title: 2000/472/CE: Decisión de la Comisión, de 29 de marzo de 2000, relativa al régimen de ayudas instituido por el «artículo 29 ter de la Ley de 30 de diciembre de 1970 para la expansión económica, modificada por el Decreto de 25 de junio de 1992» y ejecutado por Bélgica [notificada con el número C(2000) 1007] (Texto pertinente a efectos del EEE) (Los textos en lenguas francesa y neerlandesa son los únicos auténticos)

eurovoc_concepts:
Belgium
EU law - national law
aid system
economic growth
terms for aid

text: L 191/30 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 27. 7. 2000 COMISI(cid:211)N DECISI(cid:211)N DE LA COMISI(cid:211)N de 29 de marzo de 2000 relativa al rØgimen de ayudas instituido por el «art(cid:237)culo 29 ter de la Ley de 30 de diciembre de 1970 para la expansi(cid:243)n econ(cid:243)mica, modificada por el Decreto de 25 de junio de 1992» y ejecutado por BØlgica [notificada con el nœmero C(2000) 1007] (Los textos en lenguas francesa y neerlandesa son los œnicos autØnticos) (Texto pertinente a efectos del EEE) (2000/472/CE) LA COMISI(cid:211)N DE LAS COMUNIDADES EUROPEAS, Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea y, en particular, el pÆrrafo primero del apartado 2 de su art(cid:237)culo 88, Visto el Acuerdo sobre el Espacio Econ(cid:243)mico Europeo y, en particular, la letra a) del apartado 1 de su art(cid:237)culo 62, Visto el Reglamento (CE) no 659/1999 del Consejo, de 22 de marzo de 1999, por el que se establecen disposiciones de apli- caci(cid:243)n del art(cid:237)culo 93 del Tratado CE (1) y, en particular, su art(cid:237)culo 14, DespuØs de haber emplazado a los interesados para que pre- senten sus observaciones, de conformidad con el apartado 2 del art(cid:237)culo 88 del Tratado CE y en el apartado 1 del art(cid:237)culo 62 del Acuerdo EEE, Considerando lo siguiente: I. PROCEDIMIENTO (1) El 11 de marzo de 1991, BØlgica notific(cid:243) un proyecto de Decreto, de conformidad con lo dispuesto en el apar- tado 3 del art(cid:237)culo 88 del Tratado, por el que se modifi- caba la Ley belga para la expansi(cid:243)n econ(cid:243)mica de 30 de diciembre de 1970 (N 144/91) (2). Los art(cid:237)culos 17, 18 y 19 del proyecto de Decreto establec(cid:237)an nuevos instru- mentos de ayuda destinados a apoyar a las empresas valonas que participaran en la realizaci(cid:243)n de programas industriales europeos objeto de Acuerdos internacionales espec(cid:237)ficos. (2) Por carta de 9 de julio de 1991 (3), la Comisi(cid:243)n aprob(cid:243) los art(cid:237)culos 1 a 16 del Decreto val(cid:243)n de 25 de junio de (1) DO L 83 de 27. 3. 1999, p. 1. (2) Carta P11/91/533/26. 864 de 11 de marzo de 1991, registrada por referencia la Comisi(cid:243)n el 14 de marzo de 1991 con la N 144/91. (3) Carta SG(91) D/12925. 1992. Los art(cid:237)culos 17, 18 y 19 del Decreto quedaron expresamente excluidos de la decisi(cid:243)n de aprobaci(cid:243)n. Respecto a Østos, la Comisi(cid:243)n seæalaba que eran dema- siado imprecisos y cubr(cid:237)an situaciones demasiado diver- sas para poder pronunciarse sobre ellos. Consider(cid:243) as(cid:237) que la notificaci(cid:243)n era incompleta y se reserv(cid:243) el dere- cho a examinar la compatibilidad de dichos art(cid:237)culos a tenor de las modalidades de aplicaci(cid:243)n, que deb(cid:237)an noti- ficÆrsele individualmente, tal como se hab(cid:237)an compro- metido a hacerlo las autoridades belgas. (3) (4) En agosto de 1992, las autoridades belgas remitieron a la Comisi(cid:243)n «para informaci(cid:243)n», el texto definitivo del Decreto modificativo de la Ley para la expansi(cid:243)n econ(cid:243)- mica aprobado por el Consejo regional val(cid:243)n el 25 de junio de 1992 (4). Sin embargo, al leer el texto final se observ(cid:243) que algunas disposiciones hab(cid:237)an sido modifica- das con respecto a la versi(cid:243)n del proyecto de Decreto sobre el que la Comisi(cid:243)n se pronunci(cid:243) por carta de 9 de julio de 1991 (5). Algunas de ellas eran simples cambios de redacci(cid:243)n, que no modificaban el fondo del texto, pero otras s(cid:237) afectaban al contenido. En el texto definitivo del Decreto, los art(cid:237)culos 17, 18 y 19 del proyecto de Decreto se refundieron en un œnico art(cid:237)culo 19. El art(cid:237)culo 19 del Decreto preve(cid:237)a la inser- ci(cid:243)n de un nuevo art(cid:237)culo 29ter en la Ley para la expan- si(cid:243)n econ(cid:243)mica, de 30 de diciembre de 1970, modifi- cada mediante el Decreto de 25 de junio de 1992. Este art(cid:237)culo (en lo sucesivo denominado «el art(cid:237)culo 29 ter») establec(cid:237)a los instrumentos de ayuda destinados a apoyar a las empresas valonas que participaran en la realizaci(cid:243)n de programas industriales europeos objeto de los Acuer- dos internacionales espec(cid:237)ficos contemplados en el apar- tado 1. (4) Carta P11/91/533/35. 050 de 7 de agosto de 1992. (5) VØase la nota 3. (5) (6) (7) (8) (9) (10) 27. 7. 2000 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas L 191/31 Al advertir estas modificaciones de la versi(cid:243)n del rØgi- men sobre el que la Comisi(cid:243)n se hab(cid:237)a pronunciado, la ayuda se registr(cid:243) como ayuda no notificada (NN 113/92). (12) Mediante carta de 30 de abril de 1993, las autoridades belgas respondieron que se hab(cid:237)a pagado efectivamente una ayuda a finales de marzo 1993. Confirmaron ade- mÆs que se trataba del primer caso de aplicaci(cid:243)n del art(cid:237)culo 29 ter. MÆs adelante, las autoridades belgas decidieron notificar, por carta de 22 de diciembre de 1992 (6), ciertas dispo- siciones de la versi(cid:243)n final del Decreto de 25 de junio de 1992 que, segœn ellas, hab(cid:237)an sufrido un cambio sus- tancial. Sin embargo, el art(cid:237)culo 19 no figuraba entre las disposiciones notificadas. Pidieron tambiØn a la Comi- si(cid:243)n conformaci(cid:243)n de que pod(cid:237)an seguir aplicÆndose las disposiciones aceptadas mediante la Decisi(cid:243)n de 9 de julio de 1991 que no hab(cid:237)an sido objeto de modificacio- nes sustanciales. (13) (14) En respuesta a esta solicitud, los servicios de la Comi- si(cid:243)n contestaron, por carta de 28 de enero de 1993 (7), que solamente aceptaban la aplicaci(cid:243)n de las disposicio- nes del Decreto de 25 de junio de 1992 aprobadas por la Decisi(cid:243)n de 9 de julio de 1991 (8) y cuyo texto no hubiera sufrido ninguna modificaci(cid:243)n posterior. Por carta de 17 de enero de 1994 (9), la Comisi(cid:243)n inform(cid:243) a las autoridades belgas de que hab(cid:237)a decidido no plantear objectiones a las modificaciones no notifica- das del Decreto de 25 de junio de 1992 (NN 113/92). Insisti(cid:243) asimismo en que la decisi(cid:243)n de no plantear obje- ciones no se aplicaba al art(cid:237)culo 19 del Decreto por el que se insertaba el nuevo art(cid:237)culo 29 ter en la Ley para la expansi(cid:243)n econ(cid:243)mica. El 12 de enero de 1993, basÆndose en informaciones reflejadas en la prensa, la Comisi(cid:243)n solicit(cid:243) a las autori- dades belgas informaci(cid:243)n adicional sobre una ayuda de la regi(cid:243)n valona destinada a cubrir parcialmente los ries- gos de cambio. Las autoridades regionales valonas respondieron por fax a esta solicitud el 15 de marzo de 1993, indicando que el Ejecutivo val(cid:243)n hab(cid:237)a decidido destinar un importe de 315 millones de francos belgas a la cobertura parcial de las divergencias de tipos de cambio en el marco de la realizaci(cid:243)n de diversos programas. Las autoridades bel- gas declararon que esta Decisi(cid:243)n se hab(cid:237)a tomado el 4 de junio de 1992, de cara a la aprobaci(cid:243)n del Decreto de 25 de junio de 1992 por el que se modificaba la Ley para la expansi(cid:243)n econ(cid:243)mica de 30 de diciembre de 1970. Indicaban, por œltimo, que el fax deb(cid:237)a conside- rarse como una notificaci(cid:243)n, a efectos de lo dispuesto en el apartado 3 del art(cid:237)culo 88 del Tratado, de las modalidades prÆcticas de intervenci(cid:243)n previstas en apli- caci(cid:243)n del art(cid:237)culo 29 ter, y que dicho caso constitu(cid:237)a la primera aplicaci(cid:243)n de este art(cid:237)culo. (11) Por carta de 29 de marzo de 1993, la Comisi(cid:243)n pre- gunt(cid:243) si ya se hab(cid:237)an pagado ayudas en virtud del ar- t(cid:237)culo 29 ter. (6) Carta P11/91/533/37. 107. (7) Carta DG IV. E. 3. -D/06258. (8) VØase la nota 3. (9) Carta SG(94) D/607. Por carta de 2 de diciembre de 1993 (10), la Comisi(cid:243)n inform(cid:243) a las autoridades belgas de su decisi(cid:243)n de incoar el procedimiento previsto en el apartado 2 del art(cid:237)culo 88 del Tratado con respecto al rØgimen de ayu- das «art(cid:237)culo 29 ter». La decisi(cid:243)n de incoar el procedimiento se public(cid:243) en el Diario Oficial de las Comunidades Europeas (11). La Comi- si(cid:243)n invit(cid:243) a los interesados a presentar sus observacio- nes sobre el rØgimen de ayuda en cuesti(cid:243)n. (15) La Comisi(cid:243)n no recibi(cid:243) observaciones al respecto por parte de los interesados. (16) (17) (18) La respuesta oficial de las autoridades belgas lleg(cid:243) a la Comisi(cid:243)n por carta de 10 de febrero de 1994 (12). En dicha carta, las autoridades belgas se compromet(cid:237)an a notificar, de conformidad con lo dispuesto en el apar- tado 3 del art(cid:237)culo 88 del Tratado, cualquier proyecto de concesi(cid:243)n de ayuda en virtud del art(cid:237)culo 29 ter. Las autoridades compromiso ese confirmaron mediante carta de 6 de abril de 1994 (13). belgas Por carta de 26 de mayo de 1994 (14) los servicios de la Comisi(cid:243)n exigieron la derogaci(cid:243)n del art(cid:237)culo 29ter. En su carta de 16 de junio de 1994 (15), las autoridades bel- gas alegaron que no era fÆcil derogar el art(cid:237)culo 29ter, debido a la lentitud de los procedimientos parlamenta- rios. Mediante carta de 30 de enero de 1996, las autori- dades belgas informaron a la Comisi(cid:243)n de su decisi(cid:243)n de iniciar el procedimiento parlamentario de derogaci(cid:243)n del art(cid:237)culo 29 ter. Por carta de 29 de febrero de 1996 (16), la Comisi(cid:243)n tom(cid:243) nota de la decisi(cid:243)n de las autoridades belgas de derogar el art(cid:237)culo 29 ter. En cartas de 10 de mayo de 1996 (17), 10 de julio de 1996 (18), 2 de julio de 1997 (19) y 26 de noviembre de 1997 (20), las autoridades belgas informaron a la Comi- si(cid:243)n de la evoluci(cid:243)n del procedimiento parlamentario de derogaci(cid:243)n del art(cid:237)culo 29 ter. En su carta de 13 de febrero de 1998 (21), las autoridades belgas informaron a la Comisi(cid:243)n de que el Consejo regional val(cid:243)n hab(cid:237)a derogado el art(cid:237)culo 29 ter de la Ley para la expansi(cid:243)n (10) Carta SG(93) D/19520. (11) DO C 170 de 23. 6. 1994, p. 5. (12) Carta P11/91/533/43. 927. (13) Carta P11/91/533/44. 740. (14) Carta D/4596. (15) Carta P11/91/533/45. 789. (16) Carta DG IV. E. 3. D/13056. (17) Carta P12/533/54. 981. (18) Carta P12/533/55. 773. (19) Carta P12/533/61. 758. (20) Carta P12/533/64. 012. (21) Carta P12/533/65. 339. L 191/32 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 27. 7. 2000 econ(cid:243)mica de 30 de diciembre de 1970, modificada por el Decreto de 25 de junio de 1992, y que esta decisi(cid:243)n se hab(cid:237)a publicado en el Moniteur belge de 4 de febrero de 1998. enviado mucho despuØs de la fecha en que las autorida- des valonas decidieron conceder una ayuda con arreglo al art(cid:237)culo 29 ter (4 de junio de 1992). (19) Por carta de 10 de junio de 1998 (22), los servicios de la Comisi(cid:243)n pidieron a las autoridades belgas que le pro- porcionaran una lista de las empresas que hab(cid:237)an reci- bido una ayuda en el marco del art(cid:237)culo 29 ter. Por car- tas de 20 de agosto de 1998 y de 9 de noviembre de 1998 (23), las autoridades belgas le facilitaron esa infor- maci(cid:243)n. II. DESCRIPCI(cid:211)N DETALLADA DE LA AYUDA (20) El art(cid:237)culo 29 ter prevØ una ayuda en favor de las empresas valonas que participen en la realizaci(cid:243)n de programas industriales europeos objeto de Acuerdos internacionales espec(cid:237)ficos. Las ayudas pueden presen- tarse de las formas siguientes: a) garant(cid:237)a contra riesgos de cambio, sobre la base de un tipo central fijado por el Ejecutivo val(cid:243)n y segœn las modadilades definidas por Øste; (23) Respecto a la incompatibilidad de la ayuda con el mercado comœn: El art(cid:237)culo 29 ter (garant(cid:237)a contra los riesgos de cambio, garant(cid:237)a contra una evoluci(cid:243)n divergente de los (cid:237)ndices econ(cid:243)micos, financiaci(cid:243)n o asunci(cid:243)n de los gastos de financiaci(cid:243)n de los fondos movilizados para la ejecuci(cid:243)n del contrato) permit(cid:237)a a las autoridades belgas conceder ayudas de funcionamiento en Valonia, regi(cid:243)n que s(cid:243)lo puede optar parcialmente al rØgimen contemplado en la letra c) del apartado 3 del art(cid:237)culo 87 del Tratado. De acuerdo con las normas comunitarias aplicables a las ayudas regionales nacionales entonces y ahora, las ayu- das de funcionamiento s(cid:243)lo se permiten con carÆcter excepcional y en determinadas condiciones (26) en las regiones contempladas en la letra a) del apartado 3 del art(cid:237)culo 87 del Tratado. III. COMENTARIOS DE B(cid:201)LGICA b) garant(cid:237)a contra una evoluci(cid:243)n divergente de los (cid:237)ndi- ces econ(cid:243)micos, segœn las modilidades definidas por el Ejecutivo; (24) Por carta de 10 de febrero de 1994 (27), las autoridades belgas cuestionaron el carÆcter ilegal de las ayudas con- cedidas en virtud del art(cid:237)culo 29 ter alegando lo siguien- te: c) financiaci(cid:243)n, en forma de anticipos recuperables o asunci(cid:243)n de los gastos de financiaci(cid:243)n, del 50 % como mÆximo de los fondos movilizados para la ejecuci(cid:243)n del contrato, segœn las modalidades defini- das por el Ejecutivo. (21) En su decisi(cid:243)n de incoar el procedimiento del apartado 2 del art(cid:237)culo 88 del Tratado (24), la Comisi(cid:243)n expres(cid:243) dudas sobre la legalidad y la compatibilidad de la ayuda. (22) Respecto a la ilegalidad de la ayuda: La Comisi(cid:243)n consideraba que la decisi(cid:243)n adoptada el 4 de junio de 1992 por el Ejectuvio val(cid:243)n de conceder una ayuda en virtud del art(cid:237)culo 29 ter era ilegal porque no hab(cid:237)a sido notificada. La Comisi(cid:243)n considera que una ayuda estÆ concedida desde el momento en que las autoridades competentes toman una decisi(cid:243)n a tal efec- to, y no desde el momento en que se ha efectuado el pago (25). El fax de 15 de marzo de 1993, en el cual las autoridades belgas declaraban que la informaci(cid:243)n que en Øste figuraba deb(cid:237)a considerarse una notificaci(cid:243)n, a efec- fue tos del apartado 3 del art(cid:237)culo 88 del Tratado, a) En su carta de 9 de julio de 1991 (28), la Comisi(cid:243)n hab(cid:237)a aprobado el proyecto de Decreto por el que se modificaba la Ley para la expansi(cid:243)n econ(cid:243)mica de 30 de diciembre de 1970, indicando que no pod(cid:237)a pronunciarse sobre los art(cid:237)culos 17, 18 y 19 y que examinar(cid:237)a la compatibilidad de estos art(cid:237)culos caso por caso. b) La versi(cid:243)n final del Decreto adoptado por el Consejo regional val(cid:243)n el 25 de junio de 1992 difer(cid:237)a de la versi(cid:243)n del Decreto sobre la que se hab(cid:237)a pronun- ciado la Comisi(cid:243)n, pero se trataba de modificaiones menores. En relaci(cid:243)n con los art(cid:237)culos 17, 18 y 19, no hab(cid:237)a modificaciones sustanciales. Las principales modificaciones consist(cid:237)an en la refundici(cid:243)n de los tres art(cid:237)culos en un œnico art(cid:237)culo 19. Las otras modificaciones afectaban œnicamente a la redacci(cid:243)n del texto. Por carta de 29 de enero de 1993 (29), la Comisi(cid:243)n acept(cid:243) la ejecuci(cid:243)n de las medidas que hab(cid:237)a aprobado en su carta de 9 de julio de 1991. En aquella carta, seæalaba asimismo los art(cid:237)culos de la versi(cid:243)n final del Decreto que consideraba sustan- cialmente modificados y que deb(cid:237)an ser objeto de un nuevo procedimiento de autorizaci(cid:243)n. Sin embargo, el art(cid:237)culo 19 no figuraba entre estos art(cid:237)culos. (22) Carta D/52407. (23) Carta P11/533/68. 255 y P11/533/69. 298 (24) Carta SG(93) D/19520. (25) Carta de la Comisi(cid:243)n a los Estados miembros de 27 de abril de 1989 [carta SG(89) D/5521]. (26) Comunicaci(cid:243)n de la Comisi(cid:243)n sobre el mØtodo para la aplicaci(cid:243)n de las letras a) y c) del apartado 3 del art(cid:237)culo 92 a las ayudas regionales (DO C 212 de 12. 8. 1988, p. 2) y Directrices sobre las ayudas de Estado de finalidad regional (DO C 74 de 10. 3. 1998, p. 9). (27) VØase la nota 12. (28) VØase la nota 3. (29) Carta DG IV. E. 3-D/06258. 27. 7. 2000 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas L 191/33 c) Dado que no se especificaba que fuera necesario ree- xaminar el art(cid:237)culo 19 de la versi(cid:243)n final del Decre- to, las autoridades valonas consideraron que la auto- rizaci(cid:243)n dada por la Comisi(cid:243)n para la ejecuci(cid:243)n de las medidas aprobadas el 9 de julio de 1991 tambiØn se aplicaba a este art(cid:237)culo. Las autoridades belgas no respondieron a las dudas expresadas por la Comisi(cid:243)n sobre la compatibilidad del rØgimen con el mercado comœn. Por carta de 13 de febrero de 1998 (30), las autoridades belgas informaron a la Comisi(cid:243)n de que el Consejo de la regi(cid:243)n valona hab(cid:237)a derogado el art(cid:237)culo 29 ter de la Ley para la expansi(cid:243)n econ(cid:243)mica, modificada por el Decreto de 25 de junio de 1992. IV. EVALUACI(cid:211)N DE LA AYUDA Existencia de la ayuda: La Comisi(cid:243)n considera que el rØgimen de ayudas ins- tituido por el «art(cid:237)culo 29 ter de la Ley de 30 de diciem- bre de 1970 para la expansi(cid:243)n econ(cid:243)mica, modificada por el Decreto de 25 de junio de 1992» constituye una ayuda estatal con arreglo al apartado 1 del art(cid:237)culo 87 del Tratado ya que cumple todas las condiciones de apli- caci(cid:243)n del mismo, por las razones que se exponen a continuaci(cid:243)n: (25) (26) (27) (28) Ayuda bajo cualquier forma: la ayuda concedida en el marco de este rØgimen reviste la forma de una garantia y de anticipos recuperables. (29) Ayuda: el rØgimen de ayudas no contiene disposiciones que obliguen a los beneficiarios de las garant(cid:237)as a pagar una prima por ellas. Tampoco estÆ previsto que los beneficiarios deban pagar gastos o intereses por los anti- cipos concedidos en el marco de este rØgimen. El hecho de que la garant(cid:237)a concedida pueda dar lugar a una transferencia de recursos importante a un beneficiario viene reflejado en el hecho de que las autoridades regio- nales valonas confirmaron, por fax de 15 de marzo de 1993, que el Ejecutivo val(cid:243)n hab(cid:237)a decidido destinar 315 millones de francos belgas (alrededor de 7,8 millo- nes de euros) para cubrir parcialmente los diferenciales de tipos de cambio. (30) Ayuda otorgada por el Estado o mediante fondos estata- les: en este caso, la ayuda procede del Gobierno regional de la regi(cid:243)n valona, es decir del Ejecutivo val(cid:243)n y recibe asimismo una financiaci(cid:243)n del presupuesto de la regi(cid:243)n valona. (31) La ayuda favorece a determinadas empresas: se cumple el criterio de selectividad, ya que la ayuda se concede exclusivamente a las empresas situadas en la regi(cid:243)n (30) VØase la nota 21. (32) (33) valona que participan en la realizaci(cid:243)n de programas industriales europeos objeto de Acuerdos internacionales espec(cid:237)ficos. las La ayuda falsea o amenaza falsear la competencia: garant(cid:237)as protegen a los beneficiarios de las consecuen- cias que puedan tener en sus actividades las variaciones desfavorables de los tipos de cambio u otros indicadores econ(cid:243)micos (como los costes laborales). De esta forma, los beneficiarios quedan protegidos de las fluctuaciones de las variables econ(cid:243)micas generales, que forman parte del juego normal de las fuerzas del mercado. Por lo tan- to, esta ayuda favorece artificialmente a los beneficiarios con respecto a sus competidores que han de hacer frente a la misma situaci(cid:243)n, pero sin ayuda. De la misma manera, los anticipos sin intereses proporcionados en virtud de este rØgimen favorecen artificialmente a los beneficiarios en relaci(cid:243)n con otros competidores que han de pagar, el tipo de interØs del mercado para obte- ner una financiaci(cid:243)n de similar cuant(cid:237)a en los mercados de capitales. Es evidente que el facilitar ventajas de este tipo a determinados competidores y no a otros puede falsear la competencia. Las ayudas falsean la competencia en la medida en que afectan a los intercambios entre Estados miembros: en rela- ci(cid:243)n con un rØgimen de ayudas como el contemplado en el art(cid:237)culo 29 ter (en contraposici(cid:243)n a una ayuda ad hoc, el Tribunal de Justicia de las Comunidades Europeas declar(cid:243) que «en los motivos de su Decisi(cid:243)n sobre la compatibilidad de un programa de ayudas con el mercado comœn, la Comisi(cid:243)n puede limitarse a estudiar las caracte- r(cid:237)sticas del programa en cuesti(cid:243)n para apreciar si, por la cuant(cid:237)a o por el elevado porcentaje de las ayudas, por las caracter(cid:237)sticas de las inversiones formentadas o por otras circunstancias previstas por el programa, Øste con- ceda una ventaja sensible a los beneficiarios en relaci(cid:243)n con sus competidores y puede aprovechar sustancial- mente a empresas que participan en los intercambios entre Estados miembros» (31) (cursiva aæadida). El art(cid:237)culo 29 ter es aplicable a todos los sectores (excep- tuando aquellos a los que se aplican normas comunita- rias espec(cid:237)ficas en materia de ayudas estatales). Por tan- to, es obvio que el rØgimen podr(cid:237)a aplicarse tambiØn a las empresas que realizan actividades econ(cid:243)micas objeto de intercambios entre Estados miembros. Legalidad de la ayuda: (34) En su carta de 10 de febrero de 1994 (32), las autorida- des belgas cuestionaron el carÆcter ilegal de la ayuda concedida con arreglo al art(cid:237)culo 29 ter, alegando que la Comisi(cid:243)n hab(cid:237)a aprobado la ayuda mediante carta de 28 de enero de 1993 (33). (31) Sentencia de 4 de octubre de 1987 en el asunto 248/84: Re- pœblica Federal de Alemania contra Comisi(cid:243)n (Recopilaci(cid:243)n 1987, p. 4013). (32) VØase la nota 12. (33) VØase la nota 29. L 191/34 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 27. 7. 2000 (35) La carta de 28 de enero de 1993 de la Comisi(cid:243)n inclu(cid:237)a la frase siguiente: «Por la presente, la Comisi(cid:243)n tiene el honor de comuni- carles que respalda la ejecuci(cid:243)n de las medidas notifica- das contempladas en la Decisi(cid:243)n de aprobaci(cid:243)n de 9 de julio de 1991 [carta SG(91) D/12926] y cuyo texto, obviamente, no haya sufrido ninguna modificaci(cid:243)n pos- terior a dicha fecha. ». (36) El art(cid:237)culo 19 del Decreto de 25 de junio de 1992 por el que se modifica la Ley para la expansi(cid:243)n econ(cid:243)mica de 30 de diciembre de 1970 (34) no reœne ninguna de las dos condiciones especificadas por la Comisi(cid:243)n: a) La Decisi(cid:243)n de aprobaci(cid:243)n de 9 de julio de 1991 se aplicaba œnicamente a los art(cid:237)culos 1 a 16 del pro- yecto de Decreto por el que se modificaba la Ley para la expansi(cid:243)n econ(cid:243)mica de 30 de diciembre de 1970, y exclu(cid:237)a expl(cid:237)citamente los art(cid:237)culos 17, 18 y 19 del proyecto de Decreto (art(cid:237)culo 19 de la ver- si(cid:243)n final del Decreto). b) En su carta, las mismas autoridades belgas recono- cieron que el art(cid:237)culo 19 era uno de los que se hab(cid:237)an modificado (ligeramente) en la versi(cid:243)n final del Decreto aprobado el 25 de junio de 1992 por el Consejo regional val(cid:243)n. (37) En su Decisi(cid:243)n de 17 de enero de 1994 (35) por la que aprobaba las partes modificadas del Decreto de 25 de junio de 1992 (NN 113/92), la Comisi(cid:243)n reiter(cid:243) que la Decisi(cid:243)n de aprobaci(cid:243)n no se aplicaba al art(cid:237)culo 19 del Decreto, el cual insertaba el nuevo art(cid:237)culo 29 ter en la Ley para la expansi(cid:243)n econ(cid:243)mica de 30 de diciembre de 1970. Compatibilidad de la ayuda: (41) A pesar de la denominaci(cid:243)n del rØgimen («concesi(cid:243)n de incentivos y garant(cid:237)as que contribuyan a la realizaci(cid:243)n de programas industriales europeos objeto de acuerdos internacionales espec(cid:237)ficos»), la Comisi(cid:243)n considera que tampoco es aplicable la letra b) del apartado 3 del art(cid:237)- culo 87 del Tratado: a) el art(cid:237)culo 29bis de la Ley belga para la expansi(cid:243)n econ(cid:243)mica de 30 de diciembre de 1970, modificada por el Decreto de 25 de junio de 1992, dispone que las ayudas mencionadas en el art(cid:237)culo 29 ter de dicha Ley «PodrÆn ser concedidas por el Ejecutivo a las empresas de la regi(cid:243)n que participen en la reali- zaci(cid:243)n de un programa industrial europeo, en el marco de disposiciones previstas en un protocolo de acuerdo celebrado entre el Estado y la regi(cid:243)n. ». El rØgimen no especifica los criterios que aplicarÆn las autoridades valonas para determinar si los diferentes proyectos o programas pueden acogerse a la ayuda en cuesti(cid:243)n. A falta de tales criterios (36), la Comi- si(cid:243)n considera que el rØgimen es demasiado vago para poder acogerse a la exenci(cid:243)n prevista en la letra b) del apartado 3 del art(cid:237)culo 87 del Tratado en favor de las «ayudas para fomentar la realizaci(cid:243)n de un proyecto importante de interØs comœn» (subra- yado aæadido) (37). b) El objeto del rØgimen no es poner remedio a una grave perturbaci(cid:243)n de la econom(cid:237)a de BØlgica. A este respecto, tambiØn es importante recordar que las autoridades belgas no solicitaron una excepci(cid:243)n ampa- rada en la letra b) del apartado 3 del art(cid:237)culo 87 para este rØgimen. (42) La letra d) del apartado 3 del art(cid:237)culo 87 del Tratado no es aplicable porque el rØgimen en cuesti(cid:243)n no estÆ desti- nado a promover la cultura y la conservaci(cid:243)n del patri- monio. (38) Una vez establecido que el art(cid:237)culo 29 ter constitu(cid:237)a una ayuda estatal a efectos del apartado 1 del art(cid:237)culo 87 del Tratado, la Comisi(cid:243)n examin(cid:243) su compatibilidad con una de las excepciones previstas en los apartados 2 y 3 del art(cid:237)culo 87 del Tratado. (43) Habida cuenta de las consideraciones expuestas, la Comisi(cid:243)n ha examinado la ayuda a la luz de lo dis- puesto en la letra c) del apartado 3 del art(cid:237)culo 87 del Tratado y formula las observaciones siguientes: (39) En el caso del art(cid:237)culo 29 ter, la Comisi(cid:243)n considera que no son aplicables las exenciones previstas en el apartado 2 del art(cid:237)culo 87 del Tratado, puesto que la ayuda no persigue ninguno de los objetivos enumerados en este art(cid:237)culo; BØlgica, por lo demÆs, no present(cid:243) alegaciones en este sentido. (40) La letra a) del apartado 3 del art(cid:237)culo 87 del Tratado no es aplicable dado que ninguna regi(cid:243)n valona ha reunido nunca las condiciones para poder optar a una ayuda regional en virtud de la misma. (34) El art(cid:237)culo 19 del Decreto de 25 de junio de 1992 modifica la Ley para la expansi(cid:243)n econ(cid:243)mica de 30 de diciembre de 1970 con la inserci(cid:243)n del nuevo art(cid:237)culo 29 ter. (35) VØase la nota 9. a) El art(cid:237)culo 29 ter permite a las autoridades belgas conceder garant(cid:237)as o anticipos a empresas sin que (36) La falta de precisi(cid:243)n, por otra parte, motiv(cid:243) que la Comisi(cid:243)n, en su carta de 9 de julio de 1991 [SG(91) D/12925), no se pronun- ciara sobre el rØgimen (entonces contemplado en los art(cid:237)culos 17, 18 y 19 del proyecto de Decreto], especificando que se reservaba el derecho a examinar su compatibilidad a tenor de los casos con- cretos de aplicaci(cid:243)n del rØgimen, que deb(cid:237)an notificÆrsele indivi- dualmente, tal como BØlgica se hab(cid:237)a comprometido a hacerlo. (37) Conviene recordar en este contexto que, de acuerdo con el encua- dramiento comunitario sobre ayudas de estado de investigaci(cid:243)n y desarrollo, «en todos los casos en los que, tras el oportuno exa- men, la Comisi(cid:243)n concluya que el objetivo de unas ayudas es fomentar la realizaci(cid:243)n de un proyecto importante de interØs comœn europeo», aquØllas pueden acogerse a la excepci(cid:243)n prevista en la letra b) del apartado 3 del art(cid:237)culo 87 (DO C 45 de 17. 2. 1996, p. 5, punto 3. 2). 27. 7. 2000 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas L 191/35 Østas realicen una inversi(cid:243)n inicial o creen empleo, con arreglo a lo dispuesto en las normas comunita- rias aplicables a las ayudas regionales nacionales en dicha fecha y en la actualidad (38). f) Por œltimo, conviene recordar tambiØn que las auto- ridades belgas no solicitaron una excepci(cid:243)n ampa- rada en la letra c) del apartado 3 del art(cid:237)culo 87 para este rØgimen. b) En otros tØrminos, el rØgimen en cuesti(cid:243)n permite a las autoridades belgas conceder ayudas destinadas a reducir los gastos corrientes de sus beneficiarios en todo el territorio de Valonia. Tales medidas constitu- yen «ayudas de funcionamiento». c) En diversas comunicaciones, y especialmente en su Comunicaci(cid:243)n sobre el mØtodo para la aplicaci(cid:243)n de las letras a) y c) del apartado 3 del art(cid:237)culo 92 a las ayudas regionales y en sus directrices sobre ayudas de finalidad regional (39), la Comisi(cid:243)n indic(cid:243) que, debido a sus especiales efectos de falseamiento, las ayudas de funcionamiento s(cid:243)lo pod(cid:237)an considerarse compatibles con el mercado comœn en las regiones contempladas en la letra a) del apartado 3 del art(cid:237)- culo 87 y siempre que se cumplieran una serie de condiciones estrictas. d) Ninguna zona de la regi(cid:243)n valona reœne las condi- ciones requeridas para acogerse a la letra a) del apar- tado 3 del art(cid:237)culo 87. En realidad, la regi(cid:243)n valona s(cid:243)lo entra parcialmente en el Æmbito de aplicaci(cid:243)n de la letra c) del apartado 3 del art(cid:237)culo 87. e) El alcance del art(cid:237)culo 29 ter no se limita a los pro- yectos de I+D, los de protecci(cid:243)n del medio ambien- te, la creaci(cid:243)n de empleo, ni a los proyectos de for- maci(cid:243)n, o de salvamento y reestructuraci(cid:243)n contem- plados en el Encuadramiento comunitario sobre ayu- das de estado de investigaci(cid:243)n y desarrollo (40), en las Directrices comunitarias sobre ayudas estatales en favor del medio ambiente (41), en las Directrices sobre ayudas al empleo (42), en las Directrices comu- nitarias sobre ayudas a la formaci(cid:243)n (43) o en las Directrices comunitarias sobre ayudas estatales de salvamento y de reestructuraci(cid:243)n de empresas en crisis (44). El rØgimen tampoco se circunscribe a las PYME, segœn se definen en las Directrices comunita- rias sobre ayudas estatales a las PYME (45). Por esta raz(cid:243)n, la Comisi(cid:243)n concluye que las ayudas concedi- das en virtud del art(cid:237)culo 29 ter tampoco pueden acogerse a la excepci(cid:243)n prevista en los encuadra- mientos y directrices mencionados. (38) VØase la nota 26. (39) VØase la nota 26. (40) DO C 83 de 11. 4. 1986, p. 2, y DO C 45 de 17. 2. 1996, p. 5. (41) DO C 72 de 10. 3. 1994, p. 3. (42) DO C 334 de 12. 12. 1995, p. 4. (43) DO C 343 del 11. 11. 1998, p. 10. (44) DO C 368 de 23. 12. 1994, p. 12. (45) DO C 213 de 19. 8. 1992, p. 4. la Habida cuenta de las consideraciones que preceden, Comisi(cid:243)n concluye que el art(cid:237)culo 29 ter no puede aco- gerse a ninguna de las excepciones previstas en la letra c) del apartado 3 del art(cid:237)culo 87. Sobre la base del anÆlisis expuesto en los considerandos 39 a 43, la Comisi(cid:243)n considera que el art(cid:237)culo 29ter de la Ley para la expansion econ(cid:243)mica de 30 de diciembre de 1970, modificada por el Decreto de 25 de junio de 1992, no puede acogerse a ninguna de las excepciones previstas en los apartados 2 y 3 del art(cid:237)culo 87 y que el art(cid:237)culo 29 ter es, por lo tanto, incompatible con el mer- cado comœn. V. CONCLUSI(cid:211)N La Comisi(cid:243)n concluye que BØlgica ha aplicado ilegal- mente el art(cid:237)culo 29 ter de la Ley belga para la expan- si(cid:243)n econ(cid:243)mica de 30 de diciembre de 1970, modifi- cada por el Decreto de 25 de junio de 1992, en infrac- ci(cid:243)n de lo dispuesto en el apartado 3 del art(cid:237)culo 88 del Tratado. La Comisi(cid:243)n concluye, por otra parte, que el art(cid:237)culo 29 ter de la Ley belga para la expansi(cid:243)n econ(cid:243)mica de 30 de diciembre de 1970, modificada por el Decreto de 25 de junio de 1992, es incompatibe con el mercado comœn. (44) (45) (46) (47) De conformidad con lo dispuesto en el art(cid:237)culo 14 del Reglamento (CE) no 659/1999 y con el fin de restablecer la competencia, cualquier ayuda estatal, a efectos de lo dispuesto en el apartado 1 del art(cid:237)culo 87 del Tratado, concedida con arreglo al art(cid:237)culo 29 ter deberÆ recupe- rarse sin dilaci(cid:243)n. La ayuda recuperable incluirÆ intereses calculados sobre la base de un tipo igual al tipo de refe- rencia. La recuperaci(cid:243)n se llevarÆ a cabo de acuerdo con los procedimientos previstos en la legislaci(cid:243)n belga, siempre que Østos permitan la ejecuci(cid:243)n inmediata y efectiva de la Decisi(cid:243)n de la Comisi(cid:243)n. A tal efecto, BØl- gica adoptarÆ todas las medidas necesarias para garanti- zar la ejecuci(cid:243)n efectiva de la Decisi(cid:243)n de la Comisi(cid:243)n. (48) La Comisi(cid:243)n toma nota de que el Consejo de la regi(cid:243)n valona ha derogado el art(cid:237)culo 29 ter y que esta decisi(cid:243)n se public(cid:243) en el Moniteur belge de 4 de febrero de 1998. Por consiguiente, ya se ha puesto fin a las medidas en cuesti(cid:243)n. HA ADOPTADO LA PRESENTE DECISI(cid:211)N: Art(cid:237)culo 1 El art(cid:237)culo 29 ter de la Ley belga para la expansi(cid:243)n econ(cid:243)mica de 30 de diciembre de 1970, modificada por el Decreto de 25 de junio de 1992, es incompatible con el mercado comœn. L 191/36 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 27. 7. 2000 Art(cid:237)culo 2 Art(cid:237)culo 3 1. BØlgica adoptarÆ todas las medidas necesarias para exigir a sus beneficiarios el reembolso de la ayuda, conforme a lo dis- puesto en el apartado 1 del art(cid:237)culo 87 del Tratado, concedida ilegalmente en virtud del rØgimen de ayudas contemplado en el art(cid:237)culo 1. 2. El reembolso se llevarÆ a cabo sin dilaci(cid:243)n y con arreglo a los procedimientos del Derecho nacional, siempre que Østos permitan la ejecuci(cid:243)n inmediata y efectiva de la presente Deci- si(cid:243)n. La ayuda recuperable incluirÆ los intereses devengados desde la fecha en que fue puesta a disposici(cid:243)n de los beneficia- rios hasta la de su recuperaci(cid:243)n efectiva. Los intereses se calcu- larÆn sobre la base del tipo de referencia utilizado para el cÆl- culo del equivalente de subvenci(cid:243)n de las ayudas regionales. BØlgica informarÆ a la Comisi(cid:243)n, en un plazo de dos meses a partir de la fecha de notificaci(cid:243)n de la presente Decisi(cid:243)n, de las medidas adoptadas en cumplimiento de la misma. Art(cid:237)culo 4 El destinatario de la presente Decisi(cid:243)n serÆ el Reino de BØlgica. Hecho en Bruselas, el 29 de marzo de 2000. Por la Comisi(cid:243)n Mario MONTI Miembro de la Comisi(cid:243)n


title: Komission raportti Euroopan parlamentille ja neuvostolle yleisestä tuoteturvallisuudesta annetun direktiivin 92/59/ETY soveltamisesta saaduista kokemuksista

eurovoc_concepts:
approximation of laws
consumer protection
exchange of information
national implementing measure
product safety

formats: html pdf

text: EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO Bryssel 29. 3. 2000 KOM(2000) 140 lopullinen KOMISSION RAPORTTI EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE YLEISESTÄ TUOTETURVALLISUUDESTA ANNETUN DIREKTIIVIN 92/59/ETY SOVELTAMISESTA SAADUISTA KOKEMUKSISTA SISÄLLYSLUETTELO I. Raportin tausta. 4 II. Yleistä. 5 1. Direktiivin soveltamisala. 5 2. Direktiivin pääsisältö. 5 III. Direktiivin soveltaminen käytännössä. 7 1. Direktiivin saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä. 7 2. Institutionaaliset ja hallinnolliset järjestelyt jäsenvaltioissa. 8 3. Yleistä alakohtaisen lainsäädännön suhde (1 artikla). 9 tuoteturvallisuutta direktiivin koskevan yhteisön ja 4. Direktiivin soveltamisala (2 artikla). 9 5. Yleinen turvallisuusvaatimus (3 ja 4 artikla). 11 6. 7. Jäsenvaltioiden velvollisuudet ja oikeudet (5 ja 6 artikla). 12 Ilmoitukset ja tietojen vaihtaminen. 14 8. Hätätilanteet ja toiminta yhteisön tasolla. 15 IV. Päätelmät. 17 1. Direktiivin täytäntöönpano jäsenvaltioissa. 17 2. Institutionaaliset ja hallinnolliset järjestelyt kansallisella tasolla. 18 3. Suhde yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin ja yhteisön alakohtaisen lainsäädännön välillä (1 artikla). 18 4. Soveltamisala (2 artikla). 18 5. Yleinen turvallisuusvaatimus (3 ja 4 artikla). 19 6. Markkinoiden valvonta (5 ja 6 artikla). 20 7. Ilmoitukset ja tietojen vaihtaminen (7 artikla). 20 8. Nopea tietojenvaihtojärjestelmä (8 artikla). 20 9. Kiireelliset toimet yhteisön tasolla (9 artikla). 21 10. Komitea (10 artikla). 21 2 11. Salassapitovelvollisuus (12 artikla). 21 Täytäntöönpanolait jäsenvaltioissa. 22 Täytäntöönpanolain soveltamisesta vastaavat kansalliset viranomaiset. 23 3 I. RAPORTIN TAUSTA Yleistä tuoteturvallisuutta koskeva neuvoston direktiivi 92/59/ETY annettiin ja jäsenvaltioiden piti panna se täytäntöön viimeistään 29. kesäkuuta 1992, 29. kesäkuuta 1994. Direktiivi perustuu perustamissopimuksen 100 a artiklaan (nykyinen 95 artikla), ja se annettiin – yhdessä Euroopan parlamentin kanssa – ennen Maastrichtin sopimuksen voimaantuloa. Direktiivin 16 artiklassa todetaan seuraavasti: "Neljän vuoden kuluttua 17 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta päivästä neuvoston on komission saatujen kokemusten nojalla antaman selostuksen perusteella päätettävä, onko tätä direktiiviä muutettava, erityisesti niin että laajennetaan 1 artiklan 1 kohdassa ja 2 artiklan a kohdassa määriteltyä soveltamisalaa, ja onko V osaston säännöksiä muutettava. ". Komissio on tarkastellut ja arvioinut perusteellisesti direktiivin täytäntöönpanoa ja nopeaa ovat myös soveltamista. Komission käytännön kyselyn jäsenvaltioille tekemällä tietojenvaihtojärjestelmää (jäljempänä 'kysely'), jonka avulla on kartoitettu ongelma-alueet. tutkineet laajan yksiköt kaikille Lisäksi direktiivin oikeudellisesta ja käytännön soveltamisesta on tehty tutkimus, jossa käsitellään ongelma-alueiden kartoitusta ja tarvetta muutoksiin. Tutkimuksen (jäljempänä 'tutkimus') on toteuttanut komission toimeksiannosta Leuvenin katolisen yliopiston kuluttajalainsäädännön keskus, ja siinä käsitellään kaikkia EU:n jäsenvaltioita sekä ETA-maista Norjaa ja Islantia. Komission yksiköt ovat ottaneet asiaan liittyviä tahoja mukaan toimintaan, jonka tarkoituksena on arvioida direktiivin soveltamista ja tarkastella ongelmia ja Jäsenvaltioita, kuluttajajärjestöjä, Euroopan mahdollisten tarkistusten sisältöä. standardointielimiä standardoinnissa ANECia yhteensovittavaa eurooppalaista yhdistystä – European Association for the Co- ordination of Consumer Representation in Standardisation) on kuultu useita kertoja kuluttajansuojatyöryhmän puitteissa. Myös eurooppalaisia työmarkkinaosapuolia on kuultu. Talous- ja sosiaalikomitea antoi tänä aikana omasta aloitteestaan lausunnon yleisestä tuoteturvallisuudesta. (kuluttajien edustusta ja lähteistä kerättyihin tietoihin ja komission Raportin päätelmät perustuvat eri yksiköiden kokemuksiin. Direktiivin pääasiallinen tarkoitus elintarvikkeiden osalta on käytännössä 8 artiklassa säädetty nopea tietojenvaihtomenettely hätätilanteissa. Tämän vuoksi raportissa käsitellään elintarvikkeita vain vähäisessä määrin ja vain silloin, kun käsitellään 8 artiklaa. on tarkoitus Raportissa tuloksista. lyhyt Kuluttajalainsäädännön keskuksen komissiolle tekemä tutkimus löytyy seuraavasta osoitteesta: http://europa. eu. int/comm/dgs/health_consumer/index. tiivistelmä arvioinnin tehdä Komissio on hiljattain antanut elintarviketurvallisuudesta valkoisen kirjan, arvioidaan alaan liittyviä tarpeita ja esitellään komission suunnitelmia. jossa 4 II. 1. YLEISTÄ Direktiivin soveltamisala Direktiivillä säännellään kulutustavaroiden turvallisuutta, ja sen tavoitteena on varmistaa, että markkinoilla olevat tuotteet ovat turvallisia. Soveltamisalaan kuuluvat kuluttajille tarkoitetut tuotteet tai kuluttajien todennäköisesti käyttämät tuotteet, jotka tai toimitetaan elinkeinotoiminnan yhteydessä. Tähän sisältyvät uudet, käytetyt kunnostetut tuotteet – antiikkitavaroita ja ennen käyttöä korjattavia tai kunnostettavia tuotteita lukuun ottamatta – sillä edellytyksellä, että toimittaja ilmoittaa tästä kuluttajalle. Direktiivissä annetaan yleinen määritelmä 'turvallisesta tuotteesta'. Direktiivin yleisenä tavoitteena on yhdenmukaistaa jäsenvaltioiden toimenpiteet, joiden tarkoituksena on säätää yleisestä velvollisuudesta saattaa markkinoille ainoastaan turvallisia tuotteita. Näin pyritään turvaamaan johdonmukainen ja korkea kuluttajan terveyden suojelun taso koko EU:ssa ja sisämarkkinoiden moitteeton toiminta. Direktiivin johdanto-osan mukaan tarvitaan laaja-alaista lainsäädäntöä, joka kattaa myös tuotteet, joihin ei sovelleta yhteisön alakohtaista erityislainsäädäntöä, ja joka "kattaa myös nykyisessä tai aukot". Direktiivillä on näin ollen tarkoitus täydentää yhteisön alakohtaista lainsäädäntöä, jotta tulevassa erityislainsäädännössä olevat • katettaisiin tuotteet, jotka eivät kuulu alakohtaisen lainsäädännön soveltamisalaan • katettaisiin myös tuotteet, jotka kuuluvat (nykyisen ja tulevan) alakohtaisen lainsäädännön soveltamisalaan niiden riskiluokkien, turvallisuusnäkökohtien sekä hallinto- ja valvontavaatimusten osalta, joita alakohtaisessa lainsäädännössä ei käsitellä. kuuluvien Direktiivin johdanto-osassa kuitenkin selvennetään, että jos yhteisön lainsäädännössä on jäsenvaltioiden lainsäädäntöä yhdenmukaistavia säännöksiä tuoteturvallisuuteen liittyvistä velvoitteista, elinkeinonharjoittajille ei pitäisi asettaa tällaisten säännösten koskevia soveltamisalaan lisävelvoitteita. Tämä koskee yleensä lähestymistapaa" hyödyntävien direktiivien soveltamisalaan kuuluvia tuotteita. Direktiivin 1 artiklassa todetaan lisäksi seuraavasti: "Jos yhteisön lainsäädännön erityissäännöksissä on ainoastaan tiettyjä kyseisten tuotteiden turvallisuuteen tai niiden aiheuttamaan vaaraan liittyviä seikkoja koskevia säännöksiä, kyseisiä säännöksiä sovelletaan tällaisiin tuotteiden turvallisuutta tai niiden aiheuttamaa vaaraa koskeviin seikkoihin. " tuotteiden markkinoille saattamista "uutta 2. Direktiivin pääsisältö Lyhyesti säännökset: sanottuna direktiiviin 92/59/ETY sisältyvät seuraavat tärkeimmät Tuottajien velvollisuutena on • saattaa vain turvallisia tuotteita markkinoille • antaa kuluttajille asianmukaista tietoa tuotteeseen liittyvien riskien arvioimiseksi 5 • toteuttaa toimenpiteitä, tietoa varmistetaan, toimittamiensa tuotteiden aiheuttamista riskeistä, ja toimia riskien estämiseksi, tarvittaessa myös vetää tuotteet markkinoilta. tuottajat saavat joilla että Jakelijoiden velvollisuutena on • olla jakelematta tuotteita, jotka he tietävät tai heidän pitäisi tietää vaarallisiksi • osallistua jakelemiensa tuotteiden turvallisuuden valvontaan ja toimiin, joilla estetään tuotteiden aiheuttamat riskit. Tuoteturvallisuuden arviointiperusteiden määrittely ja päätös edellytyksistä, joiden vallitessa tuotetta voidaan pitää turvallisena: • tuotteiden, jotka ovat sen jäsenvaltion lainsäädännön erityissäännösten mukaisia, jossa niitä pidetään kaupan, katsotaan olevan yleistä tuoteturvallisuutta koskevan direktiivin yleisen turvallisuusvaatimuksen mukaisia • muulloin tuotteen turvallisuus arvioidaan ottaen huomioon eurooppalaiset kansalliset vapaaehtoiset toimintatapoja koskevat ohjeet, senhetkinen tiedon taso ja kuluttajien odotukset. tai standardit, yhteisön tekniset määritelmät, hyviä Jäsenvaltioiden velvollisuutena on • toteuttaa toimia, joilla saadaan tuottajat ja jakelijat noudattamaan niiden velvollisuuksia. Näihin toimiin kuuluu erityisesti sellaisen markkinoiden valvontaviranomaisen perustaminen ja nimeäminen, jolla on toimivalta toteuttaa erilaisia valvonta- ja täytäntöönpanotoimia ja määrätä sanktioita, jos direktiivin velvoitteita ei ole noudatettu. • ilmoittaa komissiolle toimenpiteistä, tuotteiden markkinoille saattamisen rajoittamiseksi tai niiden vetämiseksi pois markkinoilta. Ilmoituksen jälkeen komissio tutkii ja ilmoittaa kaikille jäsenvaltioille, jos toimenpide sen mielestä on perusteltu. toimenpiteen syyt joita ne ovat toteuttaneet • varmistaa, että jäsenvaltioiden paljasta salassapitovelvollisuuden piiriin kuuluvia tietoja, joita he ovat saaneet direktiivin täytäntöönpanoa varten. Poikkeuksena ovat tuotteen turvallisuuteen liittyvät tiedot, jotka on julkistettava ihmisten terveyden ja turvallisuuden suojelemiseksi. Tämä koskee myös komission virkamiehiä. virkamiehet virastot eivät ja Nopean tietojenvaihtojärjestelmän (Rapex) perustaminen vakavan ja välittömän vaaran aiheuttavia tuotteita varten Jos jäsenvaltio toteuttaa tai aikoo toteuttaa hätätoimenpiteitä ehkäistäkseen, rajoittaakseen tai asettaakseen erityisehtoja sellaisten tuotteiden kaupan pitämiselle tai käytölle, joista aiheutuu vakavaa ja välitöntä vaaraa, sen on Rapex-järjestelmän mukaisesti joka puolestaan ilmoittaa muille jäsenvaltioille. Järjestelmän toiminnasta annetaan yksityiskohtaisia määräyksiä direktiivin liitteessä. tästä komissiolle, ilmoitettava 6 Yhteisön laajuisiin toimenpiteisiin liittyvät menettelyt Komissio, jota komitea avustaa, voi hyväksyä – tiettyjen menettelyä koskevien ehtojen mukaisesti – väliaikaisia yhteisön laajuisia toimenpiteitä sellaisten tuotteiden osalta, joista aiheutuu vakavaa ja välitöntä vaaraa. Komitea Sääntelykomitean (ent. "3b") tehtävänä on avustaa komissiota liitteeseen tehtävissä Rapex-menettelyitä toimenpiteiden hyväksymisessä hätätilanteissa. koskevissa muutoksissa yhteisön ja III. DIREKTIIVIN SOVELTAMINEN KÄYTÄNNÖSSÄ 1. Direktiivin saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä Jotkin maat olivat antaneet yleistä tuoteturvallisuutta koskevia lakeja jo ennen direktiivin antamista (Itävalta 19831, Suomi 1986, Ranska 1983, Yhdistynyt kuningaskunta 1987, Norja 1976, Ruotsi 1989 ja Alankomaat 1935). Joissakin maissa useimmat direktiivin tavoitteista oli saavutettu jo ennen sen antamista. Niissä myös keskusteltiin siitä, ovatko direktiivin mukaiset muutokset tarpeen, jos samat saavutetaan erilaisella sanamuodolla. Yhdistynyt kuningaskunta ja tavoitteet joita siihen ei sisältynyt, Alankomaat esimerkiksi elinkeinonharjoittajia sitovat ja markkinoilta poistovaatimukset. lainsäädäntöönsä ne velvoitteet, tiedottamis-, valvonta- lisäsivät laki, Belgiassa ja Saksassa laaja-alainen (tai erityis-) lainsäädäntö kattoi useat mutta ei kaikkia direktiivin soveltamisalaan kuuluvia kulutustavaroita. Näissä maissa hyväksyttiin uusi jota sovellettiin ainoastaan aiemmin sääntelemättömiin tuotteisiin, vaikka sen nimi oli yleisestä kulutustavaroiden turvallisuudesta annettu laki. Näissä maissa uusi lainsäädäntö tarkoitti siis pääasiassa elinkeinonharjoittajille asetettavia lisävaatimuksia, jotka kylläkin oli rajoitettu tiettyihin tuotteisiin, joita ei ollut säännelty muualla, ja hätätilannetta koskevien järjestelyiden laajentamista koskemaan näitä tuotteita. direktiivi Islannissa liittyviä huomattavasti lainsäädäntöpuitteita. Ennen direktiivin voimaantuloa sovelletut lait olivat erittäin vanhentuneita (1936) ja koskivat vain hyvin kaukaisesti tuoteturvallisuutta. tuoteturvallisuuteen paransi (Espanjassa, Irlannissa, joissa ei ollut Italiassa, Kreikassa, Luxemburgissa, Muissa maissa Portugalissa ja Tanskassa), laaja-alaista yleistä tuoteturvallisuutta koskevaa lainsäädäntöä, direktiivi saatettiin osaksi kansallista lainsäädäntöä lähes sanasta sanaan. Direktiivin soveltamisala rajoitettiin kuitenkin yleensä – esimerkiksi Tanskassa – tuotteisiin, joita alakohtaiset säännöt eivät koskeneet, ja näin lain vaikutus käytännössä pieneni huomattavasti. täydellistä tai Luettelo eri jäsenvaltioiden lainsäädännöstä, jolla direktiivi on pantu täytäntöön, on liitteessä 1. 1 Laki ei kuitenkaan ollut täydellinen, ja se on muutettu kokonaan uudella vuonna 1995 annetulla lailla, jolla direktiivi pannaan täytäntöön. 7 2. Institutionaaliset ja hallinnolliset järjestelyt jäsenvaltioissa Vastuu lainsäädännön käsittelystä kansallisella tasolla annettiin yleensä jo olemassa oleville elimille kunkin maan keskushallinnon tai liittovaltion hallintorakenteen mukaisesti. Tuoteturvallisuuden valvonta oli hoidettu hajautetusti jo kauan aikaa joissakin maissa: alue- ja paikallishallinnolle on annettu merkittävästi vastuuta Saksassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. ja vähemmässä määrin Itävallassa, Suomessa ja Espanjassa Käytännössä Irlannissa, Espanjassa, Ranskassa, Alankomaissa, Portugalissa ja alue- Yhdistyneessä kuningaskunnassa tai (muista kuin paikallisviranomaiset ovat vastuussa kaikista kulutustavaroista direktiivin niihin elintarvikkeista), täytäntöönpanolakia vai laista vastaa kaksi ministeriötä. yksi valtakunnallinen tai useat sääntöjä. Norjassa sovelletaanko alakohtaisia riippumatta siitä, Muissa maissa erikseen nimetty viranomainen on vastuussa vain joistakin kulutustavaroista, direktiivin soveltamisalaan. Jotkin erityislainsäädännön piiriin kuuluvat alat saattavat myös kuulua niiden toimivaltaan mutta eivät suinkaan järjestelmällisesti. pääasiassa kuuluvat yleensä niistä, jotka Luettelo täytäntöönpanolainsäädännön soveltamisesta vastaavista viranomaisista on liitteessä 2. Koordinointielimet Ruotsi on perustanut erityisen elimen (SWEDAC), jonka tehtävänä on koordinoida markkinoiden valvontaa asiasta vastuussa olevien eri viranomaisten puolesta. Italiassa on hiljattain perustettu elin, joka on vastuussa koordinoinnin järjestämisestä ("Conferenza di Servizi"). Yhdistyneessä kuningaskunnassa vuonna 1978 perustettu elintarvikkeisiin ja kaupankäyntiin paikallisviranomaisten koordinointielin (Local Authorities Coordinating Body on Food and Trading Standards – LACOTS) antaa maan paikallisviranomaisille täytäntöönpanoon liittyviä ohjeita ja neuvoo oikeudellisissa seikoissa. standardeja käsittelevä liittyviä Neuvoa-antavat elimet elin: Seitsemään maahan on perustettu kuluttajansuojakomitea tai vastaava turvallisuutta käsittelevä komitea), Suomeen Itävaltaan, Espanjaan (teknistä neuvottelukunta), Ranskaan, Belgiaan, Alankomaihin (tuoteturvallisuusasiain Portugaliin. käsittelevä (tuoteturvallisuuslakia Useimmiten komitea oli jo olemassa ennen direktiivin antamista. Portugalissa elimellä on päätösvaltaa, mutta muissa maissa sillä on neuvoa-antava tehtävä, ja se toimii foorumina, jossa asiaan liittyvät tahot (elinkeinonharjoittajat, kuluttajajärjestöt ja viranomaiset) voivat jakaa tietojaan ja kokemuksiaan. Tutkimuksen mukaan kaikki tahot tunnustavat, että sillä on merkittävä tehtävä. neuvoa-antava komitea) ja kansalliset direktiivin järjestävät Jotkin täytäntöönpanoon liittyvää koulutusta ja tiedotustoimintaa (Itävalta, Alankomaat ja Suomi). elinkeinonharjoittajille viranomaiset 8 Kuluttajajärjestöjen asema (lobbaaminen ja Neljässä maassa kuluttajajärjestöillä on erityinen asema tuoteturvallisuusasioissa: Ranskassa asioiden vieminen tuomioistuimeen), Tanskassa (markkinoiden valvonta), Itävallassa (markkinoiden valvonta ja lainsäädännöstä tiedottaminen) sekä Alankomaissa (turvallisuustestit, alan ammattilaisille suunnattu tiedotus koskevien käytännesääntöjen laatiminen). Muissa maissa kuluttajajärjestöjen tehtävänä on yleensä suorittaa vertailevia testejä, joiden tulokset julkaistaan lehdissä, ja ottaa vastaan kuluttajien tekemiä valituksia. Irlannissa, Kreikassa, Ruotsissa, Suomessa, Portugalissa ja Luxemburgissa kuluttajajärjestöillä on suhteellisen merkityksetön asema ainakin tuoteturvallisuusasioissa. sovellettavia menettelyitä hätätilanteissa koulutus, ja 3. Yleistä tuoteturvallisuutta koskevan direktiivin ja yhteisön alakohtaisen lainsäädännön suhde (1 artikla) joka koskee direktiivin suhdetta muuhun Direktiivin tämänhetkinen sanamuoto, yhteisön lainsäädäntöön, ei ole tulkinnaltaan täysin selvä, ja sitä onkin tulkittu eri tavalla kansallisessa lainsäädännössä. Tutkimuksessa kävi ilmi, että 1 artiklan tulkinta voi vaihdella maan sisälläkin. Näin ollen täytäntöönpanosäädösten soveltamisala on epäselvä. Artiklan säännökset on joissakin tapauksissa siirretty osaksi kansallista lainsäädäntöä ja tästä on seurannut epäselvyyksiä. ymmärtämättä täysin, mitä ne merkitsevät, Näillä epäselvyyksillä on vaikutuksia siihen, mitä toimivaltuuksia alakohtaisille viranomaisille annetaan ja siihen, mitä velvoitteita elinkeinonharjoittajien on noudatettava. Elinkeinonharjoittajat eivät monissa tapauksissa tunne direktiiviä toivottua hyvin, vaikutusta. Tutkimuksen mukaan useimmat elinkeinonharjoittajat ovat samaa mieltä jolla on selkeästi määritelty siitä, ehkäisevä soveltamisala, vaikutus 92/59/ETY on täytäntöönpanemiseksi annettujen lakien. että tuotevastuuta koskevan direktiivin, täytäntöönpanemiseksi ja se on todennäköisesti syynä siihen, miksei tuotevastuulakien direktiivin lailla ole ollut huomattavasti annettujen suurempi kuin jättäneet lähes täysin täytäntöönpanolakien soveltamisalan Useimmat maat ovat täydellisesti säännelty yhteisön ja ulkopuolelle tuotealat, joita on osittain tai Itävallassa, kansallisilla alakohtaisilla säännöillä. Joissakin maissa, esimerkiksi Belgiassa soveltamisalaan hätämenettelyiden osalta. Tanskassa, Kreikassa, Espanjassa, Islannissa, Irlannissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Alankomaissa (elinkeinonharjoittajille asetettuja lisävelvoitteita lukuun ottamatta), Norjassa ja Ranskassa yleinen laki kattaa kaiken muun paitsi yhteisön erityisdirektiiveissä jo katetut turvallisuusnäkökohdat. ja Ranskassa nämä kuitenkin kuuluvat tuotteet 4. Direktiivin soveltamisala (2 artikla) Islannissa, Norjassa2, Ruotsissa, Belgiassa, Tanskassa, Suomessa, Ranskassa, Portugalissa3 ja Espanjassa4 täytäntöönpanolain soveltamisalaan kuuluvat kuluttajille tarkoitetut tuotteet ja palvelut, minkä ansiosta ne voivat välttää harmaat alueet, jotka 2 3 4 Norjassa kaikkiin palveluihin on sovellettu vuodesta 1993 erillistä lakia. Maan kuluttajansuojalaissa. Maan kuluttajansuojalaissa. 9 johtuvat siitä, miten direktiivin ilmaisu "kuluttajien todennäköisesti käyttämät tuotteet" tulkitaan. Pohjoismaat ovat asiasta yhtä mieltä, vaikkakin Tanskassa, soveltamisalaan kuuluvat vain Norjassa tuotteisiin kuuluvat palvelut täytäntöönpanolain soveltamisalaan, lakia on kuitenkin sovellettu näihin vain erittäin harvoissa tapauksissa. palvelut. Niissä maissa, (täytäntöönpanolaissa) Islannissa liittyvät joissa ja Useimmissa maissa täytäntöönpanotekstit kattavat vain kulutustavarat ja/tai palvelut, ja Norjan mutta Ranskan, Alankomaiden (tuoteturvallisuuslaki säädöksissä ei ole tällaisia rajoituksia, ja niissä sääntöjä sovelletaan kaikkiin markkinoilla oleviin tuotteisiin ja palveluihin, millä suojellaan sekä työntekijöitä että kuluttajia. Ruotsissa täytäntöönpanolaki kattaa esimerkiksi koulujen, sairaaloiden ja sisältyvät myös kuntien toimittamat elinkeinonharjoittajien näille laitoksille toimittamat tuotteet. taas Suomessa "Warenwet") tuotteet, siihen kun tuotteet direktiivin Lisäepävarmuutta aiheuttaa kysymys siitä, kuuluvatko tietyt soveltamisalaan. Ongelmia on aiheutunut ensinnäkin sellaisista tuotteista, jotka on alunperin tarkoitettu vain ammattikäyttöön mutta joita nyt käyttävät myös kuluttajat. Toiseksi tai osana palvelutoimintaa. Joissakin tapauksissa toimitettuun tuotteeseen liittyvät palvelut voivat vaikuttaa tuotteen turvallisuuteen. Useat jäsenvaltiot ovat sitä mieltä, että direktiivin soveltamisala olisi ulotettava myös palveluihin. tuotteet palveluiden tarjoajalta joskus kuluttajat saavat • Määritelmät (2 artikla) - Tuote Ranskan täytäntöönpanolainsäädännössä ei määritellä tuotetta olleenkaan, kun taas muissa maissa on otettu käyttöön direktiivin 2 artiklan b kohdan määritelmä. Joissakin maissa käsitellään erikseen kiinteää ja irtainta omaisuutta (Itävallan, Portugalin ja Alankomaiden täytäntöönpanolain soveltamisalan ulkopuolelle on jätetty kiinteistöt) tai aineettomia ja aineellisia tuotteita. Useimmissa maissa soveltamisalan ulkopuolelle on jätetty – direktiivin tavoin – antiikkitavaroina toimitettavat käytetyt jotka on korjattava tai kunnostettava ennen käyttöä. Suomen, Ranskan, Alankomaiden (tuoteturvallisuuslaki "Warenwet") ja Ruotsin lainsäädännössä ei kuitenkaan ole mainitaan tällaisesta poikkeuksesta, kun taas Belgian lainsäädännössä soveltamisalaan eivät kuulu antiikkitavarat mutta kylläkin käytetyt tavarat, jotka on korjattava tai kunnostettava ennen käyttöä. samoin kuin tuotteet, tavarat - Elinkeinonharjoittajat Useimpiin täytäntöönpanolakeihin sisältyy määritelmä soveltamisalaan kuuluvista elinkeinonharjoittajista. Ruotsin, Suomen, Ranskan, Alankomaiden (Warenwet) ja Norjan täytäntöönpanolaeissa elinkeinonharjoittajan määritelmää ei ole annettu, koska lakeihin sisältyviä velvoitteita sovelletaan poikkeuksetta kaikkiin, jotka ovat mukana myynti- tai jakeluketjussa. Käytännössä useimmissa näissä maissa kuitenkin tunnustetaan, että lainsäädännössä asetetut velvoitteet koskevat pääasiassa tuottajia ja maahantuojia. 10 5. Yleinen turvallisuusvaatimus (3 ja 4 artikla) Kaikkien muiden maiden kuin Ruotsin lainsäädäntöön sisältyy eksplisiittisesti yleinen turvallisuusvaatimus, vaikka sanamuoto toisinaan poikkeaakin direktiivistä. Useissa maissa (Tanskassa, Suomessa, Ranskassa, Kreikassa, Espanjassa ja Alankomaissa) sovelletaan yleistä turvallisuusvaatimusta poikkeuksetta kaikkiin elinkeinonharjoittajiin, mutta rajoitetaan niiden velvollisuuksia kunkin toiminnasta riippuen eikä tehdä eroa tuottajien ja jakelijoiden välille. Pohjoismaissa keskitytään enemmän tuotteen mahdollisiin vaikutuksiin ja tarpeeseen ehkäistä ongelmien esiintymistä. Ruotsissa yleinen turvallisuusvaatimus johdetaan implisiittisesti viranomaisille annetusta toimivallasta. Oikeastaan vain Ruotsissa ja Ranskassa on laajaa oikeuskäytäntöä yleisestä turvallisuusvaatimuksesta. Viranomaisilla tietoja tuomioistuimen ratkaistavaksi vietyjen asioiden seurannasta ja tuloksista. ole mitään toisinaan ei • tiedottamista, valvontaa ja markkinoilta vetämistä koskevat velvoitteet Useimpien jäsenvaltioiden lainsäädäntöön sisältyy yleisen turvallisuusvaatimuksen tiedottamista, valvontaa ja markkinoilta vetämistä lisäksi direktiivissä säädetyt koskevat velvoitteet, jotka on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä lähes sanatarkasti. Saksassa ei vaadita vaarallisen tuotteen vetämistä markkinoilta ja säädetään vain velvoitteesta välttää vaaroja. Yleisen turvallisuusvaatimuksen lisäksi Ranskassa pidetään vastuullisena ainoastaan sitä, joka ensimmäisenä saattaa tuotteen markkinoille. Ruotsissa rajoitutaan vaatimaan, että elinkeinonharjoittajien on annettava tietoja. Tutkimuksen mukaan velvoitteilla on ollut erittäin vähän vaikutusta, koska elinkeinonharjoittajat eivät ole yleisesti tietoisia niistä. Tämä koskee kaikkia maita johdetaan paitsi Ranskaa, järjestelmän yleisen turvallisuusvaatimuksen ja noudattamisesta. jossa ei ole erityisvaatimuksia mutta jossa velvoitteet yleisesti koko ranskalaisen Tuottajat ja jakelijat saattavat havaita tuotteeseen liittyviä vaaroja, tai heille voidaan usein. ilmoittaa Viranomaisille kuitenkin ilmoitetaan näistä havainnoista ja toimenpiteistä vain harvoin. sellaisista. Kokemusten mukaan verrattain tapahtuu tätä Itävallassa, Belgiassa, Suomessa ja Norjassa vaaditaan elinkeinonharjoittajia ilmoittamaan viranomaisille niiden tietoon tulleista vaaroista ja toimenpiteistä, joihin ne tämän johdosta ovat vapaaehtoisesti ryhtyneet. joissa tämän tiedon toimittaminen viranomaisille on Niissäkin jäsenvaltioissa, pakollista, näin ei tapahdu, paitsi Itävallassa ja Suomessa, joissa suuret yritykset ilmoittavat toteuttamistaan toimenpiteistä. • Jakelijoiden velvoitteet Useimmat maat, jotka erottavat toisistaan tuottajat ja jakelijat, ovat sisällyttäneet täytäntöönpanolakiinsa jakelijoita koskevat velvoitteet. Itävallassa jakelijoilla on lisäksi Irlannin lainsäädännössä on myös vahvistettu jakelijoiden velvoitteita edellyttämällä, että ne viranomaisille vaarallisista tuotteista. ilmoittaa velvoite 11 tuotteiden valvovat sisällyttänyt lainsäädäntöönsä velvoitetta osallistua tuotteiden valvontaan tai toimia yhteistyössä vaarojen välttämiseksi (ainoa velvoite on noudattaa yleistä turvallisuusvaatimusta). turvallisuutta. Toisaalta Saksa ole ei tiedä velvoitteistaan. Vaikuttaa siltä, että niiden Käytännössä jakelijatkaan eivät noudattaminen riippuu alasta ja yrityksen koosta. Suurilla jakelijoilla on usein resursseja kehittää järjestelmiä kuluttajien tekemien valitusten arvioimiseksi, ottaa näytteitä ennen ja jälkeen tilausten tekemistä sekä pitää yllä läheisiä yhteyksiä tuottajiin. Pienillä jakelijoilla ja vähittäismyyjillä näitä resursseja ei useinkaan ole. • Yleisen turvallisuusvaatimuksen noudattaminen säädettyä vaatimusta yleisen turvallisuusvaatimuksen Direktiivin 4 artiklassa mukaisuudesta ei sisälly Ranskan, Suomen, Alankomaiden, Islannin, Norjan ja Ruotsin lainsäädäntöön. Tutkimuksen mukaan useimmat näistä maista ovat ilman nimenomaista katsoneet, tietyin on mainintaakin. Muissa maissa eroavaisuuksin. että periaatteiden soveltaminen on selvää vaatimukset 4 artiklan esitetty 4 artiklaan vaihtelee suhtautuminen direktiivin huomattavasti Käytännössä jäsenvaltioiden ja yksilöiden välillä. Tutkimuksen mukaan 4 artikla on vähiten tunnettu Ranskassa ja Suomessa, joissa sitä ei ole edes siirretty osaksi kansallista lainsäädäntöä, vaikkakin asiaan liittyvät tahot toteavat soveltavansa sitä käytännössä. Tutkimuksen mukaan artikla on huonosti ymmärretty useissa maissa eikä sitä useinkaan sovelleta Ruotsissa ja Irlannissa (joka kuitenkin on saattanut sen osaksi kansallista lainsäädäntöään). artiklaa Italiassa pidetään Tutkimuksessa esitettiin seuraavanlaisia 4 artiklaan liittyviä erilaisia näkökantoja jäsenvaltioissa: hyödyllisenä elinkeinonharjoittajille, Belgiassa, Itävallassa ja Tanskassa viranomaiset pitävät artiklaa erittäin hyödyllisenä päivittäisen työnsä kannalta, koska siinä annetaan niille perusta toimenpiteiden hyväksymiselle ja pelkän muodollisen noudattamisen ylittäville toimille, Portugalin ja Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten mielestä huomioon otettavien perusteiden arviointijärjestystä olisi muutettava. Näin onkin jo tehty Tanskassa, jossa kuluttajien perustellut odotukset ovat tärkeämpiä kuin toimintasääntöjen noudattaminen. Saksassa merkityksellistä on vain saksalaisten ja eurooppalaisten standardien noudattaminen. erittäin Esimerkiksi Alankomaiden ja Ruotsin viranomaiset ovat ryhtyneet valmistelemaan perusteita, joilla määriteltäisiin turvalliset tuotteet tuotealoittain. 6. Jäsenvaltioiden velvollisuudet ja oikeudet (5 ja 6 artikla) • Markkinoiden valvonta Ennen direktiivin antamista joissakin jäsenvaltioissa ei ollut keinoja hoitaa hätätilanteita tai edes ottaa näytteitä tavanomaisen markkinoiden valvonnan puitteissa. Direktiivin 6 artiklassa säädetyt oikeudet on otettu käyttöön lähes sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa, joissa sellaisia ei ollut ennen direktiivin tasoilla tunnustavat nyt toimivaltaiset viranomaiset eri täytäntöönpanoa. Kaikki oikeuden markkinoiden valvontaan eli oikeuden tehdä tarkastuksia, ottaa näytteitä, 12 vaatia tietoa saattamiselle. asianosailta ja asettaa ennakkoehtoja tuotteen markkinoille tavalla eri Tutkimuksessa kuitenkin todetaan, että markkinoiden valvontaan suhtaudutaan jäsenvaltioissa: useissa jäsenvaltioissa valvotaan huomattavan eri markkinoita vuosittaisilla ohjelmilla, esimerkiksi EHLASS- jotka perustuvat järjestelmästä5 saatuihin tuloksiin, kuluttajavalituksiin tai Rapex-järjestelmään tehtyihin ilmoituksiin. Näin tehdään esimerkiksi Belgiassa, Tanskassa, Espanjassa, Suomessa, Ranskassa ja Alankomaissa. Vuosittaisten ohjelmien lisäksi – tai jollei tällaisia ole – useimmissa maissa tehdään myös satunnaisia tarkastuksia markkinoille saatettaville uusille tuotteille tai tilanteen vaatiessa. Näin tehdään erityisesti Belgiassa, Alankomaissa, Ranskassa, Ruotsissa, Itävallassa ja Italiassa. Luxemburgin ja Irlannin viranomaiset tekevät useimmiten tarkastuksia Rapex-järjestelmästä saatavien tietojen perusteella. Alankomaissa, Ruotsissa ja Tanskassa julkaistaan tehtyihin tarkastuksiin perustuva vuosiraportti, joka on yleisesti saatavilla. Espanjassa ja Suomessa ohjelmia laaditaan myös itsenäisten kuntien ja alueiden tasolla, ja nämä ohjelmat voivat poiketa koko valtiota koskevasta ohjelmasta. Saksan osavaltiot (Länder) toimivat tällä alalla itsenäisesti. jäsenvaltioiden tekemistä tarkastuksista kohdistuvat vähittäismyyntiin. Useimmat Esimerkiksi Ranskassa ja Alankomaissa tehdään tarkastuksia myös tuotannon tasolla, ja tämä on havaittu tehokkaaksi tavaksi estää mahdollisesti vaarallisten tuotteiden markkinoille pääsy ajoissa. Norjassa pyritään valvomaan järjestelmiä, joita yritykset ottavat käyttöön varmistaakseen, etteivät niiden tuotteet aiheuta vaaraa terveydelle tai turvallisuudelle. Irlannissa, Tutkimuksen puitteissa tehdyissä haastatteluissa lähes kaikki kansalliset viranomaiset valittivat henkilö- ja laiteresurssien puutetta. Tutkimuksen mukaan ongelma on pahin Portugalissa, Saksan liittovaltiorakenteen vuoksi eri alueiden välillä on suuria eroja. Useissa maissa (Ranskassa, Suomessa, Espanjassa ja Itävallassa) on pidetty erityisen ongelmallisena valvoa halpatuotteita, joita myydään vain lyhyen aikaa halvoilla hinnoilla ja joiden maahantuojat katoavat nopeasti. ja Kreikassa. Espanjan Italiassa ja • Viranomaisten toimenpiteet Riskitilanteissa, joissa viranomaisten on puututtava asiaan, on – niissä maissa, joissa tämä ei vielä sisältynyt lainsäädäntöön – otettu käyttöön oikeus kieltää vaarallisen tuotteen markkinoille saattaminen tilapäisesti tai lopullisesti ja oikeus vaatia, että mahdollisesti vaaralle alttiiksi joutuville ihmisille on ilmoitettava tästä. Oikeus poistaa vaarallinen tuote tehokkaasti sisällytetty kaikkien niiden maiden täytäntöönpanolakiin, oikeudesta säädetty. ja välittömästi markkinoilta on joissa ei vielä tästä Alankomaissa tai Yhdistyneessä kuningaskunnassa ei tätä oikeutta kuitenkaan ole nimenomaisesti sisällytetty lainsäädäntöön, koska on katsottu, että viranomaisten käytössä olevat keinot (esim. kehotus, kielto, kiellon julkaiseminen, tuomioistuimen 5 Kotona ja vapaa-aikana tapahtuvia tapaturmia koskeva yhteisön seurantajärjestelmä, joka kuuluu henkilövahinkojen ehkäisemistä koskevaan yhteisön toimintaohjelmaan osana kansanterveyden alan toimia (1999–2003). 13 päätös) riittävät käytännössä pakottamaan elinkeinonharjoittajat vetämään tuotteensa pois markkinoilta. samoin kuin päätöksestä vastaavat Eri maissa markkinoilta vetämistä koskevat päätökset ovat muodoltaan hyvin tahotkin. Belgiassa, Suomessa, erilaisia Ranskassa, Islannissa, Norjassa ja Ruotsissa viranomaisilla on oikeus vaatia elinkeinonharjoittajia varmistamaan, että kuluttajat palauttavat tuotteet (mikä eroaa tuotteiden vetämisestä pois vähittäismyyjiltä ja jakeluketjusta) ja palauttamaan hinnan kuluttajalle tai korvaamaan tai korjaamaan tuotteet. Joissakin jäsenvaltioissa (Ranskassa, Belgiassa, Alankomaissa, ja Ruotsissa) viranomaisilla on oikeus kieltää tuotteen vienti. Itävallassa, Norjassa Tutkimuksen mukaan jotkin maat eivät ole koskaan tai käytännöllisesti katsoen koskaan käyttäneet niille annettuja oikeuksia hätätilanteessa (Itävalta, Kreikka, Irlanti ja Luxemburg). Niiden mukaan elinkeinonharjoittajat ovat kaikissa tapauksissa toteuttaneet tarvittavat toimenpiteet vapaaehtoisesti. Myös Saksa, jossa osavaltiot (Länder) ovat vastuussa hätätilanteiden hoitamisesta, on ilmoittanut, että ongelma ratkaistaan yleensä neuvottelemalla. Tutkimuksen mukaan tilanne on sama useimmissa maissa, mutta vaikka käytännössä tuotteet yleensä vedetään markkinoilta vapaaehtoisesti, maiden mielestä on kuitenkin erittäin tärkeää, että tarvittaessa on mahdollista soveltaa pakkotoimia. Jotkin maat (Ranska, Alankomaat ja Belgia) kuitenkin käyttävät säännöllisesti niille annettuja oikeuksia, myös vientikielto- oikeutta. Oikeutta määrätä tuotteet hävitettäviksi käytetään harvemmin. Joissakin maissa hätätoimenpiteiden hyväksymiseen käytettävä aika on ongelma. Esimerkiksi Ruotsissa seurauksena voi olla pitkällinen, kallis ja epävarma menettely, jos elinkeinonharjoittaja ei suostu yhteistoimintaan. Useat kansalliset viranomaiset ilmoittivat, että ne toivoisivat voivansa määrätä kuluttajilla jo olevien vaarallisten tuotteiden palauttamisesta. Joissakin maissa (Itävallassa, Norjassa, Alankomaissa ja Tanskassa) ei ole eroa sillä, pyydetäänkö kuluttajia palauttamaan tuote vai vedetäänkö se vähittäismyynnistä tai jakeluketjusta. Tutkimuksen mukaan niissä on mahdoton kuvitella, että tuote voitaisiin vetää pois markkinoilta ilman että se "vedettäisiin pois" myös loppukuluttajalta (vaikka tätä ei tutkimuksessa haastatellut viranomaiset olekaan helppo saavuttaa). Useimmat kannattivat vientikieltoa. Kuluttajajärjestöille on annettu oikeus nostaa kieltokanteita tuoteturvallisuuteen liittyvällä alalla joissakin maissa (Ranskassa, Ruotsissa, Kreikassa, Alankomaissa ja Portugalissa). 7. Ilmoitukset ja tietojen vaihtaminen (7 artikla) • Suojalauseke (7 artikla) tunne tätä Kokemukset ovat osoittaneet, että kansalliset viranomaiset eivät menettelyä eivätkä tiedä, milloin niiden pitäisi tehdä ilmoitus. Niiden mukaan menettelyä on myös vaikea erottaa 8 artiklan ja muiden direktiivien mukaisista ilmoittamisvaatimuksista. Monien jäsenvaltioiden mielestä komissio reagoi hitaasti, ja tämä ei kannusta niitä ilmoittamiseen. Ne saattavat saada tietoonsa jonkin jäsenvaltion toteuttaman toimenpiteen kuukausia tai jopa vuosia sen toteuttamisen 14 jälkeen. Komissiolla ei lisäksi ole velvoitetta ilmoittaa kaikille jäsenvaltioille, jos se ei hyväksy toteutettua toimenpidettä. Lisäksi menettelyn aiheuttama hallinnollinen taakka komissiolle on raskas, mikä selittää siihen kuluvaa aikaa. Komission on kuultava asiaan liittyviä osapuolia silloinkin, kun ne ovat hyväksyneet toimenpiteen, ja sen on annettava muodollinen lausunto kustakin tapauksesta. Muita kansallisten viranomaisten tutkimuksessa esiin tuomia ongelmia olivat henkilökunnan vähyys tai heikko koordinointi kansallisella tasolla sekä päällekkäisyys direktiivin 98/34/EY mukaisen menettelyn kanssa. 8. Hätätilanteet ja toiminta yhteisön tasolla (8, 9, 10 ja 12 artikla) • Nopea tietojenvaihtojärjestelmä (8 artikla) sitä tiedot Komission kyselyn mukaan jäsenvaltiot ovat yleisesti tyytyväisiä nopeaan tietojenvaihtojärjestelmään ja pitävät tehokkaana. Tutkimuksen mukaan toimitetaan Belgiassa ja Ruotsissa kaupan järjestelmän kautta ilmoitetut etujärjestöjen kautta myös jakelijoille, jotta he olisivat tietoisia ongelmista ja voisivat avustaa tuotteen jäljittämisessä. Suomessa vaikuttaa siltä, että kyseisen alan elinkeinonharjoittajiin (jakelijoihin tai tuottajiin) otetaan järjestelmällisesti yhteyttä, toimivat usein kun Rapex-ilmoitus lähetetään. Saksa raportoi, että ilmoitukset toimenpiteille. perustana Jäsenvaltiot toivat kuitenkin myös esiin lukuisia ongelmia ja korostivat tarvetta parantaa järjestelmää. valvontaviranomaisten toteuttamille yksittäisille – Järjestelmän toiminta komission tasolla Järjestelmä kattaa toimenpiteet, jotka liittyvät markkinoille saatettuihin tuotteisiin, jotka aiheuttavat vakavan ja välittömän vaaran kuluttajille. Järjestelmään sisältyy kaksi yhteystahoverkkoa, toinen elintarvikkeille ja toinen muille tuotteille. ja vahvistaa jokaisen jäsenvaltiolta tai ETA-/EFTA-maalta Komissio analysoi saamansa ilmoituksen ennen sen siirtämistä virallisiin yhteyspisteisiin muissa jäsenvaltioissa. Tällä hetkellä EU:n ulkopuolisilla mailla ei ole pääsyä järjestelmään. – Järjestelmän rakenne ja toiminta jäsenvaltioissa Verkon rakenne on erilainen eri jäsenvaltioissa. Joissakin jäsenvaltiossa kansalliset samaan ministeriöön tai elimeen kuin markkinoiden yhteyspisteet kuuluvat valvonnasta vastaavat paikallisviranomaiset. Joissakin taas tilanne on toinen, esimerkiksi niissä valtioissa, joissa on liittovaltiorakenne (Saksassa, Espanjassa ja Itävallassa). Kussakin jäsenvaltiossa nopeassa tietojenvaihtojärjestelmässä mukana jotka olevalla elimellä on muitakin tehtäviä, vastaavat suoraan järjestelmän toiminnasta, on yleensä muitakin tehtäviä. ja niillä harvoilla työntekijöillä, Yleisesti voidaan todeta, että kansallisella yhteyspisteellä on suodattava tehtävä, kun viranomainen lähettää ilmoituksen komissiolle. Niillä voi olla tämä tehtävä myös silloin, kun ne saavat ilmoituksen toisesta jäsenvaltiosta komission kautta ja ennen kuin viranomaisilleen. Useimmissa maissa elinkeinonharjoittajat ja kuluttajajärjestöt eivät ole suoraan mukana järjestelmässä, vaan niille annetaan useimmiten tietoa tapauskohtaisesti. lähettävät omille sen ne 15 Vain harvoilla kansallisilla viranomaisilla on yhteyksiä muihin muodollisiin tietojenvaihtojärjestelmiin, jotka koskevat vaarallisia tuotteita. Poikkeuksena ovat Pohjoismaat, jotka kuuluvat Pohjoismaiden tietojenvaihtojärjestelmään. – Elintarvikkeita ja muita tuotteita koskevissa järjestelmissä esiintyviä ongelmia Jäsenvaltioiden viranomaisten yleisenä arviona on, että ilmoitusten nykyistä määrää on vaikea käsitellä henkilöstöpulan vuoksi. Monet kansalliset viranomaiset ovat lisäksi sitä mieltä, että kaikkien ilmoitusten riskitaso ei ole riittävä 8 artiklan mukaisen ilmoituksen tekemiseksi. Useimpien kansallisten viranomaisten mielestä se, että 'vakavaa ja välitöntä vaaraa' ei ole määritelty tarkasti, on syynä yhtenäisyyden puutteeseen järjestelmän käytössä. Myös ilmoituksiin sisältyvän tiedon luottamuksellisuus aiheuttaa hämmennystä useimmille kansallisille viranomaisille, ja käsitettä olisikin selvennettävä EU:n toivat esiin selvyyden ja yksityiskohtien tasolla. Monet kansalliset viranomaiset puutteen lukuisissa ilmoituksissa; tämä koski erityisesti tietoja niiden tuotteiden kierrosta, jäsenvaltiossa omankielisen käännöksen puute on hidastanut tietojenvaihtoa. tehty tuomioistuimen Joissakin päätös. joista oli Useimmat viranomaiset olivat aktiivisemmin ilmoitusten arvioinnissa ja suodattamisessa, mieltä, että hälytysilmoitusten teknistä seurantaa on parannettava. sitä mieltä, että komission olisi toimittava ja suurin osa oli sitä – Muiden kuin elintarviketuotteiden alalla kohdattuja erityisongelmia Monien jäsenvaltioiden on vaikea tunnistaa eroa direktiivin 7 ja 8 artiklan välillä ja vertikaalisten, uutta lähestymistapaa hyödyntävien direktiivien suojalausekkeiden välillä. Tämä on myös kuormittanut järjestelmää. – Elintarvikealalla kohdattuja erityisongelmia Kun otetaan huomioon, että direktiivin 7 artiklaa hyödynnetään erittäin harvoin ei elintarvikesektorilla, suoranaisesti voida pitää hätäilmoituksina. Kun Shift-järjestelmä6 ei ole ollut käytössä, on sovittu, että käytetään Rapex-/Rasff-verkkoa Shift-tietojen siirtämiseen; tämä on ennestään kuormittanut järjestelmää joissakin maissa. sen hälytysjärjestelmää kuormitetaan tiedoilla, joita • Hätätoimet yhteisön tasolla (9 artikla) Tutkimuksen yhteydessä haastatelluilla kansallisilla viranomaisilla oli eriäviä toimittava 9 artiklan osalta. mielipiteitä siitä, miten Euroopan komission olisi Belgian, Tanskan, Espanjan, Kreikan, Italian, Luxemburgin ja Alankomaiden viranomaiset antaisivat komissiolle tärkeämmän aseman ja haluaisivat sen toimivan aktiivisemmin tuoteturvallisuuden alalla. Nämä maat haluaisivat 9 artiklaan liittyvän menettelyn yksinkertaistamista ja sen käyttöön liittyvien rajoitusten lieventämistä. Lisäksi omaa markkinavalvontaa, koska ne voivat hyödyntää muiden jäsenvaltioiden tai komission joissakin maissa menettelyn vahvistavan katsotaan niiden 6 SHIFT on rajatarkastusasemien verkko niistä EU:n ulkopuolisista maista tuleville eläimille ja eläintuotteille, jotka eivät täytä EU:n vaatimuksia. 16 tekemiä testejä ja tarkastuksia. Jotkin viranomaiset ehdottivat eurooppalaisen aikana perustamista. Myös monet tuoteturvallisuusviraston haastatelluista elinkeinonharjoittajista kannattivat sitä, jotta voitaisiin poistaa – pääosin havaitusta käänteisestä syrjinnästä johtuvat – kilpailun vääristymät alalla. tutkimuksen • Komitea (10 artikla) Kiireellisiä tuoteturvallisuusasioita käsittelevä komitea toimii epävirallisesti myös neuvoa-antavana komiteana. Komitea on toimintavuosinaan toiminut komission neuvonantajana ja tuoteturvallisuuteen tietojenvaihtofoorumina yleisesti merkittävinä, ja niille olisi luotava paremmat puitteet. jäsenvaltioille. Näitä liittyvissä pidetään yleiseen tehtäviä asioissa • Salassapitovelvollisuus (12 artikla) vaikutuksista Saatujen kokemusten mukaan 12 artiklassa säädetyn salassapitovelvollisuuden tapauksissa on tarkoista salassapitovaatimukset ovat rajoittaneet viranomaisten toiminnan tehokkuutta. Muutamissa maissa tietojen julkistaminen voisi aiheuttaa ongelmia maiden oikeusjärjestelmien vuoksi, kun taas toisissa, erityisesti Pohjoismaissa ja Itävallassa, korostetaan, että tietoja ei pitäisi pitää luottamuksellisina ja ne olisi toimitettava kuluttajajärjestöille. epävarmuutta. Joissakin IV. 1. PÄÄTELMÄT Direktiivin täytäntöönpano jäsenvaltioissa • Vaikutus lainsäädäntöön Täytäntöönpanolakien rakenne ja sisältö on yleensä lähempänä direktiiviä niissä jäsenvaltioissa, jotka antoivat täysin uutta lainsäädäntöä. Yleisesti ottaen täytäntöönpanolakien sisällössä on havaittu vain vähäisiä eroavaisuuksia. Tutkimuksen mukaan direktiivin vaikutus käytännössä on ollut vähäistä. Tämä ei kuitenkaan välttämättä merkitse sitä, että markkinoilla on vaarallisia tuotteita. Esimerkiksi Ranskassa ja Alankomaissa kaikkia direktiivin säännöksiä ei ole saatettu virallisesti osaksi kansallista lainsäädäntöä, mutta vaikuttaa kuitenkin siltä, että niissä on saavutettu direktiivin tavoitteet. Tietyistä ongelmista huolimatta myös Suomessa, Itävallassa, Ruotsissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Saksassa on saavutettu direktiivin tavoitteet. Toisissa maissa täytäntöönpanolla on kuitenkin ollut ja huomattavasti vähäisempi täytäntöönpanoon liittyvien vaikeuksien vuoksi. resurssien puutteen vaikutus • Täytäntöönpanolakien soveltamisala Yli puolessa täytäntöönpanolaeista jätetään soveltamisalan ulkopuolelle alat, joihin jo sovelletaan – osittain tai kokonaan – yhteisön tai muita alakohtaisia sääntöjä. Näin ollen näiden lakien soveltamisala on hyvin kapea. Niiden yleiseen soveltamisalaan kuuluvat esimerkiksi lastenhoitotuotteet, sytyttimet, huonekalut, pullot, leikkiaseet, laserosoittimet, öljylamput, nahkatuotteet, urheiluvälineet ja tee-se-itse -tarvikkeet (ei koneet). 17 • Täytäntöönpanon tehokkuus Direktiivin soveltamisessa on ollut tiettyjä ongelmia. Tähän on kolme mahdollista selitystä: (i) täytäntöönpanolakien erittäin kapea soveltamisala, jolloin niistä on tullut pikemminkin täydentäviä kuin yleisiä lakeja, (ii) tietyissä maissa oli jo annettu yleistä lainsäädäntöä ennen direktiivin antamista ja (iii) täytäntöönpanolaeissa säädettyjä sanktioita ei ole koskaan tai käytännöllisesti katsoen koskaan pantu täytäntöön joitakin maita lukuun ottamatta (pääasiassa Ranskassa ja Alankomaissa). Useimmat muista maista ovat sitä mieltä, että sanktioilla ei ole ehkäisevää vaikutusta. useimmat elinkeinonharjoittajat ovat sitä mieltä, että on loppujen lopuksi halvempaa maksaa sakot kuin noudattaa lainsäädäntöä. Vaikuttaa siltä, että elinkeinonharjoittajat ovat huomattavasti huolestuneempia siitä, että heitä pidetään vastuullisina tuotevastuulain perusteella. Tutkimuksen mukaan Portugalissa Espanjassa ja 2. Institutionaaliset ja hallinnolliset järjestelyt kansallisella tasolla Täytäntöönpanolakien varsin kapea soveltamisala ja nimettyjen viranomaisten rajoitettu toimivalta ovat yhdessä heikentäneet tuoteturvallisuuteen liittyvää vastuullisuutta monissa maissa. Tämä voi johtaa päällekkäisyyksiin tai aukkoihin markkinoiden valvonnassa, haitata kiireellisten tilanteiden ratkaisua (ensin on ja aiheuttaa koordinointiin ja päätettävä, mikä viranomaistaho on vastuussa) tiedotukseen hyväksytyissä epäyhtenäisyyttä ja liittyviä toimintatavoissa tuotesektorista riippuen. ongelmia yleistä Monesta vastuussa olevasta viranomaistahosta johtuvia ongelmia ei ole vielä ratkaistu riittävillä koordinointijärjestelyillä. Laaja-alaiseen koordinointiin liittyvät ongelmat eivät oikeastaan tule esiin maissa, joissa on nimetty yksi viranomainen vastaamaan kaikista kulutustavaroista alueella. Niissä maissa taas, joissa on useita eri viranomaisia (joskus yli kymmenenkin) jakamassa vastuuta tuoteturvallisuudesta, koordinointi lain täytäntöönpanosta vastaavan viranomaisen ja muiden välillä on yleensä heikkoa tai sitä ei ole lainkaan. 3. Suhde lainsäädännön välillä (1 artikla) yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin ja yhteisön alakohtaisen Direktiivin käytännön soveltamisen tarkastelu on osoittanut, että direktiivin tiettyjen säännösten sovellettavuudesta on epäselvyyttä, erilaisia käsityksiä tai tiedon puutetta silloin, kun kyseessä ovat alakohtaisen lainsäädännön soveltamisalaan kuuluvat tuotteet. Epäselvyyksiä esiintyy erityisesti (i) direktiivin mukaisten turvallisuusvaatimusten tunnistaminen ja niiden soveltaminen tuotteiden eri vaaratyyppeihin ja turvallisuusnäkökohtiin ja (ii) direktiivin soveltaminen seuraaviin nopea ja seikkoihin: tietojenvaihtojärjestelmä, ja markkinoiden valvontaa koskevat säännökset niiden tuotteiden osalta, jotka kuuluvat alakohtaisen lainsäädännön piiriin. tuottajien yhteisön seuraavilla aloilla: velvollisuudet, toimenpiteet jakelijoiden kiireelliset 4. Soveltamisala (2 artikla) Kaikki eivät ole varmoja siitä, kuuluvatko tietyt tuotteet direktiivin soveltamisalaan. Täytäntöönpanolakeihin sisältyvät määritelmät eivät yleensä aiheuta ongelmia 18 käytännössä. Suurin ongelma näyttäisivät olevan tuotteet, tarkoitettu ammattikäyttöön mutta joita kuluttajat nyt käyttävät. jotka on alunperin 5. Yleinen turvallisuusvaatimus (3 ja 4 artikla) Direktiivissä asetetaan velvollisuuksia tuottajille ja jakelijoille. Nykyiset vaatimukset vaikuttavat asianmukaisilta, mutta kokemukset ovat osoittaneet, että ne eivät ole täydellisiä ja että direktiivin nykyisessä muotoilussa ei ole otettu huomioon joitakin tärkeitä näkökohtia. ja jakelijat eivät esimerkiksi aina ilmoita viranomaisille havaitessaan Tuottajat tuotteeseen liittyvän vaaran, ja näin ollen viranomaiset eivät pysty tekemään tarvittavia tarkastuksia samanlaisille tuotteille ja vaihtamaan asiaankuuluvia tietoja muiden jäsenvaltioiden ja komission kanssa. Tuottajien ja jakelijoiden yhteistyö markkinoiden valvontaviranomaisten kanssa toimii tietenkin eri tavalla eri maissa. Tämä on johtanut lisävaikeuksiin, kun kyseessä ovat jo myydyt vaaralliset tuotteet. Sen lisäksi, että vaarallinen tuote on poistettava markkinoilta, tuottajien ja jakelijoiden on myös tiedotettava kuluttajille jo myydyn tuotteen aiheuttamasta vaarasta. joissa elinkeinonharjoittajat Niissäkin maissa, ilmoittamaan viranomaisille, velvoitetta ei useinkaan noudateta. Seuraavat syyt saattavat selittää, sen miksi velvoitetta ei noudateta: velvoitteen laiminlyönnistä ei olemassaolosta ei tiedetä eikä ole olemassa ohjeita siitä, mistä pitäisi ilmoittaa ja missä ajassa. Viranomaisille olisi kuitenkin erittäin hyödyllistä, että velvoitetta noudatettaisiin. velvoitettu rangaista, on useat kansalliset ilmoittamisvelvollisuutta Tutkimuksen mukaan suotavana pitävät elinkeinonharjoittajien viranomaisille. Vaikka elinkeinonharjoittaja on ilmoittanut vaarasta mahdollisimman viranomaisille tämä ei välttämättä estä sitä, etteikö elinkeinonharjoittajaa vastaan nopeasti, nostettaisi kannetta. Toisaalta se osoittaa, että yritys voi todistaa hyvät aikeensa ja ennen kaikkea estää vahingon aiheutumisen muille kuluttajille. viranomaiset Elinkeinonharjoittajat ovat yleensä sitä mieltä, että paras tapa varmistaa, että tuote on yleisen turvallisuusvaatimuksen mukainen, on varmistaa, että se on olemassa olevien standardien mukainen. Jos tällaisia standardeja ei ole, elinkeinonharjoittajat ovat innokkaita laatimaan sellaiset. Elinkeinonharjoittajat ovat epävarmoja yleisen turvallisuusvaatimuksen luonteesta, koska siihen ei liity sitovia sääntöjä tai standardeja, ja he kääntyvät kansallisten viranomaisten puoleen saadakseen neuvoja. Saadut kokemukset ovat osoittaneet, että direktiivin mahdollisuuksia varmistaa yhtenäinen ja korkeatasoinen suoja kaikkialla EU:ssa ja sisämarkkinoiden moitteeton toiminta rajoittaa se, miten direktiivin vaatimuksenmukaisuusperusteet on määritelty 4 artiklassa ja se, että niiltä puuttuu oikeudellinen asema. Lisäksi eurooppalaisten standardien noudattamisesta ei ole seurauksena olettamus, että tuotteet olisivat tämän direktiivin vaatimusten mukaisia, toisin kuin uuttaa lähestymistapaa soveltavien direktiivien mukaisesti annettujen yhdenmukaistettujen standardien noudattamisesta. Se, että eurooppalaisilla standardeilla ei ole "asemaa" tämän direktiivin mukaisesti, on heikentänyt direktiivin uskottavuutta tehokkaana yhdenmukaistamisvälineenä, 19 silloin kun sitä tarvitaan. Muiden 4 artiklassa mainittujen asiakirjojen tai viitteiden luonne, asema ja käytännön merkitys ovat varsin epäselviä. Tämän vuoksi sekä teollisuus että kuluttajat katsovat, että usein olisi tarvetta lisälainsäädäntöön, koska direktiiviä ei aina pidetä riittävänä kuluttajansuojaa ja sisämarkkinoita koskevien tavoitteiden osalta. 6. Markkinoiden valvonta (5 ja 6 artikla) ja on jotka tärkeää valvonta direktiivin olennaisen liittyvät markkinoiden yleisemmin Markkinoiden kulutustavaroihin sovellettavan yhteisön lainsäädännön toimivuuden kannalta. Heikkoudet markkinoiden valvonnassa kaikkialla ETA-maissa ja tarve parannuksiin on tunnustettu usein. Direktiivissä säädetään jäsenvaltioiden velvollisuuksista ja koskeviin oikeuksista, toimenpiteisiin. Siinä edellytetään, että jäsenvaltiot nimittävät asianmukaiset viranomaiset muttei sanota mitään viranomaisten toimivallan soveltamisesta tai markkinoiden valvonnasta käytännössä. Joissakin tapauksissa on saatettu nimittää toimivaltaiset viranomaiset ja antaa heille oikeudet säädettyjen toimenpiteiden toteuttamiseksi, mutta kyseiset oikeudet on usein pantu täytäntöön heikolla, riittämättömällä tai tehottomalla tavalla. Kokemusten mukaan nykyiset sanktiot eivät useinkaan ole tehokkaita tai niitä ei sovelleta lainkaan. valvontaan asiaa ja Kuluttajajärjestöt valittavat vaarallisista tuotteista, joita ne löytävät markkinoilta yhteisön lainsäädännön, myös uutta lähestymistapaa hyödyntävien direktiivien vaatimuksista huolimatta. Käytännössä tuotteet liikkuvat vapaasti sisämarkkinoilla, mutta yhteisön lainsäädännössä ei säädetä virallisista vaatimuksista markkinoiden valvontaviranomaisten välisen yhteistyön järjestämiseksi. Markkinat ovat yhtenäiset mutta valvonta on hajanaista. 7. Ilmoitukset ja tietojen vaihtaminen (7 artikla) Suurimpia ongelmia ovat, että jäsenvaltioille on epäselvää, koska menettelyn mukaisesti olisi tehtävä ilmoitus, ilmoituksen tietoarvo on vähäinen ja komissiolle aiheutuva hallinnollinen taakka on raskas. 8. Nopea tietojenvaihtojärjestelmä (8 artikla) ja ovat yleisesti tyytyväisiä ETA-/EFTA-maat Jäsenvaltiot nopeaan tietojenvaihtojärjestelmään ja pitävät sitä tehokkaana. Ne ovat kuitenkin sitä mieltä, että järjestelmään voitaisiin parantaa. Jäsenvaltioiden esiin tuomia ongelmia ovat esimerkiksi seuraavat: vapaaehtoisesti toteutettuja toimia ei ilmoiteta, "vakavan ja välittömän vaaran" määrittelyyn liittyy ongelmia, ilmoitukset ovat puutteellisia ja epäselviä, samantyyppisestä tuotteesta saadaan liian monia ilmoituksia, ilmoitusten seuranta on puutteellista jäsenvaltioissa, tiedonsaannissa on pitkät viiveet, jotkin maat eivät tee lainkaan ilmoituksia, kansallisista tuotteista ei tehdä ilmoituksia sekä kieliongelmat. Kansalliset viranomaiset ovat myös korostaneet tarvetta selventää, direktiivien sovelletaanko soveltamisalaan kuuluviin tuotteisiin. Useimmat näistä kansallisista viranomaisista ovat samaa mieltä siitä, että järjestelmä voitaisiin ulottaa EU:n ulkopuolisiin maihin vastavuoroisten sopimusten perusteella. lähestymistapaa hyödyntävien järjestelmää uutta 20 9. Kiireelliset toimet yhteisön tasolla (9 artikla) Direktiivin puutteena on "vakavan ja välittömän vaaran" määritelmän puute ja pitkäaikaisten vaarojen poisjättäminen. Nämä ovat aiheuttaneet ongelmia 8 ja toimet yhteisön tasolla). 9 artiklan täytäntöönpanon yhteydessä Direktiivin voimaantulon jälkeisenä neljänä vuonna 9 artiklan mukaista menettelyä on sovellettu vain kerran. Menettelyyn sovellettavia monenlaisia edellytyksiä on vaikea sovittaa yhteen nopean toiminnan kanssa. (kiireelliset 10. Komitea (10 artikla) Kiireellisiä tuoteturvallisuusasioita käsittelevä komitea toimii myös epävirallisesti neuvoa-antavana komiteana. Useaan otteeseen on tullut esiin komitean tarve toimia laajemmin neuvoa-antavana elimenä. Lisäksi tarvittaisiin asianmukainen foorumi, jolla asiaan liittyvät osapuolet voivat neuvotella ja toimia yhdessä. 11. Salassapitovelvollisuus (12 artikla) Direktiivin nykyisillä säännöksillä ei ole varmistettu yhtenäistä lähestymistapaa kaikkialla EU:ssa ja ETA-maissa. Jossakin jäsenvaltiossa luottamuksellisina pidetyt jossakin toisessa olla julkisia kyseisen maan tiedonsaantioikeutta tiedot voivat koskevien vaatimusten mukaisesti. Tästä etenkin nopean tietojenvaihtojärjestelmän puitteissa siirrettävien tietojen julkisuuden osalta. seuraa ongelmia Kuluttajien terveyteen ja turvallisuuteen liittyen ollaan laajalti sitä mieltä, että avoimuuden tulisi olla yleisenä periaatteena ja salassapito tulisi rajoittaa vain erittäin perustelluista syistä salassapitovelvollisuuden alaisiin tietoihin. 21 LIITE 1 TÄYTÄNTÖÖNPANOLAIT JÄSENVALTIOISSA JÄSENVALTIO TÄYTÄNTÖÖNPANOLAKI Alankomaat Warenwet 1935, sellaisena kuin se on muutettuna 21. 4. 1988 Besluit van 28 September 1993 houdende regelent betreffende de algemene produktveiligheid “Warenwetbesluit algemene produktveiligheid” Belgia Espanja Irlanti Islanti Italia Itävalta Kreikka Loi du 9 février 1994 relative à la sécurité des consommateurs LGDCU 26/1984 + Real Decreto 44/1996 de 19 de enero, por el que se adoptan medidas para garantizar la seguridad general de los productos puestos a disposicion del consumidor Statutory Instrument S. I. n° 197 of 1997 European Communities (General Product Safety) Regulations, 1997 Lög um öryggi vöru og opinbera markaðsgæslu nr. 134/1995 Decreto legislativo 17 marzo 1995 – Attuazione della direttiva 92/59/CEE relativa alla sicurezza generale dei prodotti Bundesgesetz vom 18. 01. 1995 zum Schutz vor gefährlichen Produkten Produktsicherheitsgesetz 1994-PSG 1994) Νόµος άρθρο περί προστασίας των καταναλωτών , της 16 Απόφαση ης Νοεµβρίου 1994 2251 7 + 15/2/1995 Luxemburg Loi du 27 août 1997 relative à la sécurité générale des produits Norja Portugali Ranska Ruotsi Saksa Suomi Lov om kontroll med produkter og forbrukertjenester (produktkontrolloven) av 11 juni 1976 Decreto-lei 311/95 de 20 de Novembro 1995. Transpoe a Directiva 92/59/CEE – relativa à segurança geral dos productos (Loi générale 1981 + 24/96) Articles L 212-1, L 221-1 à L 225-1 du Code de la consommation (ex Loi n° 83-660 du 21 juillet 1983 relative à la sécurité des consommateurs) Produktsäkerhetslag 22. 12. 1988, Svensk författningssamling (SFS) 1988: 1604, sellaisena kuin se on muutettuna 1. 7. 1994 Gesetz zur Regelung der Sicherheitsanforderungen an Produkte und zum Schutz der CE-Kennzeichnung vom 22 April 1997 Tuoteturvallisuuslaki 914/1986, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna 1993 (539/1993) Tanska Lov nr. 364 af 18. 5. 1994 om produktsikkerhed Yhdistynyt kuningaskunta Consumer Protection Act 1987 + Statutory Instruments 1994 n°2328 Consumer Protection, The General Product Safety Regulations 1994 of 5 September 1994 22 LIITE 2 TÄYTÄNTÖÖNPANOLAIN SOVELTAMISESTA VASTAAVAT KANSALLISET VIRANOMAISET Alankomaat:* Terveyttä, hyvinvointia ja urheilua käsittelevä ministeriö, terveyden suojelusta, kulutustavaroista ja eläinlääkinnästä vastaava osasto (Minister van Volksgezondheid, Welzijn en Sport, Inspectie Gezondheidsbescherming Waren en Veterinaire Zaken). Haagissa sijaitsevan keskustarkastusviraston lisäksi on viisi alueellista tarkastusvirastoa, jotka huolehtivat markkinoiden valvonnasta. Belgia:* laatua ja turvallisuutta käsittelevä osasto (Le Ministère des Affaires Talousasioiden ministeriö, Economiques, l’administration de la Qualité et Sécurité), on vastuussa kulutustavaroista; tähän on useita poikkeuksia. Kyseinen ministeriö on Rapex-ilmoitusten yhteyspiste. Markkinoiden valvonnasta vastaa saman ministeriön alaisena toimiva taloudellinen tarkastusosasto (Inspection Economique). Espanja:* Koko valtion tasolla vastuussa on kansallinen kuluttajavirasto (Instituto nacional de Consumo), joka kuuluu terveys- ja kuluttaja-asioiden ministeriön alaisuuteen. Itsenäisesti toimivat viranomaiset vastaavat markkinoiden valvonnasta. Irlanti: the Director of Consumer Affairs). Päivittäisestä Kuluttaja-asioiden virasto (The Office of täytäntöönpanosta ja tarkastajat. Yritys-, työskentelevät työllisyysministeriön kuluttajansuojaosasto vastaa Rapex-järjestelmän hoitamisesta, kun taas yleinen tuoteturvallisuuspolitiikka on saman ministeriön tiede- ja teknologiaosaston vastuulla. virastossa vastaavat kauppa- Islanti: Kauppa- ja teollisuusministeriön (Iðnaðar- og viðskiptaráðuneytið) alaisuuteen kuuluva metrologia- ja akkreditointivirasto (Löggildingarstofa). Markkinoiden valvonnasta vastaa kyseisen viraston markkinoiden valvontaosasto. Italia: Vastuussa oleva viranomainen on teollisuus-, kauppa- ja käsiteollisuusministeriön (il Ministero dell'Industria, del Commercio e dell'Artigianato) markkinoiden suojelusta ja yhdenmukaistamisesta vastaava osasto. Useat muutkin ministeriöt osallistuvat direktiivin täytäntöönpanoon. Markkinoiden valvonnasta vastaa kukin ministeriö, joka käyttää omaa organisaatiotaan ja laboratorioitaan. Äskettäin perustettu elin Conferenza di Servizi vastaa eri viranomaisten välisen koordinoinnin järjestämisestä. Itävalta:* Kuluttaja-asioiden virasto, joka kuuluu nais- ja kuluttaja-asioiden ministeriöön (Bundesministerium für Frauenangelegenheiten und Verbraucherschutz, Büro für Konsumentenfragen). Markkinoiden valvonta kuuluu osavaltioiden (Länder) viranomaisille. Kreikka: Kehitysasioiden ministeriö, Καταναλωτών Υπουργείο Ανάπτυξης ( ). Millään osastolla ei ole erityisvastuuta tuoteturvallisuuden valvonnasta. kuluttajaosasto , ∆ιεύθυνση των 23 Luxemburg: Valtiovarainministeriö – Hintoja, kilpailua ja kuluttaja-asioita käsittelevä osasto (Ministère de l’Economie, Service Prix, Concurrence et Consommateurs) on vastuussa tuotteista, jotka eivät kuulu alakohtaisen lainsäädännön soveltamisalaan. Se vastaa myös markkinoiden valvonnasta. Norja: Ympäristöministeriö saastumista käsittelevän viraston kautta sekä lapsia ja perheasioita käsittelevä ja sähköturvallisuuden osaston kautta. Viranomaiset hoitavat markkinoiden ministeriö tuote- valvontaa ja järjestelmäperusteista auditointia yrityksissä. Portugali:* Vastuussa on kolme elintä: tuoteturvallisuuskomitea (Commissão para a Segurança de Serviços), kuluttajavirasto (Institituto do Consumidor) ja talousasioiden tarkastusyksikkö IGAE (Inspecção- Genal das actividades Economicas ). IGAE vastaa myös markkinoiden valvonnasta. Ranska:* Talous-, rahoitus- ja teollisuusasioista vastaava ministeriö, kilpailu- ja kuluttaja-asioista sekä petosten torjunnasta vastaava osasto DGCCRF (Ministère de l’Economie, des Finances et de l’Industrie, Direction Générale de la Concurrence, de la Consommation et de la Répression des Fraudes). DGCCRF:llä ja Pariisissa sijaitsevalla keskushallinnolla on Ranskan eri departementeissa osastoja, jotka huolehtivat markkinoiden valvonnasta. Ruotsi: Ruotsin kuluttajavirasto (Konsumentverket), jonka johtajana toimii kuluttaja-asiamies (Ombudsman), ja sen osasto, joka vastaa kotitalouksien hallinnosta ja tuotteiden laadusta. Muut 15 alakohtaista viranomaista voivat myös hyödyntää laissa annettuja oikeuksia. Markkinoiden valvonnasta vastaavat viraston puolesta paikalliset neuvonantajat kunnissa. Ainoastaan markkinatuomioistuimella on toimivalta määrätä vaarallista tuotetta koskevista toimenpiteistä. Erityinen elin (SWEDAC) koordinoi eri viranomaisten suorittamia markkinoiden valvontatoimia. Saksa: Liittovaltion tasolla eri virastot ovat vastuussa eri tuoteryhmistä. Kullakin 16 osavaltiolla (Länder) on oma rakenne lain täytäntöönpanoa varten. Saksan osavaltiot ovat uskoneet täytäntöönpanon pääasiassa työsuojelutarkastusviranomaisille (Gewerbeaufsichtsämter). Käytännössä ilmoitusmenettelyn (7 ja 8 artikla) koordinointi hoidetaan seuraavasti: Euroopan komissiolta tulevien ilmoitusten osalta josta ilmoitus sitten sisäasioiden ministeriön yhteyspiste (Lagezentrum) toimii postilaatikkona, lähetetään osavaltioille ja kopio tiedoksi kansalliselle työturvallisuus- ja työterveyslaitokselle (Bundesanstalt für Arbeitschutz). Ministeriö on käytännössä vastuussa uloslähtevistä ilmoituksista; tällöin ilmoitus saadaan yhdestä osavaltiosta, toimitetaan muille osavaltioille ja Euroopan komissiolle. Suomi:* Suomen Kuluttajavirasto, joka kuuluu kauppa- ja teollisuusministeriön alaisuuteen, tulliviranomaiset, lääninhallitukset ja paikallisviranomaiset. Markkinoiden valvonnasta vastaavat paikallisviranomaiset, joiden toiminnan koordinoinnin hoitavat lääninhallitukset. Tanska: ja vastaa tuotteista, Kansallinen kuluttajavirasto (Forbrugerstyrelsen) toimii kauppa- ja teollisuusministeriön valvonnassa (Erhvervsministeriet), sovelleta alakohtaista lainsäädäntöä. 14 joihin ei alakohtaista viranomaista voivat soveltaa lakia tuotteisiin, jotka kuuluvat niiden vastuualueeseen, ja niiden on ilmoitettava virastolle vaarallisia tuotteita koskevista toimenpiteistä. Virasto koordinoi lakia. Kenttätyöt viraston alakohtaisten viranomaisten toimintaa ja valvoo, miten ne soveltavat puolesta hoitaa sähköneuvoston sihteeristö. 24 Yhdistynyt kuningaskunta: ja teollisuusministeriö (The Department on Kauppa- joka vastaa yleisen tuoteturvallisuuslain täytäntöönpanosta. Lainsäädännön keskusviranomainen, päivittäisestä täytäntöönpanosta vastaavat paikalliset kaupankäynnin standardeja käsittelevät valvontavirastot, joita on Yhdistyneessä kuningaskunnassa 202. Elintarvikkeita ja kaupankäynnin standardeja käsittelevien paikallisviranomaisten koordinointielin (LACOTS) antaa täytäntöönpanoon liittyviä neuvoja paikallisviranomaisille ja neuvoo oikeudellisissa seikoissa. of Trade – DTI) Industry and Itävaltaan, Espanjaan * Seitsemään maahan on perustettu kuluttajien turvallisuutta käsittelevä komitea tai vastaava komitea), Suomeen (teknistä elin: (tuoteturvallisuusasiain Alankomaihin neuvottelukunta), (tuoteturvallisuuslakia käsittelevä neuvoa-antava komitea) ja Portugaliin. turvallisuutta käsittelevä Ranskaan, Belgiaan, 25