavien keinojen avulla varmistamaan, että johdonmukaisuuden periaatetta sovelletaan yhä enemmän sen tekemissä ehdotuksissa. Tämän ohella periaatteen vastaisia vaatimuksia on vältettävä tai vastustettava tai tarvittaessa, ristiriitaisuudet on otettava käsiteltäviksi ratkaistava. Epäjohdonmukaiset päätökset ja toimintaohjeet on tuotava esiin. Kaikkien toimielinten yhteensovittavia mekanismeja on hyödynnettävä mahdollisimman laajasti. ja 2. 2. 3. Yhteensovittaminen ja täydentävyys Euroopan yhteisön on edistettävä yhteensovittamista ja varmistettava yhteisön ja jäsenvaltioiden toiminnan täydentävyys kansainvälisissä yhteyksissä. Euroopan unionin toimien yhteensovittamisessa on erityisesti tarpeen parantaa Euroopan unionin kykyä esittää yhteisiä kantoja kansainvälisissä elimissä, minkä avulla on mahdollista lisätä unionin vaikutusvaltaa. Tätä yhteensovittamista on myös tehostettava maakohtaisissa strategioissa, eri alojen politiikan suuntaviivoissa ja kumppanimaiden toiminnassa. Tämä on tärkeää kehitysmaissa, joissa työvoimaa on vähän ja joiden on toimittava useiden rahoittajien kanssa. I toimintaansa Euroopan unionin on aiemmin yhteensovittamisesta saatuun kokemukseen perustuen tavoitteiden jatkettava saavuttamiseksi. Lukuisten nykyisten foorumien yhteensovittamispyrkimyksissä on olennaista ja niiden edistyä yhteisön politiikan suuntaviivojen laadinnassa sisällyttämisessä jäsenvaltioiden politiikkoihin. Yhteisön ei missään tapauksessa tule perustettava työosasto yhteisten ja 14 rajoittua olemaan kuudestoista toimeenpanotekijä kehitysyhteistyön alalla, vaan yhteisöä on pidettävä uusien eurooppalaisten hallintotapojen etsinnän edistäjänä ja helpottajana. 2. 3. Toimeenpanon ongelmat tunnetaan hyvin Yhteisön tukipolitiikan ulkoisissa arvioinneissa11 on tuotu esiin lukuisia ongelmia. Komissio on tunnustanut niiden merkityksellisyyden ja katsoo näiden ongelmien johtuvan lähinnä kasvusta aiheutuneesta kriisistä, kun politiikkaa ja rakenteita ei ole mukautettu tarpeeksi nopeasti vastaamaan yhteisön kasvavaa vastuuta yhä moniulotteisemmalla kehitysyhteistyön alalla. Keskeisimmät arviointitulokset voidaan tiivistää seuraavasti: • Yhteisön tukijärjestelmän tavoitteet, välineet, menettelytavat ja toimielinrakenteet liian mutkikkaita ja hajanaisia. Toiminnan virtaviivaistamisen on oltava ovat tavoite sinänsä. • Politiikkaa ohjaavat pikemminkin välineet eivätkä sen tavoitteet ja selvästi määritellyt painopistealueet. Komission on kehitettävä tarkempia alakohtaisia toimintamalleja tavoitteiden toteuttamiseksi. • Henkilöresurssit ovat riittämättömiä niin kentällä kuin Brysselissäkin suhteessa henkilöä hallinnoidun avun määrään. Komissiossa on keskimäärin 2,9 hallinnoimassa kymmenen miljoonaa Yhdysvaltain dollarin suuruista tukea, kun taas Maailmanpankissa heitä on 4,3 ja suurimmissa jäsenvaltioissa 4–9. • Pyrkimys myöntää nopeasti huomattavia rahasummia on usein ristiriidassa toiminnan laadun varmistamisen kanssa, koska sen seurauksena painopiste on tuen antamisessa, ja sen tulokset ja vaikutukset jätetään huomioimatta. • Varainhoidon valvontaa enemmän jälkikäteen tapahtuvaa valvontaa todennettavissa olevien suoritusindikaattoreiden perusteella. yksinkertaistettava painottamalla on • Valvontaa, arviointia ja institutionaalista oppimista on tehostettava. • Sisäisten ja ulkoisten valvontajärjestelmien päällekkäisyyttä on vältettävä, ja niiden toimien on oltava toisiaan vahvistavia täydentävyys huomioon ottaen. • Lopuksi on huomattava, että Euroopan unionin laajamittaiset tuo mukanaan suhteellisesti yhtä suurta vaikutusvaltaa. Euroopan unionin osuus monenvälisestä rahoituksesta on huomattava. Sen läsnäoloa on vahvistettava käytäessä keskustelua talouden uudistuspolitiikasta tai muista tärkeistä aiheista, jotka ovat olennaisia kehittyvien talousalueiden kannalta. 12 tuet eivät 11 12 Kokonaisarviointikertomukset: AKT (951338), ALA (951401), MED (951405). EU rahoitti 64 prosenttia Afrikan rakennesopeuttamisohjelmien kustannuksista, kun taas jäsenvaltioiden yhteinen äänivalta IMF:ssä on vain 27 prosenttia 15 Komissio on luvannut vastata näihin ongelmiin hallinnollisten uudistusten kautta. Uuden AKT-maiden ja EY:n sopimuksen yhteydessä on myös päätetty monista innovatiivista keinoista ja jäsenvaltioita kiinnittämään huomiota siihen, että joitain näistä ongelmista ei voida ratkaista ilman niiden tukea. Tämä pätee erityisesti täydentävyyden, varainhoidon valvontavälineiden ja neuvoston valvonnan kohdalla. ja uudistuksista. Komissio kehottaa parlamenttia 2. 4. Yhteisön on keskityttävä lisäarvoonsa Yhteisöllä ja jäsenvaltioilla on kehitysyhteistyössä suuri merkitys, mutta niiden vaikutus- ja toimintamahdollisuuksia hyödynnetään riittämättömästi. Tähän olisi mahdollista vaikuttaa tehokkaammilla kaikkien osallistujien välisillä yhteyksillä. Toisaalta parannettukaan yhteensovittaminen ei riitä, vaan työnjakoa on lisäksi tehostettava. Tämä tarkoittaa sellaisten alojen löytämistä, joille yhteisön toiminta tuo lisäarvoa. Yhteisön politiikan erityispiirteet ja lisäarvo voidaan tunnistaa seuraavasti. Suhteessa jäsenvaltioihin – – – – – – – Yhteisön politiikalla ajetaan EU:n yhteisiä tavoitteita ja etuja. Periaatteessa tämän politiikan poliittiset, ja kaupalliset edut ovat kaikkien jäsenvaltioiden tai niiden enemmistön edun mukaisia. taloudelliset Yhteisö toimii lähes kaikissa kehitysmaissa kauppa- ja yhteistyösopimusten kautta, ja sen edustajaverkko kentällä on vertaansa vailla. ja ohjelmat ovat yleensä useimpien jäsenvaltioiden Yhteisön hankkeet hankkeita ja ohjelmia laajempia. Yhteisö on siten luonnollinen väylä edistää unionin taloudellista ja poliittista painoarvoa sekä olemassa olevien teknisten joilla voimavarojen ja asiantuntemuksen käyttöönottoa sellaisilla alueilla, vaadittava toimien vähimmäismäärä on suuri. Yhteisössä kiteytyy Euroopan yhteinen kokemus alueellisesta yhdentymisestä. Yhteisön eri alojen politiikkaa laadittaessa hyödytään viidentoista jäsenvaltion, pääasialliset ja lähestymistavat omaavien maiden kokemuksista. rahoittajat mukaan luettuina, erilaiset kokemukset ja Yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikka kuvaa Euroopasta. Yhteistyön kollektiivisten toimien taustalla olevat kulttuuri ja arvot välittävät tehokkaan myönteisen viestin kumppaneille kehitysmaissa. luo maailmalle Eurooppalaisen yhteiskunnan arvot, olemassa olevien yhteiskuntajärjestelmien moninaisuus ja ympäristönäkökohtien painottaminen ovat EU:n politiikan ominaispiirteinä kestävän kehityksen laadussa. 16 Suhteessa kansainvälisiin rahoituslaitoksiin13 ja muihin monenvälisiin elimiin – – – Yhteisön keinot eivät rajoitu ainoastaan taloudelliseen ja rahoitustukeen ja tekniseen apuun, vaan ne ulottuvat myös kauppa-, talous- ja raha-asioihin sekä poliittisiin kysymyksiin. Näin yhteisön on mahdollista sisällyttää nämä eri näkökohdat kehitysyhteistyöhönsä. Yhteisö on kehitysmaiden merkittävin rahoittaja ja suurin kauppakumppani. Yhteisön tuki annetaan melkein yksinomaan avustuksina (EIP:n lainoja ja eräitä maksutaseen tuen muotoja lukuun ottamatta). 3. KATTAVA LÄHESTYMISTAPA KEHITYKSEEN JA KÖYHYYDEN VÄHENTÄMISEEN 3. 1. Köyhyyden määrittely Köyhyyden määritelmä on muuttunut huomattavasti vuosien kuluessa. Nykyisin ollaan laajasti yhtä mieltä siitä, ettei köyhyyttä voida määritellä pelkäksi tulojen ja varojen puutteeksi, vaan sitä on pidettävä moniulotteisena käsitteenä. Köyhyyden uusi määritelmä sisältää peruskeinojen puutteen ja kattaa muut kuin rahalliset tekijät, kuten pääsyn koulutukseen, terveydenhoitoon, luonnonvaroihin, työhön sekä maan ja varojen, poliittisen osallistumisen, palvelujen ja perusrakenteiden puutteen. Lisäksi käsitteen. Köyhyyden määritelmä vähentämisellä on siten taloudellinen, poliittinen, yhteiskunnallinen, ympäristöön liittyvä ja institutionaalinen ulottuvuus. riskiulottuvuuden alttiuden kattaa ja • Maailman kokonaiskulutuksesta 86 prosenttia keskittyy 20 prosenttiin maailman väestöstä. Vuonna 1960 maailman väestön rikkaimmalla 20 prosentilla oli 30- kertaiset ja rikkaiden tulot ovat nousseet köyhiin nähden 82-kertaisiksi vuonna 1995 (Report on Human Development, UNDP 1998). tulot köyhimpään 20 prosenttiin verrattuna, • Huomattavalla osalla kehitysmaita on ulkoinen velkataakka, jonka takaisinmaksu ajassa mitattuna voi vastata jopa niiden kuuden vuoden BKT:ta. Nämä maat tunnetaan voimakkaasti velkaantuneina köyhinä maina (HIPC), ja niitä on nykyisin noin 41, joista 29 maahan on mahdollista soveltaa monenvälistä velankeventämisaloitetta. • Yksityiset investoinnit kehitysmaihin ovat lisääntyneet huomattavasti viimeisten kymmenen vuoden aikana, mutta 80 prosenttia investoinneista tehdään vain 12 maahan. • Maailman 6 miljardin kokonaisväestöstä 1,5 miljardia ihmistä elää alle dollarilla päivässä. Useimmat näistä köyhyysrajan alapuolella elävistä ihmisistä asuvat Etelä- ja Itä-Aasiassa (800 miljoonaa); Saharan eteläpuolisessa Afrikassa ja Etelä- Aasiassa köyhyydessä elää yli 40 prosenttia väestöstä (Maailmanpankki, 1999). 13 Erityisesti IMF ja Maailmanpankki. 17 3. 2. Keskittyminen köyhyyden vähentämiseen Kehitysyhteistyön yleinen tavoite on edistää kestävää kehitystä, köyhyyden pysyvään vähenemiseen kehitysmaissa. joka johtaa eivät kasvu köyhyyden tukimuodot ja Aiemmat kokemukset ovat kuitenkin osoittaneet, että tietyt taloudellinen vähenemiseen. Viime johda aina vuosikymmenien aikana köyhien määrä on lisääntynyt. Lisäksi tutkimukset ovat osoittaneet, että jotkin kehitysyhteistyön toimintatavat ovat vaikuttaneet köyhyyteen kielteisesti ja ovat edistäneet heikompien ryhmien syrjäytymistä. Tämän vuoksi on keskityttävä paremmin köyhyyden ominaispiirteisiin sekä sen taustalla oleviin yhteisön moninaisiin kehitysyhteistyöpolitiikka edistää köyhyyden vähentämisen lyhyen, keskipitkän ja pitkän aikavälin tavoitteita ja ettei sillä ole kielteisiä vaikutuksia tiettyihin väestöryhmiin. Perustavanlaatuista varmistaa, syihin. että on Yhteisön on siten kaikissa kehitysyhteistyötoimissaan keskityttävä paremmin köyhyyden vähentämiseen. Tämä on otettava huomioon yhteisön tuen jakamisessa maiden välillä ja niiden alueiden välillä. Maissa, joissa köyhyys on vähenemässä, yhteisön olisi suunnattava toimintansa enemmän kaupan ja yksityisen sektorin toimijoiden taloudellisien yhteyksien edistämiseen (kauppasopimukset, investointien suojelu, tieteellinen yhteistyö, jne. ) Kehitysmaiden köyhyyteen liittyvät ongelmat ovat monimutkaisia ja moniulotteisia. Tämän yhtenäistä lähestymistapaa. vuoksi köyhyyttä kehityspolitiikka vähentävä edellyttää • Toimielinten tukitoimien ja toimintakyvyn kehittämisen on oltava olennainen osa lähestymistapaa, jolla on oltava kestävä pitkän aikavälin tavoite. • Hallitusten poliittinen vastuullisuus on avainasemassa, hyväksyttyjen toimintamallien tehokkuus riippuu ennen kaikkea siitä, että hallitukset korostavat köyhyyden vähentämistä sisäpolitiikassaan. Jotta nämä toimintamallit olisivat todella tehokkaita, hallitusten ja kansalaisyhteiskuntien on otettava ne täysin omikseen, ja niiden on perustuttava hyvään hallintotapaan sitoutumiseen. ja voidaan omaksumista kaikilla • Toimintamallien tasapainotetuissa valmiuksien kumppanuuksissa lisäämisen ja asianmukaisten toteuttamisjärjestelmien avulla. Tällainen maiden omien kehitysprosessien hallinta edellyttää lisäksi tiedon saatavuutta ja kykyä analysoida yhteiskunnan monitahoisia ongelmia ja suunnitella politiikkaa ja toimintamalleja toimintakyvyn tehostamiseen on siten kiinnitettävä jatkuvaa huomiota. sen mukaisesti. Tutkimuspolitiikkaan vain vuoropuhelun, poliittisen tasoilla edistää ja • On varmistettava, että makrotaloudelliset edistävät yhteiskunnallisten, taloudellisten ja ympäristön tavoitteiden yhdentymistä. Makrotaloudessa on annettava ensisijainen asema kestävään ja tasapuoliseen kasvuun tarvittavien edellytysten luomiselle. Kasvu luo työpaikkoja, vähentää ympäristöä. eriarvoisuutta, Eriarvoisuuden lisääntyminen vähentää aina talouskasvun mahdollisia myönteisiä kehityksen vaikutuksia. uudistusohjelmat varallisuutta yksityisen uudelleen suojelee sektorin Sama pätee myös jakaa sekä 18 edistämisstrategioihin, jotka ovat olennaisia maailmantalouteen yhdennyttäessä ja jotka voivat muodostaa tehokkaan keinon köyhyyden vähentämiseksi. • Sukupuolikysymykset ovat tässä yhteydessä erityisen tärkeitä. Sukupuolten eriarvoisuus on esteenä kasvulle, köyhyyden vähenemistä ja terveydenhuollon ja koulutuksen edistymistä. Nämä kysymykset ovat vieläkin tärkeämpiä, kun otetaan huomioon, että monilla alueilla naisten ja lasten suhteellinen osuus köyhistä on lisääntymässä. • Juomaveden sekä terveydenhoito- ja koulutuspalveluiden puuttuminen on erityisen vaikea ongelma Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa ja Saharan eteläpuolisessa Afrikassa (UNDP 1998). • Lähes puolet maapallon väestöstä on alle 25-vuotiaita, ja suurin osa heistä elää kehitysmaissa. • Keskimääräinen odotettavissa oleva elinikä on kehitysmaissa 62 vuotta (51 vuotta vähiten kehittyneissä maissa), kun teollistuneissa maissa se on 74 vuotta. Koulunkäyntiaste on 57 prosenttia (36 prosenttia vähiten kehittyneissä maissa), kun teollisuusmaissa se on 83 prosenttia. • AIDS tappaa Afrikassa kaksi miljoonaa ihmistä vuodessa. Odotettavissa oleva elinikä lyhenee useissa maissa. • 800 miljoonaa ihmistä (kehitysmaissa yksi viidestä) kärsii kroonisesta aliravitsemuksesta. Näistä 200 miljoonaa on lapsia. • Sosiaalipolitiikan, kuten terveydenhoidon, elintarvikkeiden turvan ja koulutuksen, kehittäminen sekä vesivarojen saanti ja niiden kestävä hallinta on ensisijaisen tärkeää. Sosiaalipolitiikalla on pyrittävä parantamaan peruspalveluiden ja sosiaaliturvan liittyvien terveydenhoitopalvelujen saatavuus erityisesti AIDSin (HIV), myös rokotteita ja taudin tunnistusta koskeva tutkimus, ehkäisemiseksi. Tuki on lisäksi kohdistettava selkeästi kaikkein köyhimmille. saatavuutta. Olennaista suvunjatkamiseen on • Köyhyyden on oltava torjunnan olennainen ympäristöpolitiikkaa, luonnonvarojen kestävää hallintaa, elintarvikkeiden turvaa sekä kaupunkien ja maaseudun kehitystä. Yhteiskunnallista kehitystä koskevan politiikan ja ympäristöpolitiikan ja luonnonvarojen kestävän käytön tavoitteita on pyrittävä yhdenmukaistamaan, sillä ympäristökysymysten laiminlyönti vaikuttaa kielteisesti pitkän aikavälin kasvuun ja köyhyyden vähentämiseen osa • Kestävien energiapalvelujen saanti on avainasemassa tuettaessa yhteiskunnallista ja taloudellista kehitystä. Energiapalveluiden tarjoamisen merkitys erityisesti toimien hajauttamista ja uusiutuvia energiavaroja edistämällä kasvaa yhä. 19 • Jättiläiskaupunkien (yli 8 miljoonaa asukasta) lukumäärä nousi vuoden 1950 kahdesta kaupungista 23 kaupunkiin vuonna 1995, joista 17 oli kehitysmaissa. Vuonna 2015 näitä kaupunkeja on 36. Kaupungistuminen on nopeinta Afrikassa ja Aasiassa (World Resources, 1998–1999). • Metsiä tuhoutuu eniten kehitysmaissa (vuosina 1980–1995 tuhoutui 200 miljoonaa hehtaaria) (World Resources, 1998–1999). • Vesiongelmasta näyttää muodostuvan eräs 2000-luvun ensimmäisen vuosisadan uhkaavimmista ongelmista. Vuonna 1997 kolmannes maailman väestöstä eli jossa vesivaroista oli pulaa kulutustarpeisiin verrattuna. Tämä osuus maissa, saattaa nousta kahteen kolmannekseen vuoteen 2025 mennessä. (World Resources, 1998-1999). • Nykyisen kehityskulun mukaan vuonna 2010 kehitysmaiden hiilidioksidipäästöt ovat suurempia kuin kehittyneiden maiden päästöt Itä-Eurooppa mukaan luettuna (EY, Poles-malli, 1999). • Kolmannes maailman väestöstä (noin kaksi miljardia ihmistä) ei saa riittäviä energiapalveluja. • Vuosina 1990–1998 luonnonmullistuksiin liittyvistä kuolemista yli 97 prosenttia tapahtui kehitysmaissa (Maailmanpankin alustava kertomus 2000–2001). • Köyhyyden torjunta ja kestävän kehityksen edistämisen edellytyksenä on sekä rahoittajien että tuen saajien huomattavat toimenpiteet rauhanomaisen ja vakaan poliittisen ympäristön säilyttämiseksi. Konfliktien estäminen ja niiden hallinta ovat siten erityisen tärkeitä. • Luonnonmullistukset ovat lisääntyneet viimeisten kymmenen vuoden aikana, ja niitä tapahtuu pääasiassa kehitysmaissa. Luonnonkatastrofien hoitaminen ja niihin valmistautuminen ovat siten myös olennainen osa köyhyyden vähentämisen strategiaa. Yhteisön köyhimmille maille suuntaaman tuen suhteellinen osuus on pienentynyt. Tämä johtuu yhteisön politiikan maailmanlaajuistumisesta ja uusista ulkoisista painopistealueista. Köyhyyden tarkastelu luokittelemalla edunsaajamaat ainoastaan tulotason mukaan on kuitenkin rajoittavaa. Erityisesti keskituloisissa maissa (Brasilia, Botswana, Costa Rica, Dominikaaninen tasavalta, Ecuador, El Salvador, Paraguay, Peru, Filippiinit, Trinidad ja Tobago sekä Etelä-Afrikka) suuri osa väestöstä elää köyhyysrajan alapuolella. Julkisen kehitysavun osuus vähiten kehittyneille maille myönnettävästä avusta 1986–1987 1996–1997 EU:n jäsenvaltiot Yhteisön tuki Kehitysapukomitean tuki yhteensä (katso yksityiskohtaisemmat tiedot liitteestä 3) 44,3 % 51,3 % 38,1 % 34,2 % 33,6 % 31,5 % 20 Tämän lähestymistavan mukaisesti yhteisön tuen köyhyyden vähentämistoimia voidaan vahvistaa ja mitata kolmella tavalla: (a) (b) (c) edistämällä vähiten kehittyneisiin maihin ja muihin alhaisen tulotason maihin ensisijaisia köyhyyden vähentämistoimenpiteitä: keskitytään edistämällä toisen asteen köyhyyden vähentämistoimenpiteitä edistäminen: köyhyyden vähentämiseen tähtäävät yhteistyöohjelmat niissä keskitulotason maissa, joissa yli 20 prosenttia väestöstä elää köyhyysrajan alapuolella, joka on alle dollari henkeä kohti päivässä edistämällä kolmannen asteen köyhyyden vähentämistoimenpiteiden: pyritään lisäämään toteutettavien muissa kehitysyhteistyöohjelmien keskittymistä köyhyyden vähentämiseen. kehitysmaissa kaikissa Ensisijaisten köyhyyden vähentämistoimenpiteiden edistämistä rajoittavat selvästi poliittiset painopistealueet ja varojen alueille jakautumisen seuraukset. kehityksen Toisen ja kolmannen asteen köyhyyden vähentämistoimenpiteiden edistäminen alkaa yhteisön painopistealueiden määrittelyllä yleisten tukistrategioiden kautta yksittäisille maille ja alueille myönnettäviä tukia koskevan toimintamallin laatimiseen ja suuntautuvaan konkreettiseen toimintaan. Tätä menettelyä on muokattava, jotta köyhyyden vähentämisen tavoite voidaan sisällyttää kaikkiin yhteisön kehitysyhteistyöohjelmiin. Komissio laatii tätä varten käytännön ehdotuksia. Yhteisön kehitysyhteistyöohjelmien perustana olevien maakohtaisten tukitoimenpiteiden (Country Support Strategies, CSS) laatiminen siten, että niissä keskitytään enemmän köyhyyden vähentämiseen, on olennaista tässä menettelyssä. alueille lopulta johtaa ja 3. 3. Köyhyyden, talouskasvun ja kaupan yhteys Köyhyyttä ei voida vähentää ilman kestävää kasvua. Kehitysmaiden ja erityisesti vähiten kehittyneiden maiden yhdentäminen maailmantalouteen on välttämätön vaikkakin yksinään riittämätön edellytys niiden kasvulle ja taloudelliselle ja yhteiskunnalliselle kehitykselle. Lisäksi on tärkeää välttää sitä, että kehitysmaat syrjäytyisivät lisää tietoyhteiskunnan ulkopuolelle jäämisen vuoksi. Etusijan myöntäminen kehitysmaiden pääsylle kehittyneiden maiden markkinoille edistää niiden kehitystä ja yhdentymistä maailmantalouteen. Kehityksen kannalta on myös tärkeää suosituimmuusasemassa olevien valtioiden kehitysmaille hyödyllisten alojen vapauttaminen. Kehitysmaiden itsensä ennakoitavissa oleva ja avoin kauppapolitiikka on niiden kehityksen toinen edellytys. Tässä yhteydessä yhteisön kauppapolitiikalla voidaan suuresti myötävaikuttaa kestävään kehitykseen. Näin tulee olemaan erityisesti niiden taloudellista yhdentymistä koskevien sopimusten jotka kaupan vapauttamisen avulla mahdollistavat varojen paremman kohdalla, kohdentamisen ja lisäävät siten kilpailukykyä. Tämä edistää lisäksi kehitysmaiden omien kauppapolitiikkojen avoimuutta ja ennustettavuutta ja saa siten taloudelliset toimijat ja mahdolliset investoijat liikkeelle. Kehitysmaissa kansallisten kehitysstrategioiden on oltava maiden kehitystavoitteiden mukaisia ja kehitysavun tukemia. Kaupan vapautuminen ei ole tarkoitus sinänsä, eikä siitä saa aiheutua kauppapolitiikan uudistusten tehtävien ja 21 kehitysmaille liiallisia rasitteita. Vapautumisen eteneminen on tarpeen rytmittää niin, ettei sillä ole kielteisiä vaikutuksia. Tällä tavoin saavutetaan tasapainoinen tulos ja maksimoidaan pitkän aikavälin vaikutukset hyvinvointiin ja minimoidaan samalla sopeuttamisesta aiheutuvat kustannukset. Parempi markkinoille pääsy sekä kohentunut kaupan käynnin ympäristö eivät kuitenkaan yksinään riitä. Kokemukset ovat osoittaneet, että monet maat eivät pysty hyötymään tarjolla olevista mahdollisuuksista hallinnon, perusrakenteiden tai henkilöresurssien vähäisyyden vuoksi. Tämän vuoksi on tärkeää, että erityisellä toimintakykyä edistävällä kauppaan liittyvällä avulla vahvistetaan kauppapolitiikan keskeisiä osa-alueita. Markkinoille pääsyä koskevien kysymysten ja sen teknisten kysymysten lisäksi yhteisön on otettava huomioon toimituspuolen ja kilpailukyky, kaupan liitännäisalat, kaupan kehitystoimenpiteet, ongelmat teknologiasiirrot, verkkoihin pääsy sekä investointien ja yksityisen sektorin kehitystä tukevat strategiat. Hyötyäkseen todella ja erityisesti vähiten maailmanlaajuistumisen mahdollisuuksista kehitysmaiden, kehittyneiden maiden, on lisäksi luotava maahansa soveltuva poliittinen ympäristö, joka edistää kestävää kehitystä. Kattavat yksityisen sektorin kehitystä tukevat strategiat ovat tässä suhteessa olennaisia. ja maailmanlaajuisiin tiedonsaanti teknisellä Yhteisön on pyrittävä tekemään kehitys-, kauppa- ja investointipolitiikasta toisiaan vahvistavaa ja täydentävää. Tämä on seuraavan vuosikymmenen suuri haaste, jonka edellytyksenä on, että kehitysavulla autetaan ja rohkaistaan kehitysmaita ottamaan käyttöön monenvälisiin sovittuihin standardeihin perustuvat kansainväliset parhaat käytännöt, muun muassa ja investointeja koskevat normit sekä rahoitukselliset säännökset. työntekoa, kuluttajansuojaa, ympäristönsuojelua Maailmanlaajuistuminen edellyttää vakaata kansallista politiikkaa ja maailmanlaajuista ohjausjärjestelmää nelinkertaistunut Maailman bruttokansantuote on kasvanut 3,7 prosenttia vuosittain vuoden 1948 jälkeen. Kasvua on edistänyt kaupan nopea lisääntyminen (6 prosenttia vuodessa) ja suorat ulkomaiset sijoitukset (12 prosenttia vuosittain vuodesta 1973). Maailman reaalinen bruttokansantuote on kaksinkertaistunut siten maailmanlaajuisesti vuoden 1960 jälkeen. Tämä ei kuitenkaan ole johtanut rikkaiden ja köyhien maiden lähentymiseen (BKT henkilöä kohti). Kehitysmaiden 20 prosentin osuus maailman BKT:sta on jopa vuoden 1960 tasoa (21 prosenttia) pienempi ja BKT:n ero henkilöä kohti koskeva suhde kehitysmaiden ja teollistuneiden maiden välillä on säilynyt noin 1:20 Yhdysvaltain dollariin. bruttokansantuote henkilöä kohti on ja Kyseisen ajanjakson tarkastelu tuo esiin vakaan kansallisen hallinnon ratkaisevan edelleen makrotaloudellisen vakauden ja merkityksen. Maailmanlaajuistuminen lisää rakenteellisten uudistusten edistämisen tarvetta. Kansallisten strategioiden tukeminen saattaa lisäksi edellyttää tehokkaampaa kansainvälistä tukea. Kansainvälisen talouspolitiikan tarve korostaa vahvaa johdonmukaisuutta kaupan, rahoituksen ja monenvälisesti neuvoteltujen ympäristöä ja kuluttajansuojaa koskevien standardien ja työnperusnormien aloilla. Euroopan unionilla on kehitysmaiden merkittävimpänä kauppakumppanina ja suurimpana rahoittajana keskeinen asema näiden alojen johdonmukaisuuden vahvistamisessa kansainvälisesti ja yhteisön tasolla. 22 3. 4. Yksityisen sektorin kehityksen edistäminen tuki, Yksityinen sektori on kasvun veturi, huomattava työllistäjä ja tulojen lähde. Se on myös kehitysprosessin avaintekijä ja kumppani. Komission strategiassa yhdistyvät ja jonka makrotason investointiympäristöä, keskitason rahoitustuki ja mikrotason tuki liikeyritysten kilpailukyvyn kasvattamiseksi. Yksityisen sektorin järjestöjen kuuleminen ja niiden valmiuksien vahvistaminen on olennainen osa tätä toimintamallia. l tai muu kuin rahoitustuki liiketoiminta- tarkoituksena parantaa on tai auttaa maa- toteuttamiseksi Toimintamallinsa aluekohtaisten komissio toimintamallien laatimisessa, joissa painotetaan taloudellisia ja kyseisten maiden elinten uudistuksia, mutta otetaan huomioon myös keski- ja mikrotason tuki. Siinä tarjotaan kysyntään perustuvia joiden tarkoituksena on kasvattaa yritysten kilpailukykyä ja vahvistaa yksityisen sektorin ja muiden kuin rahoituksesta vastaavien välittäjien toimintaa. Edistääkseen sisäisiä yhteistyötä investointeja ylittävää taloudellista ja investointiyhteistyötä ja suosii investointien jatkuvuutta ja kestävyyttä sekä kumppanuuden edistämistä yritysten välisen yhteistyön käynnistäjänä. tai kustannusten kohdistamisvälineitä, komissio tukee rajat Yhteisön tukea yksityisen sektorin kehitykselle on vahvistettava, ja siinä on keskityttävä paremmin köyhyyden vähentämiseen erityisesti kiinnittämällä enemmän huomiota paikalliseen kehitykseen ja köyhien tarpeisiin soveltuvien palvelujen kehittämiseen. Erityishuomiota ja keskisuurten yritysten erityistarpeisiin ja kestävän rahoitusalan kehittämiseen. kiinnitettävä mikroyritysten, pienten on 3. 5. Kiireellisen avun, kunnostamisen ja kehityksen liittäminen toisiinsa ja luonnonmullistukset Poliittiset kriisit tekevät kestävää kehitystä koskevista ja alakohtaisista toimintamalleista käyttökelvottomia. Näissä tilanteissa humanitaarinen apu on usein kyseisillä alueilla ainoa huomattava yhteisön ja muiden rahoittajien rahoituksen muoto. Euroopan yhteisön humanitaarinen toimisto (ECHO) joutuu yhä useammin rahoittamaan konfliktinjälkeisiä ohjelmia myöntämänsä kiireellisen avun lisäksi, koska muita riittävän joustavia ja nopeita välineitä ei ole. I Komissio esittää pian tiedonannon tästä kiireellisen avun ja kehityksen välisestä yhteydestä. Toiminnan tavoitteet ovat: (1) kehittää kansallisella ja alueellisella tasolla strategioita, joissa otetaan huomioon kriisien ja sodanjälkeisten tilanteiden dynaaminen luonne, 2) varmistaa, että komissio ja jäsenvaltiot hyödyntävät parhaalla mahdollisella tavalla olemassa olevia analysoinnin valmiuksia ja välineitä ja (3) järjestää komission eri yksiköt niin, että nopea toiminta, oikea-aikainen suunnittelu ja sujuva täytäntöönpano ovat mahdollisia. 23 ja komission on ECHO aikoo suunnata toiminnan perustehtäväänsä uudelleen, mietittävä, miten se voisi paremmin käsitellä kriisinjälkeisiä tilanteita. Erityisiä rahoituksellisia määräyksiä on tämän osalta vahvistettu esimerkiksi AKT-maiden ja EY:n välisessä uudessa kumppanuussopimuksessa konflikteista kärsineiden maiden erityisvaikeuksien huomioon ottamiseksi maiden rahoitustarpeita arvioitaessa14. 4. KESKEISET TOIMET 4. 1. Yhteisön toimien yhtenäistetty rakenneI Yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikasta tulisi näkyvämpää ja yhtenäisempää, jos siihen sisällytettäisiin kehitysohjelmien yhtenäinen viitekehys ja eri maantieteellisiä alueita koskevat alueiden erityisolosuhteet. Tällaisessa viitekehyksessä on edistettävä kehitysapukomitean vahvistamia parhaita käytäntöjä. samalla huomioitaisiin eri maiden ja toimintamallit ja Yhteisön toimien yhtenäistetty rakenne Keskeinen tavoite: köyhyyden vähentäminen Perustamissopimuksesta johdetut strategiset alatS A Kestävä kehitys, erityisesti oikeudenmukaista kasvua, investointeja työllisyyttä sekä yhteiskunnallista ja inhimillistä kehitystä tukemalla B Yhdentäminen maailmantalouteen, myös tukemalla alueellista yhteistyötä ja yhdentymistä C Köyhyyden torjunta D emokratia, ihmisoikeudet, lain noudattaminen sekä tarpeen mukaan rauhan edistäminen ja konfliktien estäminen. Pääperiaatteet (mainstreaming) 1 Köyhyyttä vähentävä vaikutus 2 3 4 Tuki instituutioiden kehityksen ja toimintakyvyn vahvistamiselle Sukupuolten tasa-arvo Ympäristön ja luonnonvarojen kestävä hallinta ja käyttö Taloudellisten, yhteiskunnallisten, poliittisten ja kulttuuristen 5 oikeuksien vahvistaminen (cid:1) Toimintatasot Maailmanlaajuinen, alueellinen ja kansallinen taso sekä paikallistaso (cid:1) Kumppanit ja toimijat (julkinen sektori, yksityinen sektori, kansalaisyhteiskunt) 14 tehokkaita Uuden AKT-maiden ja EY:n välisen sopimuksen mukaan hätävaiheen jälkeisillä toimilla, joissa hätävaiheesta käytetään kehitysvaiheeseen, edistettävä kärsimään joutuneiden väestönosien sosioekonomista sopeutumista, poistettava kriisin aiheuttaneet tekijät siinä määrin, kun se on mahdollista ja vahvistettava elimiä ja paikallisten ja kansallisten toimijoiden tehtävän omaksumista kestävän kehityspolitiikan laadinnassa. joustavia mekanismeja, helpotettava siirtymää on ja 24 Tätä viitekehystä olisi käytettävä maiden strategioita ja suunnittelua ohjaavina suuntaviivoina. Viitekehyksen soveltaminen on sovitettava kumppanimaiden yksilöllisiin olosuhteisiin ja erityistilanteisiin, ja se voi muokkautua toiminnan myötä. Maakohtaisen toiminnan tasolla käytävä vuoropuhelu on ratkaisevassa asemassa valittaessa maan erityispiirteiden mukaista toimintatapaa. Sen tulisi lisäksi tukea yhteisön ja jäsenvaltioiden välistä työnjakoa koskevaa päätöksentekoa. 4. 2. Eriyttämisen tarpeellisuus Aluekohtaisen lähestymistavan ja useiden maaryhmien kumppanuuksien pitäisi pikemminkin edistää kuin jarruttaa kehitysyhteistyötoimien yhdenmukaistamista. Nämä kumppanuussuhteet muodostavat hyödyllisen viitekehyksen poliittiselle, taloudelliselle, yhteiskunnalliselle ja ympäristöpolitiikkaa koskevalle vuoropuhelulle. Tässä mielessä ne varmistavat, että kumppanimaiden monimuotoisuus voidaan ottaa huomioon ja että yhteisön toimien lisäarvo voidaan määritellä tapauskohtaisesti. Yhteisön kehitysstrategiat on eriytettävä lukuisten sosioekonomisten indikaattoreiden avulla kunkin kumppanimaan kehitystason ja sen maailmantalouteen yhdentämisen asteen sekä taloudelliset, sosiaaliset ja köyhyysindikaattorit huomioon ottaen. Lisäksi niiden alojen määrittelyn, joihin yhteisö voi keskittyä, on perustuttava muiden rahoittajien kanssa niiden toimintamalleista ja erityistoimista käytävään vuoropuheluun. Tässä vuoropuhelussa yhteisön on selvästi todettava, ettei se voi toimia kaikilla aloilla. 4. 3. Yhteisön kehitysavun ensisijaiset toimet Yhteisön kehitysavun painopistealueiden uudelleen suuntaaminen on tarpeen, ja sitä jo korostettiin 2. 3 kohdassa mainituissa arvioinneissa. Yhteisön on vähennettävä kehitysyhteistyön toimiaan ja toimittava tehokkaammin laajemman vaikutuksen takaamiseksi. Yhteisön on erityisesti päätettävä, mille kehitysyhteistyön aloille sen on henkilöresurssit. Uudelleen suuntaamisen on perustuttava kahteen pääasialliseen perusteeseen: valittujen toiminta-alojen on ensinnäkin edistettävä köyhyyden vähentämisen tavoitetta ja kestävää kehitystä ja toiseksi yhteisön toiminnan on tuotava näille aloille lisäarvoa, jota käsiteltiin kohdassa 2. 4. toimipisteiden edustustojen keskitettävä ja Valittujen alojen tulisi liittyä toisiinsa ja olla toisiaan tukevia siten, että yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikan sisäinen johdonmukaisuus voidaan säilyttää ja sen vaikutusta lisätä. Samalla alojen valikoiman on pysyttävä riittävän laajana, jotta kunkin maan tarpeisiin ja kehitysstrategiaan sovellettujen toimien toteuttaminen on mahdollista. Tämä voidaan kuitenkin saavuttaa ilman yhteisön suoraa osallistumista jollain tietyllä alalla. Yhteensovittamista, yhteisrahoitusta ja tehtävien jakoa on edistettävä, ja työnjaon on tapahduttava maiden tasolla. Komission kehitysyhteistyön henkilresurssit keskitetään mainituille aloille sekä laaja-alaisten periaatteiden edellyttämille aloille. Muilla alueilla yhteisö voi jatkaa hankkeiden rahoitusta, mutta lähinnä kumppaneina toimivien rahoittajien tai laitosten aloitteita tukemalla. Tämä on toimien yhteensovittamisen ja täydentävyyden perusta. 25 Alakohtainen keskittyminen on sisällytettävä täysin yhteisön ohjelmiin neljän vuoden kuluessa ottaen huomioon ohjelmien laatimiseen tarvittavan ajan. Keskittymisen ulkopuolelle jäävillä aloilla yhteisön on vahvistettava valmiuksiaan muiden rahoittajien ohjelmien tukemiseksi. Yhteisön ehdotetaan keskittävän kehitysyhteistyönsä esitettäville ensisijaisille aloille. Alat eivät ole arvojärjestyksessä, vaan ensisijaisia aloja olisi pikemminkin pidettävä toisistaan riippuvaisina. seuraavassa 1. Kauppa ja kehitys, myös kauppa- ja investiointipolitiikan kehittäminen, avustaminen monenväliseen markkinoille yhdentymisessä, sekä kauppaan liittyvä tekninen apu ja tuki kaupan ja yksityisen sektorin kilpailukyvyn lisäämiseksi kauppajärjestelmään maailmanlaajuisille ja Kehitys ei ole kestävää ilman yhdentymistä maailmantalouteen joko suoraan tai alueellisten kauppasopimusten kautta. Kauppa on keskeinen kasvutekijä ja vaurauden luoja kaikissa valtioissa. Kauppa on yksinään riittämätön edistämään kehitystä, joka riippuu myös vaurauden jakautumisesta, mutta se on kuitenkin välttämätön edellytys köyhyyden pysyväksi vähentämiseksi. Euroopan yhteisöllä on yksinomainen toimivalta kauppapolitiikassa. Yhteisö on kehitysmaiden merkittävin kauppakumppani. Toimivaltansa perusteella yhteisöllä on sisällyttämisessä keskeinen jotta kehitysyhteistyöpolitiikkaansa. Tämä on tapahduttava yhteisön tasolla, Euroopan unioni voi menestyksekkäästi yhdistää kaupan ja tuen. ulottuvuuden kaupan asema 2. Alueellinen yhdentyminen ja yhteistyö sekä yhteiskunnallisten ja ympäristöongelmien käsittely rajat ylittävien taloudellisten, Alueellinen yhdentyminen on kestävän kehityksen keskeinen tekijä kaikilla alueilla. Monet kehitysmaat ovat edistäneet alueellista yhdentymistä keinona taloutensa yhdentämisessä maailmantalouteen. Alueellisessa yhdentymisessä on myös suoraan köyhyyden vähentämiseen ja kestävään kehitykseen liittyviä näkökohtia. Se vahvistaa valtioiden elimiä ja valmiuksia ja on ainoa tehokas tapa rajat ylittävien ongelmien ratkaisemiseksi. Alueellisesta yhdentymisestä on lisäksi eri puolilla maailmaa muodostunut tehokkain keino konfliktien ehkäisemiseksi ja ratkaisemiseksi. Yhteisössä saadut kokemukset puoltavat sen aktiivista ja johtavaa asemaa tällä alalla. Tämä ei tarkoita sitä, että komission esimerkistä voi tai täytyy yksiselitteisesti ottaa mallia muualla maailmassa. Muilla kansainvälisillä toimijoilla ei kuitenkaan ole käytettävissä yhtä monia keinoja tuen toimittamisessa ja alueellisen yhdentymisen edistämiseksi vuoropuhelun, kauppasuhteiden ja yhteisön kehitysyhteistyön alueellista ulottuvuutta voidaan yhä lisätä. Tämä pätee kaikkiin tässä mainittuihin yhteisön kehitysyhteistyön ensisijaisiin aloihin. tukemiseksi yhteisöllä. Poliittisen kuin ja 26 3. Sellaisten makrotalouspolitiikkojen tukeminen, vähentämisen strategioihin, koulutuksen) alakohtaiset ohjelmat erityisesti joilla on selvä yhteys köyhyyden ja (terveydenhoidon sosiaalialojen Kaupan avulla lisääntyvän talouskasvun on edistettävä köyhyyden vähentämistä edistäen. Näin voi tulot jakautuvat tasaisesti. Monissa kehitysmaissa vain väestön pieni osa hyötyy talouskasvun eduista. Erittäin epätasainen tulojen jakautuminen voi lisäksi estää kansallista talouskasvua, koska se tukahduttaa kotimaisen kysynnän. tapahtua ainoastaan takaamalla, että kaupasta saadut tasaisen politiikka jakautumisen ohella makrotaloudellinen terveyden ja koulutuksen aloilla, Tulojen on avainasemassa, sillä se takaa kestävien ja saatavilla olevien yhteiskunnan palvelujen jotka ovat saannin. Aluekohtaiset ohjelmat köyhyyden vähentämisen keskeisiä aloja, eivät voi muodostua kestäviksi, jollei niiden laadinnassa oteta huomioon niiden makrotaloudellista toimintaympäristöä. Tämän vuoksi ne on alusta alkaen tehokkuuden ja taloudellisuuden vuoksi yhdennettävä makrotaloudelliseen politiikkaan erityisesti kehitysmaissa, joissa suunnitellaan tai joissa on jo käynnissä rakenneuudistuksia. Alakohtaisia terveyden ja koulutuksen ohjelmia on jatkettava tarpeen mukaan myös maissa, joissa makrotaloudellinen uudistus on onnistunut. Makrotaloudellista vakautta edistää poliittiseten päätösten tekeminen alueellisesti, mikä varmistaa rahoituksellisen vakauden, vakaat kauppasuhteet sekä luotettavat viestintä- ja liikenneverkot. asemassa Yhteisö on viimeisten vuosien aikana käyttänyt huomattavasti varoja ja lisännyt merkittävästi asiantuntemustaan kehitysmaiden makrotalouspolitiikan tukemiseksi. Komissio on ollut etualalla makrotalouden ja alakohtaisten politiikkojen suhteita terveydenhoidossa ja koulutuksessa koskevissa keskusteluissa. Nämä alat ovat keskeisessä rahoituskumppanit arvostavat yhteisön tulokseen suuntautuneita pyrkimyksiä talous- ja sosiaalipolitiikan yhdentämiseksi ja yhteiskunnallisten ehtojen kehittämiseksi. Yhteisö on rahoittanut rajat ylittäviä makrotaloudellisia ohjelmia alueellisen talouskasvun ja vakauden edistämiseksi. Kansainvälinen valuuttarahasto ja Maailmanpankki ovat valinneet komission eurooppalaiseksi kumppanikseen kehitysmaiden järjestelyjä koskeviin neuvotteluihin. ment. kehityksessä. Yhteisön kestävässä 4. Liikenne Luotettava ja kestävä liikenne on vaikuttaa keskeisesti yhteiskunnan peruspalvelujen saatavuuteen. Monien kehitysmaiden virallinen ja epävirallinen talous kehittyy tieverkoston kehityksen myötä. Liikenteen alakohtainen politiikka on tarpeen, jotta politiikasta se on tasapainoista yhteiskunnallisten, taloudellisten ja ympäristöön liittyvien vaatimusten kanssa. Useilla maailman alueilla liikenneverkot perustuvat yhä vanhoihin kauppareitteihin. Alueellinen yhdentyminen riippuu siten keskeisesti luotettavan liikenneverkon luomisesta ja ylläpitämisestä. tulee kestävää jotta ja Yhteisön tarjoamat suhteelliset edut liikenteen alalla johtuvat siitä, että se on ollut monta vuotta alan pääasiallinen rahoittaja, ja sille on siten muodostunut kokemuksia ja asiantuntemusta. Äskettäisissä arviointikertomuksissa on myös tunnustettu komission kehitysmaiden liikennealalle myöntävän tuen laatu ja sen tuoman lisäarvo. Yhteisö tarvittavia huomattavia alkuinvestointeja. Tukemalla alueellisen liikennepolitiikan yhdentämistä liikenneverkkojen luomisessa tekemään pystyy lisäksi 27 makrotaloudelliseen ja verotukselliseen uudistukseen yhteisö voi auttaa kehitysmaita takaamaan kestävien liikenneverkkojen edellyttämän säännöllisen ylläpidon. 5. Elintarvikkeiden turvallisuus ja maaseudun kehitysstrategiat Terveyden ja koulutuksen ohella elintarvikkeiden turvallisuus on keskeinen osa köyhyyden vähentämisen strategiaa. Elintarvikkeiden turvallisuus koskettaa suoraan suurinta osaa kehitysmaiden maaseutualueilla elävistä köyhistä. Johdonmukainen elintarviketurvaa koskeva politiikka vähentää elintarvikeavun tarvetta ja takaa sen, että huomattavia ympäristövaurioita aiheuttanut kamppailu ruuan riittävyydestä vähenee. Toisin kuin elintarvikeapu elintarvikkeiden turvallisuus on liitettävä osaksi laajempaa maaseudun viitekehystä. Elintarvikkeiden turvallisuus voidaan taata ainoastaan yhdentämällä tällaiseen viitekehykseen taloudelliset, näkökohdat. Elintarvikkeiden turvallisuudella on lisäksi tärkeä alueellinen erityispiirre, sillä se voidaan usein taata vain alueellisten tuotanto- ja jakeluverkostojen kautta eikä kansallisten verkostojen kautta. Elintarvikkeiden turvallisuus on ensimmäisten seikkojen joukossa, jotka otetaan huomioon siirryttäessä humanitaarisesta avusta ja katastrofiavusta pitkäkestoiseen kehityksen edistämiseen. ympäristöön liittyvät kehittämisen sukupuoleen sosiaaliset, kestävän ja Yhteisöllä on tällä alalla suhteellisia etuja, kuten tarvittavat varat, elintarvikkeiden turvallisuuden merkitys humanitaarisessa avussa, kunnostuksessa ja kehityksessä sekä yhteisön kokemus tällä alalla ja alan pitkäkestoisessa tutkimuksessa ja joiden kehitysyhteistyössä. Yhteisö on ollut yksi alan keskeisistä rahoittajista, tarkoituksena alueellisen lähestymistavan kautta, joka sisältää ostot kehitysmaiden alueellisilta markkinoilta. elintarvikkeiden turvallisuuden edistäminen on 6. Kansallisten elinten ja valmiuksien vahvistaminen, hyvä hallintotapa ja oikeusvaltio On yleisesti tiedossa, että kansallisten elinten toimintakyvyn ja valvonnan puute julkisten varojen käytössä estävät olennaisesti kestävää kehitystä. Toimivia pitkäkestoiseen suunnitteluun kykeneviä elimiä tarvitaan kaikilla edellä esitellyillä aloilla, jotta kehitysapu tuottaa toivotut tulokset. Näitä tuloksia ei voida arvioida ilman kansallisia kaikista pystyvät näkökulmista. Kansallisten elinten vahvistamisen on siten kuuluttava köyhyyden torjunnan keskeisiin toimiin. Yhteiskunnan rauhan ja vakauden sekä talouskasvun takaamisen keskeisiä tekijöitä ovat hyvä hallintotapa ja oikeusvaltion periaatteiden noudattaminen. Kehitysmaiden neuvottelutaitojaan kansainvälisissä esimerkiksi talouspolitiikkaa, kauppaa, yhteiskunnallisia asioita ja ympäristönsuojelua käsittelevissä foorumeissa. analysoimaan kehitettävä köyhyyttä elimiä, lisäksi jotka on sekä ALA ja MEDA -asetuksissa, Tacis Yhteistyö tällä alalla ilmenee äskettäin tehdyissä AKT-maiden ja EY:n välisessä sopimuksessa, ja Obnova -ohjelmien yhteistyössä ihmisoikeuksia koskevan asetuksen kaltaisissa välineissä. Yhteistyön ensisijaisilla aloilla otetaan huomioon myös EU:n yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan arvot. Komissio ehdottaa siksi omien ongelmien ratkaisussa tarvittavien keinojen vahvistamista tehostamalla samanaikaisesti yhteistyötä muiden rahoittajien kanssa. * * * 28 lain ja hallintotapa, Toiminta-alueiden pääperiaatteita noudattaminen, vaikutus köyhyyden vähentämiseen, valmiuksien kehittäminen, sukupuolten tasa-arvo ja ympäristö)15 sovelletaan näihin kaikkiin aloihin, ja ne sisällytetään kaikkkeen yhteisön politiikkaan. ihmisoikeudet elinten ja (hyvä Lisäksi humanitaarinen apu on edelleen keskeinen väline komission pyrkiessä reagoimaan nopeasti humanitaarisiin kriiseihin kaikkialla maailmassa. 5. KUMPPANUUDET 5. 1. Oman kehitysprosessin hallinta ja osallistuminen Kumppanimaiden kanssa käytävän vuoropuhelun laatu on menestyksekkään kehityspolitiikan edellytys. Kumppanuus, väestön oman kehitysprosessin hallinta, elinten ja hallinnollisten valmiuksien sekä henkilöresurssien vahvistaminen, ulkoisesta sosiaalisten toimijoiden sekä kansalaisyhteiskunnan edustajien osallistuminen ja rahoittajien välinen yhteensovittaminen ovat kaikki periaatteita, joista rahoittajat ovat nyt laajalti yhtä mieltä. riippuvuuden vähentäminen, taloudellisten ja avusta uusia edellyttää periaatteiden toteuttaminen yksityiskohtaisia Näiden menettelysääntöjä ja menettelyjen ja käytäntöjen perusteellista muuttamista. Poliittisesti perusta on vuodesta 1995 lähtien yhteisön ulkopuolisten maiden kanssa tehtyihin sopimuksiin järjestelmällisesti sisällytettyjen olennaisten periaatteiden (ihmisoikeuksien kunnioittamisen, demokratian periaatteiden ja oikeusvaltion) noudattamisessa. Lisäksi on edistettävä hyvää hallintotapaa, johon kuuluu erityisesti molemminpuolinen sitoumus varmistaa kehitykseen varattujen varojen avoin ja vastuullinen hallinta sekä korruption ennaltaehkäisy ja torjunta. 16 5. 2. Kansalaisyhteiskunnan kanssa toimiminen pitää yhtenä kansalaisyhteiskuntaa Komissio kehitysyhteistyöpolitiikkansa keskeisistä tukipilareista. Tiivis yhteistyö kansalaisyhteiskunnan kanssa sekä jotta voidaan varmistaa kaikkien kansalaiskunnan edistäminen on olennaista, yhteiskunnan alojen mahdollisimman laaja osallistuminen laajemman tasa-arvon edellytysten luomiseksi, köyhien sisällyttämiseksi talouskasvun edunsaajiin ja yhteiskunnan demokraattisen rakenteen vahvistamiseksi. Tämä lähestymistapa on pantava täytäntöön kunnioittaen samalla valtion, hajautettujen paikallisviranomaisten ja yksityisen sektorin monia toisiaan täydentäviä tehtäviä. o ja ihmisoikeusjärjestöjen Komissio toimii yhteistyössä lukuisten kansalaisyhteiskunnan toimijoiden kanssa, kuten järjestöjen, naisasiainliikkeiden, nuorisojärjestöjen, lastensuojelujärjestöjen, ympäristöliikkeiden, rakenteiden maanviljelyjärjestöjen, tai (kansalaisjärjestöt, tiedotusvälineiden kanssa. Kansalaisyhteiskunnan kumppanien valinta perustuu toimivaltuuksiin, niiden tukevien kulttuurijärjestöjen kauppaliittojen, ja tutkimuslaitokset), ruohonjuuritason kansalaisten -virastojen, tarpeisiin, koulutus- kehitystä erityisiin kykyihin vastata 15 16 Ympäristöasioiden yhdentämistä on hiljattain kuvattu esimerkiksi tiedonannossa KOM (1999)499 AKT-maiden ja EY:n välinen uusi kumppanuusopimus on hyvä esimerkki innovatiivisista lähestymistavoista. tämänsuuntaisista 29 demokraattiseen luonteeseen, toimintojen ja hallinnoinnin avoimuuteen sekä niiden kykyyn vahvistaa kansalaisyhteiskuntaa kumppanimaissa. EY:n Tulevaisuudessa edelleen kansalaisyhteiskuntaa ja lisäämään kansalaisyhteiskunnan toimijoiden osallistumista yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikkaan. Tähän kuuluu seuraavien alojen menetelmien ja viitekehysten määritteleminen: vahvistamaan politiikalla pyritään • kansalaisyhteiskunnan toimijoiden tiedottaminen, niiden kuuleminen ja vuoropuhelu kehityspolitiikkaa ja -strategioita laadittaessaI • kansalaisyhteiskunnan toimijoiden valmiuksien vahvistaminen • kansalaisyhteiskunnan toimijoiden ottaminen mukaan yhteistyöohjelmien suunnitteluun ja toteuttamiseen • hajautettu yhteistyö, jossa paikallistason toimijat ovat suoraan vastuussa kehitysyhteistyöohjelmien laatimisesta ja toteuttamisesta. 5. 3. Täydentävyyden lisääminen alakohtaisuuden avulla politiikoissa ja Euroopan kannustetaan. Kansallisissa Euroopan unionin eri alojen politiikan määrittelyä ja kansallisten eri alojen politiikan tukemista unionin lähestymistapojen mukaisesti siirtymistä hanketuesta alakohtaisiin ohjelmiin on nopeutettava. Tämä lähestymistapa helpottaa kumppanimaiden oman kehityksen hallintaa, rahoittajien koordinointia, menettelytapojen yhdenmukaistamista, edistää rahoitustuen suurempaa tehokkuutta ja antaa yleiskuvan kunkin alan ongelmista. Tätä prosessia on johdettava hallitusti takaamalla tuetuille aloille annettavien varojen tehokkaan lisäämisen, julkisen rahoituksen moitteettoman hoidon ja kansallisen itsemääräämisoikeuden kunnioittamisen. Tämä helpottaa talousarvion suoran tuen käyttämistä siellä, missä alan kumppanuus ja valmiudet ovat tarpeeksi kehittyneitä, ja edustaa enemmän tulokseen suuntautunutta tukea. Lähestymistapa edellyttää politiikkaa koskevaa kattavaa vuoropuhelua erityisaloilla, valmiuksien kehittämistä, johdonmukaisuutta ja yhteyksiä makrotalouden tukeen. Lisäksi yhteisön toimien keskittäminen eri alojen politiikassa ja ohjelmissa lisäisi täydentävyyttä, helpottaisi yhteensovittamista ja toimintojen yhteisrahoitusta muiden rahoittajien kanssa. Tällaisella uudistuksella olisi joukko seurauksia erityisesti sidotun avun purkamiseen liittyvissä kysymyksissä. Kattava kehityksen puiteohjelma ja Maailmanpankin nyttemmin laatimat köyhyyden vähentämistä koskevat strategia-asiakirjat, joiden tarkoituksena on tarjota malli kestävän köyhyyden kehityksen strategioihin ja rahoittajien toimintamalleihin, muodostavat soveltuvat viitekehykset tehokkaan täydentävyyden ja työnjaon kehittämiseksi. sisällyttämiseksi vähentämisen kansallisiin tavoitteen Komissio tekee aloitteen jäsenvaltioiden toimien yhteensovittamisesta ja edistää erityisesti ohjelmien laatimista aloilla, joilla siitä on suhteellista etua, sekä kohdassa 4. 3 mainituilla ensisijaisilla aloilla. 30 6. TÄYTÄNTÖÖNPANO 6. 1. Tehokkuuden parantaminen hallinnollisen uudistuksen kautta Yhteisön tuen hallinnoinnin tarkistusta ollaan paraikaa valmistelemassa 1. maaliskuuta hyväksytyn valkoisen kirjan periaatteiden mukaisesti. Keskusteltavana olevat uudistukset kattavat: • kehitysyhteistyön hankkeiden hallinnon liittämisen uuteen jakojärjestelmään, jonka laadinnan, talousarviomenettelyjen, arvioinnin ja palautteen selkeän yhteyden takaaminen seuraavaa ohjelmakautta silmällä pitäen toimintakykyä vahvistetaan ohjelmien sekä perinpohjaisen lähestymistavan ensisijaisten • ohjelmointiavun politiikan painopistealueiden mukaisesti. Monivuotista ja tavoitteiden ohjelmointiapua vahvistetaan asianmukaisen politiikan ja yhteisön välineet sisältävien toimintamallien valikoiman löytämiseksi kullekin maalle tai alueelle. Tässä kanssa. Ohjelmointitoiminnan johdonmukaisuutta ja laatua valvoo alueiden välinen laadun tukiryhmä. edunsaajamaiden tarkistamisen vuoropuhelu huomioon otetaan • hankkeiden hallinnan laajemman ulkomaiden jos olosuhteet sen sallivat, edunsaajamaiden viranomaisille. edustustoille ja, Komission kumppanimaissa olevien edustustojen tehtäviä mukautetaan tämän laajan verkoston käytön maksimoimiseksi sen kentältä saamien kokemusten hyödyntämiseksi. hajauttamisen komission 6. 2. Politiikan paremman suuntaamisen, hallinnoinnin ja valvontarakenteiden tarpeellisuus Parlamentin ja jäsenvaltioiden harjoittamaa yhteisön kehitysyhteistyöohjelmien valvontaa ja ohjausta on parannettava. Näiden tehtävien keskittäminen strategiaa ja johdonmukaisuutta koskeviin kysymyksiin voisi tehostaa ja keventää hallinnointia ja auttaa samalla kehitysyhteistyöohjelmia keskittymään ensisijaisiin tavoitteisiinsa. Neuvoston työryhmien ja komiteoiden tehtävän on erityisesti suuntauduttava politiikan suuntaviivoihin, yksittäisten maiden ja alueiden strategioiden ajoittaiseen joita koskevien kansainvälisten keskustelujen tarkastamiseen ja kysymyksiin, yhteydessä tarvitaan eurooppalaista yhteensovittamista. Tämä edellyttää pysyvän että hallintoa koskevia määräyksiä ohjelmointijärjestelmän yhteydessä saattamiseksi määräaikoja loppuun mukautetaan noudattaen17. strategisten arviointien sitä, Tämä edellyttää myös sitä, että yksittäisten hankkeiden hyväksyntään käytetään vähemmän aikaa pitäen kuitenkin samalla yllä täysin avointa kuulemisjärjestelmää politiikkaa koskevista kysymyksistä ja ohjelman toteutustavasta säännöllisestä jälkiarvioinnista. 17 Tätä kysymystä käsiteltiin uuteen AKT-maiden ja EY:n väliseen kumppanusssopimukseen liitetyssä neuvoston ja komission julkilausumassa. 31 Komissio esittää tätä tiedonantoa täydentävät maakohtaiset strategia-asiakirjat EY:n ja kehitysyhteistyön tarkistavaksi välineeksi pääasialliseksi hallinnoivaksi ohjaavaksi, ohjelmien 6. 3. Kehitysavun vaikutusten tehostaminen Yhteisön kehitysyhteistyövälineet on sovitettava kumppanimaiden tarpeisiin ja valmiuksiin. Konflikteista kärsivien tai ”poliittisesti herkkien” maiden lukumäärän viimeaikainen kasvu vaatii asianmukaisten interventiomenetelmien kehittämistä. Tähän liittyy toisaalta se, että kiireellisen avun, kunnostamisen ja kehitystoimien välinen tarvittava johdonmukaisuus taataan, ja toisaalta se, että kyseisiä väestöjä varten kehitetään suoran tuen menetelmiä kiinnittämällä erityishuomiota kaikkein alttiimpiin väestönosiin. Valikoivuutta on lisättävä ohjelmia toteutettaessa ja tukia kohdennettaessa kullekin alueelle varattujen määrärahojen mukaisesti. Tämä tarkoittaa, että rahoituksen yleisestä suunnittelusta lähtien varoja ei kohdenneta ainoastaan tarpeen vaan myös maiden politiikan uudistuksina ja tuloksina arvioidun suorituskyvyn mukaan. Valtioiden elinten vahvistamista koskevilla pyrkimyksillä olisi lisättävä rahoituksen julkisuutta kumppanimaissa. ennalta sen, Yhteisön on jatkettava tukipolitiikkansa ehdollisuuden uudelleen tutkimista, sillä sitä ei enää sovelleta ainoastaan maksutaseen tukeen vaan myös muihin tukimuotoihin. joihin Tässä yhteydessä maksuehdot eivät enää liity vain niihin toimenpiteisiin, hallitukset ovat joita ryhtyneet, vaan pikemminkin saavutettuihin tuloksiin, arvioidaan perusteella. Tämä mahdollistaisi jätettäisiin enemmän toimintavaraa halutun vaikutuksen aikaansaamiseksi käytettävien tapojen ja keinojen osalta, ja sen, että oman kehitysprosessin hallinnalle voidaan antaa todellista merkitystä. Tämä olisi yhdenmukaista varojen uuden kohdennusmenetelmän käyttöönoton kanssa, ja siihen liittyisi näin ollen siirtymä katkonaisesta ”stop-go” -maksujärjestelmästä (annetaanko tukea vai ei) jossa saavutettuihin tuloksiin liittyy maksutaso eikä kokonaismäärä. jatkuvaan järjestelmään (kuinka paljon tukea annetaan), hyväksyttyjen että maille vaikutusindikaattorien Kehitysapuvälineiden hajanaisuuteen on puututtava. Jokaisella ohjelmalla on oma oikeusperustansa, omat menettelynsä ja omat tuen myöntämisperusteensa (yhteisön käytettävissä olevat määrärahat jakautuvat yli 60 eri budjettikohtaan, joiden lisäksi talousarvion ulkopuolelle jäävät Euroopan kehitysrahaston EKR:n määrärahat). Tämä hajanaisuus ei helpota sen enempää kehitysyhteistyöohjelmien moitteetonta hallinnointia kuin johdonmukaisuuttakaan. Siksi olisi suotavaa yhdenmukaistaa rahoitusvälineiden käyttöä alkaen EKR:n sisällyttämisestä yhteisön talousarvioon ja samalla vähentäen nykyisiä budjettikohtia ja ryhmitellen niitä uudelleen eräiden keskeisten aiheiden ympärille. Mahdollisuutta rahoittaa osa hallintokustannuksista yhteistyöohjelmille myönnetyistä toimintamäärärahoista, kuten muidenkin rahoittajien kohdalla, on harkittava varainhoitoasetuksen tarkistamisen yhteydessä. Ministerineuvoston vuonna 1998 hyväksymien suuntaviivojen perusteella Euroopan yhteisön ja kumppanimaissa olevien jäsenvaltioiden edustajien väliset suhteet on tutkittava uudelleen läheisempien yhteyksien varmistamiseksi ja tehokkaiden ja säännöllisten yhteensovittamis- ja yhteistyömekanismien käyttöönottamiseksi. 32 6. 4. Sisäisen valvonnan tehostaminen liian Tämänhetkisten, sisäisten valvontamenetelmien riittämättömyys mainitaan useimmissa arviointikertomuksissa. Valvontatoimien ja ennalta tarvittavien hyväksymisten määrän moninkertaistuminen vähentää kyseisten yksiköiden vastuuta ja johtaa niiden heikkenemiseen. tungettelevien tehottomien ja melko edeltävällä siirtymäajalla valvojat Uudistusta koskevan valkoisen kirjan mukaisesti uuden varainhoitoasetuksen edelleen voimaantuloa keskitetysti, mutta valvonta siirtyy asteittain toimivaltaisille pääosastoille. Tämän jälkeen ennakkoarviointimenettely lopetetaan ja valvonta siirretään toimivaltaisten pääosastojen soveltuville yksiköille. Valvojat ovat hajauttamisen myötä lähempänä valvottuja hajautettuja toimintoja, mikä lisää varainhoidon ja varainhoidon valvonnan tehokkuutta ja kannattavuutta sekä takaa myös selkeämmän vastuunjaon. arvioivat hankkeet 6. 5. Valvonnan, arvioinnin ja palautteen tehostaminen uudistusta Komission perustetaan toimintojohtaminen (ABM), jonka yhteydessä tapahtuva valvonta ja arviointitoimien tehokkuuden ja niistä aiheutuvien kustannusten asianmukaiseksi mittaamiseksi antaa olennaista palautetta menettelystä ja edistää toimien selkiyttämistä. valkoisessa koskevassa kirjassa Perustetaan tuloksiin keskittyvät valvontajärjestelmät sekä laadullisen ja määrällisen Indikaattorien avulla todellisen palautteen saamiseksi suorituskyvyn mittarit. kentältä. Valvontaindikaatorien käyttö yleistetään saatujen kokemusten sekä kehitysapukomitean yhteys kansainvälisiin tavoitteisiin. varmistetaan perusteella, tekemän työn jotta tuloksista oppimista Arviointitoimintaa on vahvistettava kannattavuuden parantamiseksi sekä hallinnon ja oppimisen tukemiseksi. Kaikilla yhteisön tukemilla maantieteellisillä alueilla ja arviointien yhdenmukaisemmin uusien kehitysyhteistyöhankkeiden ja -ohjelmien suunnittelussa. Tämä edellyttää edustustoilta ja edunsaajien kanssa käytävästä poliittisesta vuoropuhelusta saatavaa, yksikköjen politiikan suunnittelua ja ohjelmointia koskevaa suoraa palautetta. Lisäksi etukäteen tehtävästä ohjelmien ja hankkeiden arvioinnista on tultava järjestelmällistä arvioinnin ja ohjelmoinnin vahvistamiseksi. järjestelmällisemmin hyödynnettävä on 7. PÄÄTELMÄT Yhteisön on parannettava edelleen kehitysyhteistyöpolitiikkansa vaikutuksia ja laatua koskevissa lähestymistapojaan muuttamalla. Toimintamalleja suuntaviivoissaan sen on: strategiaa ja • paremmin yhdennettävä kehitysyhteistyönsä taloudelliset, kaupalliset ja poliittiset näkökohdat, – vahvistamalla kaupan ja kehityksen välisiä yhteyksiä ja kiinnittämällä erityistä huomiota köyhimpiin maihin ja kannustamalla niiden sujuvaa, asteittaista ja edunmukaista yhdentämistä maailmantalouteen 33 – – suuntaamalla kehityspolitiikkansa köyhyyden vähentämiseen siellä, missä se osoittautuu tarpeelliseksi unionin ulkosuhteiden yleisessä viitekehyksessä hyödyntämällä mahdollisimman olevia tarkoin ulkopolitiikan välineitä ja pyrkimällä järjestelmällisesti mahdollisimman laajaan johdonmukaisuuteen kehitysyhteistyöpolitiikassa ja muissa yhteisön kehitysmaihin vaikuttavissa politiikoissa, esimerkiksi kaupan, maatalouden, kalastuksen, maahanmuuton, tutkimuksen ja teknologisen kehityksen ja ympäristön aloilla käytettävissä yhteisön • lisättävä kiireellisen avun, kunnostamisen ja kehityksen välisiä yhteyksiä jotka ovat alttiille väestönosille erityisesti niillä yhteiskunnallisilla aloilla, olennaisia, • hyväksyttävä yhtenäistetty kehitystä koskeva toimintarakenne ja sovellettava jotka perustuvat alakohtaisen kehitysyhteistyöpolitiikan yhteisiä suuntaviivoja, tässä tiedonannossa vahvistettuihin ensisijaisiin painopistealueisiin, • keskitettävä yleisesti yhteisön toimet pienemmälle joukolle painopistealueita ja ensisijaisia aloja sekä lisättävä talousarvion tukemista ja alakohtaisten ohjelmien laadinnan painoarvoa, • taattava jäsenvaltioiden kahdenvälisten kehitysyhteistyöohjelmien ja alakohtaisten ja käytettävä mahdollisimman paljon ohjelmien parempi edunsaajavaltioiden omia menettelytapoja, johdonmukaisuus • taattava yhteisön parempi kehitysmaita johdonmukaisuus Bretton Woods -järjestelmässä, WTO:ssa, YK:ssa ja lukuisissa muissa standardeja asettavissa järjestöissä, politiikan koskevan kannan • lisättävä EU:n läsnäoloa ja vaikutusta kansainvälisissä foorumeissa, joissa keskustellaan kehitysyhteistyöpolitiikasta. Yhteisön on täytäntöönpanossa tehokkuuttaan: sovellettava toimintaperiaatteita ja lisättävä • laatimalla kumppanuuden, hallinnan periaatteista toiminnalliset päätelmät sekä noudattamalla kansainvälisiä parhaita käytäntöjä, osallistumisen kehityksen oman ja • täsmentämällä varojen myöntämisperusteita painottamalla enemmän tuloksia ja ottamalla mukaan tuen myöntämisen ehdollisuuden, • hajauttamalla tehtäviä, • Reunifying project cycle management, ensuring a clear link between the programming exercise, budget procedures, evaluation and the feed back into the next cycle of programming. • parantamalla valvontaa ja arviointia ja 34 • määrittelemällä uudelleen komission, jäsenvaltioiden ja Euroopan parlamentin asema ohjelmien laadinnassa, jotta ohjelmien laadinta tehostuisi ja siitä tulisi kannattavampaa. Komissio aikoo vähitellen lisätä valmiuksiaan laatia kertomuksia näillä aloilla tehdyistä toimista. luotettavia tilastollisia Komissio aloittaa yhteisön kehitysapua koskevien vuosittaisten kertomusten laatimisen, joiden tulisi vahvistaa muut vaaditut kertomukset. Niiden tarkoituksena on: – – – kertoa sovittujen politiikkojen täytäntöönpanosta laadullisten ja määrällisten mittaperusteiden avulla, sopeuttaa tarvittaessa politiikan painopistealueita ja tavoitteita ja arvioida yhteisön strategisten toimien ensisijaiset painopistealueet. Neuvostoa ja Euroopan parlamenttia kehotetaan yhteistyöhön komission kanssa tämän tiedonannon periaatteiden eteenpäin viemiseksi. * * * 35 LIITE 1 Kehitysmaiden maailmantalouteen yhdentymisen suuntaukset (tavarakauppa) tuonnin laskuun, ja kriisin jälkeisistä vakauttamisohjelmista, Kehitysmaiden kaupan merkitys väheni 1980-luvun alussa. Tämä aiheutui velkakriisistä, joka johti jotka tilapäisesti taloudellista toimintaa. Vuoden 1985 jälkeen kauppa kasvoi kolme kertaa tukahduttivat nopeammin kuin edellisellä vuosikymmenellä. Kehitysmaiden osuus koko maailman viennistä on nykyisin lähes 35 prosenttia ja tuonnista 31 prosenttia. Keskinkertaisen tulotason maat kuitenkin nostavat näitä lukuja. Alhaisen tulotason maat kärsivät velkakriisistä ja niiden kauppavirrat ovat tasaisia tai joissain tapauksissa jopa laskevia. Kaupan osuus bruttokansantuotteesta (%) 50 40 30 20 10 0 1975 1977 1979 1981 1983 1985 1987 1989 1991 1993 1995 1997 :High income :Low income :Middle income Lähde: Maailmanpankki, 1999d. Kehitysmaiden osuus maailmankaupasta Maailman tuonnit Maailman viennit Japoni 6. 4% (253) Muut 23,5% (934) EU 17. 9% (712) kehitysm aat 30,9% (1229) USA 21,2% (843) Japoni 9. 4% (351) Muut 21. 5% (799) EU 19. 7% (732) kehitysma at 33. 0% (1227) USA 16. 3% (607) % (miljardia ecua) lukuun ottamatta EU:n sisäistä kauppaa 36 LIITE 2 EY:N MYÖNTÄMÄ TUKI TUEN KOKONAISMÄÄRÄ 1986–1998 Yhteisön tuki on lisääntynyt huomattavasti viimeisen vuosikymmenen aikana vuoden 1998 4,2 miljardista eurosta, joka sisältää kaikille alueille suunnattavan tuen, vuoden 1998 8,6 miljardiin euroon. Tästä tuesta myönnettiin 6,8 miljardia euroa kehitysmaille ja 1,8 miljardia euroa muille maille. EY:N TUEN ALUEELLINEN JAKAUTUMINEN VUOSINA 1988–1998 1988 (miljoonaa euroa) % 1990 (miljoona a euroa) % % 1998 (miljoon aa euroa) 1998 prosenttei- na kaikesta tuestaa 2899 69. 4 1393 52. 1 2983 43. 6 34. 7 226 159 309 1 - 5. 4 3. 8 7. 4 0. 0 - 582 13. 9 317 222 386 110 - 249 11. 8 8. 3 14. 4 4. 1 - 9. 3 617 485 9. 0 7. 1 1368 20. 0 614 243 534 9. 0 3. 6 7. 8 4176 100 2678 100 6843 100 20 4196 578 3256 1771 8614 7. 2 5. 6 15. 9 7. 1 2. 8 6. 2 79. 4 100 AKT-maat (Etelä-Aasia mukaan lukien) Aasia Latinalainen Amerikka Välimeren alue KIE-maat UIV Kohdentamaton tuki JULKINEN KEHITYSAPU YHTEENSÄ P. m. Julkinen tuki* Yhteensä *Tuki siirtymävaiheen maille (DAC: n määritelmä) Lähde: ODI, 1999 37 LIITE 3 Julkinen kehitysapu edunsaajavaltioiden luokittelun mukaan Julkinen kehitysapu kaikkein vähiten kehittyneille maille Julkinen kehitysapu muille alhaisen tulotason maille Julkinen kehitysapu alemman keskitulo- tason maille Julkinen kehitysapu ylemmän keskitulo- tason maille Julkinen kehitysapu korkean tulotason maille 1986/87 1996/97 1986/87 1996/97 1986/87 1996/97 1986/87 1996/97 1986/87 1996/97 Saksa Itävalta Belgia Tanska Espanja Suomi Ranska Irlanti Italia Luxemburg Alankomaat Portugali Yhdistynyt kuningaskunta Ruotsi EU:n jäsenvaltiot Yhteisön tuki DAC yhteensä 37,4 21,8 64,7 49,6 39,1 56,9 35,3 67,5 60,4 - 42,2 - 44,9 54,0 44,3 51,3 38,1 29,6 21,5 43,7 47,4 21,2 41,0 27,9 66,2 37,6 37,1 39,4 91,6 38,4 41,6 34,2 33,6 31,5 26,1 14,0 19,6 33,9 15,5 30,0 26,3 23,7 23,9 - 29,5 - 34,8 35,8 27,6 24,1 26,9 36,3 35,9 23,5 26,8 26,6 34,8 26,8 17,2 33,2 26,0 27,0 2,8 37,1 28,1 30,6 20,2 31,6 29,4 62,0 13,1 14,7 42,4 11,4 17,0 7,7 14,0 - 20,3 - 10,5 8,7 18,8 22,1 27,9 28,4 35,7 26,0 17,8 45,8 20,3 23,5 9,4 19,3 26,1 21,6 3,9 17,2 24,3 24,2 38,3 29. 7 6,8 1,1 1,5 1,8 2,9 1,6 6,8 1,0 1,7 - 1,9 - 8,1 1,5 4,7 1,8 4,2 5,4 5,9 6,8 8,0 6,4 3,9 6,7 7,2 9,8 10,7 5,7 1,6 7,2 6,0 6,5 7,5 5,1 0,3 1,1 0,1 0,1 0,1 0,1 0. 3 1,0 0,0 0,0 0,0 0,0 14,7 15,0 0,0 0,0 - 6,0 - 1,6 0,1 4,6 - 2,9 0,0 0,1 0,1 6,3 - 0,1 0,0 4,6 - 2,1 38 ANNEX 4 EY:n tuen alakohtainen kohdistaminen Maksusitoumukset 1986 (miljoonaa euroa) (% 1986 kokonais- määrästä) 1998 (miljoonaa euroa) (% 1998 kokonais- määrästä) (rakennesopeutus, Stabex, Ohjelma-apu Sysmin) Elintarvikeapu Humanitaarinen apu Kansalais-järjestöjen tuki Luonnonvarat Muut tuotantoalat Talouden perus- rakenteet ja palvelut, josta liikenne ja tiedonvälitys energia pankki- ja rahoitusala Yhteiskunnan perusrakenteet ja palvelut, josta koulutus terveys ja väestö vesitalous muut sosiaalialat Hallinto ja kansalaisyhteis-kunta Monialaisuus, josta ympäristö sukupuoli maaseudun kehitys muut Alakohtaisesti kohdentamattomat varat YHTEENSÄ 159 655 80 49 163 214 249 130 112 8 86 13 24 49 1 3 89 4 0 7 78 796 2553 6. 2 26. 0 3. 1 1. 9 6. 4 8. 4 9. 8 5. 1 4. 4 0. 3 3. 4 0. 5 0. 9 1. 9 - 0. 1 3. 5 0. 1 0 0. 3 3. 1 31. 2 100 974 690 936 204 437 592 1850 928 434 488 1291 450 313 293 235 525 481 146 13 215 107 632 11. 3 8. 0 10. 9 2. 4 5. 1 6. 9 21. 5 10. 8 5. 0 5. 7 15. 0 5. 2 3. 6 3. 4 2. 7 6. 1 5. 6 1. 7 0. 2 2. 5 1. 2 7. 3 8614 100 Lähde: Overseas Development Institute, The European Community External Cooperation Programmes 1999 39 2000 1800 1600 1400 1200 1000 j 800 600 400 200 0 O hjelm a-apu LIITE 4A EY:n tuen alakohtainen kohdistaminen (maksusitounmukset) 1986 (miljoonaa ecua) 1998 (miljoonaa ecua) Elintarvikeapu apu K ansalaisjärjestöjen tuki H u m anitaarinen Luonnonvarat M uuttuotantoalat perusrakenteetja Y hteiskunnan T alounden palvelut perusrakenteetja H allintoja palvelut kansalaisyhteiskunta M onialaisuus Alakohtaisestikohdenta m atto m at 40 ANNEX 4B EY:n tuen alakohtainen kohdistaminen vuonna 1986 (maksusitoumukset) EY:n tuen alakohtainen kohdistaminen vuonna 1998 (maksusitoumukset) Ohjelma-apu 6% Alakohtaisesti kohdentamattomat 32% Alakohtaisesti kohdentamattomat 7% Monialaisuus 6% Hallinto ja kansalaisyhteiskunta 6% Ohjelma-apu 11% Elintarvikeapu 8% Elintarvikeapu 27% Yhteiskunnan perusrakenteet ja palvelut 15% Monialaisuus 3% Hallinto ja kansalaisyhteiskunta 0,1% Yhteiskunnan perusrakenteet ja palvelut 3% Talounden perusrakenteet ja palvelut 10% Humanitaarinen apu 3% Kansalaisjärjestöjen tuki 2% Luonnonvarat 6% Muut tuotantoalat 8% Talounden perusrakenteet ja palvelut 22% Humanitaarinen apu 11% Kansalaisjärjestöjen tuki 2% Luonnonvarat 5% Muut tuotantoalat 7% 41 ANNEX 5 EU:N KAHDENVÄLISEN AVUN TOIMISTOJEN, EUROOPAN KOMISSION JA MAAILMANPANKIN HENKILÖSTÖ Maa (1995) Itävalta Belgia Tanska Suomi Ranska Saksa Irlanti Italia Alankomaat Portugali Espanja Yhdistynyt kuningaskunta EY (1997) [*] [*] EY/ODI henki- löstön luku- määrä Kahdenvälinen tuki (miljoonaa Yhdysvaltain dollaria) Henkilöstöyksikkö 10 miljoonaa US dollaria kohti 34 360 400 159 3073 3904 45 530 540 157 760 1077 2534 560 514 895 220 6429 4815 88 806 2245 179 816 1670 8658 0. 61 7. 00 4. 47 7. 23 4. 78 8. 11 5. 11 6. 58 2. 41 8. 77 9. 31 6. 45 2. 90 Lähde: Comparative Overview of EU Aid Agencies, ODI/EC DPM - marraskuu 1995 sekä DAC:n kertomukset MAAILMANPANKKI vuoden 1995 tiedot 4. 26 42 i t h o k a i r a l l o d S U a a n o o j l i m 0 1 ä r ä ä m u k u l n ö t s ö l i k n e h ANNEX 5A Henkilöstö EU:n kahdenvälisen avun toimistoissa, Euroopan komissiossa ja Maailmanpankissa 10 9 8 7 6 5 4 3 2 1 0 Itävalta Alanko m aat E Y (1997) Tanska R anska Irlanti Y hdistynytkuningaskunta Italia B elgia S uo mi S aksa P ortugali Espanja 43 ANNEX 6 Lyhenteet AKT Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren valtiot ASEAN Kaakkois-Aasian valtioiden liitto KIE DAC EKR EIP Keski- ja Itä-Euroopan maat kehitysapukomitea Euroopan kehitysrahasto Euroopan investointipankki EuroMed Euroopan ja Välimeren maiden kumppanuus BKTL/cap bruttokansantulo per capita (henkilöä kohti) G 7/8 G 7/8 -ryhmä HIPC-maat voimakkaasti velkaantuneet köyhät maat IFI ILO IMF LDC kansainvälinen rahoituslaitos Kansainvälinen työjärjestö Kansainvälinen valuuttarahasto vähiten kehittynyt maa LIC, LMIC, UMIC, HIC alhaisen tulotason, alemman keskitulotason, ylemmän keskitulotason ja korkean tulotason maat Mercosur Mercado Común del Sur (eteläamerikkalainen alueellinen kauppajärjestö) MFN NGO NIS OECD REPA SA SAARC Stabex Sysmin UN UNDP USD WTO suosituimmuusasemassa oleva valtio kansalaisjärjestö uudet itsenäiset valtiot Taloudellinen yhteistyö- ja kehittämisjärjestö alueellinen talouskumppanuussopimus Etelä-Afrikka Etelä-Aasian alueellisen yhteistyön liitto erityinen Lomén yleissopimuksen mukainen maataloushyödykkeiden vientitulojen vakiinnuttamisväline kaivostuotannon turvaamisen erityinen rahoitusväline (Lomé) Yhdistyneet Kansakunnat Yhdistyneiden Kansakuntien kehitysohjelma Yhdysvaltain dollari Maailman kauppajärjestö 44 Ylemmän keskitulotason maat ja alueet (BKTL/hlö 3036–9385 US dollaria vuonna 1995) Brasilia Chile Cookinsaaret Kroatia Gabon Malesia Korkean tulotason maat ja alueet (BKTL/hlö > 9385 US dollaria vuonna 1995) Aruba Ranskan Polynesia Gibraltar Korean tasavalta Macao Alankomaiden Antillit Uusi Kaledonia Pohjois- Mariaanit Neitsytsaaret (UK) Kehitysapukomitean luettelo tuensaajista – Osa I: kehitysmaat ja -alueet LIITE 7 Vähiten kehittyneet maat Muut alhaisen tulotason maat (BKTL/hlö < 765 US dollaria vuonna 1995) (virallinen kehitysapu) Alemman keskitulotason maat ja alueet (BKTL/hlö 766–3035 US dollaria vuonna 1995) Albania Armenia Azerbaidžan Bosnia ja Hertsegovina Kamerun Kiina Kongon tasavalta Norsunluuran- nikko Georgia Ghana Guyana Honduras Intia Kenia Kirgisian tasavalta Mongolia Nicaragua Nigeria Pakistan Senegal Sri Lanka Tadžikistan Vietnam Zimbabwe Afganistan Angola Bangladesh Benin Bhutan Burkina Faso Burundi Kamputsea Kap Verde Keski-Afrikan tasavalta Tšad Komorit Kongon demokraattinen tasavalta Djibouti Päiväntasaajan Guinea Eritrea Etiopia Gambia Guinea Guinea-Bissau Haiti Kiribati Laos Lesotho Liberia Madagascar Malawi Malediivit Algeria Belize Bolivia Botswana Kolumbia Costa Rica Palaun saaret Palestiinan hallintoalue Panama Papua-Uusi- Guinea Paraguay Peru Kuuba Filippiinit Mauritius Dominica Dominikaanine n tasavalta Itä-Timor Saint Vincent ja Grenadiinit Surinam Mayotte Meksiko Swazimaa Nauru Ecuador Egypti El Salvador Syyria Thaimaa Tokelau Etelä-Afrikka Saint Lucia Trinidad ja Tobago Fidži Grenada Tonga Tunisia Uruguay Anguilla Guatemala Turkmenistan Indonesia Iran Irak Jamaica Jordania Kazakstan Korean tasavalta Libanon Makedonia (entinen Jugoslavian tasavalta) Marshallinsaare t Mikronesian liittovaltio Moldova Antigua ja Barbuda Argentiina Bahrain Uzbekistan Venezuela Wallis ja Futuna Barbados Jugoslavian liittotasavalta Libya Malta Montserrat Oman Saudi-Arabia Seychellit Slovenia Saint Helena Saint Kitts ja Nevis 45 Marokko Namibia Niuesaari Turks- ja Caicossaaret Mali Mauritania Mosambik Myanmar Nepali Nigeria Ruanda Samoa São Tomé ja Príncipe Sierra Leone Salomonsaaret Somalia Sudan Tansania Togo Tuvalu Uganda Vanuatu Jemen Sambia Lähde: DAC, maaliskuu 2000. 46