title: Euroopan unionin toimintasuunnitelma yhteisestä toiminnasta Venäjän federaation osalta järjestäytyneen rikollisuuden torjunnassa

eurovoc_concepts:
European Union
Russia
action programme
cooperation policy
fight against crime
organised crime

text: 13. 4. 2000 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 106/5 EUROOPAN UNIONIN TOIMINTASUUNNITELMA YHTEISESTA¨ TOIMINNASTA VENA¨ JA¨ N FEDERAA- TION OSALTA JA¨ RJESTA¨ YTYNEEN RIKOLLISUUDEN TORJUNNASSA (2000/C 106/02) Euroopan unionin neuvosto, joka TOTEUTTAA Venäjää koskevaa Euroopan unionin yhteistä strategiaa, jonka Eurooppa-neuvosto hyväksyi Kölnissä kesäkuussa 1999, OTTAA HUOMIOON Venäjän federaation hyväksymän keskipitkän aikavälin strategian Venäjän federaation ja EU:n välisten suhteiden kehittämiseksi (2000–2010), OTTAA HUOMIOON järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaa koskevan Euroopan unionin toimintasuunni- telman, jonka Eurooppa-neuvosto hyväksyi Amsterdamissa kesäkuussa 1997, ja erityisesti sen suosituksen n:o 4, OTTAA HUOMIOON Eurooppa-neuvoston joulukuussa 1999 hyväksymän Euroopan unionin huumaus- ainestrategian 2002–2004, OTTAA LISA¨ KSI HUOMIOON Euroopan yhteisöjen ja niiden jäsenvaltioiden sekä Venäjän federaation välisen kumppanuus- ja yhteistyösopimuksen, joka tuli voimaan 1 päivänä joulukuuta 1997, PITA¨ A¨ MIELESSA¨ rikollisuuden torjunnan tehostamista vuosina 1999–2000 koskevan Venäjän federaation erityisohjelman, jonka Venäjän federaation hallitus hyväksyi 10 päivänä maaliskuuta 1999, ja viittaa erityisesti sen järjestäytynyttä rikollisuutta käsitteleviin kohtiin, KOROSTAA unionin sitoutumista demokratian, ihmisoikeuksien kunnioittamisen ja oikeusvaltion periaat- teisiin ja on tietoinen siitä, että järjestäytynyt rikollisuus uhkaa vakavasti näitä arvoja soluttautumalla hallinnon, laillisen kaupan ja rahoitustoiminnan sekä yhteiskunnan rakenteisiin kaikilla tasoilla, turmele- malla ja korruptoimalla niitä, OTTAA HUOMIOON ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamisesta vuonna 1950 tehdyn yleissopi- muksen ja muiden ihmisoikeusalan kansainvälisten asiakirjojen vaatimukset, ON VAKAASTI PA¨ A¨ TTA¨ NYT vastustaa järjestäytynyttä rikollisuutta ja tehostaa kansainvälistä yhteistyötä Venäjän federaation kanssa kyseisen ilmiön torjumiseksi kunnioittaen ihmisoikeuksia ja noudattaen näiden oikeuksien suojaamista koskevia kansainvälisiä yleissopimuksia, OTTAA HUOMIOON järjestäytynyttä rikollisuutta koskevat keskustelut, joita Venäjällä olevat jäsenvaltioi- den yhteyshenkilöt ovat kokouksissaan käyneet, ON TARKASTELLUT Euroopan unionin ja Venäjän välistä yhteistyötä maahanmuutto- ja oikeusasioissa käsitelleiden, Lappeenrannassa heinäkuussa 1999 pidettyjen seminaarien tuloksia, PANEE MERKILLE asianomaisen, Euroopan unionin ja Venäjän välisen kumppanuus- ja yhteistyösopimuk- sen mukaisesti perustetun alakomitean jo suorittaman työn järjestäytyneen rikollisuuden torjunnassa, OTTAA HUOMIOON Helsingissä 15 ja 16 päivänä joulukuuta 1999 pidetyn, järjestäytynyttä rikollisuutta käsittelevän EU:n ja Venäjän välisen konferenssin päätelmät, C 106/6 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 13. 4. 2000 PALAUTTAA MIELIIN järjestäytynyttä rikollisuutta koskeneen keskustelun, joka käytiin EU:n ja Venäjän huippukokouksessa Helsingissä 22 päivänä lokakuuta 1999, TOTEAA, että merkittävää järjestäytyneen rikollisuuden vastaista työtä tehdään muilla kansainvälisillä foorumeilla, joita ovat Yhdistyneet Kansakunnat, Euroopan neuvosto ja Itämeren alueen järjestäytynyttä rikollisuutta käsittelevä erityistyöryhmä, PANEE MERKILLE Moskovassa lokakuussa 1999 järjestetyn G8-ryhmän maiden ministerikonferenssin päätelmät kansainvälisen järjestäytyneen rikollisuuden torjunnasta, ja HYVA¨ KSYY tämän toimintasuunnitelman yhteisestä toiminnasta Venäjän federaation kanssa järjestäyty- neen rikollisuuden torjunnassa. A YLEISPUITTEET I Johdanto ja suunnitelman alkuvaiheet Eurooppa-neuvosto korosti Kölnissä kesäkuussa 1999 sitoumustaan aloittaa kestävä ja tehokas yhteistyö Venäjän federaation kanssa oikeus- ja sisäasioissa Euroopan unionin ja Venäjän federaation kumppanuuden vahvistamiseksi. Samalla se totesi, että olisi laadittava toimintasuunnitelma, joka keskittyy yhteiseen toimintaan Venäjän federaation kanssa järjestäytyneen rikollisuuden torjumiseksi. Tampereella 15 ja 16 päivänä lokakuuta 1999 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmien 59. kohdassa korostettiin, että kaikkia erityisesti ulkosuhteiden alan toimivaltaa ja välineitä on käytettävä tehokkaasti ja yhdenmukaisesti koko unionin kattavan vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen luomiseksi. Lisäksi järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaa koskevassa Euroopan unionin toimintasuunnitelmassa, jonka Amsterdamin Eurooppa-neuvosto hyväksyi kesäkuussa 1997, tunnustettiin tarve kehittää suhteita ja tiiviimpää yhteistyötä Venäjän federaation kanssa. Se vahvistettiin suosituksessa n:o 4, jossa neuvostoa ja komissiota pyydetään laatimaan käytännönläheisiä ehdotuksia yhteistyön parantamiseksi esimerkiksi yhdessä Europolin kanssa. Lisäksi Euroopan yhteisöjen ja niiden jäsenvaltioiden sekä Venäjän federaation välisessä kumppanuus- ja yhteistyösopimuksessa viitataan sopimuspuolten yhteistyöhön laittoman toiminnan, kuten rahanpesun ja huumausainekaupan, torjumiseksi. Monissa kansainvälisissä kokouksissa, järjestäytyneen rikollisuuden vastaista työtä tekevät viranomaiset ovat osallistuneet, on myös korostettu EU:n ja Venäjän välisen yhteistyön kehittämisen ja tehostamisen merkitystä. Myös muut kansainväliset ja alueelliset elimet, mukaan luettuna G8-ryhmä, Euroopan neuvosto ja Itämeren alueen järjestäytynyttä rikollisuutta käsittelevä erityistyöryhmä, ovat tulleet työssään vastaavanlaisiin johtopäätöksiin. joihin lainvalvontaviranomaiset ja muut Venäjän federaatio on hyväksynyt keskipitkän aikavälin strategian suhteidensa kehittämiseksi Euroopan unioniin vuosina 2000–2010. Strategiaan kuuluu muun muassa lain noudattamisen valvonnassa toteutettava alan yhteistyö, jossa on kyse erityisesti operatiivisen yhteistyön järjestämi- sestä EU:n elinten kanssa kansainvälisen järjestäytyneen rikollisuuden, esimerkiksi rahanpesun ja laittoman huumausainekaupan, vastaisessa toiminnassa. 13. 4. 2000 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 106/7 II Suunnitelman perusta Tässä suunnitelmassa toteutetaan osaltaan Kölnin Eurooppa-neuvostossa hyväksyttyä Venäjää koske- vaa Euroopan unionin yhteistä strategiaa. Yhteisessä strategiassa vahvistettiin, että Venäjän federaation ja Euroopan unionin yhteisen edun mukaista on tehostaa yhteistyötä yhteisten vitsausten, kuten järjestäytyneen rikollisuuden, torjumiseksi. Tässä yhteydessä unioni ilmoitti ehdottaneensa yhteistyön ja lisäämistä luomalla toimivaltaisten elinten kesken tarvittavat yhteistyövälineet kehittämällä asiantuntijavaihtoa. Lisäksi se ilmaisi valmiutensa tarjota asiaan liittyvää asiantuntemus- taan erityisesti lainsäädännön ja toimivaltaisten instituutioiden kehittämiseksi. Yhteisessä strategiassa todetaan myös, että olisi jossa keskitytään Venäjän federaation kanssa järjestäytyneen rikollisuuden torjumiseksi toteutettavaan yhteiseen toimintaan, mukaan lukien korruption, rahanpesun, huume- ja ihmiskaupan sekä laittoman maahanmuuton vastaiset toimet. Lisäksi esitettiin luettelo yksittäisistä aloista, jotka kuuluisivat suunnitelman piiriin. Luettelo ei ole tyhjentävä. laadittava suunnitelma, ja -muodot III Yleisperiaatteet Yhteisen strategian tavoitteiden mukaisesti tämän toimintasuunnitelman tarkoituksena on edistää Euroopan unionin ja sen jäsenvaltioiden sekä Venäjän federaation tiivistä yhteistyötä järjestäytyneen rikollisuuden torjunnassa. Kyseessä on prosessi, jossa olisi käsiteltävä asiaankuuluvia toimintamuotoja, erityisesti yhteistyötä oikeusasioissa ja lainvalvonnan alalla, jotta varmistettaisiin mahdollisuus järjestäytyneen rikollisuuden mahdollisimman laajaan torjuntaan. Erityistä huomiota olisi kiinnitettävä ennaltaehkäisyn merkitykseen järjestäytyneen rikollisuuden torjunnassa; ennaltaehkäisevillä toimilla vähennetään järjestäytyneen rikollisuuden toimintamahdollisuuksia. Lisäksi olisi otettava huomioon asiaan liittyvä työ, jonka yksittäiset jäsenvaltiot ovat jo tehneet tai jota on tehty muilla kansainvälisillä foorumeilla, ja siitä seuraava mahdollinen yhteensovittamisen tarve. Kuten yhteisessä strategiassa mainitaan, nykyisiä toimia, ohjelmia, välineitä ja politiikkaa on tarkasteltava sen varmistamiseksi, että ne ovat kyseisen strategian mukaisia, ja tarvittavien mukautus- ten tekemiseksi. Järjestäytynyt rikollisuus haittaa yhä enemmän jäsenvaltioiden ja Venäjän federaation välistä laillista liiketoimintaa ja kauppaa. Se käyttää laillisia kaupan rakenteita erityisesti toimintansa kätkemiseen toimimalla esimerkiksi lainmukaisesti rekisteröityjen yritysten kautta. Eräs sen käyttämä keino on kaksoislaskutus, josta aiheutuu huomattavia menetyksiä Venäjän federaatiolle ja joka samalla antaa järjestäytyneelle rikollisuudelle tilaisuuden soluttautua lailliseen liiketoimintaan sekä unionissa että Venäjän federaatiossa. Järjestäytyneet rikollisryhmät unionin jäsenvaltioissa ja Venäjän federaatiossa tekevät merkittävän laajaa yhteistyötä kaikilla rikollistoiminnan aloilla, joihin kuuluvat erityisesti ihmiskauppa, laiton huume- ja asekauppa sekä varastetun tavaran kauppa, rahanpesu, korruptio, huipputeknologiaan liittyvä rikollisuus, talousrikollisuus ja laiton maahanmuutto. Tätä toimintasuun- nitelmaa sovelletaan erityisesti kyseisiin rikollisen toiminnan muotoihin. B YHTEISTYO¨ ALAT I Oikeudellinen yhteistyö i) Oikeudellisen yhteistyön järjestäminen Kansainvälisen oikeudellisen yhteistyön tehostaminen kuuluu tämän suunnitelman painopisteisiin ja on edellytyksenä sen onnistumiselle. Olisi pyrittävä varmistamaan, että tällaisen yhteistyön vaatimat lainsäädännölliset puitteet ovat olemassa. Tämä edellyttää: C 106/8 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 13. 4. 2000 a) asianmukaisten lainsäädäntö- ja muiden toimien toteuttamista sellaisten järjestelyjen kehittä- miseksi, joiden nojalla oikeudellista yhteistyötä voidaan tarjota muille valtioille ja ottaa niiltä vastaan; b) muun muassa seuraavien järjestäytyneen rikollisuuden torjunnassa erityisen tärkeiden kan- sainvälisten asiakirjojen, joiden osapuolia valtiot ovat, ratifiointia ja täysimääräistä täytäntöön- panoa: – – – – rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskeva eurooppalainen yleissopimus, 1957(1), ja sen lisäpöytäkirjat vuosilta 1975 ja 1978 keskinäistä oikeusapua rikosasioissa koskeva eurooppalainen yleissopimus, 1959, ja sen lisäpöytäkirja vuodelta 1978 rikoksen tuottaman hyödyn rahanpesua, etsintää, takavarikkoa ja menetetyksi tuomitse- mista koskeva yleissopimus, Strasbourg 1990 sopimus huumausaineiden salakuljetuksesta aavalla merellä, huumausaineiden ja psyko- trooppisten aineiden laitonta kauppaa vastaan tehdyn Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimuksen 17 artiklan täytäntöönpano, Strasbourg 1995 – Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimus huumausaineiden ja psykotrooppisten aineiden laitonta kauppaa vastaan, 1988 – – – – eurooppalainen yleissopimus terrorismin vastustamisesta, 1977 (Venäjän federaatio allekirjoitti 7. toukokuuta 1999) Euroopan neuvoston rikosoikeuden alan yleissopimus lahjonnasta, 1999 (Venäjän federaa- tio allekirjoitti 27. tammikuuta 1999) Euroopan neuvoston siviilioikeuden alan yleissopimus lahjonnasta, 1999 Euroopan neuvoston yleissopimus yksilöiden suojelusta henkilötietojen automaattisessa tietojenkäsittelyssä, 1981. Monet muutkin yleissopimukset voivat liittyä järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaan. Tällaisia yleissopimuksia ovat muun muassa yleissopimus väärän rahan valmistamisen vastustamiseksi, Geneve 1929, sekä Euroopan neuvoston yleissopimus ympäristön suojelusta rikosoikeuden avulla, Strasbourg 1998. Venäjän federaatiota olisi myös kannustettava liittymään kaikkiin näihin välineisiin ja asettamaan etusijalle luovuttamista, keskinäistä oikeusapua rikosasioissa, rahanpesua ja lahjontaa koskevat yleissopimukset. Venäjän federaation viranomaisia olisi avustettava siten, että ne kykenisivät yhteistyöhön muiden maiden kanssa kansainvälisesti hyväksyttyjen vaatimusten mukaisesti, joita ovat muun muassa rahanpesunvastaisen toimintaryhmän 40 suositusta; ja c) ihmisoikeuksien suojelua koskevien kansainvälisten välineiden ratifiointia ja täysimääräistä täytäntöönpanoa. ii) Oikeudellisen yhteistyön puitteet Venäjän federaation valmiutta järjestäytyneen rikollisuuden vastaiseen oikeudelliseen yhteistyöhön pyritään lisäämään. Tämän vuoksi Euroopan unioni toimii yhdessä Venäjän kanssa edistääkseen sen pyrkimyksiä seuraavien tavoitteiden saavuttamiseksi: a) Venäjän federaation oikeusviranomaisilla on mahdollisuus kiinnittää erityistä huomiota painoalueisiin. Venäjän federaatio ja Euroopan unioni voisivat määritellä kyseiset asiat yhdessä esimerkiksi järjestäytynyttä rikollisuutta käsittelevän EU:n vuotuisen tilanneselvityksen perusteella, ja niitä olisi tarkistettava säännöllisesti. Mahdollisia painoalueita ovat esimerkiksi talousrikollisuus, kuten rahanpesu, sekä ihmiskauppa seksuaalisen hyväksikäytön tarkoituk- sessa tai muissa tarkoituksissa, huumausaine-, ase- ja räjähdysainekauppa, varastetun tavaran kauppa (myös varastetut ajoneuvot laiton maahanmuutto, huipputeknologiaan liittyvä rikollisuus, kuten atk-rikokset, sekä vakavat ympäristörikokset. ja taideteokset), korruptio, rahanväärennys, (1) Euroopan unioni on tyytyväinen siihen, että Venäjän federaatio ratifioi 25. lokakuuta 1999 rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista ja keskinäistä oikeusapua rikosasioissa koskevat yleissopimukset ja niiden pöytäkirjat. 13. 4. 2000 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 106/9 b) Nimetään ja vahvistetaan Venäjän federaation keskusyhteysviranomaiset oikeudellista yhteis- työtä varten. c) Venäjän federaation oikeudellista yhteistyötä hoitavat viranomaiset luovat yhteyksiä jäsenval- tioiden vastaaviin viranomaisiin ja tarpeen mukaan Euroopan oikeudelliseen verkostoon. Euroopan unioni avustaa tällöin Venäjän federaatiota seuraavissa asioissa: d) kansainvälisessä oikeudellisessa yhteistyössä sovellettavien hyvien toimintatapojen mukaisten menettelyjen kehittäminen; e) säännöllisten kokousten ja seminaarien järjestäminen hyvien toimintatapojen omaksumiseksi oikeudellisessa yhteistyössä; f) oikeudellisessa yhteistyössä toimivien koulutus esimerkiksi henkilöstövaihdon avulla; g) toiminta jäsenvaltioiden kanssa käsikirjan laatimiseksi jäsenvaltioiden ja Venäjän federaation välisestä oikeudellisesta yhteistyöstä ja tällaiseen yhteistyöhön sovellettavia hyviä toimintata- poja koskevan ilmoituksen laatiminen; h) yhteiset pyrkimykset kolmansien maiden verokeitaiden kanssa tehokkaan ja avoimen yhteis- työn varmistamiseksi keskinäisen oikeusavun alalla rahanpesunvastaisen toimintaryhmän antamien asiaa koskevien suositusten perusteella. II Yhteistyö lain noudattamisen valvonnan alalla i) Yhteistyön puitteet Lain noudattamista valvovien virkamiesten koulutuksen parantamiseksi ja lain noudattamisen valvonnan tehostamiseksi yleensä unioni pyrkii edistämään sellaisten järjestelyjen kehittämistä Venäjän federaation viranomaisten kanssa, joiden nojalla: a) Venäjän federaation lain noudattamista valvovilla viranomaisilla on mahdollisuus kiinnittää erityistä huomiota painoalueisiin. Venäjän federaatio ja Euroopan unioni voisivat määritellä kyseiset asiat yhdessä esimerkiksi Europolin kanssa yhteistyössä laaditun järjestäytynyttä rikollisuutta käsittelevän EU:n vuotuisen tilanneselvityksen perusteella. Näitä asioita olisi tarkistettava säännöllisesti. Mahdollisia painoalueita ovat esimerkiksi talousrikollisuus, kuten rahanpesu, sekä ihmiskauppa seksuaalisen hyväksikäytön tarkoituksessa tai muissa tarkoituk- sissa, laiton huume, ase- ja räjähdysainekauppa, varastetun tavaran kauppa (myös varastetut ajoneuvot ja taideteokset), korruptio, rahanväärennys, laiton maahanmuutto, huipputeknolo- giaan liittyvä rikollisuus, kuten atk-rikokset, sekä vakavat ympäristörikokset. b) Euroopan unionin jäsenvaltioiden ja Venäjän federaation lain noudattamista valvovien viranomaisten kesken voidaan vaihtaa teknisiä, operatiivisia ja strategisia tiedustelu- ja muita tietoja mitä moninaisimmista järjestäytyneen rikollisuuden alaan kuuluvista aiheista; samalla joiden ansiosta on varmistettava, että on toteutettu lainsäädännölliset ja muut toimet, asianmukaiset Venäjän federaation lain noudattamista valvoville viranomaisille toimitettavia operatiivisia ja strategisia tietoja koskevat luottamuksellisuuden ja tietosuojan vaatimukset täytetään. c) Nimetään Venäjän federaation keskusyhteysviranomaiset EU:n jäsenvaltioiden lainvalvontavi- ranomaisten kanssa harjoitettavaa tietojenvaihtoa varten. C 106/10 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 13. 4. 2000 d) Kehitetään asianmukaisesti yhteisiä periaatteita, joiden ansiosta Venäjän federaation ja Euroopan unionin viranomaiset voisivat käyttää erityisiä tutkintatekniikkoja, kuten valvottuja läpilaskuja, vakavissa tapauksissa, joihin liittyy järjestäytynyttä rikollisuutta. e) f) Järjestetään kursseja lain noudattamista valvovien Venäjän federaation virkamiesten kanssa hyvien toimintatapojen kehittämiseksi kansainvälisen yhteistyön alalla. Järjestäytyneen rikollisuuden torjunnan alalla lain noudattamista valvovat EU:n jäsenvaltioiden ja Venäjän federaation asiantuntijat pitävät yhteisiä kokouksia esimerkiksi tietojenvaihdon lisäämiseksi järjestäytyneen rikollisuuden kehityssuunnista ja muista olennaisista asioista tai tarvittaessa keskustelun käymiseksi yhteisen edun mukaisista tutkimuksista, jotka kohdistuvat järjestäytyneiden rikollisryhmien toimintaan. g) EU:n jäsenvaltioiden kanssa järjestetään vaihto-ohjelmia, joissa on mukana lainvalvonta-alan yhteistyön asiantuntijoita. h) Rajatarkastuksia olisi tehostettava laittoman huumausainekaupan torjumiseksi mahdollisim- man tehokkaasti. i) Rahoituslaitoksille annetaan asianmukaiset säännöt ja ohjeet, joiden mukaan ne raportoivat epäilyttävistä liiketoimista toimivaltaiselle nimetylle rahanpesun selvittelykeskukselle, ja niiden on täysin tuettava rahanpesuksi epäiltyihin tapauksiin kohdistuvia lainvalvontaviranomaisten tutkimuksia. j) Euroopan unionin jäsenvaltioiden rahanpesun selvittelykeskukset ja Venäjän federaation vastaava toimivaltainen viranomainen voivat tarvittaessa vaihtaa tietoja epäilyttävistä liiketoi- mista; samalla on varmistettava, että on toteutettu lainsäädännölliset ja muut toimet, joiden ansiosta asianmukaiset Venäjän federaation lain noudattamista valvoville viranomaisille toimitettavia tietoja koskevat luottamuksellisuuden ja tietosuojan vaatimukset täytetään. k) Erityistä huomiota kiinnitetään niiden tietojen integriteettiin, jotka voivat hyödyttää lain noudattamista valvovia viranomaisia järjestäytyneen rikollisuuden torjunnassa (esim. ajoneu- vojen omistusta koskevat rekisterit). l) Pyritään asianmukaisin tavoin kannustamaan henkilöitä lopettamaan yhteytensä rikollisjärjes- jotka tekevät yhteistyötä töihin ja pyritään varmistamaan niiden henkilöiden suojelu, oikeusviranomaisten kanssa. m) Toteutetaan tiedotuskampanjoita ja kansainvälisiä ohjelmia järjestäytyneen rikollisuuden ennaltaehkäisemiseksi ja järjestäytyneen rikollistoiminnan vähentämiseksi, mikä on Euroopan komission ja Europolin yhteistyössä valmisteleman, järjestäytyneen rikollisuuden ehkäisyä koskevan eurooppalaisen strategian mukaista. n) Akateemisia tutkimuksia keskinäistä etua koskevista ongelmista olisi edistettävä. o) Vertailukelpoisia analyysimenetelmiä olisi kehitettävä. ii) Yhteyshenkilöt Venäjällä olevien Euroopan unionin jäsenvaltioiden yhteyshenkilöiden välisen yhteistyön kehittä- miseksi unioni pyrkii varmistamaan heidän säännöllisen kokoontumisensa, johon myös Europol ja komissio ottavat osaa. Venäjän federaation toimivaltaisten viranomaisten Euroopan unionin jäsenvaltioissa olevat yhteyshenkilöt olisi tarvittaessa kutsuttava osallistumaan tällaisiin kokouk- siin. Asiaan liittyvien tietojen vaihdon lisäksi yhteyshenkilöillä olisi oltava mahdollisuus tarkastella toimintasuunnitelman toteuttamista ja tehdä ehdotuksia täytäntöönpanon tehostamiseksi. Myös Venäjän federaation yhteyshenkilöiden sijoittamista EU:n jäsenvaltioihin olisi tarkasteltava myön- teisessä hengessä. 13. 4. 2000 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 106/11 Tämän lisäksi olisi järjestettävä Venäjän federaatiossa toimivien EU:n jäsenvaltioiden yhteyshenki- löiden ja muiden maiden yhteyshenkilöiden välisiä tietojen vaihtoa edistäviä kokouksia. Venäjän federaation viranomaiset olisi tarvittaessa kutsuttava näihin kokouksiin. iii) Europol Venäjää koskevan EU:n yhteisen strategian mukaisesti Europolin ja Venäjän toimivaltaisten viranomaisten yhteistyötä kehitetään Europol-yleissopimuksen ja asiaa koskevien neuvoston päätösten ja sovittujen painopisteiden mukaisesti. III Yhteistyö muilla foorumeilla Euroopan unionin ja sen jäsenvaltioiden olisi toimittava mahdollisuuksien mukaan yhdessä Venäjän federaation viranomaisten kanssa, jotta varmistetaan asianmukainen yhteistyö järjestäytynyttä rikolli- suutta koskevissa asioissa muilla kansainvälisillä foorumeilla. Tällaista yhteistyötä voitaisiin harjoittaa esimerkiksi neuvoteltaessa ehdotuksesta kansainvälisen järjestäytyneen rikollisuuden vastaiseksi Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimukseksi ja siihen liittyvistä pöytäkirjoista sekä Itämeren alueen järjestäytynyttä rikollisuutta käsittelevässä työryhmässä ja ns. Budapest-ryhmässä. Sitä olisi harjoitettava myös alan asiantuntija-apua koskevissa ohjelmissa, joita toteuttavat muut elimet, kuten Euroopan neuvosto ja Yhdistyneet Kansakunnat. C TOIMINTASUUNNITELMAN MUKAISEN TOIMINNAN YHTEENSOVITTAMINEN Jotta tämä toimintasuunnitelma voisi toimia mahdollisimman menestyksekkäästi ja tehokkaasti, on varmistettava, että asianomaiset osapuolet, mukaan luettuna EU:n jäsenvaltiot, neuvosto, komissio ja Venäjän federaation viranomaiset, tekevät asianmukaista yhteistyötä. On myös olennaista, että yhteisen strategian mukaisesti sovitetaan mahdollisimman täydellisesti yhteen ne yhteisön ja jäsenvaltioiden kahdenväliset toimet, ohjelmat, välineet ja toimintapolitiikat, jotka jollain tavoin liittyvät tähän toimintasuunnitelmaan, ja että tarvittavat mukautukset tehdään. Erityisesti toteutetaan seuraavat toimenpiteet: i) Yhteisön ohjelmien ja jäsenvaltioiden kahdenvälisten aloitteiden yhteensovittaminen Yhtenäisyyden varmistamiseksi ja päällekkäisyyksien välttämiseksi EU:n (yhteisön ja jäsenvaltioi- den rahoittamien) ohjelmien suunnittelussa on lisättävä jäsenvaltioiden ja komission välistä koordinointia. Lisäksi jäsenvaltioiden on lisätoimin koordinoitava toimintaansa suhteessa Venäjään. Aluksi tehdään suuntaa-antava selvitys kaikista asiaankuuluvista EU:n ja jäsenvaltioiden ohjelmista, välineistä ja resursseista. ii) Euroopan unionin ja Venäjän federaation toimet Pyritään ylläpitämään ajantasaista luetteloa yhteisön ja jäsenvaltioiden sekä Venäjän federaation yhteistoiminnasta järjestäytynyttä rikollisuutta koskevissa asioissa ja tällä alalla tehdyistä oikeudel- lisista välineistä. Lisäksi jäsenvaltioille annetaan tilaisuus jakaa Venäjän federaation viranomaisten kanssa kokemuksiaan EU:n tasolla hyväksyttyjen järjestäytyneen rikollisuuden vastaisten toimien täytäntöönpanosta. Vastaavasti Venäjän federaation viranomaisia olisi kannustettava selvittämään erityisesti rikollisuuden torjunnan tehostamista koskevan, Venäjän federaation hallituksen asetuk- sella 10 päivänä maaliskuuta 1999 hyväksytyn Venäjän federaation erityisohjelman sisältämien kansainvälistä yhteistyötä koskevien määräysten ja muun asiaa koskevan Venäjän federaation lainsäädännön täytäntöönpanoa. Myös muilla, EU:n ulkopuolisilla foorumeilla toteutettuja toimia koskevien tietojen vaihtoa edistetään. C 106/12 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 13. 4. 2000 iii) Kumppanuus- ja yhteistyösopimuksen alakomitea Alakomitean, joka käsittelee rikollisuuden torjuntaa EU:n ja Venäjän välisen kumppanuus- ja yhteistyösopimuksen puitteissa, olisi sisällytettävä toimintaansa tietojenvaihto meneillään olevista järjestäytyneen rikollisuuden vastaisista hankkeista, joissa aloitteentekijänä ovat muut kansainväli- set organisaatiot ja tahot kuin EU, esimerkiksi Yhdistyneet Kansakunnat, Euroopan neuvosto tai Itämeren alueen järjestäytynyttä rikollisuutta käsittelevä erityistyöryhmä. Alakomitea voisi olla hyödyllinen myös arvioitaessa a) Euroopan unionin rahoittamien hankkeiden toteuttamista ja b) tulevaa koordinoitua asiantuntija-apua. iv) Asiantuntija-avun ohjelmat Kaikissa tulevissa asiantuntija-avun ohjelmissa, joihin EU, sen jäsenvaltiot ja Venäjän federaatio osallistuvat ja jotka koskevat järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaa tai siihen liittyviä asioita, mukaan luettuna Tacis-ohjelman yhteydessä esiin tulevat asiat, olisi asianmukaisesti otettava huomioon tämän toimintasuunnitelman tavoitteet ja määräykset. Muun muassa yhteisön ja jäsenvaltioiden avustusohjelmien kautta olisi pyrittävä keskinäisen käytännönläheisen avun antamiseen toimintasuunnitelman täytäntöönpanolle. Kaikkien järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaa koskevien tulevien asiantuntija-avun ohjelmien olisi oltava tämän toimintasuunnitelman mukaisia. D TOIMINTASUUNNITELMAN TA¨ YTA¨ NTO¨ O¨ NPANO Unioni pyrkii täysimittaiseen ja aktiiviseen yhteistyöhön Venäjän federaation toimivaltaisten viran- omaisten kanssa tämän toimintasuunnitelman täytäntöönpanossa. Mahdollisuuksien ja soveliaisuuden mukaan ryhdytään toimiin sen mahdollistamiseksi, että Venäjän viranomaiset voivat liittyä EU:ssa hyväksyttyihin asiaa koskeviin ohjelmiin ja välineisiin. Lisäksi EU:n jäsenyyttä hakeneita maita pyydetään liittymään sen määräyksiin. Unioni tarkastelee kiireellisesti myös sopimuksen laatimista Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 38 artiklan mukaisesti Venäjän federaation kanssa tämän toimintasuunnitelman täytäntöönpanemi- seksi. Lisäksi EU:n jäsenvaltioiden olisi tutkittava huolellisesti mahdollisuutta tehdä asianmukaisia monen- ja kahdenvälisiä sopimuksia Venäjän federaation kanssa järjestäytyneen rikollisuuden vastaisten toimien tehostamiseksi toimintasuunnitelman puitteissa. E TOIMINTASUUNNITELMAN VALVONTA JA ARVIOINTI Euroopan unioni, komissio mukaan lukien, ja Venäjän federaatio kokoontuvat säännöllisesti korkealla tasolla arvioimaan toimintasuunnitelman täytäntöönpanemista. Näiden kokousten olisi myös tarjotta- va mahdollisuus uusien aloitteiden käynnistämiseen. Lisäksi EU:n ja Venäjän välisen kumppanuus- ja yhteistyösopimuksen mukaisesti perustetun toimivaltaisen alakomitean olisi määräajoin tarkasteltava toimintasuunnitelman operatiivisia näkökohtia. Eurooppa-neuvosto tarkistaa viimeistään vuoden 2001 lopussa tämän toimintasuunnitelman toimi- vuuden ja voi tällöin päättää myöhempien vastaavien tarkistusten suorittamisesta


title: Avis du Comité des régions sur le "Rapport de la Commission Révision à mi-parcours des programmes structurels objectifs 1 et 6 (1994-1999): Développement d'une culture de gestion par l'évaluation — pour une meilleure pratique"

eurovoc_concepts:
EU programme
Structural Funds
management

formats: pdf print

text: C 226/64 FR Journal officiel des Communautés européennes 8. 8. 2000 Avis du Comité des régions sur le «Rapport de la Commission “Révision à mi-parcours des programmes structurels objectifs 1 et 6 (1994-1999): Développement d’une culture de gestion par l’évaluation — pour une meilleure pratique”» (2000/C 226/17) LE COMITE´ DES RE´ GIONS, vu le rapport de la Commission concernant la «Révision à mi-parcours des programmes structurels objectifs 1 et 6 (1994-1999): Développement d’une culture de gestion par l’évaluation — pour une meilleure pratique» (COM(1998) 782 final); vu la décision de son Bureau en date du 2 juin 1999, conformément à l’article 265, cinquième alinéa du Traité instituant la Communauté européenne, d’émettre un avis à ce sujet et de charger la commission 1 «Politique régionale, Fonds structurels, cohésion économique et sociale, coopération transfrontalière et interrégionale» de sa préparation; vu le projet d’avis (CdR 389/99 rév. 2) adopté par la commission 1, le 2 février 2000 (rapporteur: M. Watson, membre du conseil de l’agglomération urbaine de Sefton, RU/PPE), a, lors de sa 33e session plénière des 12 et 13 avril 2000 (séance du 13 avril), adopté le présent avis. 1. Introduction 2. Le processus d’évaluation à mi-parcours Un processus d’évaluation continue pour les Fonds 1. 1. structurels a été instauré lors de la réforme de 1998 et comprend une évaluation ex ante, à mi-parcours et ex post de tous les programmes cofinancés par l’Union européenne. L’objectif est d’assurer le versement efficace des ressources de l’UE, notamment en ce qui concerne la réduction des disparités économiques et sociales dans les régions d’objectif 1 et 6. L’élément pivot des Fonds structurels est la réduction 2. 1. des disparités économiques et sociales, inscrite dans des stratégies et des priorités nationales. En soi, les évaluations à mi-parcours fournissent un outil permettant de mesurer les ajustements qui doivent être apportés aux programmes afin qu’ils reflètent les changements intervenant dans les situations économiques nationales. 1. 2. Le rapport de la Commission contient un examen du processus global, les principales conclusions, les principaux résultats et ajustements effectués, ainsi que les implications pour les programmes futurs. Il fait également quelques recom- mandations pour la future période de programmation. Le Comité des régions souhaite apporter ses propres recomman- dations. 2. 2. C’est notamment le cas dans les quatre pays de la cohésion, où les CCA couvrent l’essentiel, sinon la totalité, du pays. Le cas de l’Irlande a abouti à une réorientation des ressources vers les infrastructures publiques afin de soutenir la rapide croissance économique. D’autres facteurs exogènes tels que l’urgence créée par le tremblement de terre en Italie et l’introduction de l’emploi comme priorité prépondérante de l’UE, ont amené des changements dans les programmes. 1. 3. Le rapport résume ensuite les principaux éléments tirés de plus de 100 évaluations à mi-parcours réalisées dans le cadre des programmes des objectifs 1 et 6 pour la période 1994-1999. Ces évaluations ont été menées essentiellement entre 1997 et 1998, et ont tenu compte des orientations de la Commission, qui ont été publiées en mai 1997. 2. 3. En mai 1997, la Commission publiait ses orientations pour les interventions prioritaires des Fonds structurels après la mi-parcours. E´ laborées à la demande des E´ tats membres, elles exposaient le contexte changeant des grandes politiques de l’UE et stipulaient les éléments qui devraient être traités par les évaluations à mi-parcours. 1. 4. L’évaluation à mi-parcours est une responsabilité parta- gée entre les E´ tats membres, les régions et l’Union européenne, et en moyenne 0,1 % des budgets totaux a été utilisé pour ces évaluations. 2. 4. Les évaluations à mi-parcours se sont plutôt centrées sur les données financières fournies par les systèmes de suivi concernés. Au stade de l’évaluation à mi-parcours, on disposera de peu d’information relative aux incidences plus larges et à plus long terme des Fonds structurels. 8. 8. 2000 FR Journal officiel des Communautés européennes C 226/65 3. Les leçons des évaluations à mi-parcours L’étendue des évaluations à mi-parcours (plus de 100) 3. 1. témoigne de l’importance que la Commission et les E´ tats membres attachent au processus d’évaluation. Un objectif clé des évaluations à mi-parcours est d’établir à quel point un programme se prête à l’évaluation et de décider de la méthodologie à suivre. Les principaux buts visés consistent à évaluer à quel degré le programme, arrivé à mi-chemin, a atteint ses objectifs, à déterminer l’incidence initiale des interventions et à proposer, le cas échéant, des recommanda- tions destinées à améliorer la gestion du programme. 3. 2. Il est bien entendu essentiel que les évaluateurs soient indépendants des autorités de gestion et des organes exécutifs. Le rapport donne toutefois deux exemples d’évaluations internes extrêmement efficaces menées en Italie (l’unité d’éva- luation du ministère du Budget en Italie, et l’Irlande). Quelles que soient les méthodologies appliquées, les évaluations doi- vent être basées sur des critères convenus au départ et sur les objectifs des programmes afin que les progrès (ou les carences) puissent être mesurés en vue d’une action appropriée. 3. 3. Dans certains cas, il se peut également que les partenai- res souhaitent collaborer avec des instituts de recherche dûment qualifiés, qui peuvent être rattachés à des établisse- ments d’enseignement supérieur, ou avec les partenaires sociaux. Souvent, des représentants de ces organismes sont membres des comités de suivi des programmes alors qu’ils possèdent les connaissances et compétences techniques pour réaliser les évaluations et estimations. Le Comité des régions considère qu’il ne serait pas opportun d’exclure cette éventua- lité, à condition que des règles claires d’engagement et de séparation des responsabilités soient établies. D’une façon générale, les comités de suivi des program- 3. 4. mes sont fort disposés à assumer la responsabilité de l’applica- tion des recommandations issues des évaluations, et des sous-structures appropriées ont été créées pour traiter les évaluations, à la fois dans leur gestion et dans le suivi des recommandations. 3. 5. L’engagement des autorités régionales a été variable, selon les spécificités politiques et institutionnelles de chaque E´ tat membre. Il ressort que l’engagement des autorités régiona- les a été plus direct dans les cas où les Fonds structurels ont été attribués via les Docup plutôt que les CCA, qui par nature ont tendance à être des programmes nationaux. 3. 6. En général, les rapports d’évaluation ont répondu à une qualité et à des normes élevées, dans leur présentation des progrès en cours dans ce domaine important. Cela est dû en partie au programme Means, dont l’objectif est de faciliter le travail d’évaluation concernant les Fonds structurels. Le rapport de la Commission exprime quelques préoccupations concer- nant le caractère fort académique, l’éventail restreint (gestion plutôt que résultats et impacts), le manque d’indépendance et le manque de soutien des autorités de gestion chargées de certains des rapports d’évaluation. 3. 7. Le rapport de la Commission affirme qu’il a été possible d’évaluer certains des principaux effets macroéconomiques des CCA à mi-parcours dans les plus grands des E´ tats membres (les 4 pays de la cohésion, l’Italie et l’Allemagne). Les interven- tions des Fonds structurels exercent nettement un effet positif sur la croissance économique et sur l’emploi, même si l’accent devrait être placé davantage sur l’utilisation de modèles intégrés, qui permet d’examiner l’impact sur l’offre et sur la demande. De façon générale, l’impact sur l’emploi a été moindre 3. 8. que sur la croissance économique en termes de pourcentage, ce qui est expliqué par un accroissement de la productivité due à la plus grande efficacité des entreprises. Une tension existe visiblement entre la réussite de la croissance économique et la création d’emplois, et si les Fonds structurels doivent avoir leur propre appréciation de l’effet sur l’emploi, l’efficacité économique des investissements devrait constituer un principe primordial dans les évaluations. 3. 9. Pour les programmes plus réduits (généralement les Docup), les résultats de la modélisation macroéconomique sont plus difficiles à obtenir en raison des interrelations avec l’économie au sens plus large. Le rapport cite l’expérience belge comme un exemple de meilleure pratique, où les résultats ont montré un risque important de retour à un taux de croissance plus lente après l’achèvement du Docup. 3. 10. Le rapport de la Commission comporte également une section relative à l’efficacité des interventions, et notam- ment un examen des indicateurs utilisés. Dans de nombreux cas, les évaluations ont donné lieu à une révision substantielle des indicateurs physiques et d’impact convenus. L’efficacité n’a pas été étudiée véritablement en détail. 3. 11. Le rapport de la Commission reconnaît qu’il est difficile de présenter une vue d’ensemble des réalisations et des résultats tirés de la totalité du programme du fait que les programmes ne sont pas comparables d’une région à l’autre. Cette situation découle évidemment en partie de l’absence d’un ensemble commun d’indicateurs essentiels convenus entre la Commission et les E´ tats membres avant leur utilisation. Cet aspect exige également une analyse plus poussée dans la mesure où il pourrait impliquer que les indicateurs sont modifiés au gré des situations locales. Si cette pratique est acceptable lorsque les données économiques et sociales le demandent, elle ne doit pas être généralisée. 3. 12. Une caractéristique clé des évaluations à mi-parcours était l’appréciation des systèmes de suivi et les critères de sélection des projets. Les programmes en cours comprennent des développements importants dans l’utilisation des indica- teurs chiffrés. Cependant un certain nombre de programmes montrent encore une faiblesse dans les informations disponi- bles et, plus généralement, concernant la quantification des indicateurs. Beaucoup de programmes n’utilisent pas jusqu’au bout l’information disponible en tant qu’instrument de gestion en soi, combinant réalisations financières et matérielles, résul- tats et impacts. C 226/66 FR Journal officiel des Communautés européennes 8. 8. 2000 3. 13. Dans certains cas, des critères sophistiqués de sélec- tion des projets ont été développés pour stimuler la transpa- rence du processus de sélection. De nombreuses évaluations à mi-parcours ont mis en question l’efficacité de ces systèmes, l’existence de systèmes de cotation transparents n’étant pas garante des meilleurs résultats en termes de sélection des projets. 3. 14. La plupart des évaluations à mi-parcours ont été un instrument utile et une source de connaissance pour les décideurs. Dans la plupart des cas, les gestionnaires de programmes ont mis en œuvre les recommandations issues des évaluations. Une évaluation réussie tient en grande partie à l’apport des partenaires eux-mêmes en vue d’améliorer l’exécution des programmes. Les évaluations à mi-parcours ont été utilisées dans la 3. 15. plupart des cas pour servir de base à une réaffectation des ressources à l’intérieur des CCA et des Docup. Dans presque tous les cas, le rapport de la Commission montre que ces réaffectations financières se sont déroulées sans affecter les priorités stratégiques des programmes. Dans certains cas, de nouvelles mesures ont été introduites. 3. 16. D’une façon plus générale, le rapport de la Commis- sion parvient à la conclusion qu’il n’a pas toujours été facile d’évaluer à quel degré les grandes priorités de l’UE ont été prises en compte. En général, l’accent a été placé davantage sur l’emploi, l’environnement et le développement durable, ainsi que sur les technologies de l’information, reflétant ainsi les changements intervenus avec le temps. 3. 17. Dans ses conclusions, le rapport de la Commission souligne le besoin de procédures de suivi pour tenir compte des résultats et des impacts tant sur le plan financier que sur celui des programmes. Cela comprend des objectifs clairs et quantifiés ainsi que des indicateurs pour le suivi et l’évaluation, des critères mieux appropriés pour la sélection des projets, des procédures de gestion simplifiées et des synergies entre les divers Fonds. 4. Défis futurs 4. 1. Le rapport de la Commission souligne la nécessité de se fonder sur les meilleures pratiques qui ont été observées dans les évaluations à mi-parcours, à savoir la qualité de l’évaluation, l’engagement de différents partenaires, l’organisa- tion des évaluations et le rôle de rétroaction que joue l’évaluation dans les décisions de programmation. Des évaluations de qualité constituent un instrument 4. 2. important pour une bonne gestion des programmes. Tout ceci est à son tour tributaire de structures appropriées pour gérer les activités d’évaluation dans le contexte du partenariat, du développement des systèmes de suivi, d’une meilleure intégration des indicateurs financiers et physiques, d’une quantification appropriée des indicateurs de base, des progrès de la méthodologie d’évaluation au travers du programme Means, et de la diffusion des meilleures pratiques. La Commis- sion propose la publication d’un document d’orientation sur les questions de méthodologie, dont une liste indicative des indicateurs. 5. Recommandations Le Comité des régions reconnaît la valeur des orienta- 5. 1. tions de l’UE pour les évaluations à mi-parcours, mais souhaite- rait que les gestionnaires de programmes en disposent assez tôt pour être informés plus clairement du processus. 5. 2. L’introduction d’une réserve liée à la performance est envisagée pour la prochaine période de programmes; le Comité des régions tient à souligner la nécessité d’une orientation précoce et claire vers un ensemble essentiel d’indicateurs d’envergure communautaire, qui serviront à mesurer les perfor- mances. Aucun effort ne devrait être épargné pour que ceux-ci soient connus avant le démarrage des programmes. 5. 3. Le Comité des régions est soucieux d’une plus grande clarté nécessaire dans la conception des évaluations, qui permettrait de produire dans toute l’Union européenne des rapports comparables sur l’efficacité des Fonds structurels. 5. 4. Le Comité des régions accueillerait favorablement une approche plus proactive de la mise en commun des meilleures pratiques par les cadres chargés de l’évaluation et des program- mes afin d’assurer que les programmes soient conçus et appliqués de façon à faciliter une évaluation en vue d’établir les meilleures pratiques. 5. 5. Le Comité des régions accueillerait tout aussi favorable- ment le développement d’un ensemble d’indicateurs communs essentiels axés sur les résultats et les impacts plutôt que sur les activités au sens strict, afin de faciliter la comparaison des performances dans l’ensemble des Fonds structurels. Ces indicateurs ne doivent pas seulement recouvrir le PNB, mais aussi l’incidence sociale et environnementale des Fonds structu- rels, notamment par rapport au nouvel objectif 1. 5. 6. Il serait ainsi possible de procéder à une véritable évaluation à mi-parcours et non au cours de la quatrième année de la mise en œuvre, tel que cela a été habituellement le cas durant la période actuelle de programmation. Le Comité des régions estime que l’impact des évaluations à mi-parcours a été diminué à cause du décalage de temps entre les évaluations et l’application de leurs recommandations respectives. Le Comité des régions accueille favorablement 5. 7. la déclaration selon laquelle l’évaluation à mi-parcours est une responsabilité partagée entre les E´ tats membres et la Commis- sion. A` la lumière des règlements généraux récemment approu- vés pour la période de programmation 2000-2006, il considère que ce principe devrait être étendu de façon à ce que les autorités régionales et locales soient incluses. De même, le Comité des régions accueillerait favorable- 5. 8. ment l’occasion de collaborer avec la commission de la politique régionale du Parlement européen afin de promouvoir une culture de rigueur dans les évaluations et le suivi par les E´ tats membres en vue d’évaluer l’efficacité des interventions des Fonds structurels. 8. 8. 2000 FR Journal officiel des Communautés européennes C 226/67 5. 9. Le Comité des régions reconnaît la nécessité d’évalua- teurs indépendants, mais souhaiterait qu’il s’agisse d’une exigence officielle étant donné que l’objectif est d’améliorer la gestion des programmes et leur réalisation efficace. Dans les cas, par exemple, où les connaissances et compétences techniques sont détenues par des établissements d’enseigne- ment supérieur, des instituts technologiques, etc. , il ne serait pas judicieux d’empêcher ces organismes d’effectuer des éva- luations pendant la durée des programmes. Des règles devraient être clairement établies afin que le choix d’un quelconque évaluateur soit transparent et compris par les partenaires. Le Comité des régions croit qu’une diffusion meilleure 5. 10. et plus opportune des meilleures pratiques est une exigence pour la prochaine période de programmation. Le programme Means offre un vecteur pour cette diffusion, notamment le développement d’outils et de guides des meilleures pratiques. Il est essentiel que ces activités ne s’adressent pas seulement aux évaluateurs mais également aux autorités de gestion. Si le Comité des régions accueille favorablement 5. 11. l’utilisation de la modélisation macroéconomique comme outil d’évaluation dans les E´ tats membres les plus grands, il est capital que les modèles intégrant les volets de l’offre et de la demande soient utilisés dans la prochaine génération de programmes. Bruxelles, le 13 avril 2000. Le Président du Comité des régions Jos CHABERT


title: Parere del Comitato delle regioni in merito alla "Proposta di regolamento del Parlamento europeo e del Consiglio che istituisce un sistema di identificazione e di registrazione dei bovini e relativo all'etichettatura delle carni bovine e dei prodotti a base di carni bovine e che abroga il Regolamento (CE) n. 820/97"

eurovoc_concepts:
beef
cattle
database
health control
labelling
meat product

text: 8. 8. 2000 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 226/9 22. conviene sul fatto che una politica di sicurezza alimentare efficace dell’UE dovrà essere applicata a tutti i prodotti alimentari consumati all’interno dell’Unione europea, e non già limitarsi a quelli che vi sono semplicemente «prodotti»: è quindi indispensabile attuare controlli genera- lizzati ed efficaci equivalenti per tutti gli alimenti e i mangimi importati nell’UE. Bruxelles, 12 aprile 2000. Il Presidente del Comitato delle regioni Jos CHABERT Parere del Comitato delle regioni in merito alla «Proposta di regolamento del Parlamento europeo e del Consiglio che istituisce un sistema di identificazione e di registrazione dei bovini e relativo all’etichettatura delle carni bovine e dei prodotti a base di carni bovine e che abroga il Regolamento (CE) n. 820/97» (2000/C 226/04) IL COMITATO DELLE REGIONI, vista la «Proposta di regolamento del Parlamento europeo e del Consiglio che istituisce un sistema di identificazione e di registrazione dei bovini e relativo all’etichettatura delle carni bovine e dei prodotti a base di carni bovine e che abroga il Regolamento (CE) n. 820/97» (COM(1999) 487 def. — COD 99/0204) (1); vista la decisione del Consiglio in data 12 novembre 1999 di consultare il Comitato delle regioni su tale argomento, conformemente al disposto dell’art. 265, primo comma e dell’articolo 152 del Trattato che istituisce la Comunità europea; vista la decisione dell’Ufficio di presidenza del 17 novembre 1999 di incaricare la Commissione 2 «Agricoltura, sviluppo rurale e pesca» della preparazione del parere; vista la decisione del proprio Presidente, in data 6 gennaio 2000, di nominare Sir Simon Day (Membro del Consiglio della Contea di Devon, UK/EPP) Relatore generale per l’elaborazione del parere in materia, conformemente al disposto dell’art. 39 del Regolamento interno del Comitato delle regioni; visto il progetto di parere (CdR 525/99 riv. 1) adottato dalla Commissione 2 il 24 febbraio 2000 (Relatore generale: Sir Simon Day), ha adottato (all’unanimità) il 12 aprile 2000, nel corso della 33a sessione plenaria, il seguente parere. 1. Contesto La crisi della BSE e altre preoccupazioni in materia di 1. 1. sicurezza alimentare hanno suscitato crescenti pressioni da parte degli ambienti politici e dei consumatori per la realizza- zione di sistemi di etichettatura che consentano la ricostruzione della storia dei prodotti lungo tutta la catena alimentare, fino in all’azienda agricola di provenienza, e che forniscano, particolare, garanzie verificabili circa l’origine sicura delle carni bovine. (1) GU C 376E del 28. 12. 1999, pag. 42. 1. 2. In risposta, la Commissione ha introdotto, nel 1998, un sistema di etichettatura delle carni bovine mediante Regola- mento (CE) n. 820/97 (2) del Consiglio. Con la previa approva- zione da parte di tale sistema, si intende sostenere qualsiasi reclamo da parte dell’acquirente circa l’origine, le caratteristi- che e le condizioni di produzione delle carni bovine fresche o congelate, il che presuppone l’esistenza di un sistema di verifica. L’approvazione non è invece necessaria quando l’etichetta reca soltanto informazioni di base per il consumato- re relative al prezzo e al taglio. (2) Regolamento (CE) n. 820/97 del Consiglio del 21 aprile 1997 che istituisce un sistema di identificazione e di registrazione dei bovini e relativo all’etichettatura delle carni bovine e dei prodotti a base di carni bovine (GU L 117 del 7. 5. 1997, pag. 1). C 226/10 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 8. 8. 2000 1. 3. Il sistema attuale è stato sempre considerato una misura transitoria, in attesa dell’introduzione di un sistema obbligatorio. La sua scadenza era stata fissata al 31 dicembre 1999. All’atto pratico non è stato possibile giungere a un accordo circa le misure obbligatorie proposte e il Consiglio ha prorogato il sistema facoltativo fino al 31 agosto 2000, in attesa di un accordo atto a consentirne la sostituzione, a questa data, mediante misure obbligatorie. Frattanto, al fine di evitare un vuoto giuridico, alle carni bovine saranno applicati i regolamenti comunitari generali che disciplinano l’etichettatu- ra degli alimenti. 2. Le proposte della Commissione — lo scambio di informazioni tra Stati membri, — un dispositivo complementare di controllo realizzato dalla Commissione europea. La proposta consentirebbe anche definizioni geografiche più ampie da utilizzarsi ad esempio quando tutte le diverse situazioni su esposte si verifichino: — in uno o più Stati membri, nel qual caso si puo` indicare «Origine: CE», — in un paese terzo e nella CE, nel qual caso si puo` indicare «Origine: CE e non CE», L’introduzione dell’etichettatura obbligatoria delle car- 2. 1. ni bovine dovrebbe avvenire in due fasi. — in uno o più paesi terzi, nel qual caso si puo` indicare «Origine: non CE». Prima fase — A decorrere dal 1o settembre 2000, gli 2. 1. 1. operatori e le organizzazioni che commercializzano carni bovine fresche o congelate dovranno riportare nell’etichetta le seguenti indicazioni: — codice per la rintracciabilità di ogni singolo animale, che puo` consistere nel numero di identificazione (marchio auricolare) del capo da cui proviene la carne oppure in un numero relativo a una partita di bestiame; — regione, Stato membro o paese terzo in cui sono ubicati il macello e l’impianto di disossamento; — numero di approvazione del macello e dell’impianto di disossamento; — data della macellazione; — categoria dell’animale (bue, manzo, giovenca); — periodo minimo ideale di frollatura. 2. 1. 2. etichette dovranno recare le seguenti indicazioni: Seconda fase — A decorrere dal 1o gennaio 2003, le — Stato membro, regione o azienda o paese terzo di nascita; — Stato membro, regione o azienda o paese terzo in cui ha avuto luogo l’ingrasso; — Stato membro, regione o azienda o paese terzo in cui ha avuto luogo la macellazione; — Stato membro, regione o azienda o paese terzo in cui è stato effettuato il disossamento. 2. 2. La proposta della Commissione europea prevede: — l’obbligo per gli Stati membri di attuare delle misure di controllo, 3. Necessità di un sistema di identificazione e di registra- zione dei bovini e di etichettatura delle carni bovine 3. 1. Il Comitato accoglie con favore e si ripropone di accordare un seguito positivo alla proposta del Parlamento europeo e del Consiglio volta ad introdurre un regolamento che istituisce un sistema di identificazione e registrazione dei bovini e di etichettatura delle carni bovine. 3. 2. Tale sistema consentirebbe infatti: — da un lato, di rispondere alle preoccupazioni dei consuma- tori in merito alla sicurezza degli alimenti di cui si cibano. L’esigenza di trasparenza espressa sia a livello locale che a livello nazionale deve avere un seguito a livello europeo; — dall’altro, di predisporre un quadro preciso per i grandi impianti di allevamento, i piccoli allevatori, e le imprese del commercio e della trasformazione, colpiti dall’instabi- lità del mercato delle carni bovine e dei prodotti a base di tali carni. Tale instabilità, che fa seguito alla crisi dell’encefalopatia spongiforme bovina, verrebbe cosı` ridotta. Ovunque in Europa, 3. 3. i consumatori manifestano la medesima voglia di trasparenza per quanto riguarda i prodotti alimentari e, in particolare, le carni bovine. Per questo motivo, il Comitato ritiene necessaria un’azione al riguardo a livello comunitario, nella convinzione che nessuno Stato abbia il diritto di esimersi dal prendere provvedimenti intesi a garantire la sicurezza alimentare dei propri cittadini. Per rendere più trasparente per il consumatore la 3. 4. procedura di etichettatura, le indicazioni obbligatorie vanno ridotte all’essenziale. In tale contesto bisognerebbe rinunciare alle indicazioni riguardanti il «numero di approvazione del macello e dell’impianto di disossamento» e il «periodo minimo ideale di frollatura», dato che queste non permettono un maggior livello di trasparenza per il consumatore. 8. 8. 2000 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 226/11 La seconda 3. 5. fase dell’identificazione obbligatoria andrebbe se possibile realizzata contemporaneamente alla prima fase. Il periodo transitorio previsto andrebbe perlomeno ridotto di un anno al 1o gennaio 2002. 3. 6. In base alle esperienze positive compiute con l’identifi- cazione facoltativa, anche in avvenire dovrebbero essere possi- bili controlli sistematici da parte di imprese di verifica certifica- te. Negli Stati membri interessati i controlli da parte delle autorità pubbliche potrebbero cosı` limitarsi ad un controllo delle imprese di verifica e dei controlli previsti per i prodotti alimentari. 4. Indicazioni per rassicurare i consumatori e per rime- diare ad una eventuale contaminazione 4. 1. «Per permettere ai consumatori europei di recuperare la piena fiducia nella qualità sanitaria delle carni bovine loro proposte, è necessario fornire il maggior numero di indicazioni possibile e con il massimo grado di precisione raggiungibile. Pertanto non è possibile condividere la proposta del Parlamen- to e del Consiglio in quanto permette l’identificazione degli animali a gruppi o lotti, ed inoltre consente l’uso di termini generici quali “Origine: CE” oppure “Origine: non CE”. Tali indicazioni, sul singolo animale e sull’origine determinata, non sono utili solo ai consumatori, risultano anzi indispensabili per permettere il ritiro dei prodotti contaminati in caso di emergenza sanitaria. » 4. 2. Risulta pertanto importante: — che il sistema definito nella proposta di regolamento si applichi nel modo più ampio possibile, evitando eccezioni ed esenzioni: è necessario raggiungere uno standard di qualità e di «sicurezza» per tutta la carne bovina prodotta nell’intera Unione europea. — che le indicazioni fornite al consumatore gli permettano di sapere cosa compra e da dove provenga la carne. Cio` verrebbe garantito indicando, ad esempio, luogo di nascita, allevamento, ingrasso o alimentazione e di macella- zione dell’animale. il 4. 3. In quanto organo vicino alle realtà locali e regionali, il Comitato desidera riaffermare, come già avvenuto in preceden- za su temi diversi dalle carni bovine, e recentemente con il parere del 18 novembre in merito alla Comunicazione della Commissione «Piano d’azione in materia di politica dei consu- matori 1999-2001» (CdR 181/99 def. ), che la sua priorità rimane sempre la sicurezza dei consumatori. Bruxelles, 12 aprile 2000. 5. Conclusioni Il Comitato delle regioni approva il principio del 5. 1. sistema di identificazione e registrazione dei bovini e di etichettatura delle carni bovine e dei prodotti a base di carni bovine. I dati riportati sull’etichetta dovrebbero limitarsi ad informazioni necessarie, fattibili e rilevanti per il consumatore. Nella prima fase dell’etichettatura obbligatoria (1o settembre 2000) si puo` rinunciare ai dati relativi alla categoria dell’anima- frollatura. E` ad ogni modo le e al periodo minimo di indispensabile avere la possibilità di conoscere la regione in cui l’animale è nato, è stato allevato e ingrassato, nonché il luogo della macellazione. 5. 2. Il Comitato ritiene tuttavia che l’etichettatura obbliga- toria dovrebbe continuare ad essere applicata sulla base di sistemi autorizzati. Si dovrebbe inoltre continuare a ricorrere a organismi privati di controllo. Sottolinea la necessità di ridare fiducia ai consumatori 5. 3. ed ai produttori di carni bovine tramite un quadro trasparente e globale fissato a livello comunitario, che risponda all’esigenza generale dei consumatori di disporre di informazioni estrema- mente precise sull’origine e sulle garanzie di sicurezza degli alimenti di cui si nutrono. Il Comitato è pertanto dell’avviso che la proposta della Commissione cui si accenna al punto 2. 2, secondo capoverso, in merito alla «definizione geografica» della richiesta di dati ed informazioni precise non sia sufficiente e propone che venga indicato il nome del relativo paese terzo, dello Stato membro o della regione interessata. Inoltre il Comitato è favorevole all’idea che anche in 5. 4. futuro sarà possibile fornire dati sull’origine della carne bovina che indichino anche la regione, oltre allo Stato membro, anche se non si tratta di dati regionali conformi al Regolamento (CEE) n. 2081/92 (protezione delle indicazioni geografiche e delle denominazioni d’origine) (1). 5. 5. Raccomanda la creazione di detto sistema in tempi quanto più ravvicinati possibile onde attenuare le tensioni attualmente esistenti al riguardo tra taluni Stati membri, tensioni che compromettono il ritorno alla fiducia auspicato tanto dai produttori quanto dai consumatori di carni bovine. Il Comitato ritiene opportuno, nei limiti del possibile, evitare di stabilire fasi diverse per l’applicazione del sistema previsto dal Regolamento. (1) GU L 208 del 24. 7. 1992, pag. 1. Il Presidente del Comitato delle regioni Jos CHABERT


title: SCHRIFTLICHE ANFRAGE E-1165/00 von Bart Staes (Verts/ALE) an die Kommission. Weißbuch zur Lebensmittelsicherheit und zur Europäischen Lebensmittelbehörde.

eurovoc_concepts:
common commercial policy
food safety
precautionary principle

formats: html pdf print

text: 13. 2. 2001 DE Amtsblatt der Europ(cid:228)ischen Gemeinschaften C 46 E/137 Daher wurde die Kommission wiederholt von Rat und Parlament aufgefordert, die Erhebung, Analyse und Verbreitung von gesundheitsbezogenen Daten sowie deren Qualit(cid:228)t und Vergleichbarkeit zu verbessern. Die Kommission kann den Herrn Abgeordneten hinsichtlich m(cid:246)glicher (cid:220)berschneidungen der Ma(cid:223)nahmen von Kommission und Mitgliedstaaten beruhigen: Die Kommission hat keinerlei Absicht, an die Stelle der Mitgliedstaaten zu treten. Alle laufenden Arbeiten im Bereich der (cid:220)berwachung gesunder Ern(cid:228)hrung werden im Einvernehmen mit den Mitgliedstaaten durchgef(cid:252)hrt, wobei die Kommission die Rolle des Initiators und Koordinators spielt. (2001/C 46 E/157) SCHRIFTLICHE ANFRAGE E-1165/00 von Bart Staes (Verts/ALE) an die Kommission (12. April 2000) Betrifft: Wei(cid:223)buch zur Lebensmittelsicherheit und zur Europ(cid:228)ischen Lebensmittelbeh(cid:246)rde Im Januar 2000 erschien das Wei(cid:223)buch zur Lebensmittelsicherheit (KOM(1999) 719). In Kapitel 4 wird die Errichtung einer Europ(cid:228)ischen Lebensmittelbeh(cid:246)rde behandelt. In Kapitel 5 wird auf auf die rechtlichen Aspekte der Lebensmittelsicherheit eingegangen. Die Kommission will den bestehenden WTO-Rahmen klarer gestalten und st(cid:228)rken (Punkt 108). Auf dem Gebiet der Lebensmittelsicherheit mu(cid:223) das Vorsorgeprinzip beachtet werden. Vor allem ist es erforderlich, ein gemeinsames Konzept f(cid:252)r die Anwendung dieses Grundsatzes zu finden. Ma(cid:223)nahmen, die andere L(cid:228)nder ergreifen, um sich gegen die Einfuhr von Produkten aus der EU zu wehren, m(cid:252)ssen im Rahmen der M(cid:246)glichkeiten, die das SPS-(cid:220)bereinkommen bietet, gepr(cid:252)ft werden. Die EU will dem Codex Alimentarius und dem Internationalen Tierseuchenamt beitreten. Ist die Kommission der Ansicht, da(cid:223) die geltenden Regeln des SPS-(cid:220)bereinkommens unzureichend sind, um das Vorsorgeprinzip ad(cid:228)quat anzuwenden? Falls ja, welche M(cid:228)ngel stellt die Kommission im Hinblick auf SPS-(cid:220)bereinkommen fest? Welche Vorschl(cid:228)ge wird die Kommission unterbreiten, um hier Abhilfe zu schaffen? Falls nicht, wird die Kommission dennoch ˜nderungen vorschlagen? Antwort von Herrn Byrne im Namen der Kommission (16. Juni 2000) Die Kommission vertritt die Auffassung, da(cid:223) die Bestimmungen von Artikel 5 Absatz 7 des (cid:220)berein- kommens (cid:252)ber die Anwendung gesundheitspolizeilicher und pflanzenschutzrechtlicher Ma(cid:223)nahmen (SPS- (cid:220)bereinkommen) die Befolgung des Vorsorgeprinzips zum Ausdruck bringen. Der Artikel sieht nicht die Weiterentwicklung der Regeln f(cid:252)r die Anwendung dieses Prinzips vor. Dagegen hat sich der Codex Alimentarius, dessen Standards beim SPS-(cid:220)bereinkommen ber(cid:252)cksichtigt worden sind, auf Bitten der Gemeinschaft zum Ziel gesetzt, das Vorsorgeprinzip zu definieren und die Regeln f(cid:252)r seine Anwendung festzulegen. Durch die verschiedenen Berichte des Berufungsgremiums der Welthandelsorganisation wurde gekl(cid:228)rt, da(cid:223) dieser Absatz die Anwendung des Vorsorgeprinzips im SPS-(cid:220)bereinkommen nicht ersch(cid:246)pfend behandelt, und da(cid:223) er nicht unabh(cid:228)ngig von den Bestimmungen von Artikel 2 und 5 des SPS-(cid:220)bereinkommens gesehen werden darf. Zwar k(cid:246)nnte dieses (cid:220)bereinkommen zur genaueren Bestimmung der Bedingungen f(cid:252)r die Anwendung des Vorsorgeprinzips ge(cid:228)ndert werden, doch ist dies nach Ansicht der Kommission wahrscheinlich nicht erforderlich, da sich das gleiche Ergebnis durch die Erarbeitung verbindlicher Leitlinien f(cid:252)r die Anwendung von Artikel 5 Absatz 7 erzielen lie(cid:223)e, die in Zukunft sicher eine korrekte und nicht-protektionistische Befolgung des Vorsorgeprinzips erm(cid:246)glichen w(cid:252)rden. Die Gemeinschaft legte der Sitzung des WTO-Ausschusses f(cid:252)r Gesundheits- und Pflanzenschutz eine Mitteilung (cid:252)ber die Anwendbarkeit des Vorsorgeprinzips vor, mit dem Ziel, eine Debatte mit ihren Partnern einzuleiten und ein gemeinsames Konzept f(cid:252)r die Zukunft zu finden


title: Decisión del Consejo relativa a la celebración del Acuerdo en forma de Canje de Notas entre la Comunidad Europea y la República de Chile por el que se añade un Protocolo relativo a la asistencia mutua administrativa en materia de aduanas al Acuerdo marco de Cooperación entre la Comunidad Europea y sus Estados miembros y la República de Chile

eurovoc_concepts:
Chile
administrative cooperation
cooperation agreement (EU)
customs cooperation
framework agreement

formats: html pdf

text: COMISIÓN DE LAS COMUNIDADES EUROPEAS Bruselas, 12. 04. 2000 COM(2000) 138 final 2000/0053 (ACC) DECISIÓN DEL CONSEJO relativa a la celebración del Acuerdo en forma de Canje de Notas entre la Comunidad Europea y la República de Chile por el que se añade un Protocolo relativo a la asistencia mutua administrativa en materia de aduanas al Acuerdo marco de Cooperación entre la Comunidad Europea y sus Estados miembros y la República de Chile (presentada por la Comisión) 1. 2. 3. 4. 5. 6. 7. EXPOSICIÓN DE MOTIVOS Uno de los objetivos del Acuerdo Marco de Cooperación entre la Comunidad y la República de Chile de 21 de junio de 19961, cuyas directrices de negociación fueron aprobadas por el Consejo el 21 de diciembre de 1995, es fortalecer y ampliar la cooperación con el fin de fomentar y diversificar los intercambios comerciales y liberalizarlos de manera progresiva y recíproca. En el marco de la cooperación aduanera prevista en el artículo 7 de dicho Acuerdo con el fin de mejorar y consolidar el marco jurídico de sus relaciones comerciales se indica expresamente que las Partes afirman su interés en considerar la celebración de un protocolo de asistencia administrativa mutua aduanera. Sobre esta base se celebraron las negociaciones entre la Comisión y la República de Chile que desembocaron en el Protocolo rubricado en Bruselas, con el Acuerdo en forma de Canje de Notas, el 13 de julio de 1999. El objetivo del Protocolo es prevenir, investigar y reprimir, mediante la asistencia entre las autoridades competentes de las Partes interesadas, las operaciones contrarias a la legislación aduanera. Esta asistencia consiste fundamentalmente en transmitir la información o los documentos resultantes de las investigaciones realizadas o vigilar especialmente a personas, mercancías, lugares o medios de transporte. El contenido del Protocolo es casi idéntico al del protocolo normalizado puesto a punto en 1997 por el Grupo de Cuestiones Económicas del Consejo. Las únicas excepciones se refieren a la referencia explícita al marco legal y reglamentario en el que se presta la asistencia y a la fijación de plazos para la confirmación por escrito de las solicitudes formuladas oralmente y para responder a las solicitudes de asistencia. El Protocolo contiene también una declaración aneja que prevé la creación por la Comisión mixta establecida en virtud del artículo 35 del Acuerdo Marco de un Grupo de Trabajo encargado de asistirla en la gestión del Protocolo. Así pues, es necesario proceder a la firma y la celebración de dicho Acuerdo. Por lo tanto, se invita al Consejo a: - - Aprobar, en nombre de la Comunidad, el Acuerdo en forma de Canje de Notas entre la Comunidad y la República de Chile, por el que se añade un Protocolo relativo a la asistencia mutua administrativa en materia aduanera Nombrar a una persona habilitada para firmar el Acuerdo. 1 DO L 209 de 19. 8. 1996. 2 Propuesta de DECISIÓN DEL CONSEJO relativa a la celebración del Acuerdo en forma de Canje de Notas entre la Comunidad Europea y la República de Chile por el que se añade un Protocolo relativo a la asistencia mutua administrativa en materia de aduanas al Acuerdo marco de Cooperación entre la Comunidad Europea y sus Estados miembros y la República de Chile EL CONSEJO DE LA UNION EUROPEA Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea y, en particular, su artículo 133 en relación con la primera frase del apartado 2 de su artículo 300, Vista la propuesta de la Comisión1, Considerando lo siguiente: (1) (2) Con el fin de hacer posible la asistencia mutua administrativa entre ambas Partes en el ámbito aduanero, tal como se prevé en el apartado 3 del artículo 7 del Acuerdo marco de Cooperación destinado a preparar, como objetivo final, una asociación de carácter político y económico entre la Comunidad Europea y sus Estados miembros, por una parte, y la República de Chile, por otra2, parece necesario añadir un Protocolo a dicho Acuerdo. A tal efecto se han celebrado negociaciones con Chile, que han dado lugar a un Acuerdo en forma de Canje de Notas cuya aprobación redunda en beneficio de la Comunidad. DECIDE: Artículo 1 Queda aprobado, en nombre de la Comunidad, el Acuerdo en forma de Canje de Notas entre la Comunidad Europea y la República de Chile por el que se añade un Protocolo relativo a la asistencia mutua administrativa en materia de aduanas al Acuerdo marco de Cooperación destinado a preparar, como objetivo final, una asociación de carácter político y económico entre la Comunidad Europea y sus Estados miembros, por una parte, y la República de Chile, por otra. El texto del Acuerdo en forma de Canje de Notas se adjunta a la presente Decisión. 1 2 DO C DO L 42 de 16. 2. 1999, p. 46. 3 Se autoriza al Presidente del Consejo para que designe a las personas facultadas para firmar el Acuerdo en forma de Canje de Notas contemplado en el artículo 13. Artículo 2 Artículo 3 El Presidente del Consejo procederá, en nombre de la Comunidad, a la notificación prevista por el Acuerdo en forma de Canje de Notas Hecho en Bruselas, el Por el Consejo El Presidente 3 La Secretaría General del Consejo se encargará de publicar la fecha de entrada en vigor del Protocolo en el Diario Oficial de las Comunidades Europeas. 4 ANEXO ACUERDO EN FORMA DE CANJE DE NOTAS entre la Comunidad Europea y la República de Chile por el que se añade un Protocolo relativo a la asistencia mutua administrativa en materia de aduanas al Acuerdo marco de Cooperación A. Nota de la Comunidad Europea Bruselas, Muy Señor mío: Tengo el honor de referirme a las negociaciones entre representantes de la Comunidad Europea y de la República de Chile con objeto de celebrar un Acuerdo sobre asistencia mutua administrativa en materia de aduanas, por el que se añade un Protocolo relativo a dicha asistencia al Acuerdo marco de Cooperación del 21 de junio de 1996, cuya entrada en vigor tuvo lugar el 1 de febrero de 1999. Este Protocolo, cuyo texto se adjunta a la presente nota, formará parte integrante del Acuerdo del 21 de junio de 1996 y entrará en vigor el primer día del segundo mes siguiente a la fecha en la que se haya notificado el cumplimiento de los procedimientos necesarios a tal fin. Le agradecería tuviese a bien confirmarme el acuerdo de la República de Chile sobre lo que precede. Le ruego acepte el testimonio de mi mayor consideración. En nombre de la Comunidad Europea 5 B. Nota de la República de Chile Santiago, Muy Señor mío: Tengo el honor de acusar recibo de su nota del día de hoy redactada en los siguientes términos: «Tengo el honor de referirme a las negociaciones entre representantes de la Comunidad Europea y de la República de Chile con objeto de celebrar un Acuerdo sobre asistencia mutua administrativa en materia de aduanas por el que se añade un Protocolo relativo a dicha asistencia al Acuerdo marco de Cooperación del 21 de junio de 1996, cuya entrada en vigor tuvo lugar el 1 de febrero de 1999. Este Protocolo, cuyo texto se adjunta a la presente nota, formará parte integrante del Acuerdo del 21 de junio de 1996 y entrará en vigor el primer día del segundo mes siguiente a la fecha en la que se haya notificado el cumplimiento de los procedimientos necesarios a tal fin. Le agradecería tuviese a bien confirmarme el acuerdo de la República de Chile sobre lo que precede». Tengo el honor de confirmarle el acuerdo de la República de Chile sobre lo que precede. Le ruego acepte el testimonio de mi mayor consideración. En nombre de la República de Chile. 6 Hecho en ………………. , el Udfærdiget i ………………. , den Geschehen zu …………………. am Έγινε ,. Done at ………………. on the Fait à ………………. le Fatto a ………………. il Gedaan te ………………. Feito no ………………. Tehty ………………. Utfärdat i ………………. den 7 En nombre de la Comunidad Europea På vegne af Det Europæiske Fællesskab Im Namen der Europäische Gemeinschaft Εξ ονόµατος της Ευρωπαϊκής Κοινότητας On behalf of the European Community Au nom de la Communauté européenne A nome della Comunità europea Namens de Europese Gemeenschap Em nome da Comunidade Europeia Euroopan yhteisön puolesta På Europeiska gemenskapens vägnar 8 POR LA REPÚBLICA DE CHILE POUR LA RÉPUBLIQUE DU CHILI FOR THE REPUBLIC OF CHILE FÜR DIE REPUBLIK CHILE A REPÚBLICA DO CHILE CHILEN TASAVALLALLE TIL DEN CHILENSKE REPUBLIK TILL DEN CHILENSKA REPUBLIKEN PER LA REPUBBLICA DEL CILE ΓΙΑ ΤΗ ∆ΗΜΟΚΡΑΤΙΑ ΤΗΣ ΧΙΛΗΣ VOOR DE REPUBLIEK CHILI 9 PROTOCOLO RELATIVO A LA ASISTENCIA MUTUA ADMINISTRATIVA EN MATERIA ADUANERA ARTÍCULO 1 Definiciones A efectos del presente Protocolo, se entenderá por: "legislación aduanera": cualesquiera disposiciones legislativas o reglamentarias adoptadas por la Comunidad o por Chile relativas a la importación, la exportación, el tránsito de mercancías y su inclusión en cualquier otro régimen o procedimiento aduaneros, incluidas las medidas de prohibición, restricción y control; "autoridad requirente": la autoridad administrativa competente designada para este fin por una Parte Contratante y que formule una solicitud de asistencia con arreglo al presente Protocolo; "autoridad requerida": la autoridad administrativa competente designada para este fin por una Parte Contratante y que reciba la solicitud de asistencia con arreglo al presente Protocolo; "datos de carácter personal": toda la información relativa a una persona física identificada o identificable; "operación contraria a la legislación aduanera": toda violación o intento de violación de la legislación aduanera; “información”: todos aquellos datos, documentos, informes certificados conformes o copias autenticadas de los mismos u otras comunicaciones cualquiera que sea su soporte. ARTÍCULO 2 Ámbito de aplicación 1. 2. Las Partes Contratantes se prestarán asistencia mutua en los ámbitos de su respectiva competencia, en la forma y condiciones previstas en el presente Protocolo, con el fin de garantizar la correcta aplicación de la legislación aduanera, en particular con objeto de prevenir, investigar y perseguir las operaciones contrarias a la legislación aduanera. La asistencia en materia aduanera prevista en el presente Protocolo se aplicará a todos los órganos administrativos de las Partes Contratantes competentes para la aplicación del presente Protocolo. Dicha asistencia no prejuzgará las disposiciones que regulan la asistencia mutua en materia penal. Tampoco se aplicará a la información obtenida a requerimiento de una autoridad judicial, salvo cuando ésta autorice la comunicación de dicha información. 10 3. 4. 1. Sin perjuicio de lo dispuesto en el artículo 10, toda la asistencia que se presten las Partes Contratantes en aplicación del presente Protocolo se realizará de conformidad con sus respectivas disposiciones legales y reglamentarias. El presente Protocolo no se aplicará a la asistencia en materia de cobro de derechos, gravámenes o multas. ARTÍCULO 3 Asistencia previa solicitud la autoridad requerida le facilitará toda A petición de la autoridad requirente, información necesaria que le permita garantizar que la legislación aduanera se aplique correctamente, en particular la información relativa a las maquinaciones, consumadas o proyectadas, que constituyan o puedan constituir operaciones contrarias a dicha legislación. 2. A petición de la autoridad requirente, la autoridad requerida le informará sobre: a) b) si las mercancías exportadas del territorio de una de las Partes Contratantes han sido importadas correctamente en el territorio de la otra Parte, precisando, en su caso, el régimen aduanero en el que se incluyeron dichas mercancías; si las mercancías importadas en el territorio de una de las Partes Contratantes han sido correctamente exportadas del territorio de la otra Parte, precisando, en su caso, el régimen aduanero aplicado a las mercancías. 3. A petición de la autoridad requirente, la autoridad requerida adoptará las medidas necesarias, dentro del marco de disposiciones legales y reglamentarias, para garantizar una especial vigilancia sobre: a) b) c) d) las personas físicas o jurídicas sobre las que existan fundadas sospechas de que están incurriendo o han incurrido en operaciones contrarias a la legislación aduanera; los lugares en que se hayan reunido o puedan reunirse depósitos de mercancías de manera que existan fundadas sospechas de que tales mercancías están destinadas a ser utilizadas en operaciones contrarias a la legislación aduanera; las mercancías transportadas o que puedan serlo de manera que existan fundadas sospechas de que están destinadas a ser utilizadas en operaciones contrarias a la legislación aduanera; los medios de transporte que han sido, están siendo o pueden ser utilizados de manera que existan fundadas sospechas de que están destinados a ser utilizados en operaciones contrarias a la legislación aduanera. 11 ARTÍCULO 4 Asistencia espontánea Las Partes Contratantes se prestarán asistencia mutua, por iniciativa propia y de conformidad con sus respectivas disposiciones legales o reglamentarias, cuando consideren que ello es necesario para la correcta aplicación de la legislación aduanera y, en particular facilitando información obtenida en relación con: – – – – – maquinaciones que sean o que les parezcan que son operaciones contrarias a la legislación aduanera y que puedan interesar a la otra Parte Contratante; los nuevos medios o métodos utilizados para efectuar operaciones contrarias a la legislación aduanera; las mercancías de las que se sepa que son objeto de operaciones contrarias a la legislación aduanera; las personas físicas y jurídicas sobre las que existan fundadas sospechas de que están participando o han participado en operaciones contrarias a la legislación aduanera; los medios de transporte sobre los que existan fundadas sospechas de que han sido, están siendo o pueden ser utilizados para efectuar operaciones contrarias a la legislación aduanera. ARTÍCULO 5 Entrega/Notificación A petición de la autoridad requirente, la autoridad requerida adoptará, de acuerdo con las disposiciones legislativas y reglamentarias a las que esté sujeta, todas las medidas necesarias para: - entregar cualesquiera documentos o - notificar cualesquiera resoluciones, emanadas de la autoridad requirente y que estén comprendidas en el ámbito de aplicación del presente Protocolo, a un destinatario residente o establecido en el territorio de la autoridad requerida. Las solicitudes de entrega de documentos y de notificación de resoluciones se harán por escrito en una lengua oficial de la autoridad requerida o en una lengua aceptable por dicha autoridad. ARTÍCULO 6 Contenido y forma de las solicitudes de asistencia 1. Las solicitudes formuladas en virtud del presente Protocolo se presentarán por escrito e irán acompañadas de los documentos que se estimen oportunos para darles curso. 12 Cuando la urgencia de la situación lo exija, podrán aceptarse solicitudes presentadas verbalmente, pero deberán ser confirmadas por escrito en el plazo de 7 días, a falta de lo cual se considerarán como nulas y sin valor. 2. Las solicitudes presentadas de conformidad con el apartado 1 incluirán los datos siguientes: a) autoridad requirente b) medida solicitada c) d) e) objeto y motivo de la solicitud disposiciones legales o reglamentarias y demás instrumentos jurídicos relativos al caso indicaciones tan exactas y completas como sea posible acerca de las personas físicas y jurídicas objeto de la investigación f) resumen de los hechos pertinentes, y de las investigaciones ya efectuadas. Las solicitudes se redactarán en una lengua oficial de la autoridad requerida o en una lengua aceptable por dicha autoridad. Esta exigencia no se aplicará a ningún documento que acompañe a la solicitud a la que se refiere el apartado 1. Si una solicitud no cumple los requisitos formales arriba establecidos, podrá solicitarse que se corrija o complete; mientras tanto, podrán adoptarse medidas cautelares. ARTÍCULO 7 Tramitación de las solicitudes Para dar curso a una solicitud de asistencia, la autoridad requerida procederá, dentro de los límites de su competencia y de sus recursos, como si actuara por su propia cuenta o a petición de otras autoridades de la misma Parte Contratante, proporcionando la información que ya se encuentre en su poder y procediendo o haciendo proceder a las investigaciones necesarias. La presente disposición se aplicará asimismo a cualquier otra autoridad a la que la autoridad requerida dirija la solicitud en virtud del presente Protocolo en los casos en que no pueda actuar por sí sola. Las solicitudes de asistencia se resolverán de conformidad con las disposiciones legales y reglamentarias de la Parte Contratante requerida. Los funcionarios debidamente autorizados que dependan de una Parte Contratante podrán, con la conformidad de la otra Parte Contratante y en las condiciones previstas por esta última, estar presentes y recabar, en las oficinas de la autoridad requerida o de cualquier otra autoridad interesada conforme al apartado 1, información relativa a los actos que constituyan o puedan constituir operaciones contrarias a la legislación aduanera que necesite la autoridad requirente a efectos del presente Protocolo. 13 3. 4. 1. 2. 3. 4. 5. 1. 2. 3. 1. 2. 3. Los funcionarios debidamente autorizados que dependan de una Parte Contratante podrán, con la conformidad de la otra Parte Contratante y en las condiciones que la misma establezca, estar presentes en las investigaciones realizadas en el territorio de esta última. La respuesta a la solicitud de asistencia se dará dentro del plazo de 2 meses desde su recepción. Cuando la autoridad requerida no esté en condiciones de responder a la solicitud dentro de ese plazo, informará a la autoridad requirente indicándole cuándo prevé que podrá responder a la solicitud. ARTÍCULO 8 Forma en la que se deberá comunicar la información La autoridad requerida comunicará los resultados de las investigaciones a la autoridad requirente por escrito, junto con los documentos, las copias certificadas o cualquier otro objeto pertinente. Dicha información podrá presentarse en soporte informático. Sólo se dará traslado de los documentos originales cuando así se solicite por no resultar suficientes las copias certificadas. Dichos documentos originales serán devueltos lo antes posible. ARTÍCULO 9 Excepciones a la obligación de prestar asistencia La asistencia podrá denegarse o supeditarse al cumplimiento de determinadas condiciones o requisitos, en caso de que una Parte considere que la asistencia en el marco del presente acuerdo: a) b) pudiera menoscabar la soberanía de Chile o de un Estado miembro que debiera prestar asistencia con arreglo al presente Protocolo; o pudiera atentar contra el orden público, su seguridad u otros intereses esenciales, en particular en los casos previstos en el apartado 2 del artículo 10; o c) violara un secreto industrial, comercial o profesional. La autoridad requerida podrá aplazar la asistencia por interferir en una investigación, un proceso judicial o un procedimiento en curso. En tal caso, la autoridad requerida consultará a la autoridad requirente para determinar si puede prestarse la asistencia conforme a las modalidades y condiciones que la autoridad requerida pueda exigir. Si la autoridad requirente pidiese una asistencia que ella misma no estaría en condiciones de proporcionar si le fuera solicitada, pondrá de manifiesto este hecho en su solicitud. Corresponderá entonces a la autoridad requerida decidir la manera en que debe responder a esta solicitud. 14 4. 1. 2. 3. 4. En los supuestos a los que se refieren los apartados 1 y 2, se comunicará sin demora a la autoridad requirente la decisión de la autoridad requerida y las razones de la misma. ARTÍCULO 10 Intercambio de información y confidencialidad Toda información comunicada, en cualquier forma, en aplicación del presente Protocolo tendrá carácter confidencial o restringido, conforme a las reglas vigentes en cada Parte Contratante. Estará cubierta por la obligación del secreto profesional y gozará de la protección concedida por las leyes aplicables en la materia en el territorio de la Parte Contratante que la haya recibido, así como por las disposiciones correspondientes aplicables a las instituciones y organismos comunitarios. Sólo se intercambiarán datos de carácter personal cuando la Parte Contratante que pudiera recibirlos se comprometa a proteger dichos datos con un grado de protección al menos equivalente al aplicable al caso particular en la Parte Contratante que pueda suministrarlos. A tal efecto, las Partes Contratantes se comunicarán información que contenga las normas aplicables en las Partes Contratantes, incluidas, en su caso, las normas jurídicas vigentes en los Estados miembros de la Comunidad. Se considerará que responde a los fines del presente Protocolo la utilización, en el marco de acciones judiciales o administrativas incoadas al tenerse conocimiento de operaciones contrarias a la legislación aduanera, de información obtenida en virtud del mismo. Por consiguiente, las Partes Contratantes podrán invocar, con valor probatorio, en sus atestados, informes y testimonios, así como en los procesos ante los tribunales, incluidos los de la jurisdicción penal, la información obtenida y los documentos consultados conforme a las disposiciones del presente Protocolo. Esta utilización será comunicada a la autoridad competente que haya suministrado dicha información o que haya dado vista de los documentos. La información obtenida se utilizará únicamente a efectos del presente Protocolo. Cuando una Parte Contratante desee utilizar dicha información para otros fines, deberá obtener el consentimiento previo por escrito de la autoridad que la haya suministrado. Tal utilización estará sometida a las restricciones que imponga dicha autoridad. ARTÍCULO 11 Peritos y testigos Podrá autorizarse a un agente de la autoridad requerida a comparecer, dentro de los límites de la autorización concedida, como perito o testigo en procesos judiciales o procedimientos administrativos respecto de los asuntos comprendidos en el presente Protocolo y a presentar los objetos, documentos o copias certificadas de los mismos que puedan resultar necesarios para las actuaciones. La solicitud de comparecencia deberá indicar con precisión la autoridad judicial o administrativa ante la que debe comparecer el agente, y en qué asunto, por qué concepto y en qué calidad se oirá al agente. 15 ARTÍCULO 12 Gastos de asistencia Las Partes Contratantes renunciarán respectivamente a cualquier reclamación relativa al reembolso de los gastos derivados de la aplicación del presente Protocolo salvo, cuando proceda, en lo que respecta a los gastos relativos a los peritos y los testigos, así como a los intérpretes y traductores que no dependan de las administraciones públicas. ARTÍCULO 13 Aplicación 1. 2. La aplicación del presente Protocolo se confiará, por una parte, a las autoridades aduaneras de Chile y, por otra parte, a los servicios competentes de la Comisión de las Comunidades Europeas y, en su caso, a las autoridades aduaneras de los Estados miembros. Dichas autoridades y servicios decidirán acerca de todas las medidas y disposiciones necesarias para su aplicación, teniendo en cuenta las normas vigentes, en particular en materia de protección de datos. Podrán proponer a los organismos competentes las modificaciones que, a su parecer, deban introducirse en el presente Protocolo. Las Partes Contratantes se consultarán y se comunicarán mutuamente las disposiciones de aplicación que se adopten de conformidad con lo dispuesto en el presente Protocolo. En particular, se intercambiarán anualmente las listas de autoridades competentes autorizadas a intervenir de acuerdo con el presente Protocolo. ARTÍCULO 14 Otros acuerdos 1. Teniendo en cuenta las competencias respectivas de la Comunidad Europea y de sus Estados miembros, las disposiciones del presente Protocolo: – – – no afectarán a las obligaciones de las Partes contratantes establecidas con arreglo a cualquier otro acuerdo o convenio internacional; se considerarán complementarias a las de los acuerdos de asistencia mutua en materia de aduanas que hayan sido celebrados, o puedan celebrarse, entre Estados miembros por separado y Chile; no afectarán a las disposiciones comunitarias relativas a la comunicación entre los servicios competentes de la Comisión y las autoridades aduaneras de los Estados miembros de cualquier información obtenida en los ámbitos comprendidos en el presente Protocolo que pueda tener un interés comunitario. 2. No obstante lo dispuesto en el apartado 1, las disposiciones del presente Protocolo prevalecerán sobre las disposiciones de cualquier acuerdo bilateral sobre asistencia 16 mutua que haya sido celebrado, o pudiera celebrarse, entre Estados miembros por separado y Chile en la medida en que las disposiciones de estos últimos sean incompatibles con las del presente Protocolo. 3. En lo que se refiere a las cuestiones relacionadas con la aplicación del presente Protocolo, las Partes Contratantes se consultarán para resolver los problemas en el marco de la Comisión Mixta establecida de conformidad con el artículo 35 del Acuerdo marco de Cooperación. 17 Declaración Conjunta Las Partes Contratantes convienen en que deberá crearse por la Comisión Mixta un Grupo de Trabajo encargado de asistirle en la gestión del Protocolo relativo a la Asistencia Mutua Administrativa en materia aduanera. 18 Ficha Financiera relativa a un protocolo de asistencia administrativa mutua en materia aduanera con Chile 1. DENOMINACIÓN DE LA ACCIÓN Firma y celebración del Acuerdo entre la Comunidad y Chile, en forma de Canje de Notas, por el que se añade al Acuerdo marco de cooperación un protocolo de asistencia mutua administrativa en materia aduanera. 2. LÍNEAS PRESUPUESTARIAS A - 7010 A - 7031 3. FUNDAMENTO JURÍDICO El protocolo en cuestión se negoció de conformidad con las directrices aprobadas por el Consejo el 21 de diciembre de 1995, que autorizaban a la Comisión para negociar un Acuerdo marco de cooperación entre la Comunidad Europea y Chile. Este Acuerdo marco se firmó el 21 de junio de 1996. De conformidad con lo dispuesto en el apartado 3 del artículo 7 del Acuerdo marco, las dos partes firmaron un protocolo de asistencia administrativa mutua en materia aduanera, que debe añadirse, por medio de un Acuerdo en forma de Canje de Notas, al mencionado Acuerdo marco. 4. DESCRIPCIÓN DE LA ACCIÓN El objetivo del protocolo es prevenir, investigar y reprimir, por medio de la colaboración entre las autoridades competentes de las partes interesadas, las operaciones que son contrarias a la legislación aduanera. Esta asistencia consiste fundamentalmente en transmitir datos o documentos que se deriven de las investigaciones realizadas o en realizar una vigilancia especial de personas, mercancías, lugares o medios de transporte. La acción está prevista para un período indeterminado y no precisa prórroga. La gestión del protocolo estará garantizada por un Grupo de Trabajo, que deberá crear la Comisión Mixta prevista en el artículo 35 del Acuerdo marco. 5. CLASIFICACIÓN DEL GASTO/INGRESO GNO 6. TIPO DEL GASTO/INGRESO – Gastos para sufragar las misiones comunitarias en Chile que se producirán cada dos años. – En su caso, gastos vinculados a reuniones en la medida en que no estén cubiertas por la infraestructura existente. 19 7. INCIDENCIA FINANCIERA 7. 1 Método de cálculo del coste total de la acción (relación entre los costes individuales y el coste total) 7. 2 Desglose por elementos de la acción Desglose Año n n + 1 n + 2 n + 3 n + 4 n + 5 y siguientes Total CC en millones de euros (precios corrientes) Total 7. 3 Gastos de operaciones (estudios, expertos, etc. ) de la parte B del Presupuesto CC en millones de euros (precios corrientes) Año n n + 1 n + 2 n + 3 n + 4 n + 5 y siguientes Total - Estudios - Reuniones de expertos - Conferencia y congresos - Información y publicaciones Total 7. 4 Calendario de créditos de compromiso/créditos de pago Año n n + 1 n + 2 n + 3 n + 4 CC en millones de euros n + 5 y siguientes. Total Créditos de compromiso Créditos de pago año n n + 1 n + 2 n + 3 n + 4 n + 5 y ejercicios siguientes. Total 8. DISPOSICIONES ANTIFRAUDE PREVISTAS Aplicación de la normativa comunitaria 9. ELEMENTOS DE ANÁLISIS DE LA RELACIÓN COSTE-EFICACIA Justificación de la acción: la correcta percepción de los recursos propios tradicionales, mediante la creación a tal efecto de un sistema de transmisión de datos entre las autoridades competentes, sobre operaciones contrarias o que parecen contrarias a la legislación aduanera comunitaria. tiene, en particular, por objeto defender 20 10. GASTOS ADMINISTRATIVOS (PARTE A DE LA SECCIÓN III DEL PRESUPUESTO GENERAL) La movilización efectiva de los recursos administrativos necesarios se producirá a raíz de la decisión anual de la Comisión relativa a la asignación de los recursos, teniendo en cuenta, en particular, el personal y los importes suplementarios que haya concedido la autoridad presupuestaria. 10. 1 Incidencia en el número de empleos Tipos de empleos Efectivos que se asignarán a la gestión de la acción empleos permanentes empleos temporales A B C Funcionarios o agentes temporales Otros recursos Total 0’1 0’1 de ellos Duración por utilización de recursos los recursos existentes en la DG o servicio 0’1 Por utilización de recursos complementarios Indeterminado 0’1 10. 2 Incidencia financiera global de los recursos humanos suplementarios (euros) Cuadro 1 Funcionarios Importe 10. 800 0’1 h/año a 108. 000 A-5 y A-7 Método de cálculo € (coste unitario) título A-1, A-2, A-4, Agentes temporales Otros recursos (indíquese la línea presupuestaria) Total 10. 800 21 10. 3 Aumento de otros gastos de funcionamiento derivados de la acción Línea presupuestaria (n° y denominación) Importe Método de cálculo (euros) Grupo de trabajo: reuniones una vez al año alternando Bruselas y Chile A-7010 A-7031 Total A-7010 A-7031 3. 800 p. m. 3. 800 p. m. - reunión en Chile: misión de 4 días para 1 funcionario de la Comisión de la DG TAXUD ( por funcionario) € Grupo de trabajo: los gastos de desplazamiento de los representantes del Consejo que participen en las reuniones del grupo de trabajo corren a cargo de la Secretaría General del Consejo En los años en los que las reuniones del grupo de trabajo se celebren en Chile Los importes indicados corresponden a los gastos a lo largo de 12 meses, dado que la acción es indeterminada. NOTA: los recursos necesarios para las misiones de los funcionarios de la Comisión se conseguirán mediante la reconversión de los recursos ya existentes. 22