title: Alueiden komitean lausunto aiheesta "Yhdeksäs ja kymmenes vuosikertomus rakennerahastoista 1997 ja 1998 – EAKR – ESR – EMOTR – KOR"

eurovoc_concepts:
Structural Funds
activity report
regional policy
report

text: C 226/68 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 8. 8. 2000 Alueiden komitean lausunto aiheesta ”Yhdeksäs ja kymmenes vuosikertomus rakennerahastoista 1997 ja 1998 – EAKR – ESR – EMOTR – KOR” (2000/C 226/18) ALUEIDEN KOMITEA, joka ottaa huomioon yhdeksännen vuosikertomuksen rakennerahastoista 1997 – EAKR – ESR – EMOTR – KOR (KOM(1998) 562 lopull. ), ottaa huomioon kymmenennen vuosikertomuksen rakennerahastoista 1998 – EAKR – ESR – EMOTR – KOR (KOM(1999) 467 lopull. ), ottaa huomioon työvaliokuntansa 2. kesäkuuta 1999 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 265 artiklan viidennen kohdan nojalla tekemän päätöksen antaa aiheesta lausunto sekä antaa lausunnon valmistelu valiokunta 1:n ”aluepolitiikka, rakennerahastot, taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus, rajanylittävä ja alueidenvälinen yhteistyö” tehtäväksi, ottaa huomioon valiokunta 1:n helmikuun 2. päivänä 2000 hyväksymän lausuntoluonnoksen CdR 220/99 rev. 3, jonka esittelijä oli Willy Burgeon, hyväksyi 12. ja 13. huhtikuuta 2000 pitämässään 33. täysistunnossa (13. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. 1. Taustaa 1. 1. Tämän lausunnon tarkoitus on kahtalainen. Ensinnä- kin siinä esitellään vuosikertomuksen suuret päälinjaukset, ja toiseksi siinä eritellään vuosien 1997 ja 1998 tilannetta. AK pyrkii omaksumaan analyyttisen lähestymistavan 1. 2. ja käsittelemään mahdollisimman paljon rakennerahastojen toiminnan aikana omaksuttuja strategioita. AK pitää vuotta 1997 vain toteutettujen ja tulevien uudistusten välisenä tuki- pylväänä. 1. 3. Tämän vuoksi lienee hyödyllistä muistuttaa lyhyesti mieliin, millaista poliittista tahtoa ilmaistiin rakennerahastoja perustettaessa (vuonna 1975) ja niitä eri tavoin uudistettaessa vuosina 1984, 1988 ja 1993. Perustaminen 1. 5. Täten perustettiin Euroopan aluekehitysrahasto (EAKR) vuonna 1975. Siitä rahoitettiin aluksi vain aluepolitiikan ministerineuvoston valtiollisten määräämien valtiokohtaisten kiintiöiden perusteella (1). korvauksia toimien 1. 6. Euroopan yhteisö joutui pohtimaan alueellisen lähenty- misen ongelmaa, kun se laajentui vuosina 1972 (Yhdistynyt kuningaskunta, Tanska, Irlanti), 1981 (Kreikka) ja 1986 (Es- panja ja Portugali). Näin heräsi kysymys eri maantieteellisten alueiden välisestä tasapainosta (pohjoinen–etelä, syrjäiset maat), kun otetaan huomioon, että elinkeinoelämän vilkkaus vaihtelee alueittain. Tässä yhteydessä otettiin huomioon myös vaikutukset, jotka johtuvat Saksojen yhdistymisestä ja Euroo- pan unionin tulevasta laajentumisesta Itä-Euroopan maihin (2). 1. 7. Maastrichtin sopimuksen 130 c artiklan mukaan EAKR:n tavoite on ”– – myötävaikuttaa keskeisimmän alueelli- sen epätasapainon poistamiseen yhteisössä osallistumalla kehi- tyksessä jälkeen jääneiden alueiden kehittämiseen ja rakenteel- liseen mukauttamiseen sekä taantuvien teollisuusalueiden uu- distamiseen”. On palattava Rooman sopimukseen ja siinä olevaan 1. 4. lausumaan, jonka mukaan päämääränä on taata talouksien ”– – sopusointuinen kehitys vähentämällä eri alueiden välisiä eroavuuksia ja muita heikommassa asemassa olevien alueiden jälkeenjääneisyyttä”. (1) CRISPin (Centre de recherche et d’information socio-politiques) viikkojulkaisun numeroissa 1605–1606 (1998) julkaistu Luc Vandendorpen artikkeli aiheesta ”Euroopan rakennerahastojen uudistus”, s. 6. (2) CRISPin viikkojulkaisun numeroissa 1605–1606 (1998) julkaistu Luc Vandendorpen artikkeli aiheesta ”Euroopan rakennerahasto- jen uudistus”, s. 7. 8. 8. 2000 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 226/69 Vuoden 1984 uudistus Vuoden 1993 uudistus (3) Komitean käsityksen mukaan uudistuksessa tehtiin 1. 8. kaksi tärkeää muutosta, joista toisen se luokittelee tekniseksi ja toisen poliittiseksi: 1. 11. Vuoden 1993 uudistuksessa vahvistettiin vuoden 1988 uudistuksen periaatteet, kehitettiin kahta niistä sekä otettiin käyttöön uusi käsite. (1) Valtiokohtaiset kiinteämääräiset kiintiöt päätettiin korvata valtiokohtaisilla ohjearvoilla. (2) EAKR:n määrärahoista 20 prosenttia päätettiin myöntää suoraan yhteisön ohjelmille, joista on päätetty Euroopan komission aloitteesta. (1) (1) K e s k i t t ä m i n e n 1. 12. Pidettiin voimassa periaate, jonka mukaan varat keski- tetään unionin epäsuotuisimmille alueille ja toimet kohdenne- taan kuuteen ensisijaiseen tavoitteeseen (1, 2, 3, 4, 5a ja 5b). Eurooppa-neuvosto antoi näin Euroopan komissiolle 1. 9. rahoituskysymyksiä koskevan aloiteoikeuden. Tällä kehityk- sellä aloitettiin Euroopan komission ja jäsenvaltioiden välisen kumppanuuden periaatteen rakentaminen. (2) K u m p p a n u u s Vuoden 1988 uudistus (2) Jotta rakennerahastojen toiminnassa voitaisiin toteut- 1. 10. taa entistä paremmin niille asetetut tavoitteet, niiden käyttöön annettiin vuonna 1988 tehokkaat työvälineet: 1. 13. Kumppanuusperiaate säilytettiin rakennerahastojen hallinnoinnin ytimenä. Uudistuksella vahvistettiin vertikaalista kumppanuutta, koska haluttiin yksinkertaistaa muodollisia menettelyjä, joilla komissio hyväksyy ohjelmat. Lisäksi vahvis- tettiin horisontaalisen kumppanuuden ja työmarkkinaosapuol- ten panoksen tärkeä merkitys. (1) Rakennepolitiikan rahoitusta kaksinkertaistettiin vuosina 1987–1993: menot olivat 15 prosenttia yhteisön menoista vuonna 1988 ja kasvoivat 31 prosenttiin vuonna 1993. (3) A r v i o i n t i (4) (2) Tehtiin tarpeelliset muutokset rakennerahastojen käytön tehostamiseksi: 1. 14. Komitea pitää tätä kehitystä tärkeänä. Rakennerahas- toja koskeviin säännöksiin kirjattiin nimittäin sekä jäsenvaltioi- den että komission velvoite arvioida ohjelmia järjestelmällisesti ennen niiden toteuttamista, toteuttamisen aikana ja sen jälkeen. – – toimien keskittäminen yhteisön epäsuotuisille alueille keskittyminen tietyille tarkoin määritellyille aloille (inf- rastruktuuri, pk-yritysten kehittäminen, koulutus) 1. 15. sissa (Berliinissä 2. joulukuuta 1996) ja 3. laadukkaan arvioinnin kolme keskeistä tekijää: Eurooppalaisessa arviointia käsitelleessä konferens- täsmennettiin – toimien tarpeellinen suunnittelu ja koordinointi. (3) Määritettiin ensisijaiset tavoitteet ja tukikelpoisen alueen käsite. (4) Määritettiin horisontaalisen ja vertikaalisen kumppanuu- den sekä ohjelmoinnin käsitteet. – Rakenteellisia toimia on arvioitava ennen niiden toteutta- mista käytännössä, toteuttamisen aikana ja sen jälkeen. – Arvioinnin on perustuttava paitsi hallinnoijien määrälli- seen ja laadulliseen tietoon myös edunsaajien haastatte- luihin. (5) Vahvistettiin täydentävyyden käsitettä (edunsaajavaltion oman rahoituksen on säilyttävä ainakin samansuuruisena kuin ennen rakennerahastojen tuen myöntämistä). – Arviointi vaatii erilaisten tekniikoiden ja menetelmien yhdistämistä. Näin tehdyt päätelmät asiantuntijayhteisö voi tunnustaa päteviksi. (1) CRISPin viikkojulkaisun numeroissa 1605–1606 (1998) julkaistu Luc Vandendorpen artikkeli aiheesta ”Euroopan rakennerahasto- jen uudistus”, s. 8. (2) CRISPin viikkojulkaisun numeroissa 1605–1606 (1998) julkais- tussa Luc Vandendorpen artikkelissa aiheesta ”Euroopan rakenne- rahastojen uudistus” käsiteltyjä kysymyksiä, s. 9–14. (3) CRISPin viikkojulkaisun numeroissa 1605–1606 (1998) julkais- tussa Luc Vandendorpen artikkelissa aiheesta ”Euroopan rakenne- rahastojen uudistus” käsiteltyjä kysymyksiä, s. 14–19. (4) CRISPin viikkojulkaisun numeroissa 1605–1606 (1998) julkais- tussa Luc Vandendorpen artikkelissa aiheesta ”Euroopan rakenne- rahastojen uudistus” käsiteltyjä kysymyksiä, s. 18–19. C 226/70 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 8. 8. 2000 2. Agenda 2000 Edellä on käyty lyhyesti läpi rakennerahastojen toimin- 2. 1. nan eri vaiheet vuonna 1997 toteutettujen toimien tarkoituk- senmukaisuuden ymmärtämiseksi. Sen jälkeen on syytä tarkas- tella niitä uuden, vuosina 2000–2006 toteutettavan uudistuk- sen strategisessa kehyksessä. 2. 2. Euroopan komissio julkisti tämän Agenda 2000:een liittyvän uudistuksen 16. heinäkuuta 1997. Uudistus nivoutuu kahdella tavalla taloudelliseen ja poliittiseen yhteyteensä: en- sinnäkin se liittyy budjettivarojen niukkuuteen (joka on tulosta talous- ja rahaliiton toteuttamisen yhteydessä noudatetusta tiukasta budjettipolitiikasta). Toiseksi uudistus liittyy Euroopan unionin laajentumiseen (1). Tuleva uudistus toteutetaan seuraavan neljän pilarin poh- jalta (2): (1) Rakennerahastojen sekä koheesiorahaston säilyttäminen 2. 3. Rakennerahastojen säilyttäminen edustaa jatkuvuutta pyrittäessä alueellisen lähentymiseen Euroopan unionissa. Ko- heesiorahaston säilyttäminen on komitealle ilmaus Euroopan rakennepolitiikan uudesta jolla pyritään edistämään sosiaalista yhteenkuuluvuutta ja tarjoamaan kohee- siomaille mahdollisuus toteuttaa omia ohjelmiaan talous- ja rahaliiton kolmannen vaiheen lähentymiskriteerien saavutta- miseksi. ajattelutavasta, (2) Keskittämisen lujittaminen 2. 4. Keskittämisen periaate säilyy rakennerahastojen olen- naisena piirteenä. Siksi on tärkeää keskittää rakennetoimet vielä enemmän epäsuotuisimmassa asemassa olevaan väestöön ja kolmen peruspilarin ympärille: – Tavoite 1 kohdistuu kehityksestä jälkeen jääneisiin aluei- lasketun BKT:n jotka määritetään asukasta kohti siin, mukaan. – Tavoite 2:lla pyritään rakenteellisista vaikeuksista kärsivien alueiden taloudelliseen ja yhteiskunnalliseen uudistami- seen. Se kohdistuu siis uudistettaviin teollisuusalueisiin sekä kaupunki- ja maaseutualueisiin. Käytettävät arviointi- perusteet ovat laajemmat kuin entisessä tavoite 2:ssa. – Tavoite 3 on määritelty kokonaan uudelleen. Tarkoitukse- na on nyt toteuttaa henkilöstöresurssien kehittämisen erityistoimia kaikilla alueilla, jotka eivät kuulu tavoitteiden 1 ja 2 piiriin. Yksinkertaistamisen vuoksi on myös päätetty vähentää 2. 5. yhteisöaloitteiden määrä kolmeen. Ne ovat (1) CRISPin viikkojulkaisun numeroissa 1605–1606 (1998) julkais- tussa Luc Vandendorpenartikkelissa aiheesta ”Euroopan rakenne- rahastojen uudistus” käsiteltyjä kysymyksiä, s. 20. (2) CRISPin viikkojulkaisun numeroissa 1605–1606 (1998) julkais- tussa Luc Vandendorpen artikkelissa aiheesta ”Euroopan rakenne- rahastojen uudistus” käsiteltyjä kysymyksiä, s. 22–26. – – – yhteisöaloite 1: rajatylittävä, valtioiden välinen ja alueiden välinen yhteistyö, jolla pyritään kehittämään yhdenmukais- ta ja tasapainoista yhdyskuntasuunnittelua yhteisöaloite 2: maaseudun kehittäminen yhteisöaloite 3: henkilöresurssit tasavertaisten mahdolli- suuksien näkökulmasta. (3) Kumppanuuden kehittäminen 2. 6. Rakennerahastojen toiminta tehostuu myös uuden, komission ja jäsenvaltioiden kumppanuuteen perustuvan lähestymistavan ansiosta. Näin ollen ohjelmien hallinnointia hajautetaan jäsenvaltioiden ja alueiden tasolle, mutta sen sijaan komissio vaatii valikoivuuden ja kurinalaisuuden lisäämistä painopistealueiden määrittelyn alkuvaiheessa. (4) Arviointijärjestelmien vahvistaminen Seuranta- ja arviointijärjestelmien sekä valvonnan vah- 2. 7. vistamiseksi komissio on valmistellut Agenda 2000:n puitteissa asetusehdotuksia, jotka toimivat rakennerahastojen ja kohee- siorahaston kehyksenä ohjelmakaudella 2000–2006. Näihin ehdotuksiin kuuluvat – – – – rakennerahastoja säätelevä yleisasetus rahastokohtaiset asetukset koheesiorahaston tarkistus ja asetus uudesta liittymistä valmistelevasta välineestä. 3. Rakennerahastot vuonna 1997 3. 0. Tässä luvussa käsiteltävät kysymykset ovat samoja kuin Euroopan komission julkaisemassa yhdeksännessä vuosikerto- muksessa rakennerahastoista 1997 – EAKR – ESR – EMOTR – KOR. A. Tilannekatsaus 3. 1. Pyrittäessä rakennerahastojen avulla kokonaisvaltai- seen taloudelliseen ja sosiaaliseen yhteenkuuluvuuspolitiikkaan ehdotettiin tulevan rakennerahastouudistuksen (2000–2006) puitteissa vuonna 1997 tavoitteiden määrän vähentämistä, menettelyjen yksinkertaistamista, tukien keskittämisen lisää- mistä ja toteutettavien ohjelmien määrän vähentämistä etenkin yhteisöaloitteiden osalta. Vaadittiin myös yhteisön tuen tulok- sien seurantaa. Tästä näkökulmasta ryhdyttiin lisäksi pohti- maan menojen tehokkuuden mittaamiseen käytettävien objek- tiivisten perusteiden vahvistamisen tärkeyttä. 8. 8. 2000 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 226/71 3. 2. On myös todettava, että pyrittäessä lisäämään Euroo- pan taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta alueiden on voitava monipuolistaa talouttaan ja parantaa innovointiky- kyään. On olennaisen tärkeää, että rakennerahastot tukevat entistä enemmän uusien taitojen hankkimista ja täydennyskou- lutusta sekä edistävät työllisyyttä ja kilpailukykyä kaikin kei- noin. itselleen asettamat kunnianhimoiset tavoitteet. Aloitteella py- ritään parantamaan rakennerahastojen hallintoa ja valvontaa. Sen puitteissa tehtiin vuonna 1997 kolme päätöstä, joiden tuloksena olivat 1) tukikelpoisia menoja koskevat lomakkeet Edellä on siis käytetty tärkeitä termejä kuten eriyttämi- 3. 3. nen, innovaatio, työllisyys ja kilpailukyky. 2) asetus (EY 2064/97) niiden sääntöjen vahvistamisesta, joita jäsenvaltioiden on noudatettava rakennerahastojen yhteisrahoittamien toimien varainhoidon valvonnan osalta 3. 4. Vuoden 1997 toiminnan avulla voitiin eriyttää kuusi painopistealuetta vuoden 1999 loppuun asti jatkuvia rakenne- rahastotoimia varten: 3) nettomääräisiä rahoituskorjauksia koskevat komission si- säiset ohjeet. 1) perusrakenteet 2) tuottava ympäristö 3) TTK ja tietoyhteiskunta 4) ympäristö ja kestävä kehitys 5) henkilöstöresurssit ja koulutus 6) miesten ja naisten tasa-arvo. 3. 5. Näiden kuuden kohdan avulla valtioiden ja alueiden välisiä kumppanuuksia kannustetaan myös turvaamaan ohjel- mien laatu ja tehokkuus. ilmaistu, että yksi Vuonna 1997 komissio hyväksyi 88 uutta ohjelmaa. 3. 6. Ne ovat jakaantuneet eri tavoitteiden piiriin, mutta valtaosa niistä kuuluu tavoite 2:n piiriin kaudella 1997–1999. Näin on selvästi tulevien toimien ehdottomista painopisteistä on työllisyyden turvaaminen ja edistäminen. Alueellisten työllisyyssopimusten osalta komissio vahvistaa lisäksi halunsa tehdä sopivana ajankohtana ja asianmukaisin tavoin tämänhetkisten toimien lisäksi tiivistelmä alueellisista työllisyyssopimuksista ja hyödyntää niistä saatuja kokemuksia työpaikkojen luomisessa. 3. 7. Lisäksi hyväksyttiin 33 uutta yhteisöaloiteohjelmaa. Niihin kuuluvat yhtäältä viimeiset ohjelmat, jotka oli hyväksyt- ja viisi teknisen tuen ty määrärahoja alun perin jaettaessa, ohjelmaa sekä toisaalta ensimmäiset ohjelmat, jotka on rahoi- tettu komission vuonna 1996 tekemän määrärahavarauksen jakamispäätöksen ansiosta. Nyt voidaan ensimmäistä kertaa todeta, että kaikki kautta 1994–1999 varten alun perin hyväksytyt yhteisöaloitteet oli vuonna 1997 todella toteutettu, joskin eriasteisesti. SEM 2000 -aloite (Sound and Efficient Management – 3. 8. moitteeton ja tehokas varainhoito) osoittautuu väistä- mättömäksi, kun otetaan huomioon Euroopan komission Koheesion aihekohtaisia painopistealueita on pohdittu 3. 9. viidestä keskeisestä näkökulmasta: (1) Tietoyhteiskunnan haastetta pohdittaessa on sisäistetty hyvin, että tietoyhteiskunnan työvälineiden hallinnan mer- kitys kasvaa jatkuvasti, ja se määrää alueiden kilpailukyvyn tason Euroopan markkinoilla ja maailmanmarkkinoilla. (2) Kaupunkeja kehitettäessä keskeinen seikka on reagoiminen koordinoidusti ja johdonmukaisesti kaupunkien lisäänty- viin ongelmiin. Vaikuttaa tarpeelliselta sisällyttää kaupun- kikysymykset entistä suunnitelmallisemmin unionin tule- vaan politiikkaan. Kaupungit ovat aina edistäneet ja edistävät edelleen talouskasvua, kilpailukykyä ja työlli- syyttä. (3) Maaseudun kehittämiseksi on tarpeen suunnitella uuden yhteisöaloitteen toteuttamista vuoden 1999 jälkeen. Aloit- teella kannustetaan yksityisiä aloitteita säilyttäen alueelliset ominaispiirteet. (4) Aluepolitiikasta ja kilpailupolitiikasta mainittakoon, että valtiollisten aluetukien alueelliset soveltamisalat ja raken- nerahastojen alueellisten tavoitteiden soveltamisalat eroa- vat toisistaan. Rakennerahastojen tukikelpoisten alueiden väestön määrä on suurempi kuin valtiollisesti tuettujen alueiden väestön määrä. (5) On välttämätöntä vahvistaa koheesiota ja kilpailukykyä tutkimuksen, teknologisen kehittämisen (TTK) ja innovaa- tion avulla. Näin ollen on myös elintärkeää kohdistaa tämän alan politiikka alueen tuotantorakenteeseen. 3. 10. Käytännöllisesti katsoen kaikkia ohjelmia toteutettiin vuonna 1997. Tällöin alkoi nykyisen ohjelmakauden toinen vaihe. Vuosi oli rakennerahastojen kolmas täysitehoinen toi- mintavuosi lukuun ottamatta Espanjaa tavoite 2:n ja Italiaa tavoite 1:n osalta. C 226/72 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 8. 8. 2000 3. 11. Pk-yrityksille annetaan selvästi erittäin tärkeä asema, sillä niille myönnetään 15–20 prosenttia rakennerahastojen kokonaisvaroista. Pk-yritysten osalta merkittävät poliittiset pohdinnat ja havainnot voidaan tiivistää seuraavasti. Koska rahastojen varoja keskitetään tavoite 1:n piiriin kuuluville alueille, pk-yritysten kehittämiseen tarkoitettu rahoitus on selvästi tärkeämpää näillä alueilla kuin muilla tukikelpoisilla alueilla. Toinen havainto on, että pk-yritykset ovat alttiimpia teollisuuden muutoksille ja että juuri ne ovat suurimpia työllistäjiä. Näin ollen tavoite 4:n kohdalla rakennerahastot voidaan luontevasti kohdistaa kattamaan kaikki työntekijät ja ennen kaikkea ne, jotka ovat vaarassa menettää työpaikkansa. Tämä on siis ennalta ehkäisevä toimi olennaisesti pk-yrityksistä koostuvassa taloudessa. Innovaatiolla on edelleen selvästi liikkeelle paneva ja välttämätön rooli pk–yritysten kehityk- sessä. 3. 14. Yli miljardi ecua eli viisi prosenttia vuoden aikana suoritetuista maksuista vastasi ennen vuotta 1994 tehtyjä maksusitoumuksia, joista 40 prosenttia käytettiin Italiassa to- teutettaviin toimiin. 3. 15. Kustakin rakennerahastosta voidaan rahoittaa uutta jotka perustuvat luovia toimia ja teknistä tukea eli toimia, tutkimukseen, kokeilutoimiin tai tekniseen apuun. Vuoden 1997 aikana käynnistettiin EAKR-asetuksen 10 artiklan nojalla 49 uutta kokeiluhanketta ja innovatiivista tointa, joiden rahoi- tus oli yhteensä 100 miljoonaa ecua. Tässä tapauksessa on kysymys kolmentyyppisistä toimista: kaupungeissa toteutetta- vista kokeiluhankkeista, yhdyskuntasuunnittelun kokeilutoi- mista ja alueiden välisen yhteistyön TERRA-hankkeista yhdys- kuntasuunnittelun erityisaloilla. 3. 12. Kauden 1994–1996 tavoitteen 2 ohjelmien päättyes- sä jäi käyttämättä 848 miljoonaa ecua, jotka siirrettiin kaudelle 1997–1999. Vuoden 1997 päättyessä toteutettiin 1026 ohjel- maa, joista 580 koski useita eri tavoitteita ja 446 yhteisöaloit- teita. Havaitaan myös, että rahoitustoiminta oli tehokasta vuonna 1997: muun muassa määrärahojen käytön viivästymät vähenivät selkeästi. 3. 16. Lisäksi on toteutettu 200 muuta EAKR:sta rahoitetta- vaa innovatiivista hanketta seuraavilla aloilla: uudet työllisyys- mahdollisuudet, kulttuuri ja kulttuuriperintö, alueelliset inno- vaatiostrategiat (RIS), teknologian siirto, tietoyhteiskunta sekä ulkoinen (Ecos-Ouverture) ja sisäinen (Recite II) alueiden väli- nen yhteistyö. Kohdennettu on – prosenttia yhteisön osuuksista kaudelle 1994–1999 (46 prosenttia maksettu) – prosenttia jäsenvaltioiden aloitteesta käynnistetyistä ohjel- mista kaikkien tavoitteiden osalta vuonna 1997 (ensim- mäisen kerran kaudella 1994–1997) lukuun ottamatta tavoitetta 5 a, josta oli kohdennettu 36 prosenttia ”kalas- tus”-osastosta. 3. 17. Pk-yrityksille myönnettävä tuki on rakennerahastoja koskevan vuoden 1997 kertomuksen pääteema. Ne työllistävät nimittäin 66 prosenttia yksityissektorin työvoimasta, ja niiden liikevaihto on 60 % Euroopan unionin yritysten liikevaihdosta. Niiden kehitys on siis määräävä tekijä työllisyyden sekä unionin taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden lisää- miseksi. Nykyisen ohjelmakauden 3. 18. (1994–1999) 15–20 prosenttia rakennerahastojen varoista kohdistetaan eri- tyisesti pk-yritysten tukemiseen, mikä tarkoittaa yhteensä 23–30 miljardia ecua. Rahoituksessa sovelletaan useita eri toimia. Tärkeimmistä mainittakoon aikana Maksettu on – prosenttia kaikkien tavoitteiden maksumäärärahoista vuo- den 1997 lopussa (selvä parannus vuoteen 1996 nähden, jolloin vain kaksi tavoitetta oli maksettu 100-prosenttisesti) – – – investointituet joko suorana tukena tai rahoitusjärjestelyinä (riskipääomarahastot) yritysten sijoittumisalueiden yhteisrahoitus koulutus (tavoite 4 ja Adapt-yhteisöaloite) – vuoden 1997 lopussa kokonaisuudessaan 46 prosenttia kauden tuista. – neuvonta- ja tiedotuspalvelut 3. 13. Yhteisöaloitteista mainittakoon, että 56 prosenttia kaudeksi 1994–1999 tarkoitetusta kokonaistuesta oli kohden- nettu ja 31 prosenttia siitä oli maksettu. Vuodeksi 1997 käytettävissä olleista maksusitoumuksista toteutui vain 61 pro- senttia ja maksumäärärahoista 90 prosenttia (kun taas vuonna 1996 toteutui 80 prosenttia). Kun otetaan huomioon tiettyjen yhteisöaloitteiden viivästyminen, on harkittu rahoituksen uudelleenjärjestämistä varojen jakamiseksi uudelleen aloittei- den kesken jäsenvaltioiden kanssa vuoropuhelua käyden. – tutkimusta ja teknistä kehittämistä edistävät toimet ja tietoyhteiskuntaan sopeuttamista edistävät toimet – kansainvälistymistuki. 3. 19. liitteessä 17. 12. 1998 ”Rakennerahastojen toiminta vuonna 1997”. Tietoa ohjelmien täytäntöönpanosta jäsenmaissa on (Inforegio – vuosikertomuksen yhteenveto/ I 8. 8. 2000 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 226/73 B. Rakennerahastojen vaikutuksen arviointi ja analyysi 3. 20. selvästi. Ne ovat Komitea toteaa, että kaksi tavoitetta on määritelty 4. 2. Taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta koskevan politiikan alalla rakennerahastojen toiminnassa keskityttiin vuonna 1998 edellä mainitun pääteeman ohella seuraavaan neljään keskeiseen teemaan, jotka on esitetty rakennerahastois- ta laaditussa vuotta 1998 koskevassa vuosikertomuksessa: (1) rahastojen käytön tehokkuuden selvittäminen ja (1) V i i m e i s t e n o h j e l m i e n h y v ä k s y m i n e n (2) tulevien rakennetukiohjelmien valmistelu. 3. 21. Kaikkien osapuolten on osallistuttava pohdintoihin jälkimmäisen toteuttamiseksi, mutta ensimmäinen, joka kos- kee rahastojen käytön tehokkuutta, on juuri tämän lyhyen katsauksen aihe. Huomautettakoon, että Euroopan unionin rakenne- 3. 22. politiikkaa luonnehditaan usein tärkeäksi innovaation lähteeksi politiikan ja hallinnon menettelyille. Alueellisten erojen analy- sointi puolestaan mahdollistaa alan huomattavan teoreettisen edistyksen. 3. 23. On siis siirrytty alueellisen kasvun näkökulmasta toiseen näkökulmaan: tulojen alueellisen uudelleenjakamisen avulla voidaan vähentää alueiden välisiä eroja. Euroopan alueiden analyysissä on siis havaittavissa positiivisten ja norma- tiivisten tavoitteiden selvä päällekkäisyys (esim. BKT asukasta kohti ja työttömyysaste). Vaikka rakennerahastot ovat keskei- sen tärkeä tekijä Euroopan unionin alueiden välisen tasapainon saavuttamiseksi, suorat investoinnit, yrittäjyys, tekninen kehi- tys ja tieteellinen tutkimus säilyvät välttämättöminä liikkeelle panevina voimina vähemmän vauraiden maiden kuroessa eroa umpeen. 4. Rakennerahastot vuonna 1998 4. 0. Tässä luvussa käsiteltävät kysymykset ovat samoja kuin Euroopan komission julkaisemassa kymmenennessä vuosiker- tomuksessa rakennerahastoista 1998 – EAKR – ESR – EMOTR – KOR. Alueiden komitean mielestä tärkeimmät vuoden 1998 vuosikertomuksen kohdat on otettu kokonaisuudessaan tähän lausuntoon. A. Tilannekatsaus 4. 1. Vuoden 1998 kertomuksen aiheena ovat paikallista kehittämistä edistävät toimet. Niitä on kehitetty joitakin vuosia, ja niiden ilmeiset edut tunnutaan huomaavan koko ajan paremmin vallankäytön kaikilla tasoilla. Vuosi 1998 oli nykyisen ohjelmakauden toiseksi viimeinen toteuttamisvuosi. Vuosikertomuksessa on todettu perustellusti, että vuoden 1998 aikana ohjelmatyötä lujitettiin ja jäljellä olevat ohjelmat hyväksyttiin. (2) R a h o i t u k s e n t o t e u t u m i s e n n o p e u t t a m i - n e n Komission kertomuksesta ilmenee, että vuoden 1997 tapaan vuonna 1998 kurottiin umpeen kauden alun viivästyksiä. (3) M u u t a m i e n t e m a a t t i s t e n p a i n o p i s t e i d e n l ä h e m p i t a r k a s t e l u Työllisyys on edelleen painopistealue, ja sen ylläpitäminen ja parantaminen edellyttävät jatkuvia ponnisteluja. Tämän vuoksi komissio pyrki vuonna 1998 edellisen vuoden tapaan anta- maan uuden sysäyksen eräille toimille ja painopistealueille. Huomattakoon, että kertomuksessa täsmennetään, että raken- nerahastojen tukitoimissa otetaan vähitellen huomioon työlli- syyttä koskevat jäsenvaltioiden toimintasuunnitelmat. Näin luodaan yleinen viitekehys henkilöresursseja koskeville toi- mille. Lisäksi komitea korostaa tavoitteiden 1 ja 6 väliarviointien toteuttamista vuonna 1998. Niiden tarkoituksena oli selvittää rakennerahastojen teho ja todellinen vaikutus tuettuihin aluei- siin. Vuoden 1998 aikana tarkasteltiin lisäksi lähemmin joitakin temaattisia painopistealoja. Tarkastelu koski rakennerahasto- toimia seuraavilla aloilla: – – – – – tutkimus, teknologinen kehittäminen ja innovaatio koheesiopolitiikan ja kilpailupolitiikan välinen johdonmu- kaisuus koheesiopolitiikan ja liikenteen välinen synergia kaupunkien kestävä kehitys yhteisön aluesuunnittelu ESDP:n (Euroopan aluekehitys- suunnitelma) avulla. C 226/74 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 8. 8. 2000 (4) K a u d e n 2 0 0 0 – 2 0 0 6 v a l m i s t e l u Agenda 2000 -asiakirjan tultua hyväksytyksi vuoden 1997 heinäkuussa oli selvää, että vuonna 1998 tehtäisiin konkreetti- sia valmisteluja ohjelmakaudeksi 2000–2006. Komissio antoi- kin 18. maaliskuuta 1998 rahastoja koskevat asetusehdotukset seuraavaksi kaudeksi. Kuten vuoden 1998 vuosikertomuksessa selostetaan, rakenne- rahastojen yleisasetuksessa vahvistetaan Agenda 2000 -asiakir- jassa esitetyt seuraavat periaatteet: – Vähennetään ensisijaisten tavoitteiden määrä kolmeen. – Keskitytään aiempaa pienempiin kohderyhmiin ja anne- taan siirtymäkauden tukea niille alueille, jotka eivät enää saa rakennerahastojen tukea. – Vähennetään yhteisöaloitteiden määrä kolmeen (laajennet- tiin neljään), ja niitä rahoitetaan vain yhdestä rahastosta kerrallaan (EAKR:sta, ESR:sta tai EMOTR:sta). – Yksinkertaistetaan ohjelmamenettelyä ja tukitoimien toteuttamista. – Selvennetään seuranta- ja arviointitehtäviä. – Yksinkertaistetaan tukitoimien varainhoitoa ottamalla käyttöön automaattiset vuotuiset maksusitoumukset ja maksut, joilla korvataan tosiasialliset menot. – Vahvistetaan varainhoidon valvontavälineitä ja perustetaan suoritusvaraus. B. Ehdotus rakennerahastojen suuntaviivoiksi 2000–2006 4. 3. Komitea huomauttaa, että Euroopan unionin alueiden sosiaalisesta ja taloudellisesta tilanteesta annettu kuudes kausi- kertomus oli vuosikertomuksen sanamuodon mukaan tärkeä perusta laadittaessa ehdotusta rahastojen suuntaviivoiksi ohjel- makaudella 2000–2006. 4. 4. Mainituista asiakirjoista ilmenee, että vähiten vauraat alueet ovat saaneet unionin muita alueita taloudellisesti kiinni hämmästyttävän nopeasti. Pääsyy vaikuttaa olevan talouden yhdentymisen lisääntyminen, mutta kertomuksessa koroste- taan kuitenkin rakennerahastojen tärkeää asemaa. Vuosikerto- muksessa näet täsmennetään, että neljän käytetyn makrota- lousmallin mukaan noin kolmannes lähentymisestä olisi jäänyt saavuttamatta ilman rakennerahastoja. 4. 5. Työllisyys säilyy kuitenkin suurena huolenaiheena, ja sen alalla riittää tehtävää. Vuosikertomuksessa todetaan näet, että talouden elpymisestä huolimatta unionin työttömyysaste oli kymmenisen prosenttia vuoden 1998 lopussa. Lisäksi työt- tömyys jakautuu hyvin epätasaisesti: 25:llä työttömyydestä vähiten kärsineellä alueella työttömyysaste on vakiintunut noin kolmeen tai neljään prosenttiin, mutta 25:llä eniten kärsineellä alueella työttömyysaste on noussut 20 prosentista 24 prosenttiin. 4. 6. Puhuttaessa työllisyydestä viitataan tietysti heti työttö- myyteen. On kuitenkin tarpeen painottaa seuraavaa esitettyä mielenkiintoista pohdintaa: suuri alueellinen työttömyys ai- heuttaa sosiaalista syrjäytymistä, mistä syystä työttömyys ei vähene välittömästi talouden elpymisen myötä. Tämän vuoksi tilanteen ratkaiseminen edellyttää yhdennettyä strategiaa. Sii- hen on sisällytettävä alueiden talousperustaa vahvistavia toi- menpiteitä ja toimenpiteitä, jotka parantavat pääsyä työmark- kinoille (varsinkin koulutuksen avulla). 4. 7. Toisaalta infrastruktuurin ja henkilöresurssien erot näyttävät vähenevän. Samoin sekä innovaatiossa että hallinnon tehostamisessa on havaittu edistymistä. 4. 8. Myös Keski- ja Itä-Euroopan maissa (KIE-maat) on vuodesta 1993 tai 1994 lähtien havaittu nopeaa kehitystä. Kasvu on alkanut jälleen useimmissa niistä. On kuitenkin muistettava, että heikko tuotanto ja riittämätön tuottavuus ovat suuri haaste KIE-maille. Lisäksi infrastruktuurit ovat yleensä laadultaan selvästi heikompia kuin unionin maissa. Tässä yhteydessä on korostettava, että unionin laajen- 4. 9. tumisen jälkeen rakennerahastoilla on keskeinen asema tällais- ten ongelmien ratkaisemisessa. Vuoden 1998 vuosikertomuk- sessa mainitaan kuitenkin, että tarvitaan paljon työtä rahasto- toimien edellyttämien hallintorakenteiden luomiseksi ennen kuin KIE-maat ovat valmiita osallistumaan unionin rakennepo- litiikkaan. Uuden ohjelmakauden ohjelmien valmistelu jäsenval- 4. 10. tioissa on käynnissä vuonna 1999. Siksi komissio katsoi tarpeelliseksi laatia vuonna 1998 alustavan luonnoksen suun- taviivoiksi. Niiden tarkoituksena on auttaa valtiollisia ja alueel- lisia viranomaisia valmistelemaan rakennerahastojen tavoittei- den 1, 2 ja 3 mukaisia ohjelmastrategioitaan ja ohjelmien yhteyksiä koheesiorahastoon. 4. 11. suuntaviivat. Niissä keskitytään kolmeen päätoimintalinjaan. Seuraavassa esitetään näin määritellyt ohjeelliset (1) A l u e e l l i s e n k i l p a i l u k y v y n p a r a n t a m i - n e n Vuoden 1998 kertomuksessa todetaan, että tätä varten kehi- tetään liikenteen, energian, tietoyhteiskunnan, tutkimuksen ja ympäristön infrastruktuuria, kannustetaan TTK:n yhdennetty- jen strategioiden ja alueellisen innovaation kehittämistä ja tuetaan yritysten, etenkin pk-yritysten, toimintaa. Tukitoimet koskevat innovaatiota ja tutkimusta, teollista yhteistyötä ja verkottumista, henkilöresurssien kehittämistä, riskipääomaa ja yritysten tukipalveluja. 8. 8. 2000 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 226/75 (2) Y h t e i s ö n e n s i s i j a i s e n t a v o i t t e e n , t y ö l l i - (2) T u t k i m u s , t e k n o l o g i n e n k e h i t t ä m i n e n j a s y y d e n , e d i s t ä m i n e n i n n o v a a t i o Toimintalinja kuuluu yhtäältä uuden tavoitteen 3 alaan (työ- markkinatoimet, syrjäytymisen torjuminen, sopeuttavan kou- lutuksen kehittäminen, naisten asemaa edistävien positiivisten toimenpiteiden aloittaminen) ja toisaalta uusien tavoitteiden 1 ja 2 alaan henkilöresursseja koskevan viitekehyksen välityk- sellä. (3) K a u p u n k i e n j a m a a s e u d u n k e h i t y k s e n t a s a p a i n o i s e n y h d e n t ä m i n e n a l u e k e h i t y s s u u n n i t e l m a n o s a n a u n i o n i n C. Väliarvioinnit 4. 12. Seuraavissa kohdissa komitea esittelee väliarviointeja koskevat keskeiset seikat. Vuosikertomuksessa täsmennetään, että väliarvioinnissa mitataan, miten ohjelmien toteutus on sujunut alkuperäisiin tavoitteisiin verrattuna. Tarvittaessa eh- dotetaan pieniä tai suuria muutoksia saavutetun tehokkuuden mukaan. 4. 13. Vuonna 1998 valmistui neljä teemakohtaista arvioin- tia, jotka aloitettiin vuonna 1997 (pk-yritykset, TTK, ympäristö ja yhtäläiset mahdollisuudet ESR:n tukitoimissa), ja yksi hori- Jäljempänä esitetään (kumppanuus). sontaalinen arviointi tärkeimmät arviointitulokset. (1) P k - y r i t y s t e n a r v i o i n t i Ohjelmakaudella 1994–1999 pk-yritykset saavat suoraa tukea noin 21 miljardia euroa, jotka käytetään tavoitteiden 1, 2, 5b ja 6 mukaisesti. Arvioinnissa todetaan, että rakennerahastot hyödyttävät pk-yrityksiä. Vuosikertomuksessa korostetaan tapaustutkimusten osoitta- van, että uudet rahoitusjärjestelyt ovat onnistunut ja kestävä tukitoimi, vaikka niiden käyttäminen on pitkän aikavälin hanke alueilla, joilla rahoituspalvelut ovat tällä hetkellä heikosti kehittyneitä. Arviointi osoittaa, että tuet on kohdennettava paremmin. Siinä korostetaan kuitenkin myös pk-yritysten vertikaalisten ja horisontaalisten verkkojen arvoa samoin kuin etuja, joita saataisiin yksityissektorin ottamisesta mukaan ohjelmien hal- linnointiin. Komitea painottaa erityisesti toteamusta, että vaik- ka yleisesti pk-yritysten alalla suositellaan kaupallisempaa lähestymistapaa, tässä yhteydessä on myös otettava huomioon alueellinen ja paikallinen toimintaympäristö. Arviointien päätelmissä vahvistetaan, että TTK-valmiuksien hyödyntämistä olisi parannettava, toimien kohdentamista te- hostettava, valintaperusteet tehtävä avoimemmiksi ja tulosten sekä vaikutusten arviointimenettely järjestelmällisemmäksi. Vuosikertomuksessa todetaan arvioinneissa suositeltavan ylei- sesti, että toimet suunnataan nykyistä selvemmin innovaa- tioon, henkilöresurssien laatuun ja toimijoiden, etenkin pk- yritysten, verkottumiseen niin alueiden välillä kuin kansainväli- sesti. (3) Y m p ä r i s t ö Vuosikertomuksen mukaan tutkimuksessa kehitettiin mene- telmä, jolla arvioidaan sekä rakennerahastojen ohjelmien ym- päristövaikutuksia että sitä, missä määrin ohjelmat edistävät kestävää kehitystä. Arvioinnissa suositellaan, että tulevien ohjelmien ennakkoarvi- oinnissa tehdään analyysi alueellisista vahvuuksista ja heik- kouksista sekä eduista ja vaaroista. Siinä käsiteltäisiin sekä ympäristö- että talouskysymyksiä. (4) T a s a - a r v o E S R : n t u k i t o i m i s s a Edelliseen ohjelmakauteen verrattuna sukupuolijakauma on parantunut sekä sisältötiedoissa että ohjelmamenettelyä ja toteutusta koskevissa tiedoissa. Vaihtelua esiintyy luonnolli- sesti jäsenvaltioittain ja varsinkin tavoitteittain. Toinen havainto on se, että naiset ovat yleensä aliedustettuina ESR:n toimissa. Edelliseen ohjelmakauteen verrattuna voidaan todeta, että yhteisön tukitoimilla on kannustava vaikutus. (5) K u m p p a n u u s Komitea panee merkille toteamuksen, että kumppanuuden vaikutus oli huomattava myös hallinto- ja toteutusvaiheessa, koska toimet olivat entistä avoimempia ja näkyvämpiä, niiden organisatorinen koordinaatio parani ja saavutettiin innovaatio- ta ja joustavuutta. Vuosikertomuksessa korostetaan kuitenkin, että kumppanuu- den asemaa olisi vahvistettava levitettäessä hyviä käytäntöjä, seuranta- ja arviointimenetelmiä ja ohjelmien tehokkaita hal- linnointitapoja. C 226/76 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 8. 8. 2000 Vuosikertomuksessa todetaan vielä, että kumppanuuden muo- tojen ja rakenteiden moninkertaistuminen voi vaikeuttaa hal- lintoa. Siinä täsmennetään kuitenkin, että ongelma voidaan ratkaista siten, että kussakin ohjelmassa on yksi kumppanuus- muoto. Siinä erotetaan eri kumppaneiden asema ja valmius vaikuttaa päätöksiin ohjelmamenettelyn eri vaiheissa. 4. 18. Vuosikertomuksessa mainitaan myös, että komitea tukee komission strategisia linjauksia, jotka koskevat kehityk- sestä jälkeen jääneitä alueita. Edelleen kerrotaan, että komitea pitää mielenkiintoisena uudessa tavoitteessa 2 tarkoitettua yhdennettyä lähestymistapaa, mutta esittää kuitenkin joitakin varauksia tukikelpoisuusedellytyksiin. D. Varainhoidon valvonta – ESR, EAKR ja EMOTR:n ohjaus- osasto 4. 19. Vuosikertomuksessa todetaan myös, että komitea esittää kumppanuuden lujittamista alueellisten ja paikallisten yhteisöjen tukemiseksi. 4. 14. vainnot olivat seuraavat: ESR:a koskevien tarkastuskäyntien tärkeimmät ha- – Toimien julkisuutta koskevia sääntöjä ei ollut noudatettu. – Rahoitettuja toimia koskevia valvontatoimia oli liian vähän tai ei lainkaan. – Ohjelmien valintaperusteet eivät olleet julkisia. – Ennakkomaksujen ja maksujen siirtämisessä edunsaajille ei ollut noudatettu määräaikoja. 4. 15. Yleisimmät havainnot olivat seuraavat: – – Ilmoitettuja menoja oli vaikea löytää lopullisten edunsaa- jien kirjanpitojärjestelmästä. Julkisia hankintoja koskevia yhteisön direktiivejä ei ollut noudatettu. – Kirjausketjun puutteet vaikeuttivat yhteisön talousarvion ja lopullisten edunsaajien välisten rahoitusvirtojen seurantaa. 4. 16. yhteydessä varainhoidon valvoja havaitsi seuraavaa: EMOTR:n ohjausosastoa koskevien tarkastuskäyntien – Hallinnointi- ja valvontajärjestelmässä oli puutteita. – Tukea oli myönnetty menoihin, jotka eivät olleet tukikel- poisia. 4. 20. Toisaalta vuosikertomuksessa korostetaan, että komi- tea suhtautuu myönteisesti komission tiedonantoon, mutta samalla kehottaa sitä suunnittelemaan kaupunkien kehittämis- politiikkansa siten, että se täydentää jäsenvaltioiden politiik- koja. 4. 21. Vuoden 1998 vuosikertomuksessa täsmennetään, että maatalouskysymysten osalta alueiden komitea antoi 14. tammikuuta 1999 lausunnon asetusehdotuksesta, joka koskee maaseudun kehittämiseen myönnettävää EMOTR:n tukea. Lausunnossa korostetaan ehdotuksessa asetettujen ta- voitteiden tärkeyttä ja tuetaan sen periaatteita. Lausunnossa kuitenkin epäillään, voidaanko maaseudun kehittämispolitii- kan tavoitteita saavuttaa sellaisina kuin ne määriteltiin Corkin konferenssissa. Siinä painotetaan, ettei rahavaroja ole riittävästi eikä taloudellisia kannattavuusedellytyksiä ole määritelty. Sen mukaan yhdennettyä lähestymistapaa ei ole hyödynnetty riittävän tehokkaasti, ja alueellisten ja paikallisten viranomais- ten tehtävä yhteistyökumppaneina on epäselvä. 5. Päätelmät 5. 1. Yksi vuosille 1997 ja 1998 tyypillisistä seikoista oli se, että kauden alussa kirjatut määrärahojen käytön viivästymät vähenivät. Kaiken kaikkiaan ohjelmien täytäntöönpano vaikut- taa tällä hetkellä tyydyttävältä. – Oli tehty luvattomia vähennyksiä. – Oli tehty hallinnollisia virheitä, jotka johtivat komissiolle ilmoitettujen menojen ylimitoittamiseen. 5. 2. Todettakoon, että sekä vuonna 1997 että vuonna 1998 ne jäsenvaltiot, joiden määrärahojen käyttöaste oli korkein, olivat unionin vähiten vauraita maita ja myös rakennerahasto- jen pääasiallisia tuensaajia etenkin tavoite 1:stä, eli Espanja, Portugali ja Irlanti. E. Vuoropuhelu alueiden komitean kanssa 4. 17. Rakennerahastojen tulevaisuuden osalta vuosikerto- muksessa todetaan, että alueiden komitea korostaa lausunnois- saan taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden tärkeyttä. Se on Euroopan yhdentymiskehityksen ja solidaarisuuden peruspilari. 5. 3. Yhteisöaloitteiden täytäntöönpanoasteessa on tuntuvia Joitakin viivästymiä on nimittäin havaittavissa. Ne eroja. johtuvat usein joko ohjelmien hyväksymisen myöhästymisestä (useat ohjelmat hyväksyttiin vuosina 1996 ja 1997 varannon jakamisen jälkeen) tai tiettyjen yhteisöaloitteiden erityispiir- teistä, kuten kumppanuus Urban- ja Interreg II -yhteisöaloit- teissa, tai hyvin erityislaatuisista ja innovatiivisista SME-yhtei- söaloitteeseen kuuluvista toimista. 8. 8. 2000 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 226/77 Rakennerahastot sisältyvät eriyttämiseen, 5. 4. innovaati- oon, työllisyyden ja kilpailukyvyn lisäämiseen tähtääviin peri- aatteisiin. Kun työpaikkojen turvaaminen ja luominen on ehdottomalla etusijalla, alueiden, kaupunkien ja kuntien kump- panuus on osa paikallistaloutta. Se luo kestävää ja paikallista työllisyyttä, ja on todellinen arvonlisän luoja. 5. 5. Vuotta 1997 koskevassa kertomuksessa alueiden ko- mitea on ottanut tehtäväkseen selostaa pk-yritysten hyväksi toteuttavia rakennerahastotoimia. Tässä rakennerahastojen ra- hoituksessa sovelletaan useita suoraan pk-yrityksille suunnat- tuja toimia. Niistä tärkeimmät ovat – – – investointituet joko suorana tukena tai rahoitusjärjestelyinä yritysten sijoittumisalueiden yhteisrahoitus koulutus, mukaan lukien koulutus hallintotehtäviin – neuvonta- ja tiedotuspalvelut – – tutkimusta ja teknistä kehittämistä edistävät toimet kansainvälistymistuki joko sellaisten innovatiivisten toi- mien välityksellä kuten Europartenariat ja Recite II, joilla pyritään kehittämään pk-yritysten välistä rajatylittävää kaupallista yhteistyötä, tai SME-yhteisöaloitteen puitteissa. 5. 6. Pk-yritykset ollaan asteittain ottamassa rakennepolitii- kan painopistealueeksi, mikä havaitaan uusimmista ohjelmoin- tiasiakirjoista ilmenevästä halukkuudesta rahoituksen lisäämi- seen. 1998 Vuoden vuosikertomuksessa 5. 7. keskitytään käytännöllisesti katsoen kokonaan paikallisen kehittämisen käsitteen selvittämiseen ja vahvistamiseen. Käsitteestä on tullut viime vuosina todellista poliittista filosofiaa. Vaikka paikallinen kehittäminen ei sellaisenaan kuulu yhteisötason painopistealoi- hin, voidaan havaita, että päätöksissä on viime aikoina otettu aiempaa enemmän huomioon rakennepolitiikan alueellinen ulottuvuus. 5. 8. Komitea korostaa paikalliselle kehitykselle rakennera- hastojen toiminnan kaikissa toimintalinjoissa jatkuvasti annet- tavaa tärkeää asemaa. Komitea voi vain olla hyvillään siitä, että tämä lähestymistapa vaikuttaa valitun tuleviksi vuosiksi. Tässä yhteydessä komitea korostaa, että vaikka paikallista kehittä- mistä koskevien toimien määrää ohjelmissa on vaikea arvioida, niiden osuudeksi arvioidaan noin 10 prosenttia rahastojen kaikista tukitoimista nykyisellä ohjelmakaudella. Lisäksi tavoit- teen 2 piiriin kuuluvilla alueilla on arvioitu, että noin 15 pro- senttia yhteisön rahoituksesta on suunnattu paikallisiin kehittä- mistoimiin. Komitea painottaa sitä, että paikallisia kehittämis- toimia toteutetaan tavoitteissa 1–6 seuraavilla vuosikertomuk- sessa mainituilla aloilla: – lähi-infrastruktuurit struktuurit tai pienyrityksille tarkoitetut infra- – paikalliseen elinkeinorakenteeseen integroituneiden pk- yritysten perustamisen tai säilyttämisen tukeminen – pk-yritysten tutkimustoiminnan ja innovaation edistämi- nen sekä yritysten verkottuminen – sekä yritysjohtajille että palkansaajille tarkoitettu räätälöity koulutus – matkailuresurssien kehittäminen ottamalla huomioon pai- kalliset kehitysmahdollisuudet – maa- ja kalatalousresurssien kehittäminen paikallisella ta- solla. 5. 9. Edellä mainitun pääteeman eli paikallisen kehittämisen ohella rakennerahastojen toiminta noudatti vuonna 1998 neljää keskeistä teemaa. Niiden toteuttaminen on suoraan yhteydessä taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta koske- vaan politiikkaan, jonka ohjailuväline rakennerahastot ovat. Keskeiset teemat ovat – – – – viimeisten ohjelmien hyväksyminen rahoituksen toteutumisen nopeuttaminen eräiden temaattisten painopisteiden lähempi tarkastelu kauden 2000–2006 valmistelu. 5. 10. Komitea toteaa tyytyväisenä, että rakennerahastojen käyttöä halutaan tehostaa. Erityisesti suositaan kerrannaisvai- kutuksia tuottavia rahoitusvälineitä (kuten takaukset, omistus- osuuden hankkiminen ja takaisinmaksettavat tuet) muuttamal- la tukien enimmäismääriä. Näin parannetaan rakennerahasto- jen vaikutuksia taloudellisiin ja sosiaalisiin rakenteisiin ja lisätään unionin alueiden ja yritysten, varsinkin pk-yritysten, kilpailukykyä. 5. 11. Komitea korostaa niin ikään vuoden 1998 vuosiker- tomuksessa esitettyjä tietoja, joista ilmenee työllisyyden osalta, että talouden elpymisestä huolimatta unionin keskimääräinen työttömyysaste oli kymmenisen prosenttia vuonna 1998. Lisäksi työttömyys jakautuu alueittain epätasaisesti. Siksi on huomattava, että suuri alueellinen työttömyys aiheuttaa sosiaa- lista ei vähene välittömästi talouden elpymisen myötä. Tämän vuoksi tilan- teen ratkaiseminen edellyttää yhdennettyä strategiaa, jossa on alueiden talousperustaa vahvistavia ja työmarkkinoille pääsyä parantavia toimia. syrjäytymistä, mistä syystä työttömyys 5. 12. Komitea kiinnittää huomiota vuoden 1998 väliarvi- oinneissa tehtyihin havaintoihin. Myös vuoden 1998 vuosiker- tomukseen on otettu seuraavat viisi keskeistä huomautusta: – Pk-yritysten osalta arvioinnissa todetaan, että tuet on kohdennettava paremmin. Tässä käytettäisiin apuna erityi- C 226/78 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 8. 8. 2000 siä välittäjiä, ”yhden luukun” periaatteella. jotka mieluiten järjestettäisiin hajautetusti että kumppanuuden muotojen ja rakenteiden moninker- taistuminen voi vaikeuttaa hallintoa. – TTK:n osalta arvioinneissa suositellaan, että toimet suunna- taan selvemmin innovaatioon, henkilöresurssien laatuun ja toimijoiden, etenkin pk-yritysten, verkottumiseen niin alueiden välillä kuin kansainvälisesti. – Ympäristökysymysten osalta tulevien ohjelmien ennak- koarvioinnissa olisi tehtävä analyysi alueellisista vahvuuk- sista, heikkouksista ja uhista. Siinä käsiteltäisiin sekä ym- päristö- että talouskysymyksiä. – Voidaan vain todeta, että naiset ovat yleensä aliedustettuina ESR:n toimissa. – Kumppanuuden asemaa olisi vahvistettava edelleen levitet- täessä hyviä käytäntöjä, seuranta- ja arviointimenetelmiä ja ohjelmien tehokkaita hallinnointitapoja. Ei sovi unohtaa, Bryssel 13. huhtikuuta 2000. 5. 13. Alueiden komitea lausuu lisäksi seuraavaa: – Komitea esittää kumppanuuden lujittamista alueellisten ja paikallisten yhteisöjen tukemiseksi. – Komitea kehottaa suunnittelemaan kaupunkien kehittä- mistä koskevan politiikan siten, että se täydentää jäsenval- tioiden politiikkoja. – Komitea epäilee, voidaanko maaseudun kehittämispolitii- kan tavoitteita saavuttaa sellaisina kuin ne määriteltiin Corkin konferenssissa. Komitea painottaa, ettei rahavaroja ole riittävästi eikä taloudellisia kannattavuusedellytyksiä ole määritelty. Sen mukaan yhdennettyä lähestymistapaa ei ole hyödynnetty riittävän tehokkaasti ja alueellisten ja paikallisten viranomaisten tehtävä yhteistyökumppaneina on epäselvä. 5. 14. Komitea päättää tämän lausunnon aiheesta ”Yhdeksäs ja kymmenes vuosikertomus rakennerahastoista 1997 ja 1998 – EAKR – ESR – EMOTR – KOR” kannustamalla painokkaasti joissa halutaan edistää paikallista kehittä- kaikkia aloitteita, mistä. Alueiden komitean puheenjohtaja Jos CHABERT


title: Parere del Comitato delle regioni in merito: dalla Comunicazione della Commissione al Consiglio, al Parlamento europeo, al Comitato economico e sociale e al Comitato delle regioni Verso un nuovo quadro per l'infrastruttura delle comunicazioni elettroniche e i servizi correlati — Esame del 1999 del quadro normativo delle comunicazioni

eurovoc_concepts:
application of EU law
communications industry
competition law
telecommunications

formats: pdf print

text: C 226/56 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 8. 8. 2000 Parere del Comitato delle regioni in merito: — alla «Comunicazione della Commissione al Parlamento europeo, al Consiglio, al Comitato economico e sociale e al Comitato delle regioni sulla “Quinta relazione sull’attuazione del pacchetto di regolamentazione per le telecomunicazioni”», ed — alla «Comunicazione della Commissione al Consiglio, al Parlamento europeo, al Comitato economico e sociale e al Comitato delle regioni “Verso un nuovo quadro per l’infrastruttura delle comunicazioni elettroniche e i servizi correlati — Esame del 1999 del quadro normativo delle comunicazioni”» (2000/C 226/15) IL COMITATO DELLE REGIONI, viste la Comunicazione della Commissione al Parlamento europeo, al Consiglio, al Comitato economico e sociale e al Comitato delle regioni — Quinta relazione sull’attuazione del pacchetto di regolamentazione per le telecomunicazioni (COM(1999) 537 def. ), e la Comunicazione della Commissione al Consiglio, al Parlamento europeo, al Comitato economico e sociale e al Comitato delle regioni — Verso un nuovo quadro per l’infrastruttura delle comunicazioni elettroniche e i servizi correlati — Esame del 1999 del quadro normativo delle comunicazioni (COM(1999) 539 def. ); vista la decisione della Commissione in data 15 novembre 1999, di consultare il Comitato sull’argomento conformemente al disposto dell’articolo 265, primo paragrafo, del Trattato che istituisce la Comunità europea; vista la decisione dell’Ufficio di presidenza del 2 giugno 1999 di attribuire l’elaborazione del parere alla Commissione 3, «Reti transeuropee, trasporti, società dell’informazione»; visto il progetto di parere (CdR 520/99 riv. 1) adottato dalla Commissione 3, il 4 febbraio 2000 (Relatore: Koivisto, FI/PES), ha adottato il 13 aprile, nel corso della 33a sessione plenaria, il seguente parere. 1. Obiettivi delle comunicazioni b) Verso un nuovo quadro per l’infrastruttura delle comunicazioni elettroniche e i servizi correlati (COM(1999) 539 def. ) a) Quinta relazione sull’attuazione del pacchetto di regolamentazio- ne per le telecomunicazioni (COM(1999) 537 def. ) 1. 1. La comunicazione: — esamina l’applicazione della normativa sulle telecomunica- zioni; — analizza il modo in cui le norme di recepimento nazionale applicano tali disposizioni; — presenta una rassegna dell’evoluzione dei mercati delle telecomunicazioni; — presenta un sommario dei principali ostacoli al completa- mento del mercato unico; — illustra alcuni elementi di cui si dovrà tenere conto nel processo di revisione della normativa sulle telecomunica- zioni in particolare e sull’intero settore delle comunicazioni in generale. 1. 2. La comunicazione presenta un esame della normativa dell’Unione europea nel settore delle telecomunicazioni e propone le grandi linee di un nuovo quadro per l’infrastruttura delle comunicazioni ed i servizi correlati. 2. Il parere del Comitato; situazione generale del mercato delle telecomunicazioni Il Comitato approva gli obiettivi politici generali 2. 1. presentati dalla Commissione, i principi dell’intervento norma- tivo e la struttura del nuovo quadro normativo. In particolare ritiene importante la posizione della Commissione secondo cui il nuovo quadro normativo dovrebbe rafforzare la concor- renza in tutti i segmenti del mercato, soprattutto a livello locale e regionale. 8. 8. 2000 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 226/57 2. 2. Il Comitato aderisce ai principi enunciati nelle comuni- cazioni ed in particolare al fatto che il nuovo quadro normativo va progettato in modo da coprire i nuovi mercati dinamici ed in gran parte imprevedibili, che contano molti più operatori di quelli attuali. 2. 3. Il Comitato sottolinea, analogamente alla Commis- sione, che il nuovo quadro normativo dev’essere più elastico e operativamente più esteso, per consentire un adeguamento ai rapidi ed imprevedibili sviluppi tecnologici ed ai mutamenti del mercato che si ripercuotono su tutti gli altri settori della società. 2. 4. Il Comitato ritiene assai positivo che nella quinta relazione si sia tenuto conto in modo più evidente della prospettiva regionale nell’esame degli effetti delle regolamenta- zioni sull’accessibilità e la tariffazione dei servizi. 2. 5. Il Comitato richiama l’attenzione della Commissione sul fatto che in molti Stati membri l’attuazione della concorren- za a livello locale è di fatto solo teorica, e che, soprattutto nelle aree periferiche, in realtà da un’unica impresa. Il Comitato ritiene preoccupante il rapido e crescente divario tra le diverse regioni, e considera che il servizio universale e gli altri meccanismi analoghi sono troppo lenti per poter porre rimedio a tale divario, in particolare in mercati cosı` dinamici. i servizi spesso sono offerti 2. 5 bis Le ricerche esistenti indicano una chiara relazione fra le concentrazioni di attività economiche e la creazione di reti di telecomunicazione; cio` significa che l’infrastruttura delle telecomunicazioni costituisce un fattore concorrenziale di richiamo per le imprese. Inoltre, in base a questa interpretazio- ne non è improbabile che esistano già o che si creino in futuro differenze non solo fra le regioni europee, ma anche al loro interno. Nello sviluppare la politica delle telecomunicazioni nell’UE sarà necessario tenere conto di questi dati, poiché tale politica ha implicazioni di rilievo sulla coesione sociale ed economica nei vari Stati membri. E` inoltre importante che gli enti locali e regionali adottino, a seconda delle proprie competenze, misure efficaci per creare condizioni favorevoli alla costruzione di reti di telecomunicazioni. Il Comitato auspica che alle prossime discussioni 2. 6. sull’attuazione dei mercati delle telecomunicazioni possano partecipare operatori provenienti da diversi Stati dell’Unione, da regioni diverse e con bisogni diversi, in modo da poter valutare la situazione competitiva reale. livelli che, data la loro struttura di mercato, richiedono approcci differenti. Per esempio, molti enti locali d’Europa, tra cui il più noto e più rilevante è Stoccolma, hanno installato o si sono dotati in altro modo di reti via cavo a banda larga e ad ampia copertura, poi messe, per quanto riguarda le apparecchiature e la rete, a disposizione praticamente di tutte le imprese. Cosı`, sebbene ad un certo livello si stabilisca una sorta di monopolio, dal punto di vista degli utenti gli obiettivi generali europei dell’ampiezza dell’offerta e della economicità sono raggiunti in modo più efficace che con le situazioni competitive descritte nella comunicazione. Data questa situazione, 2. 8. il Comitato auspica che la Commissione faccia uno sforzo più efficace per sottolineare le differenze tra il segmento di mercato relativo alle reti via cavo ed altri analoghi servizi infrastrutturali, ed il segmento relativo ai servizi rivolti specificatamente ai consumatori finali. 3. Il parere del Comitato; proposte di nuovi principi regolatori 3. 1. Licenze ed autorizzazioni 3. 1. 1. Il Comitato ritiene appropriati i principi esposti dalla Commissione per quanto riguarda la concessione di licenze ed autorizzazioni. 3. 2. Accesso e interconnessione 3. 2. 1. Il Comitato, come già menzionato, nutre dei dubbi sul fatto che le misure presentate dalla Commissione possano permettere di raggiungere rapidamente gli obiettivi generali dell’Unione in materia di società dell’informazione, e considera preferibile una più netta differenziazione tra il mercato delle infrastrutture delle comunicazioni e quello dei servizi correlati. 3. 2. 2. Il Comitato ritiene importante che gli obblighi relativi alla libera scelta dell’operatore non incombano unicamente agli operatori di reti mobili con significativa forza di mercato, ma anche a tutti gli altri. 2. 7. Il Comitato, pur concordando con la Commissione sulla necessità di una base normativa più ampia per il settore delle comunicazioni in generale, desidera sottolineare che all’interno stesso delle telecomunicazioni sono presenti diversi 3. 3. 1. Il Comitato non ha osservazioni da fare sulla posizio- ne della Commissione riguardo alla gestione dello spettroradio. 3. 3. Gestione dello spettroradio C 226/58 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 8. 8. 2000 3. 4. Servizio universale 3. 6. Numerazione, denominazione ed indirizzamento 3. 4. 1. Il Comitato desidera attirare l’attenzione della Com- missione sul fatto che la libera concorrenza nel settore delle telecomunicazioni non favorisce allo stesso modo tutte le regioni, né al loro interno i diversi comuni che le compongono, e che il rapido sviluppo della tecnologia e dei mercati non fa che accentuare queste differenze, in quanto i nuovi servizi si concentrano laddove esiste un sufficiente volume di clienti. Il servizio universale si propone di assicurare a tutti i cittadini l’accesso alla società dell’informazione. Il Comitato ritiene pertanto che la posizione presentata nella Comunicazione debba essere monitorata periodicamente circa i risultati rag- giunti e adeguata in maniera costante e tempestiva per garantire realmente l’accesso a tutti i cittadini. Al contempo occorre anche garantire lo sviluppo sociale, culturale ed economico delle zone meno abitate e contribuire cosı` al radicamento della popolazione. 3. 4. 2. Contrariamente alla Commissione, il Comitato ritie- ne importante includere nell’attuale portata del servizio univer- sale anche i servizi a larga banda, almeno come obiettivo politico. In questo modo si consentirebbe alle regioni più svantaggiate, o a parte di esse, di non perdere il passo rispetto alle nuove tecnologie per la mancanza di servizi avanzati di telecomunicazioni o per una messa a disposizione troppo tardiva. Cio` infatti comporterebbe un maggiore squilibrio rispetto alle regioni potenzialmente più sviluppate. 3. 4. 3. Il Comitato vuole anche richiamare l’attenzione della Commissione sul fatto che in tutte le regioni sono presenti utenti con esigenze diverse (ad esempio scuole, servizi sanitari, imprese e privati cittadini). Criteri di servizio universale efficaci dovrebbero tener conto anche degli utenti che non rientrano nella media. 3. 4. 4. A parte lo sviluppo del servizio universale, il Comita- to invita a prestare la massima attenzione all’attribuzione di finanziamento risorse, ricorrendo anche alle possibilità di dell’UE, ai comuni ed alle altre autorità locali e regionali responsabili delle infrastrutture sociali generali per consentire la realizzazione dell’infrastruttura a larga banda necessaria nel rispettivo territorio. Tale infrastruttura sarebbe poi messa a fornitori di servizi. Naturalmente, disposizione dei diversi in tale contesto occorre privilegiare le regioni il funzionamento del mercato non è soddisfacente e compensare finanziariamente il in modo da consentire loro di svolgere questo nuovo ruolo al pari delle altre regioni. loro ritardo di sviluppo, in cui 3. 5. Gli interessi di utenti e consumatori 3. 6. 1. realizzata anche tra reti fisse e mobili. Il Comitato auspica che la portabilità del numero sia 3. 7. Concorrenza Il Comitato approva il chiarimento dei concetti di 3. 7. 1. «posizione dominante» e di «significativa forza di mercato». Tuttavia bisogna tener presente che la situazione relativa alla posizione di mercato muta spesso radicalmente quando si passa dal livello comunitario o nazionale a quello regionale e locale. Il Comitato ritiene che le norme relative agli operatori con posizione dominante debbano potersi applicare, nei loro tratti essenziali, anche alle situazioni in cui il consumatore ha una sola alternativa per l’acquisto di un importante servizio di comunicazione. 3. 8. Aspetti istituzionali 3. 8. 1. Il Comitato considera appropriata la proposta della Commissione di istituire un comitato per le comunicazioni, anche in considerazione della convergenza dei diversi settori della comunicazione e della telecomunicazione. Il campo di azione del suddetto comitato e del Gruppo ad alto livello deve potersi ampliare agevolmente, laddove il ravvicinamento dei settori avvenisse più rapidamente del previsto. Il Comitato concorda con la Commissione nel ritenere che la creazione di un ente di regolamentazione europeo non porterebbe un valore aggiunto rilevante. 3. 8. 2. Il Comitato ritiene fondamentale che le autorità nazionali di regolamentazione siano indipendenti, in quanto in molti Stati membri non si è ancora conclusa la transizione dai monopoli statali alla libera concorrenza. 4. Riepilogo Il Comitato: — approva gli obiettivi politici generali presentati dalla Com- missione, i principi dell’intervento normativo e la struttura del nuovo quadro normativo. In particolare ritiene impor- tante la posizione della Commissione secondo cui il nuovo quadro deve rafforzare la concorrenza in tutti i segmenti del mercato, soprattutto a livello locale. Il Comitato chiede alla Commissione di garantire la 3. 5. 1. tutela della privacy nelle misure relative alle più avanzate tecnologie di telefonia mobile. — Ritiene che la posizione presentata nella comunicazione vada adeguata in maniera costante e tempestiva per garantire a tutti i cittadini l’accesso alla società dell’informa- zione. 8. 8. 2000 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 226/59 — Sostiene fermamente la necessità che, oltre allo sviluppo del servizio universale, si attribuiscano rapidamente risorse, utilizzando anche le possibilità di finanziamento dell’UE, ai comuni ed alle altre autorità locali e regionali responsabi- li delle infrastrutture sociali, per consentire la realizzazione dell’infrastruttura a larga banda nei rispettivi territori. Tale infrastruttura sarebbe poi messa a disposizione dei diversi fornitori di servizi. — Approva il chiarimento dei concetti di «posizione domi- nante» e di «significativa forza di mercato». Tuttavia bisogna tenere presente che la situazione relativa alla posizione di mercato muta spesso radicalmente quando si passa dal livello comunitario o nazionale a quello regionale e locale. Il Comitato ritiene che le norme relative agli operatori con posizione dominante debbano potersi applicare, nei loro tratti essenziali, anche alle situazioni in cui il consumatore ha una sola alternativa per l’acquisto di un importante servizio di comunicazione. — Chiede alla Commissione di prestare particolare attenzione alla tutela della privacy nelle misure relative alle più avanzate tecnologie di telefonia mobile. — Auspica che la portabilità del numero sia realizzata anche tra reti fisse e mobili. Bruxelles, 13 aprile 2000. Il Presidente del Comitato delle regioni Jos CHABERT


title: Γνωμοδότηση της Επιτροπής των Περιφερειών με θέμα το "Ρόλο των τοπικών και περιφερειακών αρχών στη μεταρρύθμιση των ευρωπαϊκών συστημάτων δημόσιας υγείας"

eurovoc_concepts:
cooperation policy
health policy
local authority
public health
regional authority

text: 8. 8. 2000 EL ¯(cid:240)Ø·(cid:243)(cid:231)(cid:236)(cid:231) ¯(cid:246)(cid:231)(cid:236)(cid:229)æØ·(cid:228)Æ (cid:244)ø(cid:237) ¯ıæø(cid:240)ÆØ¤Œø·(cid:237) ˚(cid:239)Ø(cid:237)(cid:239)(cid:244)(cid:231)·(cid:244)ø(cid:237) C 226/79 ˆ(cid:237)ø(cid:236)(cid:239)(cid:228)(cid:239)·(cid:244)(cid:231)(cid:243)(cid:231) (cid:244)(cid:231)(cid:242) ¯(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:231)·(cid:242) (cid:244)ø(cid:237) —(cid:229)æØ(cid:246)(cid:229)æ(cid:229)Øø·(cid:237) (cid:236)(cid:229) Ł(cid:229)·(cid:236)Æ (cid:244)(cid:239) «(cid:209)(cid:239)·º(cid:239) (cid:244)ø(cid:237) (cid:244)(cid:239)(cid:240)ØŒø·(cid:237) ŒÆØ (cid:240)(cid:229)æØ(cid:246)(cid:229)æ(cid:229)ØÆŒø·(cid:237) Ææ(cid:247)ø·(cid:237) (cid:243)(cid:244)(cid:231) (cid:236)(cid:229)(cid:244)Æææı·Ł(cid:236)Ø(cid:243)(cid:231) (cid:244)ø(cid:237) (cid:229)ıæø(cid:240)ÆØ¤Œø·(cid:237) (cid:243)ı(cid:243)(cid:244)(cid:231)(cid:236)Æ·(cid:244)ø(cid:237) (cid:228)(cid:231)(cid:236)(cid:239)·(cid:243)ØÆ(cid:242) ıª(cid:229)Ø·Æ(cid:242)» (2000/C 226/19) ˙ ¯—(cid:201)(cid:212)(cid:209)ˇ—˙ (cid:212)(cid:217)˝ —¯(cid:209)(cid:201)(cid:214)¯(cid:209)¯(cid:201)(cid:217)˝, (cid:229)·(cid:247)(cid:239)(cid:237)(cid:244)Æ(cid:242) ı(cid:240)(cid:239)·ł(cid:231) (cid:244)(cid:231)(cid:237) Æ(cid:240)(cid:239)·(cid:246)Æ(cid:243)(cid:231) (cid:244)(cid:239)ı —æ(cid:239)(cid:229)(cid:228)æ(cid:229)Ø·(cid:239)ı (cid:244)(cid:231)(cid:242) 15(cid:231)(cid:242) (cid:211)(cid:229)(cid:240)(cid:244)(cid:229)(cid:236)(cid:226)æØ·(cid:239)ı 1999, (cid:243)ı·(cid:236)(cid:246)ø(cid:237)Æ (cid:236)(cid:229) (cid:244)(cid:239) Æ·æŁæ(cid:239) 265, 5(cid:239) (cid:229)(cid:228)Æ·(cid:246)Ø(cid:239) (cid:237)Æ ŒÆ(cid:244)Ææ(cid:244)Ø·(cid:243)(cid:229)Ø ª(cid:237)ø(cid:236)(cid:239)(cid:228)(cid:239)·(cid:244)(cid:231)(cid:243)(cid:231) (cid:236)(cid:229) Ł(cid:229)·(cid:236)Æ (cid:244)(cid:239) «(cid:209)(cid:239)·º(cid:239) (cid:244)ø(cid:237) (cid:244)(cid:239)(cid:240)ØŒø·(cid:237) ŒÆØ (cid:240)(cid:229)æØ(cid:246)(cid:229)æ(cid:229)ØÆŒø·(cid:237) Ææ(cid:247)ø·(cid:237) (cid:243)(cid:244)(cid:231) (cid:236)(cid:229)(cid:244)Æææı·Ł(cid:236)Ø(cid:243)(cid:231) (cid:244)ø(cid:237) (cid:229)ıæø(cid:240)ÆØ¤Œø·(cid:237) (cid:243)ı(cid:243)(cid:244)(cid:231)(cid:236)Æ·(cid:244)ø(cid:237) (cid:228)(cid:231)(cid:236)(cid:239)·(cid:243)ØÆ(cid:242) ıª(cid:229)Ø·Æ(cid:242)» ŒÆØ (cid:237)Æ Æ(cid:237)ÆŁ(cid:229)·(cid:243)(cid:229)Ø (cid:244)(cid:231)(cid:237) (cid:229)(cid:240)(cid:229)(cid:238)(cid:229)æªÆ(cid:243)Ø·Æ (cid:244)(cid:231)(cid:242) ª(cid:237)ø(cid:236)(cid:239)(cid:228)(cid:239)·(cid:244)(cid:231)(cid:243)(cid:231)(cid:242) (cid:243)(cid:244)(cid:231)(cid:237) (cid:229)(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:231)· 5 «˚(cid:239)Ø(cid:237)ø(cid:237)ØŒ(cid:231)· (cid:240)(cid:239)ºØ(cid:244)ØŒ(cid:231)·, (cid:228)(cid:231)(cid:236)(cid:239)·(cid:243)ØÆ ıª(cid:229)Ø·Æ, (cid:240)æ(cid:239)(cid:243)(cid:244)Æ(cid:243)Ø·Æ (cid:244)ø(cid:237) ŒÆ(cid:244)Æ(cid:237)Æºø(cid:244)ø·(cid:237), (cid:229)·æ(cid:229)ı(cid:237)Æ, (cid:244)(cid:239)ıæØ(cid:243)(cid:236)(cid:239)·(cid:242)»· (cid:229)·(cid:247)(cid:239)(cid:237)(cid:244)Æ(cid:242) ı(cid:240)(cid:239)·ł(cid:231) (cid:244)(cid:239) (cid:243)(cid:247)(cid:229)·(cid:228)Ø(cid:239) ª(cid:237)ø(cid:236)(cid:239)(cid:228)(cid:239)·(cid:244)(cid:231)(cid:243)(cid:231)(cid:242) (CdR 419/99 rev. 2) (cid:240)(cid:239)ı ıØ(cid:239)Ł(cid:229)·(cid:244)(cid:231)(cid:243)(cid:229) (cid:231) (cid:229)(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:231)· 5 (cid:243)(cid:244)Ø(cid:242) 6 (cid:204)Ææ(cid:244)Ø·(cid:239)ı (cid:236)(cid:229) (cid:226)Æ·(cid:243)(cid:231) (cid:244)(cid:231)(cid:237) (cid:229)Ø(cid:243)(cid:231)ª(cid:231)(cid:244)ØŒ(cid:231)· (cid:229)·ŒŁ(cid:229)(cid:243)(cid:231) (cid:244)(cid:239)ı Œ. Tilman Tögel (DE/PES)· ıØ(cid:239)Ł(cid:229)·(cid:244)(cid:231)(cid:243)(cid:229), ŒÆ(cid:244)Æ· (cid:244)(cid:231)(cid:237) 33(cid:231) (cid:243)ı·(cid:237)(cid:239)(cid:228)(cid:239) (cid:239)º(cid:239)(cid:236)(cid:229)·º(cid:229)ØÆ(cid:242) (cid:244)(cid:231)(cid:242) 12(cid:231)(cid:242) ŒÆØ 13(cid:231)(cid:242) `(cid:240)æØºØ·(cid:239)ı 2000 ((cid:243)ı(cid:237)(cid:229)(cid:228)æØ·Æ(cid:243)(cid:231) (cid:244)(cid:231)(cid:242) 13(cid:231)(cid:242) `(cid:240)æØºØ·(cid:239)ı), (cid:244)(cid:231)(cid:237) ÆŒ(cid:239)·º(cid:239)ıŁ(cid:231) ª(cid:237)ø(cid:236)(cid:239)(cid:228)(cid:239)·(cid:244)(cid:231)(cid:243)(cid:231). ˙ ¯(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:231)· (cid:244)ø(cid:237) —(cid:229)æØ(cid:246)(cid:229)æ(cid:229)Øø·(cid:237) (cid:240)æ(cid:239)(cid:226)ÆØ·(cid:237)(cid:229)Ø (cid:243)(cid:244)Æ ÆŒ(cid:239)·º(cid:239)ıŁÆ (cid:243)(cid:247)(cid:239)·ºØÆ (cid:243)(cid:247)(cid:229)(cid:244)ØŒÆ· (cid:236)(cid:229) (cid:244)(cid:231)(cid:237) (cid:240)(cid:229)æÆØ(cid:244)(cid:229)·æø (cid:229)(cid:238)(cid:229)·ºØ(cid:238)(cid:231) (cid:244)(cid:231)(cid:242) (cid:229)ıæø(cid:240)ÆØ¤Œ(cid:231)·(cid:242) (cid:240)(cid:239)ºØ(cid:244)ØŒ(cid:231)·(cid:242) ªØÆ (cid:244)(cid:231) (cid:228)(cid:231)(cid:236)(cid:239)·(cid:243)ØÆ ıª(cid:229)Ø·Æ: ˙ ¯(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:231)· (cid:244)ø(cid:237) —(cid:229)æØ(cid:246)(cid:229)æ(cid:229)Øø·(cid:237) (cid:240)æ(cid:239)(cid:226)ÆØ·(cid:237)(cid:229)Ø (cid:243)(cid:244)Ø(cid:242) ÆŒ(cid:239)·º(cid:239)ıŁ(cid:229)(cid:242) (cid:243)ı(cid:243)(cid:244)Æ·(cid:243)(cid:229)Ø(cid:242) (cid:240)æ(cid:239)(cid:242) (cid:244)(cid:231)(cid:237) ¯(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:231)·, (cid:244)(cid:239) (cid:211)ı(cid:236)(cid:226)(cid:239)ı·ºØ(cid:239) ŒÆØ (cid:244)(cid:239) ¯ıæø(cid:240)Æ- Ø¤Œ(cid:239)· ˚(cid:239)Ø(cid:237)(cid:239)(cid:226)(cid:239)ı·ºØ(cid:239): 1. `(cid:240)(cid:239)· (cid:244)(cid:231)(cid:237) (cid:239)(cid:240)(cid:244)ØŒ(cid:231)· ªø(cid:237)Ø·Æ (cid:244)ø(cid:237) (cid:240)(cid:239)ºØ(cid:244)ø·(cid:237) (cid:239) (cid:244)(cid:239)(cid:236)(cid:229)·Æ(cid:242) (cid:244)(cid:231)(cid:242) ıª(cid:229)Ø·Æ(cid:242) (cid:243)ı(cid:237)(cid:229)(cid:240)Æ·ª(cid:229)(cid:244)ÆØ (cid:243)(cid:231)(cid:236)Æ(cid:237)(cid:244)ØŒ(cid:229)·(cid:242) ŒÆØ (cid:243)ıª(cid:247)æ(cid:239)·(cid:237)ø(cid:242), Æ(cid:240)(cid:239)· (cid:239)ØŒ(cid:239)(cid:237)(cid:239)(cid:236)ØŒ(cid:231)· Æ·(cid:240)(cid:239)ł(cid:231), (cid:226)Ææı(cid:243)(cid:231)·(cid:236)Æ(cid:237)(cid:244)(cid:229)(cid:242) (cid:229)ıŁı·(cid:237)(cid:229)(cid:242) (cid:244)(cid:231)(cid:242) (cid:244)(cid:239)(cid:240)ØŒ(cid:231)·(cid:242) ŒÆØ (cid:240)(cid:229)æØ(cid:246)(cid:229)æ(cid:229)ØÆŒ(cid:231)·(cid:242) (cid:228)Ø(cid:239)Ø·Œ(cid:231)(cid:243)(cid:231)(cid:242) (cid:243)(cid:244)Æ (cid:240)ºÆØ·(cid:243)ØÆ (cid:244)(cid:231)(cid:242) (cid:229)ıæø(cid:240)ÆØ¤Œ(cid:231)·(cid:242) (cid:239)º(cid:239)Œº(cid:231)·æø(cid:243)(cid:231)(cid:242) ŒÆØ (cid:244)(cid:231)(cid:242) (cid:228)(cid:231)(cid:236)Ø(cid:239)ıæªØ·Æ(cid:242) (cid:229)(cid:237)(cid:239)·(cid:242) (cid:229)ıæø(cid:240)ÆØ¤Œ(cid:239)ı· (cid:243)ı(cid:243)(cid:244)(cid:231)·(cid:236)Æ(cid:244)(cid:239)(cid:242) ıª(cid:229)Ø·Æ(cid:242). —æ(cid:239)Œ(cid:229)Ø(cid:236)(cid:229)·(cid:237)(cid:239)ı (cid:237)Æ ªØ·(cid:237)(cid:239)ı(cid:237) (cid:243)(cid:229)(cid:226)Æ(cid:243)(cid:244)(cid:229)·(cid:242) (cid:239)Ø (cid:240)(cid:239)ºØ(cid:244)Ø(cid:243)(cid:236)ØŒ(cid:229)·(cid:242) (cid:229)(cid:240)Øææ(cid:239)(cid:229)·(cid:242) (cid:243)(cid:244)(cid:239)(cid:237) (cid:244)(cid:239)(cid:236)(cid:229)·Æ (cid:244)(cid:231)(cid:242) ıª(cid:229)Ø·Æ(cid:242), (cid:239)Ø (cid:229)ıæø(cid:240)ÆØ¤Œ(cid:229)·(cid:242) Ææ(cid:236)(cid:239)(cid:228)Ø(cid:239)·(cid:244)(cid:231)(cid:244)(cid:229)(cid:242) ŁÆ (cid:240)æ(cid:229)·(cid:240)(cid:229)Ø (cid:237)Æ (cid:240)(cid:229)æØ(cid:239)æØ(cid:243)Ł(cid:239)ı·(cid:237) (cid:243)(cid:244)(cid:239) (cid:229)ºÆ·- (cid:247)Ø(cid:243)(cid:244)(cid:239). ¯Ø·(cid:237)ÆØ Æ(cid:240)ÆæÆØ·(cid:244)(cid:231)(cid:244)(cid:239) (cid:237)Æ (cid:229)(cid:238)(cid:229)(cid:244)Æ(cid:243)Ł(cid:239)ı·(cid:237) ŒÆØ (cid:237)Æ Ł(cid:229)(cid:243)(cid:240)Ø(cid:243)Ł(cid:239)ı·(cid:237) (cid:243)ı(cid:243)(cid:244)(cid:231)·- 2. (cid:236)Æ(cid:244)Æ (cid:243)(cid:229) (cid:229)ıæø(cid:240)ÆØ¤Œ(cid:239)· (cid:229)(cid:240)Ø·(cid:240)(cid:229)(cid:228)(cid:239) ((cid:236)(cid:229) (cid:244)Æ (cid:239)(cid:240)(cid:239)Ø·Æ ŁÆ Æ(cid:240)(cid:239)(cid:244)æ(cid:229)·(cid:240)(cid:229)(cid:244)ÆØ (cid:231) (cid:228)ØÆ·(cid:228)(cid:239)(cid:243)(cid:231) (cid:236)(cid:239)ºı(cid:243)(cid:236)Æ(cid:244)ØŒø·(cid:237) Æ(cid:243)Ł(cid:229)(cid:237)(cid:229)Øø·(cid:237), ŁÆ ªØ·(cid:237)(cid:229)Ø Æ(cid:240)(cid:239)(cid:244)(cid:229)º(cid:229)(cid:243)(cid:236)Æ(cid:244)ØŒ(cid:239)·(cid:244)(cid:229)æ(cid:231) (cid:231) (cid:229)(cid:240)(cid:239)(cid:240)(cid:244)(cid:229)Ø·Æ (cid:244)æ(cid:239)(cid:246)Ø·(cid:236)ø(cid:237) ŒÆØ ŁÆ (cid:240)æ(cid:239)ºÆ(cid:236)(cid:226)Æ·(cid:237)(cid:239)(cid:237)(cid:244)ÆØ (cid:239)Ø (cid:240)(cid:229)æØ(cid:226)Æºº(cid:239)(cid:237)(cid:244)ØŒ(cid:229)·(cid:242) (cid:244)ø(cid:237) (cid:229)(cid:240)Ø(cid:240)(cid:244)ø·(cid:243)(cid:229)Ø(cid:242) (cid:240)(cid:239)ı (cid:229)(cid:237)(cid:229)·(cid:247)(cid:239)ı(cid:237) ŒØ(cid:237)(cid:228)ı·(cid:237)(cid:239)ı(cid:242) ªØÆ (cid:244)(cid:231)(cid:237) ıª(cid:229)Ø·Æ. 6. (cid:217)(cid:242) Ææ(cid:247)ØŒ(cid:239)· (cid:226)(cid:231)·(cid:236)Æ, (cid:240)æ(cid:229)·(cid:240)(cid:229)Ø (cid:237)Æ Ł(cid:229)(cid:243)(cid:240)Ø(cid:243)Ł(cid:229)Ø· (cid:231) Æ(cid:240)ÆæÆØ·(cid:244)(cid:231)(cid:244)(cid:231) (cid:226)Æ·(cid:243)(cid:231) (cid:243)ı(cid:237)(cid:229)æªÆ(cid:243)Ø·Æ(cid:242), (cid:231) (cid:239)(cid:240)(cid:239)Ø·Æ (cid:237)Æ (cid:247)ÆæÆŒ(cid:244)(cid:231)æØ·(cid:230)(cid:229)(cid:244)ÆØ Æ(cid:240)(cid:239)· (cid:236)(cid:229)ªÆºı·(cid:244)(cid:229)æ(cid:231) (cid:228)ØÆ(cid:246)Æ·- (cid:237)(cid:229)ØÆ, (cid:243)(cid:244)(cid:239)(cid:247)(cid:239)Ł(cid:229)(cid:244)(cid:231)(cid:236)(cid:229)·(cid:237)(cid:231) Æ(cid:237)Æ·(cid:240)(cid:244)ı(cid:238)(cid:231) (cid:244)ø(cid:237) (cid:236)(cid:229)Ł(cid:239)·(cid:228)ø(cid:237) ŒÆØ Æ(cid:237)(cid:244)ÆººÆª(cid:231)· (cid:229)(cid:236)(cid:240)(cid:229)ØæØø·(cid:237). ˚Æ(cid:244)Æ· (cid:244)(cid:231) (cid:247)Æ·æÆ(cid:238)(cid:231) (cid:244)(cid:231)(cid:242) (cid:229)ıæø(cid:240)ÆØ¤Œ(cid:231)·(cid:242) (cid:240)(cid:239)ºØ(cid:244)ØŒ(cid:231)·(cid:242) ªØÆ (cid:244)(cid:231) (cid:228)(cid:231)(cid:236)(cid:239)·(cid:243)ØÆ 7. ıª(cid:229)Ø·Æ, (cid:239)·(cid:240)ø(cid:242) (cid:240)æ(cid:239)(cid:226)º(cid:229)·(cid:240)(cid:229)(cid:244)ÆØ Æ(cid:240)(cid:239)· (cid:244)(cid:231) (cid:211)ı(cid:237)Ł(cid:231)·Œ(cid:231) (cid:244)(cid:239)ı ’`(cid:236)(cid:243)(cid:244)(cid:229)æ(cid:237)(cid:244)Æ(cid:236), (cid:244)Æ (cid:239)·æªÆ(cid:237)Æ (cid:244)(cid:231)(cid:242) ¯ıæø(cid:240)ÆØ¤Œ(cid:231)·(cid:242) ’¯(cid:237)ø(cid:243)(cid:231)(cid:242) (cid:243)(cid:229) (cid:243)ı(cid:237)(cid:229)æªÆ(cid:243)Ø·Æ (cid:236)(cid:229) (cid:244)Æ ŒæÆ·(cid:244)(cid:231) (cid:236)(cid:229)·º(cid:231) (cid:239)(cid:246)(cid:229)Ø·º(cid:239)ı(cid:237): — (cid:237)Æ (cid:228)(cid:231)(cid:236)Ø(cid:239)ıæª(cid:231)·(cid:243)(cid:239)ı(cid:237) (cid:240)(cid:229)æÆØ(cid:244)(cid:229)·æø ŒØ·(cid:237)(cid:231)(cid:244)æÆ, (cid:240)æ(cid:239)Œ(cid:229)Ø(cid:236)(cid:229)·(cid:237)(cid:239)ı (cid:237)Æ (cid:243)ı(cid:236)(cid:226)Æ·- º(cid:239)ı(cid:237) Æ(cid:240)(cid:239)· Œ(cid:239)Ø(cid:237)(cid:239)ı· (cid:236)(cid:229) (cid:244)Ø(cid:242) (cid:244)(cid:239)(cid:240)ØŒ(cid:229)·(cid:242) ŒÆØ (cid:240)(cid:229)æØ(cid:246)(cid:229)æ(cid:229)ØÆŒ(cid:229)·(cid:242) Ææ(cid:247)(cid:229)·(cid:242) (cid:243)(cid:244)(cid:231)(cid:237) (cid:229)(cid:240)Ø·ºı(cid:243)(cid:231) (cid:244)ø(cid:237) (cid:244)(cid:239)(cid:240)ØŒø·(cid:237) ŒÆØ (cid:240)(cid:229)æØ(cid:246)(cid:229)æ(cid:229)ØÆŒø·(cid:237) (cid:240)æ(cid:239)(cid:226)º(cid:231)(cid:236)Æ·(cid:244)ø(cid:237), ŒıæØ·ø(cid:242) (cid:243)(cid:244)Ø(cid:242) (cid:240)ÆæÆ(cid:236)(cid:229)Ł(cid:239)·æØ(cid:229)(cid:242) (cid:240)(cid:229)æØ(cid:239)(cid:247)(cid:229)·(cid:242), (cid:244)(cid:239)·(cid:243)(cid:239) (cid:236)(cid:229) (cid:240)æÆŒ(cid:244)ØŒ(cid:229)·(cid:242) (cid:240)æø(cid:244)(cid:239)(cid:226)(cid:239)ıºØ·(cid:229)(cid:242) (cid:239)·(cid:243)(cid:239) ŒÆØ (cid:236)(cid:229) (cid:244)(cid:231)(cid:237) (cid:243)(cid:244)(cid:239)(cid:247)(cid:239)Ł(cid:229)(cid:244)(cid:231)(cid:236)(cid:229)·(cid:237)Æ Æ(cid:237)Æ(cid:240)(cid:244)ı(cid:238)ØÆŒÆ· (cid:243)(cid:247)(cid:229)·(cid:228)ØÆ, 3. (cid:212)Æ ŒæÆ·(cid:244)(cid:231) (cid:236)(cid:229)·º(cid:231) (cid:229)(cid:246)Ææ(cid:236)(cid:239)·(cid:230)(cid:239)ı(cid:237) (cid:244)Æ (cid:243)ı(cid:243)(cid:244)(cid:231)·(cid:236)Æ(cid:244)Æ ıª(cid:229)Ø·Æ(cid:242) (cid:244)(cid:239)ı(cid:242) (cid:243)ı·(cid:236)(cid:246)ø(cid:237)Æ (cid:236)(cid:229) (cid:244)Ø(cid:242) (cid:229)Ł(cid:237)ØŒ(cid:229)·(cid:242) (cid:239)æªÆ(cid:237)ø(cid:244)ØŒ(cid:229)·(cid:242) ŒÆØ (cid:247)æ(cid:231)(cid:236)Æ(cid:244)(cid:239)(cid:240)Ø(cid:243)(cid:244)ø(cid:244)ØŒ(cid:229)·(cid:242) (cid:229)(cid:240)Øº(cid:239)ª(cid:229)·(cid:242) (cid:244)(cid:239)ı(cid:242). (cid:212)(cid:239)ı·(cid:244)(cid:229)(cid:242) Æ(cid:240)(cid:239)ææ(cid:229)·(cid:239)ı(cid:237) Æ(cid:240)(cid:239)· (cid:236)ÆŒæÆ· Ø(cid:243)(cid:244)(cid:239)æØŒ(cid:231)· ŒÆØ (cid:240)(cid:239)ºØ- (cid:244)Ø(cid:243)(cid:244)ØŒ(cid:231)· (cid:229)(cid:238)(cid:229)·ºØ(cid:238)(cid:231). ˙ (cid:229)(cid:237)Ææ(cid:236)(cid:239)·(cid:237)Ø(cid:243)(cid:231) (cid:244)ø(cid:237) (cid:229)(cid:240)Øº(cid:239)ªø·(cid:237) Æı(cid:244)ø·(cid:237) (cid:228)(cid:229)(cid:237) (cid:229)Ø·(cid:237)ÆØ (cid:239)æŁ(cid:231)· (cid:239)ı·(cid:244)(cid:229) ÆØ(cid:244)Ø(cid:239)º(cid:239)ª(cid:231)(cid:236)(cid:229)·(cid:237)(cid:231). — (cid:237)Æ (cid:229)(cid:238)(cid:229)(cid:244)Æ·(cid:243)(cid:239)ı(cid:237) (cid:244)(cid:239)ı(cid:242) (cid:229)(cid:240)Ø(cid:236)(cid:229)·æ(cid:239)ı(cid:242) (cid:244)(cid:239)(cid:236)(cid:229)Ø·(cid:242) ŒÆØ (cid:244)Æ (cid:229)(cid:240)Ø(cid:236)(cid:229)·æ(cid:239)ı(cid:242) Ł(cid:229)·(cid:236)Æ(cid:244)Æ, ªØÆ (cid:244)Æ (cid:239)(cid:240)(cid:239)Ø·Æ (cid:239)Ø Ææ(cid:236)(cid:239)(cid:228)Ø(cid:239)·(cid:244)(cid:231)(cid:244)(cid:229)(cid:242) (cid:229)Ø·(cid:237)ÆØ ŒÆ(cid:244)ÆŒ(cid:229)æ(cid:236)Æ(cid:244)Ø(cid:243)(cid:236)(cid:229)·(cid:237)(cid:229)(cid:242) (cid:236)(cid:229)(cid:244)Æ(cid:238)ı· (cid:244)ø(cid:237) (cid:228)ØÆ(cid:246)(cid:239)·æø(cid:237) (cid:229)ıæø(cid:240)ÆØ¤Œø·(cid:237) (cid:246)(cid:239)æ(cid:229)·ø(cid:237), ŒÆØ (cid:237)Æ (cid:244)Æ (cid:229)ŒºÆ·(cid:226)(cid:239)ı(cid:237) ø(cid:242) (cid:229)·(cid:237)Æ (cid:229)(cid:237)ØÆØ·(cid:239) (cid:243)ı·(cid:237)(cid:239)º(cid:239), (cid:240)æ(cid:239)Œ(cid:229)Ø(cid:236)(cid:229)·(cid:237)(cid:239)ı (cid:237)Æ (cid:243)ı(cid:237)(cid:244)(cid:239)(cid:237)Ø·(cid:243)(cid:239)ı(cid:237) (cid:244)(cid:231)(cid:237) (cid:240)æ(cid:239)(cid:243)(cid:229)·ªªØ(cid:243)(cid:231) Æı(cid:244)(cid:231)· (cid:236)(cid:229)·(cid:243)ø (cid:244)(cid:231)(cid:242) ¯ıæø(cid:240)ÆØ¤Œ(cid:231)·(cid:242) ¯(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:231)·(cid:242), ¯Ø·(cid:237)ÆØ Æ(cid:240)ÆæÆØ·(cid:244)(cid:231)(cid:244)(cid:239) (cid:237)Æ (cid:229)(cid:237)ŁÆææı(cid:237)Ł(cid:239)ı·(cid:237) (cid:243)ı(cid:230)(cid:231)(cid:244)(cid:231)·(cid:243)(cid:229)Ø(cid:242) (cid:243)(cid:247)(cid:229)(cid:244)ØŒÆ· (cid:236)(cid:229) 4. (cid:244)Ø(cid:242) (cid:228)ØÆ(cid:243)ı(cid:237)(cid:239)æØÆŒ(cid:229)·(cid:242) (cid:240)(cid:244)ı(cid:247)(cid:229)·(cid:242) (cid:244)(cid:231)(cid:242) ıª(cid:229)Ø·Æ(cid:242). ˇØ (cid:243)ı(cid:230)(cid:231)(cid:244)(cid:231)·(cid:243)(cid:229)Ø(cid:242) (cid:236)(cid:240)(cid:239)æ(cid:239)ı·(cid:237) Æ(cid:237) (cid:229)(cid:240)ØŒ(cid:229)(cid:237)(cid:244)æøŁ(cid:239)ı·(cid:237) ªØÆ (cid:240)ÆæÆ·(cid:228)(cid:229)Øª(cid:236)Æ (cid:243)(cid:244)(cid:231) (cid:247)æ(cid:231)(cid:236)Æ(cid:244)(cid:239)(cid:228)(cid:239)·(cid:244)(cid:231)(cid:243)(cid:231) (cid:244)ø(cid:237) (cid:228)Æ(cid:240)Æ(cid:237)ø·(cid:237) ıª(cid:229)Ø·Æ(cid:242) (cid:240)(cid:239)ı (cid:243)(cid:247)(cid:229)(cid:244)Ø·(cid:230)(cid:239)(cid:237)(cid:244)ÆØ (cid:236)(cid:229) (cid:228)ØÆ(cid:243)ı(cid:237)(cid:239)æØÆŒ(cid:229)·(cid:242) (cid:228)æÆ(cid:243)(cid:244)(cid:231)æØ(cid:239)·(cid:244)(cid:231)(cid:244)(cid:229)(cid:242). ˇØ Ææ(cid:236)(cid:239)(cid:228)Ø(cid:239)·(cid:244)(cid:231)(cid:244)(cid:229)(cid:242) (cid:244)(cid:231)(cid:242) (cid:244)(cid:239)(cid:240)ØŒ(cid:231)·(cid:242) Æı(cid:244)(cid:239)(cid:228)Ø(cid:239)Ø·Œ(cid:231)(cid:243)(cid:231)(cid:242) ªØÆ (cid:244)(cid:231) (cid:247)Æ·æÆ(cid:238)(cid:231) 5. (cid:240)(cid:239)ºØ(cid:244)ØŒ(cid:231)·(cid:242) ŒÆØ (cid:244)(cid:231) º(cid:231)·ł(cid:231) Æ(cid:240)(cid:239)(cid:246)Æ·(cid:243)(cid:229)ø(cid:237) (cid:228)(cid:229)(cid:237) (cid:240)æ(cid:229)·(cid:240)(cid:229)Ø Æ(cid:240)ºø·(cid:242) (cid:237)Æ ºÆ(cid:236)(cid:226)Æ·- (cid:237)(cid:239)(cid:237)(cid:244)ÆØ ı(cid:240)(cid:239)·ł(cid:231) ÆººÆ· (cid:237)Æ (cid:229)(cid:237)Ø(cid:243)(cid:247)ıŁ(cid:239)ı·(cid:237) (cid:243)(cid:229) (cid:243)ı(cid:237)Æ·æ(cid:244)(cid:231)(cid:243)(cid:231) (cid:236)(cid:229) (cid:244)Ø(cid:242) Æ(cid:237)Æ·ªŒ(cid:229)(cid:242) ŒÆØ (cid:237)Æ (cid:229)(cid:238)(cid:229)ºØ(cid:247)Ł(cid:239)ı·(cid:237). — (cid:237)Æ (cid:240)Ææ(cid:239)(cid:244)æı·(cid:237)(cid:239)ı(cid:237) ŒÆØ (cid:244)(cid:239)ı(cid:242) ı(cid:240)(cid:239)·º(cid:239)Ø(cid:240)(cid:239)ı(cid:242) (cid:229)(cid:237)(cid:228)ØÆ(cid:246)(cid:229)æ(cid:239)·(cid:236)(cid:229)(cid:237)(cid:239)ı(cid:242) (cid:243)(cid:244)Ø(cid:242) (cid:240)(cid:229)æØ(cid:246)(cid:229)·æ(cid:229)Ø(cid:229)(cid:242) (cid:237)Æ (cid:243)ı(cid:236)(cid:236)(cid:229)(cid:244)Æ·(cid:243)(cid:247)(cid:239)ı(cid:237) (cid:229)(cid:237)(cid:229)æªÆ·, (cid:243)(cid:244)(cid:239) (cid:240)ºÆØ·(cid:243)Ø(cid:239) (cid:244)ø(cid:237) (cid:228)ı(cid:237)Æ(cid:244)(cid:239)- (cid:244)(cid:231)·(cid:244)ø(cid:237) (cid:240)(cid:239)ı (cid:240)Ææ(cid:229)·(cid:247)(cid:239)(cid:237)(cid:244)ÆØ (cid:244)(cid:239)·(cid:243)(cid:239) Æ(cid:240)(cid:239)· (cid:244)Æ (cid:243)ı(cid:243)(cid:244)(cid:231)·(cid:236)Æ(cid:244)Æ ıª(cid:229)Ø·Æ(cid:242) (cid:236)(cid:229) Œ(cid:229)(cid:237)(cid:244)æØŒ(cid:231)· (cid:239)æªÆ·(cid:237)ø(cid:243)(cid:231) ÆººÆ· ŒÆØ (cid:243)(cid:229) (cid:243)ı(cid:243)(cid:244)(cid:231)·(cid:236)Æ(cid:244)Æ ıª(cid:229)Ø·Æ(cid:242) (cid:236)(cid:229) Æı(cid:244)(cid:239)(cid:228)ØÆ- (cid:247)(cid:229)Ø·æØ(cid:243)(cid:231). `ı(cid:244)(cid:239)· Ø(cid:243)(cid:247)ı·(cid:229)Ø ŒıæØ·ø(cid:242) (cid:239)·(cid:244)Æ(cid:237) (cid:239)Ø (cid:229)(cid:240)Ø(cid:236)(cid:229)·æ(cid:239)ı(cid:242) º(cid:229)Ø(cid:244)(cid:239)ıæªØ·(cid:229)(cid:242) (cid:244)(cid:239)ı (cid:243)ı(cid:243)(cid:244)(cid:231)·(cid:236)Æ(cid:244)(cid:239)(cid:242) ıª(cid:229)Ø·Æ(cid:242) Æ(cid:237)ÆºÆ(cid:236)(cid:226)Æ·(cid:237)(cid:239)(cid:237)(cid:244)ÆØ Æ(cid:240)(cid:239)· (cid:228)ØÆ(cid:246)(cid:239)æ(cid:229)(cid:244)ØŒÆ· (cid:239)·æªÆ(cid:237)Æ (cid:231)· (cid:244)(cid:239)(cid:236)(cid:229)Ø·(cid:242). ˇØ (cid:244)(cid:239)(cid:240)ØŒ(cid:229)·(cid:242) ŒÆØ (cid:240)(cid:229)æØ(cid:246)(cid:229)æ(cid:229)ØÆŒ(cid:229)·(cid:242) Ææ(cid:247)(cid:229)·(cid:242), ŒÆŁø·(cid:242) (cid:226)æØ·(cid:243)Œ(cid:239)(cid:237)(cid:244)ÆØ Œ(cid:239)(cid:237)(cid:244)Æ· (cid:243)(cid:244)(cid:239)(cid:237) (cid:240)(cid:239)ºØ·(cid:244)(cid:231), (cid:236)(cid:240)(cid:239)æ(cid:239)ı·(cid:237) (cid:237)Æ (cid:228)ØÆ(cid:228)æÆ(cid:236)Æ(cid:244)Ø·(cid:243)(cid:239)ı(cid:237) (cid:243)(cid:231)(cid:236)Æ(cid:237)(cid:244)ØŒ(cid:239)· æ(cid:239)·º(cid:239). —æÆ·ª(cid:236)Æ(cid:244)Ø, (cid:239)Ø Œ(cid:239)Ø(cid:237)ø(cid:237)ØŒ(cid:229)·(cid:242) (cid:244)(cid:239)ı(cid:242) ı(cid:240)(cid:231)æ(cid:229)(cid:243)Ø·(cid:229)(cid:242) (cid:229)(cid:240)Ø(cid:244)(cid:229)º(cid:239)ı·(cid:237) (cid:229)·æª(cid:239) (cid:229)(cid:237)(cid:244)(cid:239)(cid:240)Ø(cid:243)(cid:236)(cid:239)ı·, (cid:240)æ(cid:239)·º(cid:231)ł(cid:231)(cid:242), ŒÆØ ŒÆŁ(cid:239)(cid:228)(cid:231)·ª(cid:231)(cid:243)(cid:231)(cid:242) (cid:239)·(cid:243)(cid:239)(cid:237) Æ(cid:246)(cid:239)æÆ· (cid:244)(cid:239)ı(cid:242) (cid:240)(cid:239)ºØ·(cid:244)(cid:229)(cid:242) (cid:240)(cid:239)ı (cid:229)Ø·(cid:237)ÆØ (cid:229)ıÆ·ºø(cid:244)(cid:239)Ø (cid:231)· Æ(cid:237)(cid:244)Ø(cid:236)(cid:229)(cid:244)ø(cid:240)Ø·(cid:230)(cid:239)ı(cid:237) (cid:228)ı(cid:243)(cid:247)(cid:229)·æ(cid:229)Ø(cid:229)(cid:242), C 226/80 EL ¯(cid:240)Ø·(cid:243)(cid:231)(cid:236)(cid:231) ¯(cid:246)(cid:231)(cid:236)(cid:229)æØ·(cid:228)Æ (cid:244)ø(cid:237) ¯ıæø(cid:240)ÆØ¤Œø·(cid:237) ˚(cid:239)Ø(cid:237)(cid:239)(cid:244)(cid:231)·(cid:244)ø(cid:237) 8. 8. 2000 — (cid:237)Æ (cid:229)(cid:240)(cid:229)Œ(cid:244)(cid:229)Ø·(cid:237)(cid:239)ı(cid:237) (cid:244)(cid:231) (cid:243)ı(cid:243)(cid:244)(cid:231)(cid:236)Æ(cid:244)ØŒ(cid:231)· (cid:240)ÆæÆŒ(cid:239)º(cid:239)ı·Ł(cid:231)(cid:243)(cid:231) (cid:244)(cid:231)(cid:242) (cid:228)(cid:231)(cid:236)(cid:239)·(cid:243)ØÆ(cid:242) ıª(cid:229)Ø·Æ(cid:242) (cid:243)(cid:244)(cid:231)(cid:237) ¯ıæø·(cid:240)(cid:231), ø·(cid:243)(cid:244)(cid:229) (cid:237)Æ ŒÆºı(cid:246)Ł(cid:239)ı·(cid:237) (cid:239)·º(cid:229)(cid:242) (cid:239)Ø (cid:240)(cid:244)ı(cid:247)(cid:229)·(cid:242) (cid:244)(cid:231)(cid:242) ıª(cid:229)Ø·Æ(cid:242) (cid:240)æ(cid:239)Œ(cid:229)Ø(cid:236)(cid:229)·(cid:237)(cid:239)ı (cid:237)Æ (cid:228)(cid:231)(cid:236)Ø(cid:239)ıæª(cid:231)Ł(cid:229)Ø· (cid:229)·(cid:237)Æ Æ(cid:238)Ø(cid:239)·(cid:240)Ø(cid:243)(cid:244)(cid:239) (cid:240)ºÆØ·(cid:243)Ø(cid:239) (cid:228)(cid:229)(cid:228)(cid:239)(cid:236)(cid:229)·(cid:237)ø(cid:237) ŒÆØ, (cid:240)ÆæÆ·ºº(cid:231)ºÆ, (cid:236)ØÆ (cid:240)æÆŒ(cid:244)ØŒ(cid:231)· (cid:240)æ(cid:239)(cid:243)(cid:229)·ªªØ(cid:243)(cid:231) (cid:244)ø(cid:237) (cid:228)ØÆæŁæø·(cid:243)(cid:229)ø(cid:237). ˙ ¯(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:231)· (cid:244)ø(cid:237) —(cid:229)æØ(cid:246)(cid:229)æ(cid:229)Øø·(cid:237) ŒÆº(cid:229)Ø· ªØÆ (cid:244)(cid:231)(cid:237) (cid:229)(cid:240)Ø·(cid:244)(cid:229)ı(cid:238)(cid:231) (cid:244)(cid:231)(cid:242) 8. Æ(cid:240)ÆæÆØ·(cid:244)(cid:231)(cid:244)(cid:231)(cid:242) (cid:228)ØÆ(cid:246)Æ·(cid:237)(cid:229)ØÆ(cid:242) ŒÆØ (cid:243)ı(cid:230)(cid:231)·(cid:244)(cid:231)(cid:243)(cid:231)(cid:242) ªØÆ (cid:244)Æ (cid:230)(cid:231)(cid:244)(cid:231)·(cid:236)Æ(cid:244)Æ ıª(cid:229)Ø·Æ(cid:242), ØÆ(cid:244)æØŒ(cid:231)·(cid:242) (cid:240)(cid:229)æØ·ŁÆºł(cid:231)(cid:242). (cid:211)(cid:244)Æ (cid:240)æ(cid:239)(cid:242) (cid:243)ı(cid:236)(cid:240)(cid:229)æØºÆ(cid:236)(cid:226)Æ(cid:237)(cid:239)(cid:236)(cid:229)·(cid:237)(cid:231)(cid:242) (cid:244)(cid:231)(cid:242) (cid:243)ı(cid:230)(cid:231)·(cid:244)(cid:231)(cid:243)(cid:231) (cid:230)(cid:231)(cid:244)(cid:231)·(cid:236)Æ(cid:244)Æ (cid:240)(cid:229)æØºÆ(cid:236)(cid:226)Æ·(cid:237)(cid:239)(cid:237)(cid:244)ÆØ ªØÆ (cid:240)ÆæÆ·(cid:228)(cid:229)Øª(cid:236)Æ (cid:231) (cid:228)ØÆ(cid:243)(cid:246)Æ·- ºØ(cid:243)(cid:231) (cid:244)(cid:231)(cid:242) (cid:228)ØÆ(cid:243)ı(cid:237)(cid:239)æØÆŒ(cid:231)·(cid:242) (cid:240)(cid:239)Ø(cid:239)·(cid:244)(cid:231)(cid:244)Æ(cid:242) ŒÆØ (cid:239) (cid:243)(cid:247)(cid:229)(cid:228)ØÆ(cid:243)(cid:236)(cid:239)·(cid:242) (cid:243)(cid:229) (cid:229)(cid:240)Ø·(cid:240)(cid:229)(cid:228)(cid:239) Œ(cid:239)Ø(cid:237)(cid:239)(cid:244)ØŒ(cid:239)· ŒÆØ, ŒıæØ·ø(cid:242), (cid:228)ØÆ(cid:243)ı(cid:237)(cid:239)æØÆŒ(cid:239)·. ˙ ¯(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:231)· (cid:244)ø(cid:237) —(cid:229)æØ(cid:246)(cid:229)æ(cid:229)Øø·(cid:237) (cid:229)Œ(cid:244)Ø(cid:236)Æ· (cid:229)(cid:240)Ø·(cid:243)(cid:231)(cid:242) (cid:239)·(cid:244)Ø, (cid:243)(cid:244)(cid:239) (cid:236)(cid:229)·ºº(cid:239)(cid:237), 9. (cid:239)·(cid:244)Æ(cid:237) ºÆ(cid:236)(cid:226)Æ·(cid:237)(cid:239)(cid:237)(cid:244)ÆØ Æ(cid:240)(cid:239)(cid:246)Æ·(cid:243)(cid:229)Ø(cid:242) (cid:240)(cid:239)ı Æ(cid:246)(cid:239)æ(cid:239)ı·(cid:237) (cid:244)Ø(cid:242) Ææ(cid:236)(cid:239)(cid:228)Ø(cid:239)·(cid:244)(cid:231)(cid:244)(cid:229)(cid:242) (cid:244)ø(cid:237) (cid:244)(cid:239)(cid:240)ØŒø·(cid:237) ŒÆØ (cid:240)(cid:229)æØ(cid:246)(cid:229)æ(cid:229)ØÆŒø·(cid:237) Ææ(cid:247)ø·(cid:237) (cid:243)(cid:244)(cid:239)(cid:237) (cid:244)(cid:239)(cid:236)(cid:229)·Æ (cid:244)(cid:231)(cid:242) (cid:228)(cid:231)(cid:236)(cid:239)·(cid:243)ØÆ(cid:242) ıª(cid:229)Ø·Æ(cid:242) ŒÆØ (cid:244)(cid:231)(cid:242) ØÆ(cid:244)æØŒ(cid:231)·(cid:242) (cid:240)(cid:229)æØ·ŁÆºł(cid:231)(cid:242), (cid:240)æ(cid:229)·(cid:240)(cid:229)Ø (cid:237)Æ (cid:240)æ(cid:239)(cid:243)(cid:228)Ø·(cid:228)(cid:229)(cid:244)ÆØ Ø(cid:228)ØÆØ·(cid:244)(cid:229)æ(cid:231) (cid:240)æ(cid:239)(cid:243)(cid:239)(cid:247)(cid:231)· (cid:243)(cid:244)Ø(cid:242) Æ(cid:240)(cid:239)·ł(cid:229)Ø(cid:242) (cid:244)(cid:231)(cid:242) ¯(cid:212)—. ´æı(cid:238)(cid:229)·ºº(cid:229)(cid:242), 13 `(cid:240)æØºØ·(cid:239)ı 2000. ˇ —æ(cid:239)·(cid:229)(cid:228)æ(cid:239)(cid:242) (cid:244)(cid:231)(cid:242) ¯(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:231)·(cid:242) (cid:244)ø(cid:237) —(cid:229)æØ(cid:246)(cid:229)æ(cid:229)Øø·(cid:237) Jos CHABERT


title: Yttrande från Regionkommittén om "De lokala och regionala instansernas roll i reformen av det europeiska hälsovårdssystemet"

text: 8. 8. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 226/79 Yttrande från Regionkommittén om ”De lokala och regionala instansernas roll i reformen av det europeiska hälsovårdssystemet” (2000/C 226/19) BAKGRUND Presidiets beslut av den 15 september 1999 att i enlighet med artikel 265 femte stycket utarbeta ett yttrande om ”De lokala och regionala instansernas roll i reformen av det europeiska hälsovårdssystemet” och att ge utskott 5 (socialpolitik, folkhälsa, konsumentskydd, forskning, turism) ansvaret för det förberedande arbetet. Det utkast till yttrande (CdR 416/99 rév. 2) som antogs av utskott 5 den 6 mars 2000. Föredragande var Tilman Tögel (D–PSE). Mot bakgrund av ovanstående antog Regionkommittén följande yttrande vid sin 33:e plenarsession den 12–13 april (sammanträdet den 13 april). Regionkommittén önskar framföra följande kommentarer beträffande den framtida utvecklingen av den europeiska folkhälsopolitiken: Regionkommittén vill framföra följande rekommendatio- ner till kommissionen, rådet och Europaparlamentet: 1. För befolkningen innebär hälso- och sjukvårdssystemet att ett betydande ansvar, även finansiellt sett, läggs på lokala och regionala myndigheter, inte minst till följd av den europei- ska integrationen. Med tanke på de starka kulturella influenser som råder på hälso- och sjukvårdsområdet måste befogenheter- na på EU-nivå begränsas till det absolut nödvändiga. 2. System (för att förhindra spridning av infektionssjukdo- mar, göra livsmedelstillsyn mer effektiv och förhindra miljöef- fekter som är skadliga för hälsan) skulle kunna undersökas och införas på EU-nivå. EU:s roll i detta sammanhang är av avgörande betydelse. 3. Hälso- och sjukvårdssystemen i medlemsstaterna bygger på nationella finansierings- och organisationslösningar som vuxit fram genom en lång historisk och kulturell utveckling. Det skulle varken vara rimligt eller berättigat att harmonisera dessa lösningar. 4. Diskussioner om gränsöverskridande hälsoaspekter bör främjas. Diskussionsfrågor skulle exempelvis kunna inriktas på finansiering av kostnader i samband med gränsöverskridande verksamhet. 5. Vidare räcker det inte med att lednings- och beslutsbefo- genheter som decentraliserats till lokala och regionala myndig- heter endast beaktas; dessa befogenheter skall vid behov även kunna stärkas och utökas. 6. Som ett första steg skall det samarbetsunderlag som krävs uppnås genom ökad öppenhet, en målinriktad metodologisk utveckling samt utbyte av erfarenheter. 7. När det gäller utformningen av den europeiska folkhälso- vårdspolitiken i enlighet med Amsterdamfördraget rekommen- deras Europeiska unionens organ och medlemsstaterna föl- jande: — Att ge ytterligare impulser så att man tillsammans med lokala och regionala myndigheter genom konkreta initiativ och målinriktade utvecklingsprojekt kan bidra till att lösa lokala och regionala problem, i synnerhet i gränszonerna mellan olika nationella hälsovårdssystem. — Att olika delområden och enskilda frågor som behandlas separat inom EU-organens totala ansvarsområde skall ses i ett helhetsperspektiv, samt att detta skall underlättas med hjälp av en motsvarande organisation inom Europeiska kommissionen. — Att därvid även se till att övriga inblandade parter i regionerna deltar aktivt, såväl inom de statligt organiserade hälsovårdssystemen som i de medlemsstater vars hälso- vårdssystem kännetecknas av självförvaltning. Detta gäller i synnerhet där hälso- och sjukvårdssystemet har delats upp i olika funktionsområden. Lokala och regionala myn- digheter har på grund av sin närhet till medborgarna en viktig funktion. Genom den samhällsservice de erbjuder utför de i själva verket en utredande, förebyggande och vägledande verksamhet för i synnerhet utsatta grupper och grupper med problem. C 226/80 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 8. 8. 2000 — Att systematiskt utöka hälsoövervakningen och rapporter- na om folkhälsan i Europa till att omfatta samtliga aspekter av folkhälsan, så att man därigenom parallellt med de strukturjämförelser som görs utifrån de faktiska förhållan- dena även får tillförlitliga uppgiftsramar. 8. Regionkommittén efterlyser öppenhet och debatt kring hälsofrågor. Diskussionsämnen skulle exempelvis kunna om- fatta kvalitetssäkring och planering på EU-nivå, och särskilt över gränserna. 9. Regionkommittén anser att särskild hänsyn i framtiden skall tas till kommitténs åsikter i samband med beslut som rör folkhälsan och hälso- och sjukvårdsfrågor som faller inom de lokala och regionala myndigheternas ansvarsområde. Bryssel den 13 april 2000. Regionkommitténs ordförande Jos CHABERT


title: SCHRIFTELIJKE VRAAG E-1119/00 van Lucio Manisco (GUE/NGL) aan de Raad. Gevangenzetting van Akin Birdal en veroordeling van Necmettin Erbakan in Turkije.

eurovoc_concepts:
Türkiye
accession negotiations
common foreign and security policy
freedom of expression
political prisoner

formats: html pdf print

text: C 46 E/126 Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen NL 13. 2. 2001 (2001/C 46 E/136) SCHRIFTELIJKE VRAAG E-1117/00 van Luis Berenguer Fuster (PSE) aan de Commissie Betreft: Concurrentie in de Spaanse elektriciteitssector (11 april 2000) Afgaande op de kennisgeving van een openbaar bod op de aandelen van HidrocantÆbrico en de vermoede- lijke goedkeuring hiervan, zal de concurrentie in de Spaanse elektriciteitssector afnemen. Hiermee wordt een tendens voortgezet die geruime tijd geleden werd ingezet met operaties als de concentratie van Endesa, Fecsa en Sevillana de Electricidad. Is de Commissie van oordeel dat het tegen deze achtergrond aanvaardbaar is dat subsidie wordt verstrekt met het oog op de kosten in verband met de overgang naar een vrije concurrentie? Is de Commissie van oordeel dat er daadwerkelijk sprake is van concurrentie in de Spaanse elektriciteitssector? Antwoord van de heer Monti namens de Commissie (24 mei 2000) Staatssteun met betrekking tot de gestrande kosten dient ter compensatie van verplichtingen of exploita- tiegaranties die werden toegekend v(cid:243)(cid:243)r de inwerkingtreding van Richtlijn 96/92/EG van het Parlement en de Raad van 19 december 1996 betreffende gemeenschappelijke regels voor de interne markt voor elektriciteit (1), welke eventueel niet zouden kunnen worden nagekomen wegens de genoemde richtlijn. Het gaat dus om compensaties voor de historische kosten, welke niet meer concurrerend zijn ten gevolge van de liberalisering van de elektriciteitsmarkt en die per onderneming worden bepaald. De concentratie waarvan sprake zal dus in beginsel geen gevolgen hebben voor de analyse van de verenigbaarheid van de gestrande kosten overeenkomstig de regels betreffende staatssteun van het EG-Verdrag. De Commissie kan zich in dit stadium niet uitspreken over het concurrentieniveau in de Spaanse elektriciteitssector ten gevolge van de operatie waarnaar het geachte parlementslid verwijst alvorens deze operatie onderzocht zal zijn overeenkomstig de toepasselijke regels. De Commissie zal de operatie slechts onderzoeken indien deze een communautaire dimensie heeft in de zin van artikel 1 van Verordening (EEG) nr. 4064/89 van de Raad van 21 december 1989 betreffende de controle op concentraties van ondernemingen (2). Indien dit niet het geval is, is het aan de nationale autoriteiten om deze operatie te onderzoeken. (1) PB L 27 van 30. 1. 1997. (2) PB L 395 van 30. 12. 1989, zoals laatstelijk gewijzigd bij Verordening (EG) nr. 1310/97 van de Raad van 30 juni 1997 (PB L 180 van 9. 7. 1997). (2001/C 46 E/137) SCHRIFTELIJKE VRAAG E-1119/00 van Lucio Manisco (GUE/NGL) aan de Raad (13 april 2000) Betreft: Gevangenzetting van Akin Birdal en veroordeling van Necmettin Erbakan in Turkije Op dinsdag 28 maart 2000 heeft een rechtbank in Ankara het verzoek om uitstel van de voltrekking van het vonnis tegen Akin Birdal terzijde gelegd en de gevangenzetting gelast van deze beroemde, moedige verdediger van de mensenrechten in zijn land die reeds veroordeeld is wegens (cid:132)subversieve uitspraken(cid:148). De advocaten van Akin Birdal hadden gevraagd de voltrekking van het vonnis met zes maanden uit te stellen omdat hij ten gevolge van bij een aanslag op zijn leven opgelopen verwondingen regelmatig medische verzorging behoeft. Begin maart is de voormalige premier Necmettin Erbakan veroordeelt tot een jaar gevangenisstraf wegens soortgelijke uitspraken die hij in het kader van een in 1994 gehouden redevoering zou hebben gedaan. 1. Is de Raad niet van oordeel dat deze flagrante schendingen van de vrijheid van meningsuiting en van de mensenrechten in strijd zijn met de verbintenissen welke de Turkse regering met het oog op toetreding tot de Europese Unie is aangegaan, alsook met de basisvoorwaarden voor toetreding van nieuwe landen, namelijk eerbiediging van de in artikel 6, lid 1 van het VEU neergelegde beginselen waarop de Unie stoelt, en de verplichting te voldoen aan de politieke criteria welke de Europese Raad in juni 1993 in Kopenhagen heeft vastgesteld? Acht hij het niet nodig om bij de regering in Ankara stappen te ondernemen opdat deze afziet van 2. gerechtelijke en buitengerechtelijke vervolging van de heren Birdal en Erbakan? 13. 2. 2001 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen C 46 E/127 Antwoord (10 juli 2000) De Raad betreurt het dat de heer Birdal opnieuw gevangen is gezet; dit is een ernstige tegenslag wat betreft de vrijheid van meningsuiting in Turkije en druist in tegen de geest van de conclusies van Helsinki. De Raad heeft er bij de Turkse regering op aangedrongen, maatregelen te nemen om de vrijlating van de heer Birdal te bewerkstelligen en erop toe te zien dat hij behoorlijke medische verzorging ontvangt zolang hij in de gevangenis verblijft. De Raad zal de situatie met betrekking tot de mensenrechten in Turkije nauw- lettend blijven volgen en zo nodig afzonderlijke gevallen van schending bij de Turkse autoriteiten aan de orde stellen. De Raad neemt er nota van dat de veroordeling van de heer Birdal en van de heer Erbakan gebaseerd is op artikel 312 van het Turkse wetboek van strafrecht. Volgens dit artikel is het een strafbaar feit, (cid:132)mensen aan te zetten tot haat of vijandigheid op basis van onderscheid tussen maatschappelijke klassen, rassen, godsdiensten, sekten of regio(cid:146)s(cid:148). Deze bepaling is in dier voege uitgelegd door justitie en andere autoriteiten in Turkije, dat zij naar het oordeel van de Raad de vrijheid van meningsuiting beperkt. De Raad neemt er nota van dat Turkije een proces van hervorming op dit gebied in gang heeft gezet. De Raad is verheugd over het voornemen van Turkije om de situatie met betrekking tot de mensenrechten te verbeteren, en zal de Turkse inspanningen op dit terrein blijven steunen en aanmoedigen. De Raad ziet uit naar verdere vooruitgang op dit gebied. (2001/C 46 E/138) SCHRIFTELIJKE VRAAG E-1121/00 van Bart Staes (Verts/ALE) aan de Commissie (11 april 2000) Betreft: Witboek inzake Voedselveiligheid en de Europese Voedselautoriteit In januari 2000 verscheen het Witboek inzake voedselveiligheid (COM(1999) 719 def. ) Hoofdstuk 4 behandelt de oprichting van een Europese Voedselautoriteit (EVA). Hoofdstuk 5 gaat in op de wetgeving inzake voedselveiligheid. De EVA adviseert, verzamelt informatie en communiceert, maar heeft geen wetgevende en regelgevende bevoegdheden. Bij crisissituaties neemt de Commissie, die ook verantwoordelijk blijft voor het toezicht op de controle, maatregelen. De EVA gaat samenwerken met nationale instanties en moet daarbij een leidende rol spelen. Zij krijgt echter geen bevoegdheden wanneer er verschillen van inzicht bestaan. Primaire Europese wetgeving wordt aangenomen door de Raad en het Europees Parlement. De Commissie en de regelgevende ComitØs zijn verantwoordelijk voor gedelegeerde wetgeving die is gebaseerd op de primaire wetgeving. Het EU-Verdrag laat niet toe dat een onafhankelijke Autoriteit, zoals de voorgestelde Europese Voedselautoriteit, bevoegdheden krijgt voor gedelegeerde wetgeving. 1. Is de Commissie van oordeel dat de Europese Voedselautoriteit (EVA) op termijn de bevoegdheid moet krijgen voor het vaststellen van gedelegeerde wetgeving, bijvoorbeeld inzake de toelating van (cid:132)novel foods(cid:148) en de bepaling van maximale residuwaarden voor pesticiden en contaminanten? 2. Heeft de Commissie stappen gezet om ervoor te zorgen dat de EVA de bevoegdheid krijgt voor gedelegeerde wetgeving? a) Zo ja, welke initiatieven werden reeds genomen en welke bijkomende stappen zal de Commissie zetten om ervoor te zorgen dat de EVA de bevoegdheid krijgt voor gedelegeerde wetgeving? b) Zo neen, tegen de toekenning van de bevoegdheid voor gedelegeerde wetgeving aan de EVA en welke argumenten schuift ze daarvoor naar voren? is de Commissie gekant


title: Meddelelse fra Kommissionen til EuropaParlamentet i henhold til EF-traktatens artikel 251, stk. 2, andet afsnit vedrørende Rådets fælles holdning om forslaget til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om grænseværdier for benzen og carbonmonoxid i luften

eurovoc_concepts:
European Environment Agency
atmospheric pollutant
environmental protection
pollution control
public health