title: Gemensam ståndpunkt (EG) nr 24/2000 av den 30 mars 2000, antagen av rådet i enlighet med det i artikel 251 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen angivna förfarandet, inför antagandet av Europaparlamentets och rådets rekommendation om införande av minimikriterier för miljötillsyn i medlemsstaterna

eurovoc_concepts:
application of EU law
environmental law
environmental monitoring
industrial building
pollution

text: 16. 5. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 137/1 I (Meddelanden) RÅDET GEMENSAM STÅNDPUNKT (EG) nr 24/2000 antagen av rådet den 30 mars 2000 inför antagandet av Europaparlamentets och rådets rekommendation 2000/. /EG av den. om införande av minimikriterier för miljötillsyn i medlemsstaterna (2000/C 137/01) EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET UTFA¨ RDAR DENNA RE- KOMMENDATION (2) med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 175. 1 i detta, med beaktande av kommissionens förslag, med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs ytt- rande (1), med beaktande av Regionkommitténs yttrande (2), i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget (3), och av följande skäl: (1) I resolutionen från rådet och företrädarna för medlemssta- ternas regeringar, församlade i rådet, av den 1 februari 1993 om Europeiska gemenskapens program för politik och åtgärder för miljön och en hållbar utveckling (4) och i Europaparlamentets och rådets beslut om en översyn av detta program (5) betonades vikten av delat ansvar vid genomförandet av gemenskapens miljölagstiftning. (1) EGT C 169, 16. 6. 1999, s. 12. (2) EGT C 374, 23. 12. 1999, s. 48. (3) Europaparlamentets yttrande av den 16 september 1999 (EGT C 54, 25. 2. 2000, s. 92), rådets gemensamma ståndpunkt av den 30 mars 2000 och Europaparlamentets beslut av den (ännu ej publicerat i EGT). (4) EGT C 138, 17. 5. 1993, s. 1. (5) EGT L 275, 10. 10. 1998, s. 1. I kommissionens meddelande av den 5 november 1996 till Europeiska unionens råd och Europaparlamentet om genomförande av gemenskapens miljölaglagstiftning, föreslås att riktlinjer skall särskilt punkt 29 i detta, införas på gemenskapsnivå för att bistå medlemsstaterna i genomförandet av deras tillsyn och på så sätt minska de stora skillnader som för närvarande råder mellan medlemsstaternas tillsyn. (3) Genom sin resolution av den 7 oktober 1997 om utarbe- tandet, genomförandet och upprätthållandet av gemen- skapens miljölagstiftning (6), uppmanade rådet kommis- sionen att i synnerhet på grundval av arbetet inom Europeiska unionens nätverk för genomförande och upprätthållande av miljölagstiftning, Impel, lägga fram ett förslag, för fortsatt behandling i rådet, till minimikriterier och/eller riktlinjer för den tillsyn som bedrivs på med- lemsstatsnivå och till hur den praktiska tillämpningen av dessa kriterier eller riktlinjer skulle kunna övervakas av medlemsstaterna för att säkerställa enhetlig praktisk tillämpning och efterlevnad av miljölagstiftningen. Kom- missionen har i sitt förslag beaktat det dokument som Impel lade fram i november 1997 om minimikriterier för tillsyn. (4) I sin resolution av den 14 maj 1997 om kommissionens meddelande efterlyste Europaparlamentet gemenskaps- lagstiftning om miljötillsyn. Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén avgav positiva yttran- den om kommissionens meddelande samt betonade vikten av miljötillsyn. (6) EGT C 321, 22. 10. 1997, s. 1. C 137/2 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 16. 5. 2000 (5) Olika system och metoder för tillsyn finns redan i medlemsstaterna och bör inte ersättas av något tillsyns- system på gemenskapsnivå, vilket beaktades i rådets resolution av den 7 oktober 1997, och medlemsstaterna kommer att fortsätta att ansvara för miljötillsyn. (13) Uppgifter och dokumentation som tillhandahålls av in- dustriella operatörer som är registrerade inom ramen för gemenskapens miljöstyrnings- och miljörevisionsordning kan bli en värdefull informationskälla i samband med miljötillsyn. (6) Tillsynssystemen och det faktum att miljötillsyn faktiskt utövas motverkar överträdelser av miljölagstiftningen, eftersom myndigheterna får möjlighet att upptäcka över- trädelser och säkerställa att miljölagstiftningen efterlevs genom sanktioner och andra åtgärder. Tillsyn är således en ofrånkomlig länk i lagstiftningskedjan och ett effektivt instrument för att bidra till att gemenskapens miljölag- stiftning genomförs och efterlevs på ett mer enhetligt sätt i hela gemenskapen samt för att undvika en snedvridning av konkurrensen. (7) Det finns för närvarande stora skillnader i medlemsstater- nas tillsynssystem och tillsynsmetoder. Dessa skillnader gäller inte bara möjligheterna att utöva tillsyn utan även tillsynens omfattning och innehåll och till och med dess existens i vissa medlemsstater. Denna situation kan inte anses tillfredsställande med tanke på att målet är att gemenskapens miljölagstiftning genomförs, praktiskt till- lämpas och efterlevs på ett mer effektivt och enhetligt sätt. (14) För att slutsatser skall kunna dras från inspektionerna på plats skall rapporter sammanställas regelbundet. (15) Rapportering om tillsynen och allmänhetens tillgång till information som har samband med denna är viktiga medel för att se till att medborgare, icke-statliga organisa- tioner och andra berörda parter genom insyn deltar i arbetet med att genomföra gemenskapens miljölagstift- ning. Tillgången till denna information bör överensstäm- ma med bestämmelserna i rådets direktiv 90/313/EEG av den 7 juni 1990 om rätt att ta del av miljöinformation (1). (16) Medlemsstaterna bör hjälpa varandra att administrera arbetet med denna rekommendation. Om medlemsstater- na i samarbete med Impel inrättar ett frivilligt rapporte- rings- och rådgivningssystem avseende tillsynsmyndighe- ter och tillsynsförfaranden skulle detta bidra till att främja bästa praxis i hela gemenskapen. (8) Det är därför nödvändigt i detta skede att införa riktlinjer i form av gemensamma minimikriterier som en gemen- sam bas för hur miljötillsyn skall utövas i medlemssta- terna. (17) Medlemsstaterna bör rapportera till kommissionen och rådet om sina erfarenheter av hur denna rekommendation fungerar och kommissionen kommer regelbundet att informera Europaparlamentet. (9) Enligt gemenskapens miljölagstiftning skall det i med- lemsstaterna finnas bestämmelser som ställer krav beträff- ande vissa utsläpp och verksamheter. Minimikriterier för att organisera och utöva tillsyn bör uppfyllas i medlemsstaterna, till en början vad gäller alla industrian- läggningar och andra företag och inrättningar vars utsläpp till luft och/eller vatten och/eller bortskaffande av avfall eller återvinningsverksamheter är föremål för tillstånds- givning enligt gemenskapslagstiftningen. (10) Tillsynen bör ske med iakttagande av tillstånds- och tillsynsmyndigheternas ansvarsfördelning i medlemssta- terna. (11) För att detta tillsynssystem skall fungera effektivt bör medlemsstaterna säkerställa att deras miljötillsyn planeras i förväg. (18) Kommissionen bör kontrollera hur denna rekommenda- tion fungerar och verkar samt rapportera om detta till Europaparlamentet och rådet så snart som möjligt efter det att den mottagit medlemsstaternas rapporter. (19) Ytterligare arbete från Impels och medlemsstaternas sida i samarbete med kommissionen bör uppmuntras när det gäller bästa praxis i fråga om miljöinspektorernas kvalifikationer och utbildning. (20) I enlighet med subsidiaritets- och proportionalitetsprinci- perna i artikel 5 i fördraget och med hänsyn till skillnader- na i medlemsstaternas tillsynssystem och tillsynsmetoder kan målet med den föreslagna åtgärden bäst uppnås genom vägledning på gemenskapsnivå. (12) Inspektion på plats är en viktig del av miljötillsynen. (1) EGT L 158, 23. 6. 1990, s. 56. 16. 5. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 137/3 (21) Mot bakgrund av de erfarenheter som görs vid arbetet med denna rekommendation och med beaktande av det ytterligare arbete som Impel kommer att utföra, liksom av resultaten av de eventuella frivilliga system som föreskrivs i denna rekommendation bör kommissionen överväga att vidareutveckla minimikriterierna när det gäller deras omfattning och innehåll och att lägga fram ytterligare förslag som, i tillämpliga fall, kan inbegripa ett förslag till direktiv. HA¨ RIGENOM REKOMMENDERAS. I Syfte Miljötillsyn bör utövas i medlemsstaterna i enlighet med minimikriterier för hur sådan tillsyn skall organiseras, utövas och följas upp samt för hur resultaten skall offentliggöras och därigenom förbättra efterlevnaden av gemenskapens miljölag- stiftning och bidra till att genomförandet och säkerställandet av efterlevnaden av denna lagstiftning blir enhetligare i samtliga medlemsstater. II Räckvidd och definitioner 1. a) Denna rekommendation skall omfatta miljötillsyn av samtliga industrianläggningar och andra företag och inrättningar vars utsläpp till luften och/eller vattnet och/eller avfallshantering eller avfallsåtervinning regle- ras genom tillståndsgivning enligt gemenskapslagstift- ningen, utan att detta påverkar tillämpningen av specifika tillsynsbestämmelser i befintlig gemenskaps- lagstiftning. b) I denna rekommendation är alla anläggningar och andra företag och inrättningar som nämns i 1 a ovan reglerade anläggningar. I denna rekommendation avses med miljötillsyn en verk- 2. samhet som i tillämpliga fall omfattar följande uppgifter: a) Kontrollera och verka för de reglerade anläggningarnas efterlevnad av de relevanta miljökrav som anges i gemen- skapslagstiftningen, såsom denna genomförs i nationell lagstiftning eller tillämpas i den nationella rättsordningen (i det följande benämnda krav i gemenskapslagstiftningen). b) O¨ vervaka vilken inverkan de reglerade anläggningarna har på miljön i syfte att fastställa om ytterligare tillsyn eller förfaranden för att säkerställa efterlevnaden krävs (inbegri- pet utfärdande, ändring eller återkallande av tillstånd) för att säkerställa att kraven i gemenskapslagstiftningen följs. c) Utföra de arbetsuppgifter som krävs för att uppfylla ovannämnda mål, inbegripet — inspektion på plats, — övervakning av hur miljökvalitetsnormerna uppnås, — beaktande av rapporter och yttranden från miljörevi- sioner, — beaktande och kontroll av intern övervakning som utförts av en operatör vid reglerade anläggningar eller på dennes vägnar, — bedömning av den verksamhet som bedrivs vid den reglerade anläggningen, — kontroll av lokalerna och den relevanta utrustningen (inbegripet att utrustningen underhålls på ett adekvat sätt) samt av att miljöförvaltningen vid anläggningen är adekvat, — kontroll av relevanta register som förs av operatören vid reglerade anläggningar. 3. Miljötillsyn, inbegripet inspektion på plats, kan bestå av a) b) rutinmässig tillsyn, dvs. tillsyn som är en del av ett planerat tillsynsprogram, eller icke-rutinmässig tillsyn, dvs. tillsyn efter ett klagomål, i samband med att ett tillstånd utfärdas, förnyas eller ändras, eller vid utredningar av olyckor, tillbud och överträdelser. 4. a) Miljötillsyn får utövas av en offentlig myndighet på nationell, regional eller lokal nivå som har inrättats eller utsetts av medlemsstaten och som är ansvarig för de frågor som omfattas av den här rekommendationen. b) De myndigheter som avses i 4 a får, i enlighet med sin nationella lagstiftning, till en annan juridisk person oavsett om denne omfattas av offentligrättslig eller privaträttslig lagstiftning delegera de uppgifter som anges i den här rekommendationen, dock under förut- sättning att denna juridiska person inte har något personligt intresse av resultaten från denna tillsyn. c) De myndigheter som avses i a och b ovan definieras som tillsynsmyndigheter. 5. I denna rekommendation avses med operatör vid en reglerad anläggning en fysisk eller juridisk person som driver eller kontrollerar den reglerade anläggningen, eller, när detta är tillåtet enligt den nationella lagstiftningen, till vilken har delegerats avgörande ekonomiska befogenheter vad gäller anläggningens tekniska funktion. C 137/4 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 16. 5. 2000 III d) Uppgifter om och från eventuell tidigare tillsyn. Organisering och utövande av miljötillsyn 4. Miljötillsynsplanerna bör 1. Medlemsstaterna bör se till att miljötillsynen syftar till att uppnå en hög grad av miljöskydd, och de bör därför vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att miljötillsyn av reglerade anläggningar organiseras och utövas i enlighet med punkterna IV–VIII i denna rekommendation. 2. Medlemsstaterna bör hjälpa varandra i administrativt hänseende med att genomföra riktlinjerna i denna rekommen- dation genom att utbyta relevant information och, i tillämpliga fall, även tillsynstjänstemän. För att kunna främja bästa praxis i hela gemenskapen, 3. får medlemsstaterna, i samarbete med Impel, överväga att upprätta ett frivilligt system enligt vilken medlemsstaterna rapporterar och ger råd om tillsynsorgan och tillsynsförfaran- den i medlemsstaterna, med vederbörlig hänsyn till de olika system och sammanhang inom vilka de agerar, och rapportera till berörda medlemsstater om resultaten. IV Miljötillsynsplaner 1. Medlemsstaterna bör se till att miljötillsynen planeras i förväg genom att alltid ha en eller flera miljötillsynsplaner som omfattar medlemsstatens hela territorium och de reglerade anläggningar som finns där. En sådan plan eller sådana planer bör göras tillgängliga för allmänheten i enlighet med direktiv 90/313/EEG. Denna plan eller dessa planer kan utarbetas på nationell, 2. regional eller lokal nivå. Medlemsstaterna bör dock se till att planen eller planerna är tillämpliga för alla typer av miljötillsyn av reglerade anläggningar inom deras territorium, liksom att de myndigheter som avses i punkt II. 4 har utsetts för att utöva denna tillsyn. 3. Miljötillsynsplaner bör upprättas med utgångspunkt i följande: a) De krav i gemenskapslagstiftningen som skall uppfyllas. b) Ett register över de reglerade anläggningar som planen omfattar. c) En allmän bedömning av de viktigaste miljöproblemen inom det område som planen omfattar, och en allmän uppskattning av i vilken utsträckning de reglerade anlägg- ningarna uppfyller kraven i gemenskapslagstiftningen. a) vara anpassade efter berörda myndigheters tillsynsuppgif- ter och ta hänsyn till de reglerade anläggningar som berörs samt de risker och miljöpåverkan som följer av utsläpp från dessa anläggningar, b) 5. a) ta hänsyn till relevant tillgänglig information om enskilda anläggningar eller typer av reglerade anläggningar, t. ex. rapporter som operatörer vid reglerade anläggningar har sänt in till myndigheterna, uppgifter från intern övervak- ning, information från miljörevisioner och yttranden om miljön, särskilt sådana som utarbetats vid reglerade anlägg- ningar som är registrerade enligt gemenskapens miljöstyr- nings- och miljörevisionsordning (EMAS), resultat från tidigare tillsyn och rapporter från övervakning av miljökva- liteten. Varje miljötillsynsplan skall åtminstone innehålla en definition av det geografiska område som planen omfattar, vilket kan vara hela medlemsstatens territorium eller delar därav, b) gälla för en begränsad period, till exempel ett år, c) innehålla särskilda bestämmelser om hur planen skall uppdateras, d) ange vilka enskilda anläggningar eller typer av reglerade anläggningar planen omfattar, e) fastställa programmen för rutinmässig tillsyn med beaktan- de av miljöriskerna; i dessa program bör även, i tillämpliga fall, anges hur ofta inspektion på plats skall förekomma för olika typer av reglerade anläggningar eller vissa angivna reglerade anläggningar, f) upprätta och beskriva förfarandet för icke-rutinmässig tillsyn, som genomförs med anledning av bland annat klagomål, olyckor, för tillståndsgivning, tillbud eller överträdelser samt g) sörja för samordning mellan de olika tillsynsmyndigheter- na, när så är lämpligt. V Inspektion på plats 1. Medlemsstaterna bör se till att följande kriterier tillämpas vid samtliga inspektioner på plats: a) En lämplig kontroll skall göras av efterlevnaden av de krav i gemenskapslagstiftningen som är relevanta för den aktuella tillsynen. 16. 5. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 137/5 b) Om inspektion på plats skall genomföras av mer än en miljötillsynsmyndighet skall dessa utbyta information om sin respektive verksamhet och i så stor utsträckning som möjligt samordna inspektionerna på plats och annan miljötillsyn. c) Det skall upprättas rapporter från inspektionerna på plats i enlighet med punkt VI, och dessa skall vid behov utbytas mellan behöriga nationella, regionala eller lokala tillsynsmyndigheter eller andra myndigheter som säkerstäl- ler efterlevnaden. d) Inspektörer och andra tjänstemän som har befogenhet att göra inspektioner på plats skall ha laglig rätt att besöka anläggningen och få tillgång till information för att kunna utöva miljötillsyn. 2. Medlemsstaterna bör se till att tillsynsmyndigheterna regelbundet gör inspektioner på plats som en del av den rutinmässiga tillsynen och att följande ytterligare kriterier tillämpas för sådana inspektioner: a) Alla former av relevant miljöpåverkan skall undersökas i enlighet med tillämpliga krav i gemenskapslagstiftningen, programmen för miljötillsyn och tillsynsmyndigheternas organisationsföreskrifter. b) Sådana inspektioner på plats bör syfta till att främja och öka operatörernas kunskaper om och förståelse för tillämpliga krav i gemenskapslagstiftningen, miljörisker och vilken påverkan på miljön deras verksamhet kan ha. c) De risker för och den påverkan av miljön som den reglerade anläggningen kan ha skall beaktas för att det skall kunna bedömas hur effektiva kraven är för de gällande tillstånden, och huruvida förbättringar eller andra ändringar av dessa krav är nödvändiga. 3. Medlemsstaterna bör även se till att icke-rutinmässig inspektion på plats genomförs under följande omständigheter: a) När behöriga tillsynsmyndigheter undersöker allvarliga klagomål som rör miljön, och så snart som möjligt efter det att sådana klagomål har mottagits av myndigheterna. b) Vid utredningar av allvarliga miljöolyckor, tillbud eller överträdelser, och så snart som möjligt efter det att de behöriga tillsynsmyndigheterna har fått kännedom om dessa händelser. d) I tillämpliga fall innan ett tillstånd utfärdas på nytt, förnyas eller ändras. VI Rapporter och slutsatser efter inspektioner på plats 1. Medlemsstaterna bör se till att tillsynsmyndigheterna efter varje inspektion på plats sammanställer en rapport som innehåller en redogörelse för i vilken utsträckning den reglerade anläggningen uppfyller kraven i gemenskapslagstift- ningen, en utvärdering därav samt en slutsats om huruvida eventuella ytterligare åtgärder skall följa, t. ex. förfaranden för att säkerställa efterlevnaden, inbegripet påföljder, beslut om nya eller ändrade tillstånd eller uppföljande tillsyn, inbegripet ytterligare inspektioner på plats. Rapporterna bör slutredigeras så snart som möjligt. 2. Medlemsstaterna bör se till att dessa rapporter föreligger i skriftlig form och i lätt tillgängliga databaser. De fullständiga rapporterna, eller när detta inte är praktiskt genomförbart, sammanfattningen av rapporterna, kommer att vidarebeford- ras till operatören vid den berörda reglerade anläggningen och finnas tillgängliga för allmänheten enligt direktiv 90/313/EEG. VII Utredningar av allvarliga olyckor, tillbud och över- trädelser Medlemsstaterna bör se till att den behöriga tillsynsmyndighe- ten utreder allvarliga olyckor, tillbud och överträdelser av gemenskapslagstiftningen, oavsett om myndigheten får känne- dom om händelsen genom klagomål eller på annat sätt, för att a) klarlägga orsakerna till händelsen, dess miljöpåverkan och i tillämpliga fall ansvar och eventuellt skadeståndsansvar i samband med händelsen och dess konsekvenser, samt vidarebefordra slutsatserna till den myndighet som ansvara för efterlevnaden, om denna är en annan än tillsynsmyndig- heten, b) mildra och, om så är möjligt, avhjälpa händelsens miljöpå- verkan genom att fastställa vilka åtgärder som operatören respektive myndigheterna lämpligen bör vidta, c) När så är lämpligt, som del i beslutet om huruvida och på vilka villkor ett första tillstånd skall utfärdas för en process eller verksamhet vid en reglerad anläggning eller den föreslagna platsen för en sådan anläggning, eller för att se till att kraven för tillstånd efterlevs när tillstånd har utfärdats och innan verksamheten inleds. c) bestämma vilka åtgärder som skall vidtas för att förhindra ytterligare olyckor, tillbud och överträdelser, d) i tillämpliga fall, göra det möjligt att gå vidare med åtgärder för att säkerställa efterlevnaden eller med påföljder, och C 137/6 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 16. 5. 2000 e) se till att operatören företar en lämplig uppföljning. IX VIII Rapportering om allmän miljötillsyn 1. Medlemsstaterna bör rapportera till kommissionen om sina erfarenheter av arbetet med denna rekommendation tre år efter det att rekommendationen offentliggörs i Europeiska i den gemenskapernas officiella tidning och därvid använda, utsträckning det är möjligt, all information som är tillgänglig från regionala och lokala tillsynsmyndigheter. Rapporterna bör göras tillgängliga för allmänheten och 2. bör i synnerhet innehålla följande: a) Uppgifter om den personal och de andra resurser som tillsynsmyndigheterna förfogar över. b) Detaljerade uppgifter om tillsynsmyndighetens roll och verksamhet vid utarbetande och genomförande av relevan- ta tillsynsplaner. c) En översikt över den miljötillsyn som har utövats, inbegri- pet antalet gjorda inspektioner på plats, och över den andel reglerade anläggningar som har inspekterats (indelade efter typ) samt en uppskattning av hur lång tid det kommer att ta innan samtliga reglerade anläggningar av den typen har inspekterats. d) Uppgift om i vilken utsträckning den reglerade anläggning- en uppfyller kraven i gemenskapslagstiftningen, enligt tidigare tillsynsverksamhet och annan information som den behöriga myndigheten eventuellt förfogar över. e) En sammanställning av de åtgärder, inklusive antal, som vidtagits som resultat av allvarliga klagomål, olyckor, tillbud och överträdelser. O¨ versyn och utveckling av rekommendationen 1. Kommissionen bör se över hur denna rekommendation fungerar och verkar så snart som möjligt efter det att de rapporter från medlemsstaterna som avses i punkt VIII har mottagits i syfte att ytterligare förbättra räckvidden av mini- mikriterierna mot bakgrund av de erfarenheter som gjorts vid tillämpningen av kriterierna och med hänsyn till andra synpunkter från berörda parter, inbegripet Impel. 2. Impel uppmanas att snarast möjligt i samarbete med kommissionen och andra berörda parter upprätta ett arbetsdo- kument om bästa praxis när det gäller kvalifikationer för miljöinspektörer med behörighet att utföra tillsyn för tillsyns- myndigheternas räkning eller under deras överinseende. 3. Medlemsstaterna bör, snarast möjligt, i samarbete med Impel, kommissionen och andra berörda parter, utveckla bästa praxis för utbildningsprogram för att tillgodose efterfrågan på kvalificerade miljöinspektörer. X Genomförande Medlemsstaterna bör underrätta kommissionen om genomfö- randet av denna rekommendation med uppgifter om befintliga eller planerade miljötillsynsmekanismer senast tolv månader efter dagen för dess offentliggörande i Europeiska gemenskaper- nas officiella tidning. Utfärdad i. På Europaparlamentets vägnar På rådets vägnar f) En utvärdering av huruvida tillsynsplanerna för tillsyns- myndighetens del har varit framgångsrika eller ej, och eventuella rekommendationer till framtida planer. … Ordförande … Ordförande 16. 5. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 137/7 RÅDETS MOTIVERING I. INLEDNING 1. Den 17 december 1998 lade kommissionen för rådets fram ett förslag till rådets rekommendation om införande av minimikriterier för miljötillsyn i medlemsstaterna (rättslig grund: artikel 175. 1 i fördraget, f. d. artikel 130s. 1). 2. Europaparlamentet avgav sitt yttrande vid första behandlingen den 16 september 1999. Ekonomiska och sociala kommittén avgav sitt yttrande den 28 april 1999. Regionkommittén avgav sitt yttrande den 16 september 1999. 3. Den 6 december 1999 lade kommissionen fram ett ändrat förslag för rådet. 4. Den 30 mars 2000 antog rådet en gemensam ståndpunkt i enlighet med artikel 251 i fördraget. II. SYFTE Som svar på en begäran i ärendet från rådet i dess resolution av den 7 oktober 1997 har kommissionen lagt fram det ovan nämnda förslaget till rekommendation. Förslaget går ut på att man skall utarbeta riktlinjer för införande av minimikriterier vilka skall tillämpas i de olika faserna av den miljötillsyn som utövas i medlemsstaterna och kommer att bidra till att stärka överensstämmelsen med gemenskapens miljölagstiftning och förbättra införandet och tillämpningen av denna i samtliga medlemsstater. III. ANALYS AV DEN GEMENSAMMA STÅNDPUNKTEN Allmänna kommentarer Kommissionen har under förutsättning att förslaget alltjämt har formen av en rekommendation i sak godtagit fem av de femton ändringsförslag som Europaparlamentet antagit. Genom den gemensamma ståndpunkt som rådet antagit, i vilken rådet ställer sig bakom kommissionens lösning med en rekommendation om att i det nuvarande skedet införa minimikriterier för miljötillsynen i införs i princip helt eller delvis ett stort antal av de ändringsförslag från medlemsstaterna, Europaparlamentet som kommissionen godtagit i sitt ändrade förslag. De av Europaparlamentets ändringsförslag som kommissionen inte bibehållit anges i samband med de särskilda kommentarer som lämnats till olika delar av den gemensamma ståndpunkten. Särskilda kommentarer De viktigaste ändringar som införts i texten och godkänts av rådet anges ingående nedan. C 137/8 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 16. 5. 2000 Ingressen Rådet har ändrat ingressen för att anpassa den till innehållet i den gemensamma ståndpunkten. För att uppnå större tydlighet och konsekvens har således några av de befintliga skälen ändrats – nämligen skäl 8 (de minimikriterier som i detta skede är nödvändiga), skäl 9 (om räckvidden, enligt klarläggande under punkt II) och skäl 16 (om frivilliga system, enligt punkt III) – och följande nya skäl har lagts till: — Skäl 5: Erkännande av att det i medlemsstaterna redan finns olika system och metoder för tillsyn i enlighet med rådets resolution av den 7 oktober 1997 samt framhållande av att ansvaret för uppgifter som rör miljötillsyn även i fortsättningen kommer att åvila medlemsstaterna. — Skäl 10: Uppdelningen av ansvaret mellan tillstånds- och tillsynsmyndigheterna bör beaktas vid tillsynsbesöken. — Skäl 17: Krav på att medlemsstaterna skall rapportera till kommissionen och rådet om sina erfarenheter vid tillämpningen av rekommendationen och påföljande anmodan til kommissionen att regelbundet informera Europaparlamentet. — Skäl 19: Ytterligare arbete från Impels och medlemsstaternas sida i samarbete med kommissionen i fråga om miljöinspektorernas kvalifikationer och utbildning. — Skäl 21: Mot bakgrund av de erfarenheter som medlemsstaterna gör vid tillämpningen av denna rekommendation och med beaktande av det ytterligare arbete som Impel kommer att utföra, liksom mot bakgrund av resultaten av de frivilliga system som inrättas enligt rekommendationen kommer kommissionen att överväga att vidareutveckla minimikriterierna när det gäller deras omfattning och innehåll och att lägga fram ytterligare förslag som, ifall det är lämpligt, kan inbegripa ett förslag till direktiv. Rådet har inte tagit med det nya skäl som rör Europeiska miljöbyrån, vilket Europaparlamentet föreslagit och kommissionen i sitt ändrade förslag godtagit, eftersom miljöbyrån inte tilldelats någon uppgift på det aktuella området genom den gemensamma ståndpunkten. Punkt I (Syfte) Syftet med den föreslagna rekommendationen är att ange de minimikriterier som medlemsstaterna skall använda när de lägger upp, genomför och följer upp miljötillsynen samt offentliggör resultaten av denna för att därmed efterlevnaden av gemenskapens miljölagstiftning i samtliga medlemsstater skall förbättras samt för att bidra till att genomförandet och tillämpningen av denna lagstiftning skall bli mer enhetlig. Uppläggningen och skrivningen är i allt väsentligt oförändrade (endast smärre redaktionella ändringar har gjorts av rådet i syfte att förbättra tydligheten). Punkt II (Definitioner) Rådet har förtydligat rekommendationens räckvidd och begränsat den (punkt 1 a) när det gäller vilken typ av anläggningar som minimikriterierna är tillämpliga på. Den omfattar nu alla industrianläggningar och andra företag och verksamheter vars utsläpp i luften och/eller vattnet och/eller avfallshantering eller avfallsåtervinning regleras genom tillståndsgivning enligt gemenskapslagstiftningen (”reglerade anläggningar”) utan att detta inverkar på specifika tillsynsbestämmelser i befintlig gemenskapsrätt. Rådet har inte tagit med kärnkraftsanläggningar, vilka ursprungligen omfattades av kommissionens förslag, i den gemensamma ståndpunkt eftersom de anläggningar som lyder under Euratomfördraget omfattas av separat och specifik lagstiftning och denna vid behov bör vidareutvecklas och ändras inom den ramen. 16. 5. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 137/9 Denna punkt har omarbetats på annat sätt för att uppnå större tydlighet, till exempel genom klargörande av vad som avses med ”krav i gemenskapslagstiftningen”(punkt 2 a), uppföljning grundad på resultat av övervakning av de ”reglerade anläggningarnas” inverkan på miljön (punkt 2 b) samt klargörande av vilka arbetsuppgifter som skall omfattas av miljötillsynen (punkt 2 c). Punkt III (Organisering och utövande av miljötillsyn) Den viktigaste ändring som rådet har infört är tillägg av en punkt 3 som syftar till att främja bästa praxis på detta område i hela gemenskapen, varigenom medlemsstaterna, i samarbete med Impel (Europeiska unionens nätverk för genomförande och upprätthållande av miljölagstiftning) skall kunna överväga att upprätta frivilliga ordningar, enligt vilka medlemsstaterna rapporterar och ger råd om tillsynsorgan och tillsynsförfaranden i medlemsstaterna, med vederbörlig hänsyn till de olika system och sammanhang inom vilka de agerar, och rapporterar till berörda medlemsstater om resultaten. Rådet tog inte med Europaparlamentets ändringsförslag om att lägga till en punkt som handlade om förhindrande av olaglig miljöpraxis över gränserna genom samordning av tillsynen medlemsstaterna emellan, eftersom detta varken var lämpligt eller helt tydligt i detta sammanhang, medan aspekterna när det gäller samordning bland tillsynsorganen lades till i den följande punkt IV (se ny punkt 5 g nedan). Punkt IV (Miljötillsynsplaner) Rådet har infört några ändringar för att göra texten tydligare och bättre, framför allt när det gäller följande: Punkt 3 d: Beaktande av uppgifter om och från tidigare tillsynsverksamhet, om de finns tillgängliga. Punkt 4 b: Beaktande av rapporter från reglerade anläggningar som är registrerade enligt gemenskapens miljöstyrnings- och miljörevisionsordning (EMAS). Punkt 5 e: Beaktande av miljöriskerna i programmen för rutintillsyn. En ny punkt 5 g: Säkerställande av samordning mellan olika tillsynsmyndigheter, när så är lämpligt. Punkt V (Inspektioner på plats) De viktigaste ändringarna, som framför allt rör utformningen, syftar till att göra texten i rekommendationen tydligare och att underlätta dess genomförande. De rör följande: Punkt 1 a: Lämplig kontroll av efterlevnaden av krav i EG-lagstiftningen. Punkt 2 a: Ytterligare kriterier för rutininspektioner på plats (granskning av alla former av relevant miljöpåverkan). Punkt 3 c: Omständigheter för genomförande av icke rutinmässiga inspektioner på plats (vid behov för att vara till hjälp när ett första tillstånd skall utfärdas eller för att säkerställa att kraven för tillstånd efterlevs). C 137/10 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 16. 5. 2000 Punkt VI (Rapporter och slutsatser efter inspektioner på plats) Den viktigaste ändring som rådet har infört när det gäller krav på rapportering rör punkt 2 där enligt den gemensamma ståndpunkten de fullständiga rapporterna, och om detta inte är möjligt slutsatserna i sådana rapporter, skall vidarebefordras till verksamhetsutövaren vid den berörda reglerade anläggningen och finnas tillgängliga för allmänheten enligt direktiv 90/313/EEG. Rådet har följt ett pragmatiskt tillvägagångssätt för att undvika ett omständligt förfarande varigenom den fullständiga rapporten i varje fall vidarebefordras till den berörda utövaren samtidigt som det emellertid säkerställs att dessa rapporter även finns tillgängliga för allmänheten i enlighet med gällande gemenskapslagstiftning på detta område. När det gäller tidsfristen för utarbetande av rapporterna har rådet visserligen inte godtagit den exakta tidsfrist som Europaparlamentet anger (två månader) men ändå tagit hänsyn till andan i detta ändringsförslag genom att i den gemensamma ståndpunkten lägga till att rapporterna bör slutredigeras så snart som möjligt (punkt 1). Punkt VII (Utredningar av allvarliga olyckor, tillbud och överträdelser) Rådet har stramat upp texten genom att i slutet av punkt 1 (punkt 1 e) inlemma bestämmelsen om att verksamhetsutövaren skall företa en lämplig uppföljning (punkt 2 i kommissionens förslag). Punkt VIII (Rapportering om allmän miljötillsyn) Rådet har omformulerat en del av texten för att skapa större tydlighet och bättre enhetlighet med de övriga punkterna i rekommendationen med hänsyn till den tidsfrist inom vilken medlemsstaterna skall rapportera om sina erfarenheter av genomförandet av rekommendationen och till rapporternas innehåll som har stramats upp i den gemensamma ståndpunkten. Punkt IX (O¨ versyn och utveckling av rekommendationen) Denna punkt som har fått ett nytt namn i den gemensamma ståndpunkt har rådet utvidgat genom att i princip godta Europaparlamentets ändringsförslag vilka nu har inlemmats i de nya punkterna 2 och 3 och handlar om miljöinspektörernas kvalifikationer (Impel uppmanas att i samarbete med kommissio- nen och andra berörda parter upprätta ett arbetsdokument på detta området) och om utbildningsprog- ram (varvid medlemsstaterna i samarbete med kommissionen och Impel bör utveckla bästa praxis). Rådet har inte ansett det lämpligt att nämna Europeiska miljöbyråns roll i detta sammanhang, vilket Europaparlamentet hade föreslagit och kommissionen godtagit i sitt ändrade förslag. Punkt X (Genomförande) Texten har ändrats i den gemensamma ståndpunkten för att överensstämma med standardformule- ringen. Kommissionen har godkänt rådets ändringar


title: Europaparlamentets resolution om el från förnybara energikällor och den inre marknaden för el (SEK(1999) 470 - C5-0342/1999 - 2000/2002(COS))

eurovoc_concepts:
domestic market
electrical energy
energy production
renewable energy


title: Regulamento (CE) n.° 665/2000 da Comissão, de 30 de Março de 2000, que altera os direitos de importação no sector dos cereais

eurovoc_concepts:
CCT duties
barley
cereals
import
maize
sorghum

formats: html pdf print

text: 31. 3. 2000 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias L 80/23 REGULAMENTO (CE) N. o 665/2000 DA COMISSÃO de 30 de Março de 2000 que altera os direitos de importação no sector dos cereais A COMISSÃO DAS COMUNIDADES EUROPEIAS, (2) Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Europeia, Tendo em conta o Regulamento (CEE) n. o 1766/92 do Conselho, de 30 de Junho de 1992, que estabelece a organi- zação comum de mercado no sector dos cereais (1), com a última redacção que lhe foi dada pelo Regulamento (CE) n. o 1253/1999 (2), Tendo em conta o Regulamento (CE) n. o 1249/96 da Comissão, de 28 de Junho de 1996, que estabelece as normas de execução do Regulamento (CEE) n. o 1766/92 do Conselho no que respeita aos direitos de importação no sector dos cereais (3), com a última redacção que lhe foi dada pelo Regulamento (CE) n. o 2519/98 (4), e, nomeadamente, o n. o 1 do seu artigo 2. o, Considerando o seguinte: (1) Os direitos de importação no sector dos cereais foram fixados pelo Regulamento (CE) n. o 566/2000 da Comissão (5), com a última redacção que lhe foi dada pelo Regulamento (CE) n. o 603/2000 (6). O n. o 1, do artigo 2. o do Regulamento (CE) n. o 1249/96 prevê que quando, no decurso do período da sua apli- cação, a média dos direitos de importação calculada se afastar em 5 EUR/t do direito fixado, se efectuará o ajustamento correspondente. Ocorreu o referido desvio. Em consequência, é necessário ajustar os direitos de importação fixados no Regulamento (CE) n. o 566/2000, ADOPTOU O PRESENTE REGULAMENTO: Artigo 1. o Os anexos I e II do Regulamento (CE) n. o 566/2000 são substituídos pelos anexos I e II do presente regulamento. Artigo 2. o O presente regulamento entra em vigor em 31 de Março de 2000. O presente regulamento é obrigatório em todos os seus elementos e directamente aplicável em todos os Estados-Membros. Feito em Bruxelas, em 30 de Março de 2000. Pela Comissão Franz FISCHLER Membro da Comissão (1) JO L 181 de 1. 7. 1992, p. 21. (2) JO L 160 de 26. 6. 1999, p. 18. (3) JO L 161 de 29. 6. 1996, p. 125. (4) JO L 315 de 25. 11. 1998, p. 7. (5) JO L 68 de 16. 3. 2000, p. 59. (6) JO L 72 de 21. 3. 2000, p. 8. L 80/24 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias 31. 3. 2000 Direitos de importação dos produtos referidos no n. o 2 do artigo 10. o do Regulamento (CEE) n. o 1766/92 ANEXO I Código NC Designação da mercadoria 1001 10 00 Trigo duro de alta qualidade de qualidade média (1) 1001 90 91 Trigo mole, para sementeira 1001 90 99 Trigo mole de alta qualidade, com exclusão do trigo mole para sementeira (3) de qualidade média de qualidade baixa 1002 00 00 Centeio 1003 00 10 Cevada, para sementeira 1003 00 90 Cevada, com exclusão de cevada para sementeira (3) 1005 10 90 Milho para sementeira, com exclusão do híbrido 1005 90 00 Milho, com exclusão do milho para sementeira (3) 1007 00 90 Sorgo de grão, com exclusão do híbrido destinado a sementeira Direito de importação por via terrestre, fluvial ou marítima proveniente de portos mediterrânicos, do mar Negro ou do mar Báltico (em EUR/t) Direito de importação por via aérea ou por via marítima proveniente de outros portos (2) (em EUR/t) 17,09 27,09 28,23 28,23 71,14 79,45 70,07 70,07 70,07 83,42 83,42 70,07 7,09 17,09 18,23 18,23 61,14 69,45 60,07 60,07 60,07 73,42 73,42 60,07 (1) Em relação ao trigo duro que não satisfaça a qualidade mínima para o trigo duro de qualidade média, referida no anexo I do Regulamento (CE) n. o 1249/96, é aplicável o direito fixado para o trigo mole de baixa qualidade. (2) No que respeita às mercadorias que chegam à Comunidade através do oceano Atlântico ou via Canal do Suez [n. o 4 do artigo 2. o do Regulamento (CE) n. o 1249/96], o importador pode beneficiar de uma diminuição dos direitos de: — 3 EUR/t, se o porto de descarga se situar no Mediterrâneo, — 2 EUR/t, se o porto de descarga se situar na Irlanda, no Reino Unido, na Dinamarca, na Suécia, na Finlândia ou na costa atlântica da Península Ibérica. (3) O importador pode beneficiar de uma redução forfetária de 14 ou 8 EUR/t, sempre que as condições estabelecidas no n. o 5 do artigo 2. o do Regulamento (CE) n. o 1249/96 estejam satisfeitas. 31. 3. 2000 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias L 80/25 ANEXO II Elementos de cálculo dos direitos (período de 16. 3. 2000 a 29. 3. 2000) 1. Médias no período das duas semanas anteriores ao dia da fixação: Cotações em bolsa Minneapolis Kansas-City Chicago Chicago Minneapolis Minneapolis Minneapolis Produto (% de proteínas a 12 % de humidade) HRS2. 14 % HRW2. 11,5 % SRW2 YC3 HAD2 qualidade média (*) US barley 2 Cotação (euros/t) 124,26 108,55 102,34 90,86 168,72 (**) 158,72 (**) 114,80 (**) Prémio relativo ao Golfo (euros/t) 32,37 5,52 3,11 11,53 Prémio relativo aos Grandes Lagos (euros/t) — — — — (*) Prémio negativo de um montante de 10 euros por tonelada [n. o 1 do artigo 4. o do Regulamento (CE) n. o 1249/96]. (**) Fob Golfe. — — — — — — 2. Fretes/despesas: Golfo do México-Roterdão: 17,28 euros/t, Grandes Lagos-Roterdão: 29,31 euros/t. 3. Subvenções referidas no n. o 2, terceiro parágrafo, do artigo 4. o do Regulamento (CE) n. o 1249/96: 0,00 euros/t (HRW2) 0,00 euros/t (SRW2)


title: KIRJALLINEN KYSYMYS E-0936/00 esittäjä(t): James Nicholson (PPE-DE) neuvostolle. Jubilee 2000.

eurovoc_concepts:
EU initiative
cooperation policy
debt reduction
developing countries
external debt
indebtedness
poverty
redemption

text: 13. 3. 2001 FI Euroopan yhteis(cid:246)jen virallinen lehti C 81 E/11 kohdan mukainen menettely on aloitettu my(cid:246)s muutamien yksitt(cid:228)isten, teollisuusyrityksille kohdistettujen tukitoimenpiteiden johdosta. Kaikki mainitut tapaukset ovat edelleen tutkittavina, ja on vaikea sanoa, milloin ne saadaan p(cid:228)(cid:228)t(cid:246)kseen. Komissio ei ole viel(cid:228) hyv(cid:228)ksynyt Th(cid:252)ringenia koskevaa, rakennerahastosta rahoitettavaa toimintaoh- 6. jelmaa ohjelmakaudeksi 20002006, mutta hyv(cid:228)ksyy sen pian. Ohjelmassa on huolehdittava siit(cid:228), ett(cid:228) sen t(cid:228)yt(cid:228)nt(cid:246)(cid:246)npanos(cid:228)(cid:228)nn(cid:246)kset s(cid:228)(cid:228)nn(cid:246)ksist(cid:228) 21 p(cid:228)iv(cid:228)n(cid:228) kes(cid:228)kuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1260/1999 (1) mukaiset velvoitteet. T(cid:228)ll(cid:228) hetkell(cid:228) ei siis voida arvioida, mink(cid:228) verran muutoksia nykyisiin menettelyihin on mahdollisesti teht(cid:228)v(cid:228). rakennerahastoja koskevista t(cid:228)ytt(cid:228)v(cid:228)t yleisist(cid:228) uuden, t(cid:228)ytyyk(cid:246) Th(cid:252)ringenin osavaltion muuttaa toimenpiteit(cid:228), Kysymys, joilla se nykyisin saattaa yhteis(cid:246)n direktiivit osaksi kansallista lains(cid:228)(cid:228)d(cid:228)nt(cid:246)(cid:228), kuuluu Saksan kansallisen lains(cid:228)(cid:228)d(cid:228)nn(cid:246)n piiriin. Yhteis(cid:246)n ei tule puuttua j(cid:228)senvaltion ja sen alueiden keskin(cid:228)iseen toimivallan jakoon. Komissiolla ei my(cid:246)sk(cid:228)(cid:228)n ole mahdollisuutta tutkia, mill(cid:228) tavoin direktiivit saatetaan osaksi kansallista lains(cid:228)(cid:228)d(cid:228)nt(cid:246)(cid:228) tietyll(cid:228) j(cid:228)senvaltion alueella. (1) EYVL L 161, 26. 6. 1999. (2001/C 81 E/012) KIRJALLINEN KYSYMYS E-0936/00 esitt(cid:228)j(cid:228)(t): James Nicholson (PPE-DE) neuvostolle (30. maaliskuuta 2000) Aihe: Jubilee 2000 Jubilee 2000 -hankkeella pyrit(cid:228)(cid:228)n maailman kaikkein k(cid:246)yhimpien maiden velkojen mit(cid:228)t(cid:246)imiseen. G7- maiden K(cid:246)lniss(cid:228) tekem(cid:228)ll(cid:228) aloitteella mit(cid:228)t(cid:246)id(cid:228)(cid:228)n noin 33 valtion velat, mutta monille muille aloitteen mukaan kiireellist(cid:228) apua tarvitseville maille ei tarjota yht(cid:228)(cid:228)n mit(cid:228)(cid:228)n. Tukeeko neuvosto Jubilee 2000-hankkeen p(cid:228)(cid:228)m(cid:228)(cid:228)ri(cid:228)? Mihin toimiin neuvosto on ryhtynyt v(cid:228)hent(cid:228)(cid:228)kseen maailman kaikkein k(cid:246)yhimpien maiden velkojen takaisinmaksamista koskevia vaatimuksia? Vastaus (29. syyskuuta 2000) EU ja j(cid:228)senvaltiot ovat hyvin tietoisia niist(cid:228) vaikeuksista, joita monilla k(cid:246)yhill(cid:228) mailla on niiden liiallisten velkojen vuoksi, mik(cid:228) vaikuttaa niiden kehitysn(cid:228)kymiin ja muodostaa uhan niiden poliittiselle vakaudelle ja demokratisoitumiselle. EU ja j(cid:228)senvaltiot ovat jo tehneet velkataakan kevent(cid:228)miseen liittyvi(cid:228) aloitteita eri tasoilla tai osallistuneet niihin toimivaltuuksiensa mukaisesti. Neuvosto p(cid:228)(cid:228)tti 6. hein(cid:228)kuuta 1998 osallistua kaikilta osin Maailman valuuttarahaston ja Maailmanpankin k(cid:228)ynnist(cid:228)m(cid:228)(cid:228)n HIPC-aloitteeseen (HIPC, voimakkaasti velkaantunut k(cid:246)yh(cid:228) maa). T(cid:228)m(cid:228) aloite perustui kansainv(cid:228)lisen rahoitusyhteis(cid:246)n sitoumukseen v(cid:228)hent(cid:228)(cid:228) kyseisten maiden velkataakkaa kest(cid:228)v(cid:228)lle tasolle, mik(cid:228)li asianomainen maa saavuttaa tiettyn(cid:228) aikana hyvi(cid:228) talouspoliittisia tuloksia. Ministerit hyv(cid:228)ksyiv(cid:228)t kes(cid:228)kuussa 1999 K(cid:246)lniss(cid:228) pidetyss(cid:228) G7-maiden huippukokouksessa (cid:148)laajennetun HIPC-aloitteen, joka antaa mahdollisuuden velkataakan kevent(cid:228)miseen nopeammin, perusteellisemmin ja laajemmin(cid:148). Kes(cid:228)kuussa 1999 K(cid:246)lniss(cid:228) kokoontunut Eurooppa-neuvosto korosti, ett(cid:228) (cid:148)k(cid:246)yhimpien maiden velkaantu- misongelmien ratkaisemiseksi on l(cid:246)ydett(cid:228)v(cid:228) kest(cid:228)v(cid:228) ratkaisu. Eurooppa-neuvosto on tyytyv(cid:228)inen pahiten C 81 E/12 Euroopan yhteis(cid:246)jen virallinen lehti FI 13. 3. 2001 velkaantuneiden k(cid:246)yhien maiden velanhoitoaloitteen parantamista koskevasta yhteisest(cid:228) eurooppalaisesta linjasta, sek(cid:228) kannattaa k(cid:246)yhimpien maiden velan v(cid:228)hent(cid:228)misprosessin nopeuttamista ja sen laajuutta koskevia kunnianhimoisia tavoitteita. Se korostaa, ett(cid:228) velan v(cid:228)hent(cid:228)misen ja k(cid:246)yhyyden torjuntastrategian on liitytt(cid:228)v(cid:228) tiiviimmin toisiinsa. J(cid:228)senvaltiot ovat valmiit tukemaan kaupallisten luottojen anteeksianto- asteen korottamista Pariisin klubin puitteissa 90 prosenttiin ja sit(cid:228)kin suuremmaksi ja kannattavat virallisena kehitysapuna my(cid:246)nnettyjen velkojen lis(cid:228)helpotuksia. Eurooppa on siten valmis osallistumaan tasasuhtaisen taakan jaon pohjalta omalla kohtuullisella osuudellaan parannetun velanhoitoaloitteen rahoitukseen. (cid:148) tekiv(cid:228)t huomattavan m(cid:228)(cid:228)r(cid:228)n poliittisia p(cid:228)(cid:228)t(cid:246)ksi(cid:228), Syyskuussa 1999 Washingtonissa j(cid:228)rjestettyjen Maailmanpankin ja Maailman valuuttarahaston vuosiko- kousten yhteydess(cid:228) lainanantajat joilla k(cid:246)yhyyden torjuntastrategiat, rakennesopeutusohjelmat ja velan v(cid:228)hent(cid:228)mist(cid:228) koskeva aloite liitet(cid:228)(cid:228)n kiinte(cid:228)sti yhteen. N(cid:228)iden p(cid:228)(cid:228)t(cid:246)sten johdosta AKT(cid:129)EU-ministerineuvosto p(cid:228)(cid:228)tti yhteisistunnossaan joulukuussa 1999, ett(cid:228) Euroopan kehitysrahaston EKR:n kohdentamattomat varat voitaisiin k(cid:228)ytt(cid:228)(cid:228) tukiin, joita ei tarvitse maksaa takaisin, kattamaan HIPC-aloitteeseen ensimm(cid:228)isin(cid:228) hyv(cid:228)ksyttyjen AKT-maiden yhteis(cid:246)lt(cid:228) ottamien velko- jen hoito- ja maksuvelvoitteita 320 miljoonalla eurolla, ja osallistumaan HIPC-aloitteen kokonaisrahoituk- seen enint(cid:228)(cid:228)n 680 miljoonalla eurolla, jotka maksetaan Maailmanpankin hallinnoimalle HIPC-sijoitus- joulukuuta 1999 sovittiin HIPC- rahastolle. Lis(cid:228)ksi my(cid:246)s yleisten asioiden neuvoston istunnossa 6. sijoitusrahastolle my(cid:246)nnett(cid:228)v(cid:228)st(cid:228) 54 miljoonan euron rahoitusosuudesta, joka on tarkoitettu AKT-maiden ulkopuolisille eritt(cid:228)in velkaantuneille k(cid:246)yhille maille. Summa t(cid:228)ydent(cid:228)(cid:228) Euroopan kehitysrahaston (EKR) 1 miljardin euron rahoitusosuutta, josta sovittiin samassa yhteydess(cid:228) kaikkien eritt(cid:228)in velkaantuneiden k(cid:246)yhien maiden hyv(cid:228)ksi. Kairossa 3. (cid:129)4. huhtikuuta 2000 j(cid:228)rjestetyss(cid:228) Euroopan unionin ja Afrikan huippukokouksessa useat ilmoittivat olevansa halukkaita mit(cid:228)t(cid:246)im(cid:228)(cid:228)n l(cid:228)hes kaikki HIPC-aloitteen piiriin kuuluvien j(cid:228)senvaltiot maiden velat. Lis(cid:228)ksi kyseisess(cid:228) huippukokouksessa osapuolet (cid:129) katsoivat, (cid:148)ett(cid:228) olemassa olevat toimenpiteet ja mekanismit, joilla pyrit(cid:228)(cid:228)n helpottamaan Afrikan velkar(cid:228)sti(cid:228), on arvioitava asianmukaisesti niiden yksityiskohtaisten s(cid:228)(cid:228)nt(cid:246)jen ja t(cid:228)yt(cid:228)nt(cid:246)(cid:246)npanon osalta ottamalla huomioon niiden vaikutus kaikkiin Afrikan tarpeisiin, erityisesti keskituloisten maiden velanmaksukyky(cid:228) koskeviin tarpeisiin, ja l(cid:246)ydett(cid:228)v(cid:228) lopuksi oikeudenmukaisia ratkaisuja. (cid:148) (cid:129) tunnustivat, (cid:148)ett(cid:228) kaikkien velkataakan kevent(cid:228)misaloitteiden onnistuminen riippuu tarvittavien talous- uudistustoimenpiteiden t(cid:228)yt(cid:228)nt(cid:246)(cid:246)npanosta,(cid:148) ja t(cid:228)ss(cid:228) suhteessa kannustivat (cid:148)Afrikan maita jatkamaan t(cid:228)llaisten uudistusten t(cid:228)yt(cid:228)nt(cid:246)(cid:246)npanoa, hyv(cid:228)n hallintotavan k(cid:228)ytt(cid:246)(cid:246)nottoa ja sitoutumista siihen, ett(cid:228) velkahelpotuksista saadut s(cid:228)(cid:228)st(cid:246)t osoitetaan k(cid:246)yhyyden lievitt(cid:228)miseen, sosiaalialojen kehitt(cid:228)minen ja infrastruktuurien kunnostus mukaan lukien. (cid:148) (cid:129) panivat merkille (cid:148)ulkoista velkaa koskevan Afrikan kannan, jolla pyrit(cid:228)(cid:228)n velkahelpotuksiin ja velan mit(cid:228)t(cid:246)intiin kaikkien velkaantuneiden Afrikan maiden osalta kest(cid:228)v(cid:228)n kehityksen mahdollistavien olosuhteiden luomiseksi. (cid:148) (cid:129) sopivat auttavansa (cid:148)Afrikan maita kanavoimaan velan kevent(cid:228)misest(cid:228) saadut varat k(cid:246)yhyyden poista- mista koskeviin strategioihin ja ohjelmiin, my(cid:246)s sosiaalisella ja infrastruktuurin alalla. (cid:148) (cid:129) vahvistivat sitoumuksen saavuttaa yleismaailmallisesti sovittu tavoite v(cid:228)hent(cid:228)(cid:228) k(cid:246)yhyys puoleen vuoteen 2015 menness(cid:228). Kahden alueen v(cid:228)lisen ty(cid:246)ryhm(cid:228)n korkeat virkamiehet ryhtyv(cid:228)t tarvittaviin toimiin valmistellakseen selvi- tyksen Afrikan maiden ulkoisesta velasta, jota tarkastellaan kohtuullisessa ajassa ministeritasolla osana jatkoj(cid:228)rjestelyj(cid:228)


title: Avtal genom skriftväxling om tillfällig tillämpning av protokollet om fastställande av de fiskemöjligheter och den ekonomiska ersättning som föreskrivs i avtalet mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Folkrepubliken Angolas regering om fiske utanför Angola under tiden från och med den 3 maj 1996 till och med den 2 maj 1999

eurovoc_concepts:
Angola
agreement (EU)
financial compensation of an agreement
fishing agreement
fishing area
fishing licence

formats: html pdfa1b print


title: European University Institute : The President's annual report: Spring 2000.

eurovoc_concepts:
activity report
economics
higher education
history
legal science
political science


title: Posizione comune (CE) n. 25/2000, del 30 marzo 2000, definita dal Consiglio, deliberando in conformità della procedura di cui all'articolo 251 del trattato che istituisce la Comunità europea, in vista dell'adozione di una direttiva del Parlamento europeo e del Consiglio concernente la valutazione degli effetti di determinati piani e programmi sull'ambiente

eurovoc_concepts:
EU environmental policy
EU programme
environmental impact
environmental protection
project evaluation

text: 16. 5. 2000 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 137/11 POSIZIONE COMUNE (CE) n. 25/2000 definita dal Consiglio il 30 marzo 2000 in vista dell’adozione della direttiva 2000/. /CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del. , concernente la valutazione degli effetti di determinati piani e programmi sull’ambiente (2000/C 137/02) IL PARLAMENTO EUROPEO E IL CONSIGLIO DELL’UNIONE EUROPEA, (3) visto il trattato che istituisce la Comunità europea, in particola- re l’articolo 175, paragrafo 1, vista la proposta della Commissione (1), visto il parere del Comitato economico e sociale (2), visto il parere del Comitato delle regioni (3), deliberando secondo la procedura di cui all’articolo 251 del trattato, (4) considerando quanto segue: (1) L’articolo 174 del trattato stabilisce che la politica della Comunità in materia ambientale contribuisce, tra l’altro, tutela e a perseguire gli obiettivi della salvaguardia, miglioramento della qualità dell’ambiente, della protezio- ne della salute umana e dell’utilizzazione accorta e razionale delle risorse naturali e che essa dev’essere fondata sul principio della precauzione. L’articolo 6 del trattato stabilisce che le esigenze connesse con la tutela dell’ambiente devono essere integrate nella definizione e nell’attuazione delle politiche e azioni comunitarie, in particolare nella prospettiva di promuovere lo sviluppo sostenibile. (2) Il quinto programma comunitario di politica ed azione a favore dell’ambiente e di uno sviluppo sostenibile «Per uno sviluppo durevole e sostenibile» (5), integrato dalla decisione n. 2179/98/CE(6) relativa al suo riesame, ribadi- sce l’importanza di valutare i probabili effetti di piani e programmi sull’ambiente. (1) GU C 129 del 25. 4. 1997, pag. 14 e GU C 83 del 25. 3. 1999, pag. 13. (2) GU C 287 del 22. 9. 1997, pag. 101. (3) GU C 64 del 27. 2. 1998, pag. 63 e GU C 374 del 23. 12. 1999, pag. 9. (4) Parere del Parlamento europeo del 20 ottobre 1998 (GU C 341 del 9. 11. 1998, pag. 18), posizione comune del Consiglio del 30 marzo 2000 (non ancora pubblicata nella Gazzetta ufficiale) e decisione del Parlamento europeo del. (non ancora pubblicata nella Gazzetta ufficiale). (5) GU C 138 del 17. 5. 1993, pag. 5. (6) GU L 275 del 10. 10. 1998, pag. 1. La valutazione ambientale costituisce un importante strumento per l’integrazione delle considerazioni di carat- tere ambientale nell’elaborazione e nell’adozione di taluni piani e programmi che possono avere effetti significativi sull’ambiente negli Stati membri, in quanto garantisce che gli effetti dell’attuazione dei piani e dei programmi in questione siano presi in considerazione durante la loro elaborazione e prima della loro adozione. L’adozione di procedure di valutazione ambientale a livello di piano e programma dovrebbero andare a vantaggio delle imprese, fornendo un quadro più coerente in cui operare inserendo informazioni pertinenti in materia ambientale nell’iter decisionale. L’inserimento di una più ampia gamma di fattori nell’iter decisionale dovrebbe contribuire a soluzioni più sostenibili e più efficaci. I diversi sistemi di valutazione ambientale operanti negli Stati membri dovrebbero prevedere una serie di norme procedurali comuni necessarie a contribuire ad un elevato livello di protezione dell’ambiente. I sistemi di valutazione ambientale di piani e programmi applicati nella Comunità dovrebbero garantire adeguate consultazioni transfrontaliere quando l’attuazione di un piano o programma in preparazione in uno Stato mem- bro potrebbe avere effetti significativi sull’ambiente di un altro Stato membro. (4) (5) (6) (7) Occorre pertanto intervenire a livello comunitario in modo da fissare un quadro minimo per la valutazione ambientale che sancisca i principi generali del sistema di valutazione ambientale e lasci agli Stati membri il compito di definire i dettagli procedurali tenendo conto del principio della sussidiarietà. L’azione della Comunità non va al di là di quanto necessario per il raggiungimento degli obiettivi stabiliti nel trattato. (8) La presente direttiva ha carattere procedurale e le sue disposizioni dovrebbero essere integrate nelle procedure esistenti negli Stati membri o incorporate in procedure specificamente stabilite. Gli Stati membri dovrebbero eventualmente tener conto del fatto che le valutazioni saranno effettuate a diversi livelli di una gerarchia di piani e programmi, in modo da evitare duplicati. C 137/12 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 16. 5. 2000 (9) Tutti i piani e i programmi preparati per vari settori e che definiscono il quadro di riferimento per l’autorizzazione di progetti elencati negli allegati I e II della direttiva 85/337/CEE del Consiglio, del 27 giugno 1985, concer- nente la valutazione dell’impatto ambientale di determi- nati progetti pubblici e privati (1), e tutti i piani e i programmi per i quali è stata prescritta la valutazione ai sensi della direttiva 92/43/CEE del Consiglio, del 21 maggio 1992, relativa alla conservazione degli habitat naturali e seminaturali e della flora e della fauna selvati- che (2), potrebbero avere effetti significativi sull’ambiente e dovrebbero di norma essere oggetto di una valutazione ambientale sistematica. Quando determinano l’uso di piccole aree a livello locale o sono piccole modifiche dei piani o programmi summenzionati, essi dovrebbero essere valutati soltanto se gli Stati membri stabiliscono che potrebbero avere effetti significativi sull’ambiente. (10) Altri piani e programmi che definiscono il quadro di riferimento per l’autorizzazione di progetti possono non avere effetti significativi sull’ambiente in tutti i casi e dovrebbero essere valutati soltanto se gli Stati membri stabiliscono che potrebbero avere tali effetti. (11) Gli Stati membri, nel decidere, dovrebbero tener conto dei pertinenti criteri fissati nella presente direttiva. (12) Taluni piani e programmi, a causa delle loro caratteristi- che particolari, non dovrebbero rientrare nell’ambito di applicazione della presente direttiva. (13) Una valutazione, ove prescritta dalla presente direttiva, dovrebbe essere elaborata in modo da contenere informa- zioni pertinenti come stabilito dalla presente direttiva, identificare, descrivere e valutare i possibili effetti ambien- tali significativi, tenendo conto degli obiettivi e dell’ambi- to territoriale del piano o del programma, nonché alternative ragionevoli; gli Stati membri dovrebbero comunicare alla Commissione le misure da essi adottate per quanto riguarda la qualità dei rapporti ambientali. (14) Allo scopo di contribuire ad una maggiore trasparenza dell’iter decisionale nonché allo scopo di garantire la completeza e l’affidabilità delle informazioni su cui poggia la valutazione, occorre stabilire che le autorità responsabili per l’ambiente ed il pubblico siano consultate durante la valutazione dei piani e dei programmi e che vengano fissate scadenze adeguate per consentire un lasso di tempo sufficiente per le consultazioni, compresa la formulazione di pareri. (15) Nel caso in cui l’attuazione di un piano o di un programma elaborato in uno Stato membro possa avere effetti significativi sull’ambiente di altri Stati membri, si dovrebbe prevedere che gli Stati membri interessati procedano a consultazioni e che le autorità interessate ed il pubblico siano informati e possano esprimere il loro parere. (16) Il rapporto ambientale e i pareri espressi dalle autorità interessate e dal pubblico, nonché i risultati delle consulta- zioni transfrontaliere dovrebbero essere presi in conside- razione durante la preparazione del piano o del program- ma e prima della sua adozione o prima di avviarne l’iter legislativo. (17) Gli Stati membri dovrebbero provvedere affinché, quando è adottato un piano o programma, le autorità interessate ed il pubblico siano informate e siano messi a loro disposizione dati pertinenti. (18) Qualora l’obbligo di effettuare una valutazione dell’impat- to ambientale risulti contemporaneamente dalla presente direttiva e da altre normative comunitarie quali la direttiva 79/409/CEE del Consiglio, del 2 aprile 1979, concernente la conservazione degli uccelli selvatici (3), la direttiva 92/43/CEE [o la direttiva. /. /CE che istituisce un quadro per l’azione comunitaria in materia di acque(*)], gli Stati membri, al fine di evitare duplicazioni della valutazione, possono prevedere procedure coordinate o comuni per soddisfare le prescrizioni della pertinente normativa comunitaria. (19) L’applicazione e l’efficacia della presente direttiva dovreb- bero essere oggetto di una prima relazione della Commis- sione cinque anni dopo la sua entrata in vigore e successivamente ogni sette anni. Allo scopo di integrare ulteriormente le disposizioni per la tutela dell’ambiente e di tener conto dell’esperienza acquisita, la prima relazione dovrebbe essere corredata, se del caso, di proposte di modifica della presente direttiva, in particolare per quanto riguarda la possibilità di ampliarne l’ambito di applicazio- ne ad altre zone/altri settori e ad altri tipi di piani e di programmi, (1) GU L 175 del 5. 7. 1985, pag. 40. Direttiva modificata dalla (3) GU L 103 del 25. 4. 1978, pag. 1. Direttiva modificata da ultimo direttiva 97/11/CE (GU L 73 del 14. 3. 1997, pag. 5). (2) GU L 206 del 22. 7. 1992, pag. 7. Direttiva modificata da ultimo dalla direttiva 97/62/CE (GU L 305 dell’8. 11. 1997, pag. 42). dalla direttiva 97/49/CE (GU L 223 del 13. 8. 1997, pag. 9). (*) Da inserire se tale direttiva è adottata prima della presente direttiva. 16. 5. 2000 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 137/13 HANNO ADOTTATO LA PRESENTE DIRETTIVA: Articolo 1 Obiettivi La presente direttiva ha l’obiettivo di garantire un elevato livello di protezione dell’ambiente e di contribuire all’integrazione di considerazioni ambientali all’atto dell’elaborazione e dell’ado- zione di piani e programmi al fine di promuovere lo sviluppo sostenibile, assicurando che, ai sensi della presente direttiva, venga effettuata la valutazione ambientale di determinati piani e programmi che possono avere effetti significativi sull’ambiente. Articolo 2 Definizioni Ai fini della presente direttiva: a) per «piani» e «programmi» s’intendono i piani e i program- mi, nonché le loro modifiche — che sono elaborati e/o adottati da un’autorità a livello nazionale, regionale o locale oppure predisposti da un’autorità per essere approvati, mediante una proce- dura legislativa, dal parlamento o dal governo e — che sono previsti da disposizioni legislative, regolamen- tari o amministrative; b) per «valutazione ambientale» s’intende l’elaborazione di un rapporto di lo svolgimento di impatto ambientale, consultazioni, la valutazione del rapporto ambientale e dei risultati delle consultazioni nell’iter decisionale e la messa a disposizione delle informazioni sulla decisione a norma degli articoli da 4 a 9; c) per «rapporto ambientale» s’intende la parte della docu- mentazione del piano o del programma contenente le informazioni prescritte all’articolo 5 e nell’allegato I; d) per «pubblico» s’intendono le persone fisiche o giuridiche e le loro associazioni, organizzazioni o gruppi. suoli, e che definiscono il quadro di riferimento per I’autorizzazione dei progetti elencati negli allegati I e II della direttiva 85/337/CEE, o b) per i quali, in considerazione dei possibili effetti sui siti, si ritiene necessaria una valutazione ai sensi degli articoli 6 o 7 della direttiva 92/43/CEE. 3. Per i piani e i programmi di cui al paragrafo 2 che determinano l’uso di piccole aree a livello locale e per le modifiche minori dei piani e dei programmi di cui al paragrafo 2, la valutazione ambientale è necessaria solo se gli Stati membri determinano che essi possono avere effetti significativi sull’ambiente. 4. Gli Stati membri determinano se i piani e i programmi, diversi da quelli di cui al paragrafo 2, che definiscono il quadro di riferimento per l’autorizzazione dei progetti, possono avere effetti significativi sull’ambiente. 5. Gli Stati membri determinano se i piani o i programmi di cui ai paragrafi 3 e 4 possono avere effetti significativi sull’ambiente attraverso l’esame caso per caso o specificando i tipi di piani e di programmi o combinando le due impostazioni, alla luce comunque dei pertinenti criteri di cui all’allegato II. 6. Nell’esame dei singoli casi e nella specificazione dei tipi di piani e di programmi di cui al paragrafo 5, devono essere consultate le autorità di cui all’articolo 6, paragrafo 3. 7. Gli Stati membri fanno in modo che le conclusioni adottate ai sensi del paragrafo 5 siano messe a disposizione del pubblico. I seguenti piani e programmi non rientrano nell’ambito 8. di applicazione della presente direttiva: — piani e programmi destinati esclusivamente a scopi di difesa nazionale o di emergenza civile, Articolo 3 — piani e programmi finanziari o di bilancio, Ambito d’applicazione 1. I piani e i programmi di cui ai paragrafi da 2 a 4, che possono avere effetti significativi sull’ambiente, sono soggetti ad una valutazione ambientale ai sensi degli articoli da 4 a 9. Fatto salvo il paragrafo 3, viene effettuata una valutazione 2. ambientale per tutti i piani e i programmi, a) che sono elaborati per i settori agricolo, forestale, della pesca, energetico, industriale, dei trasporti, della gestione dei rifiuti e delle acque, delle telecomunicazioni, turistico, della pianificazione territoriale o della destinazione dei — piani e programmi compresi nel periodo di programmazio- ne 2000-2006 ai sensi del regolamento (CE) n. 1260/1999 del Consiglio, del 21 giugno 1999, recante disposizioni generali sui fondi strutturali (1), o nei periodi di program- mazione 2000-2006 e 2000-2007 ai sensi del regolamen- to (CE) n. 1257/1999 del Consiglio, del 17 maggio 1999, sul sostegno allo sviluppo rurale da parte del Fondo europeo agricolo di orientamento e di garanzia (FEAOG) e che modifica e abroga taluni regolamenti (2). (1) GU L 161 del 26. 6. 1999, pag. 1. (2) GU L 160 del 26. 6. 1999, pag. 80. C 137/14 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 16. 5. 2000 Articolo 4 Obblighi generali Articolo 6 Consultazioni La valutazione ambientale di cui all’articolo 3 deve 1. essere effettuata durante la fase preparatoria del piano o del programma ed anteriormente alla sua adozione o all’avvio della relativa procedura legislativa. 1. La proposta di piano o di programma ed il rapporto ambientale redatto a norma dell’articolo 5 devono essere messi a disposizione delle autorità di cui al paragrafo 3 del presente articolo e del pubblico. 2. Le condizioni stabilite dalla presente direttiva sono integrate nelle procedure in vigore negli Stati membri per l’adozione dei piani e dei programmi o nelle procedure definite per conformarsi alla presente direttiva. 3. Nel caso di piani e programmi gerarchicamente ordinati gli Stati membri tengono conto, onde evitare duplicazioni della valutazione, del fatto che essa sarà effettuata, ai sensi della presente direttiva, a vari livelli della gerarchia. Articolo 5 Rapporto ambientale 1. Nel caso in cui sia necessaria una valutazione ambientale ai sensi dell’articolo 3, paragrafo 1, deve essere redatto un rapporto ambientale in cui siano individuati, descritti e valutati gli effetti significativi che l’attuazione del piano o del program- ma potrebbe avere sull’ambiente nonché le ragionevoli alterna- tive alla luce degli obiettivi e dell’ambito territoriale del piano o del programma. L’allegato I riporta le informazioni da fornire a tale scopo. 2. Il rapporto ambientale elaborato a norma del paragrafo 1 comprende le informazioni che possono essere ragionevol- mente richieste, tenuto conto del livello delle conoscenze attuali e dei metodi di valutazione, dei contenuti e del livello di dettaglio del piano o del programma e, per evitare duplicazioni della valutazione, della fase in cui si trova nell’iter decisionale e della misura in cui taluni aspetti sono più adeguatamente valutati in altre fasi di detto iter. 3. Possono essere utilizzate per fornire le informazioni di cui all’allegato I quelle pertinenti disponibili sugli effetti ambientali dei piani e dei programmi e ottenute nell’ambito di altri livelli decisionali o attraverso altre disposizioni della normativa comunitaria. 4. Le autorità di cui all’articolo 6, paragrafo 3, devono essere consultate al momento della decisione sulla portata delle informazioni da includere nel rapporto ambientale e sul loro livello di dettaglio. 2. Le autorità di cui al paragrafo 3 e il pubblico di cui al paragrafo 4 devono disporre tempestivamente di un’effettiva opportunità di esprimere in termini congrui il proprio parere sulla proposta di piano o di programma e sul rapporto ambientale che la accompagna, prima dell’adozione del piano o del programma o dell’avvio della relativa procedura legislativa. Gli Stati membri designano le autorità che devono essere 3. consultate e che, per le loro specifiche competenze ambientali, possono essere interessate agli effetti sull’ambiente dovuti all’applicazione dei piani e dei programmi. 4. Gli Stati membri individuano i settori del pubblico ai fini del paragrafo 2, includendo le pertinenti organizzazioni non governative quali quelle che promuovono la tutela dell’ambien- te e altre organizzazioni interessate. 5. Gli Stati membri determinano le specifiche modalità per l’informazione e la consultazione delle autorità e del pubblico. Articolo 7 Consultazioni transfrontaliere Qualora uno Stato membro ritenga che l’attuazione di 1. un piano o di un programma in fase di preparazione sul suo territorio possa avere effetti significativi sull’ambiente di un altro Stato membro, o qualora lo richieda uno Stato membro che potrebbe essere interessato in misura significativa, lo Stato membro sul cui territorio è in fase di elaborazione il piano o il programma trasmette, prima della sua adozione o dell’avvio della relativa procedura legislativa, una copia della proposta di piano o di programma e del relativo rapporto ambientale all’altro Stato membro. 2. Uno Stato membro cui sia pervenuta copia della proposta di piano o di programma e del rapporto ambientale di cui al paragrafo 1 comunica all’altro Stato membro se intende procedere a consultazioni anteriormente all’adozione del piano o del programma o all’avvio della relativa procedura legislativa; in tal caso gli Stati membri interessati procedono alle consulta- zioni in merito ai possibili effetti ambientali transfrontalieri derivanti dall’attuazione del piano o del programma nonché alle misure previste per ridurre o eliminare tali effetti. 16. 5. 2000 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 137/15 Se tali consultazioni hanno luogo, gli Stati membri interessati convengono specifiche modalità affinché le autorità di cui all’articolo 6, paragrafo 3, e i settori del pubblico di cui all’articolo 6, paragrafo 4, nello Stato membro che potrebbe essere interessato significativamente, siano informati ed abbia- no l’opportunità di esprimere il loro parere entro termini ragionevoli 2. Per i piani e i programmi in merito ai quali l’obbligo di effettuare una valutazione dell’impatto ambientale risulta contemporaneamente dalla presente direttiva e da altre norma- tive comunitarie, gli Stati membri possono prevedere procedu- re coordinate o comuni per soddisfare le prescrizioni della pertinente normativa comunitaria, tra l’altro al fine di evitare duplicazioni della valutazione. 3. Gli Stati membri interessati che partecipano alle consulta- zioni ai sensi del presente articolo ne fissano preventivamente la durata in tempi ragionevoli. Articolo 11 Informazioni, relazioni e riesame Articolo 8 Iter decisionale In fase di preparazione del piano o del programma e prima della sua adozione o dell’avvio della relativa procedura legislati- va si prendono in considerazione il rapporto ambientale redatto ai sensi dell’articolo 5, i pareri espressi ai sensi dell’articolo 6 nonché i risultati di ogni consultazione trans- frontaliera avviata ai sensi dell’articolo 7. Articolo 9 Informazioni circa la decisione 1. Gli Stati membri assicurano che, quando viene adottato un piano o un programma, le autorità di cui all’articolo 6, paragrafo 3, il pubblico e tutti gli Stati membri consultati ai sensi dell’articolo 7 ne siano informati e che venga messo a loro disposizione: a) il piano o il programma adottato, e b) una dichiarazione di sintesi in cui si illustra in che modo le considerazioni ambientali sono state integrate nel piano o programma e come si è tenuto conto, ai sensi dell’articolo 8, del rapporto ambientale redatto ai sensi dell’articolo 5, dei pareri espressi ai sensi dell’articolo 6 e dei risultati delle consultazioni avviate ai sensi dell’articolo 7, nonché le ragioni per le quali è stato scelto il piano o il programma adottato, alla luce delle alternative possibili che erano state individuate. Gli Stati membri stabiliscono le specifiche modalità per 2. le informazioni di cui al paragrafo 1. Articolo 10 Relazione con le altre disposizioni della normativa comu- nitaria 1. La valutazione ambientale effettuata ai sensi della presen- te direttiva lascia impregiudicate le disposizioni della direttiva 85/337/CEE e qualsiasi altra disposizione della normativa comunitaria. 1. Gli Stati membri e la Commissione si scambiano infor- mazioni sull’esperienza maturata nell’applicazione della pre- sente direttiva. 2. Gli Stati membri comunicano alla Commissione qualun- que misura da essi adottata in materia di qualità dei rapporti ambientali. 3. Entro. (*) la Commissione invia una prima relazione sulla sua applicazione ed efficacia al Parlamento europeo e al Consiglio. Per integrare altre esigenze connesse con la tutela dell’ambien- te, a norma dell’articolo 6 del trattato e tenuto conto dell’espe- rienza acquisita negli Stati membri nell’applicazione della presente direttiva, detta relazione è corredata delle proposte di modifica della presente direttiva eventualmente necessarie. In particolare, la Commissione vaglierà la possibilità di estendere l’ambito d’applicazione della presente direttiva ad altre temati- che/altri settori e ad altri tipi di piani e programmi. Successivamente viene elaborata una nuova relazione di valuta- zione ogni sette anni. 4. La Commissione riferisce in merito al rapporto tra la presente direttiva e i regolamenti (CE) n. 1260/1999 e n. 1257/1999 con molto anticipo rispetto alla scadenza dei periodi di programmazione previsti da detti regolamenti. Articolo 12 Attuazione della direttiva 1. Gli Stati membri mettono in vigore le disposizioni legislative, regolamentari e amministrative necessarie per con- formarsi alla presente direttiva entro. (**). Essi ne informano immediatamente la Commissione. 2. Quando gli Stati membri adottano tali disposizioni, queste contengono un riferimento alla presente direttiva o sono corredate di un siffatto riferimento all’atto della loro pubblicazione ufficiale. Le modalità di tale riferimento sono stabilite dagli Stati membri. (*) Cinque anni dopo l’entrata in vigore della presente direttiva. (**) Tre anni dopo l’entrata in vigore della presente direttiva. C 137/16 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 16. 5. 2000 3. L’obbligo di cui all’articolo 4, paragrafo 1, si applica solo ai piani e ai programmi il cui primo atto preparatorio formale è successivo alla data di cui al paragrafo 1. 4. Entro. (*) gli Stati membri comunicano alla Commis- sione, oltre alle misure di cui al paragrafo 1, informazioni separate sui tipi di piani e di programmi soggetti in forza dell’articolo 3 ad una valutazione ambientale ai sensi della presente direttiva. La Commissione mette tali informazioni a disposizione degli Stati membri. Queste sono aggiornate su base periodica. Articolo 13 Entrata in vigore La presente direttiva entra in vigore il giorno della pubblicazio- ne nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee. Articolo 14 Destinatari Gli Stati membri sono destinatari della presente direttiva. Fatto a. Per il Parlamento europeo Per il Consiglio La Presidente. Il Presidente. (*) Tre anni dopo l’entrata in vigore della presente direttiva. 16. 5. 2000 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 137/17 ALLEGATO I Informazioni di cui all’articolo 5, paragrafo 1 Le informazioni da fornire ai sensi dell’articolo 5, paragrafo 1, fatto salvo l’articolo 5, paragrafi 2 e 3, sono: a) b) illustrazione dei contenuti, degli obiettivi principali del piano o programma e del rapporto con altri pertinenti piani o programmi; aspetti pertinenti dello stato attuale dell’ambiente e sua evoluzione probabile senza l’attuazione del piano o del programma; c) caratteristiche ambientali delle aree che potrebbero essere significativamente interessate; d) qualsiasi problema ambientale esistente, pertinente al piano o programma, ivi compresi in particolare quelli relativi ad aree di particolare rilevanza ambientale, quali le zone designate ai sensi delle direttive 79/409/CEE e 92/43/CEE; e) obiettivi di protezione ambientale stabiliti a livello internazionale, comunitario o degli Stati membri, pertinenti al piano o al programma, e il modo in cui, durante la sua preparazione, si è tenuto conto di detti obiettivi e di ogni considerazione ambientale; f) possibili effetti significativi (1) sull’ambiente; g) misure previste per impedire, ridurre e compensare nel modo più completo possibile gli eventuali effetti negativi significativi sull’ambiente dell’attuazione del piano o del programma; h) i) j) sintesi delle ragioni della scelta delle alternative individuate e una descrizione di come è stata effettuata la valutazione, nonché le eventuali difficoltà incontrate (ad esempio carenze tecniche o mancanza di know-how) nella raccolta delle informazioni richieste; descrizione delle misure previste per monitorare l’attuazione del piano o del programma; sintesi non tecnica delle informazioni di cui alle lettere precedenti. (1) Detti effetti devono comprendere quelli secondari, cumulativi, sinergici, a breve, medio e lungo termine, permanenti e temporanei, positivi e negativi. C 137/18 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 16. 5. 2000 ALLEGATO II Criteri per la determinazione dei possibili effetti significativi di cui all’articolo 3, paragrafo 5 1. Caratteristiche del piano o del programma, tenendo conto in particolare, dei seguenti elementi: — in quale misura il piano o il programma stabilisce un quadro di riferimento per progetti ed altre attività, o per quanto riguarda l’ubicazione, la natura, le dimensioni e le condizioni operative o attraverso la ripartizione delle risorse; — in quale misura il piano o il programma influenza altri piani o programmi, inclusi quelli gerarchicamente ordinati; — la pertinenza del piano o del programma per l’integrazione delle considerazioni ambientali, in particolare al fine di promuovere lo sviluppo sostenibile; — problemi ambientali pertinenti al piano o al programma; — la rilevanza del piano o del programma per l’attuazione della normativa comunitaria nel settore dell’ambiente (ad esempio piani e programmi connessi alla gestione dei rifiuti o alla protezione delle acque). 2. Caratteristiche degli effetti e delle aree che possono essere interessate, tenendo conto in particolare, dei seguenti elementi: — probabilità, durata, frequenza e reversibilità degli effetti; — carattere cumulativo degli effetti; — natura transfrontaliera degli effetti; — rischi per la salute umana o per l’ambiente (ad esempio in caso di incidenti); — entità ed estensione nello spazio degli effetti (area geografica e popolazione potenzialmente interessate); — valore e vulnerabilità dell’area che potrebbe essere interessata a causa: — delle speciali caratteristiche naturali o del patrimonio culturale, — del superamento dei livelli di qualità ambientale o dei valori limite, — dell’utilizzo intensivo del suolo; — effetti su aree o paesaggi riconosciuti come protetti a livello nazionale, comunitario o internazionale. 16. 5. 2000 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 137/19 MOTIVAZIONE DEL CONSIGLIO I. INTRODUZIONE 1. 2. 3. Il 3 aprile 1997 la Commissione ha trasmesso al Consiglio una proposta di direttiva del Consiglio concernente la valutazione degli effetti di determinati piani e programmi sull’ambiente naturale, basata sull’articolo 130 S, paragrafo 1 (ora articolo 175, paragrafo 1) del trattato (1). Il Parlamento europeo, il Comitato economico e sociale e il Comitato delle regioni hanno formulato il loro parere rispettivamente il 20 ottobre 1998(2), il 29 maggio 1997(3) e il 20 novembre 1997(4). In seguito ai summenzionati pareri la Commissione, in data 19 febbraio 1999 (5), ha sottoposto al Consiglio una proposta modificata. Il Comitato delle regioni ha formulato il suo parere sulla proposta modificata il 24 settembre 1999 (6) 4. In data 30 marzo 2000 il Consiglio ha adottato la propria posizione comune conformemente all’articolo 251, paragrafo 2 del trattato (ex articolo 189 B). II. OBIETTIVI L’obiettivo della direttiva è di prevedere una valutazione ambientale nonché i risultati di cui tener conto in occasione dell’elaborazione e prima dell’adozione di determinati piani e programmi che possono avere effetti significativi sull’ambiente. Essa è considerata come un complemento della valutazione ambientale dei progetti di cui alla direttiva «VIA» (7), che è effettuata in una fase successiva del processo decisionale. III. ANALISI DELLA POSIZIONE COMUNE (8) La direttiva, qual è stata presentata dalla Commissione, ha sollevato notevoli difficoltà principahnente per le grandi differenze dei sistemi e delle procedure che negli Stati membri caratterizzano l’elaborazione di piani e programmi. In particolare, taluni elementi della proposta e in primo luogo il campo di applicazione hanno richiesto un’ulteriore definizione per evitare problemi di attuazione. Il Consiglio ha pertanto cercato di introdurre un livello di certezza giuridica quanto più ampio possibile attraverso una più precisa definizione del campo di applicazione della direttiva e degli obblighi degli Stati membri. L’obbligo di effettuare la valutazione è stato segnatamente collegato a requisiti previsti dalla normativa comunitaria, lasciando agli Stati membri il compito di giudicare la necessità di una valutazione, in base a criteri concordati, nei casi in cui non esiste tale nesso esplicito. Questo approccio, ossia la distinzione tra valutazione obbligatoria e valutazione decisa degli Stati membri, è analogo a quello adottato per la «VIA». (1) GU C 129 del 25. 4. 1997, pag. 14. (2) GU C 341 del 9. 11. 1998, pag. 18. (3) GU C 287 del 22. 9. 1997, pag. 101. (4) GU C 64 del 27. 2. 1998, pag. 63 e GU C 374 del 23. 12. 1999, pag. 9. (5) GU C 83 del 25. 3. 1999, pag. 13. (6) GU C 374 del 23. 12. 1999, pag. 9. (7) Direttiva 85/337/CEE concernente la valutazione dell’impatto ambientale di determinati progetti pubblici e privati, modificata dalla direttiva 97/11/CEE. (8) La numerazione dei considerando, degli articoli e degli allegati segue quella indicata nella posizione comune. C 137/20 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 16. 5. 2000 Gli ultimi lavori del Consiglio dedicati alla proposta si sono ispirati anche ad elementi quali la riaffermazione dell’importanza del concetto di integrazione di considerazioni ambientali nella definizione e esecuzione di altre attività, nonché il riconoscimento dei principi della convenzione di Aarhus sull’accesso all’informazione, sulla partecipazione dei cittadini e sull’accesso alla giustizia in materia ambientale. A seguito del summenzionato approccio riveduto il testo della proposta è stato rielaborato e ristrutturato in misura piuttosto ampia. A. PROPOSTA MODIFICATA DELLA COMMISSIONE Il Consiglio ha seguito, in parte o nello spirito, gli emendamenti del Parlamento europeo accettati dalla Commissione nella proposta modificata, nonché taluni elementi degli emendamenti proposti dal Parlamento ma non accolti dalla Commissione (un elenco più completo ed esaustivo dei settori ai quali la direttiva si applicherebbe, cfr. emendamento 18; disposizione esplicita relativa all’informazione e alla consultazione delle autorità e dei cittadini di uno Stato membro su cui puo` avere effetti un piano o programma preparato in un altro Stato membro, cfr. emendamento 28, introduzione, nella dichiarazione ambientale, di un riferimento alle disposizioni in materia di controllo, cfr. emendamento 33). In seguito alla rielaborazione e ristrutturazione del testo raramente è stato possibile riportare alla lettera le modifiche che, rispetto alla proposta iniziale, si possono ritrovare in altri punti del testo. B. PRINCIPALI INNOVAZIONI INTRODOTTE DAL CONSIGLIO Preambolo Le modifiche introdotte nel preambolo rispecchiano quelle degli articoli. Articolo 1 — Obiettivi Il Consiglio ha introdotto come importante obiettivo l’idea di integrare considerazioni di carattere ambientale nella preparazione e adozione di piani e programmi, conformemente al riferimento allo sviluppo sostenibile di cui alla richiesta del Parlamento. In linea con il modello della direttiva «VIA», il Consiglio ha convenuto di limitare il campo di applicazione ai piani e programmi che possono avere effetti significativi sull’ambiente. Articolo 2 — Definizioni L’articolo è stato semplificato in modo da contenere soltanto definizioni per realizzare una separazione tra definizioni e campo di applicazione più chiara di quella prevista nella proposta della Commissione. La definizione di «piani e programmi» è stata modificata precisando che sono contemplati soltanto i piani e programmi prescritti da disposizioni legislative, regolamentari o amministrative e preparati e/o adottati da un’autorità oppure predisposti da un’autorità per una procedura legislativa, tenuto conto delle differenti procedure e normative degli Stati membri. E` stata soppressa la definizione di «autorità competente», che sembrava avere un diverso significato in funzione delle differenti circostanze peculiari degli Stati membri. L’espressione «dichiarazione ambientale» è stata sostituita con la più precisa «relazione ambientale». 16. 5. 2000 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 137/21 Infine è stata introdotta una definizione generale di «pubblico», ispirata a quella di cui alla convenzione di Aarhus. Articolo 3 — Campo di applicazione L’articolo è completamente nuovo e rispecchia l’approccio modificato deciso dal Consiglio. La proposta della Commissione, modificata a seguito del parere del Parlamento, già fa riferimento a piani e programmi che istituiscono un quadro per le future decisioni di autorizzazione; il Consiglio approva tale approccio e si basa su di esso. L’articolo sancisce il principio secondo cui la valutazione ambientale deve essere effettuata di norma per taluni piani e programmi che possono avere in ogni caso effetti significativi sull’ambiente. Come tali sono considerati i piani e programmi che costituiscono il quadro per la futura concessione dell’autorizzazione dei progetti elencati negli allegati I e II della direttiva «VIA» per un elenco completo di settori o che hanno effetti su zone protette conformemente alla direttiva «Habitat». Per altri piani e programmi che costituiscono il quadro per la futura concessione dell’autorizzazio- ne di progetti, gli Stati membri determinano se essi possono avere effetti significativi sull’ambiente, tenendo conto dei pertinenti criteri di cui al nuovo allegato II. La stessa procedura si applica ai piani e programmi che determinano l’utilizzazione di piccole zone a livello locale o alle modifiche di minore importanza di piani e programmi, come già di massima previsto nell’articolo 4, paragrafi 3 e 4, della proposta della Commissione. E` altresı` previsto un obbligo di consultazione delle autorità interessate. Una disposizione relativa all’informazione del pubblico è stata trasferita dall’articolo 4 della proposta della Commissione. Taluni piani e programmi di natura particolare (destinati a scopi di difesa nazionale o di emergenza civile, piani e programmi finanziari o di bilancio) sono esclusi dal campo di applicazione della direttiva. Tra i piani e programmi esclusi figurano quelli compresi nel periodo di programmazione 2000-2006/2007 dei fondi strutturali (cfr. al riguardo la data di attuazione fissata all’articolo 12 e le osservazioni sull’articolo 11). Articolo 4 — Obblighi generali Questo articolo risulta dalla fusione degli articoli 3 e 4 della proposta della Commissione. E` stata aggiunta una disposizione per permettere di evitare duplicazioni del lavoro di valutazione nel caso in cui piani e programmi fanno parte di una gerarchia e la valutazione è effettuata a diversi livelli di tale gerarchia. Articolo 5 — Relazione ambientale L’articolo è stato riformulato prendendo in considerazione i requisiti principali, anche per quanto riguarda la valutazione di alternative ragionevoli, mentre nell’allegato I figura una dettagliata descrizione del contenuto della relazione, inclusi gli elementi aggiuntivi. Articolo 6 — Consultazioni Il Consiglio ha cercato di precisare, in conformità della Convenzione di Aarhus, che il pubblico da consultare include le pertinenti organizzazioni non governative quali quelle che promuovono la tutela dell’ambiente e altre organizzazioni. Articolo 9 — Informazioni circa la decisione Conformemente alla modifica apportata all’articolo 5, questo articolo prevede le informazioni da fornire in merito al piano relativamente ad alternative ragionevoli. E` stato altresı` aggiunto un riferimento all’elemento «integrazione». C 137/22 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 16. 5. 2000 Articolo 10 — Relazione con le altre disposizioni della normativa comunitaria A fini di razionalizzazione, il Consiglio ha convenuto la possibilità di prevedere procedure coordinate o comuni qualora diversi elementi della normativa comportino obblighi in materia di valutazione. Articolo 11 — Informazioni, relazioni e riesame La clausola di riesame è stata resa più esplicita, in particolare per quanto riguarda la possibilità di ampliare il campo di applicazione della direttiva ad altri settori e tipi di piani e programmi. Inoltre, per dissipare ogni ambiguità risultante dall’esclusione di piani e programmi relativi ai regolamenti sui fondi strutturali per il periodo 2000-2006/2007, la Commissione è stata invitata a riferire in merito alla relazione tra la presente direttiva e tali regolamenti in tempo utile prima del prossimo periodo di programmazione. Articolo 12 — Attuazione Il Consiglio ha convenuto un periodo di tre anni per l’attuazione della direttiva, datane la natura proceduralmente complessa. Allegato I — Informazioni da fornire — Relazione Questo allegato è stato reso più conciso e allo stesso tempo più completo. Allegato II — Criteri per la determinazione degli eventuali effetti ambientali significativi Questo allegato è nuovo e in parte ispirato al corrispondente allegato della direttiva «VIA»


title: Statistik : Eine Herausforderung für die Zukunft: Berichte der 85. Amtsleiterkonferenz, Den Haag, Mai 1999.

eurovoc_concepts:
data collection
data processing
statistics


title: La société cognitive et les problèmes de l'eau, Paris, 2 au 4 juin 1999.,The learning society and the water-environment : Proceedings of the international symposium, Paris, 2 to 4 June 1999.

eurovoc_concepts:
continuing education
cooperation policy
education policy
environmental policy
new technology
sustainable development
vocational training
water management


title: 2000/268/EG, Euratom: Besluit van de Raad van 30 maart 2000 houdende benoeming van een Zweeds lid van het Economisch en Sociaal Comité

eurovoc_concepts:
European Economic and Social Committee
Sweden
appointment of staff

text: L 85/24 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 6. 4. 2000 BESLUIT VAN DE RAAD van 30 maart 2000 houdende benoeming van een Zweeds lid van het Economisch en Sociaal Comité (2000/268/EG, Euratom) DE RAAD VAN DE EUROPESE UNIE, Gelet op het Verdrag tot oprichting van de Europese Gemeenschap, inzonderheid op artikel 258, Gelet op het Verdrag tot oprichting van de Europese Gemeenschap voor Atoomenergie, inzonderheid op artikel 166, Gelet op Besluit 98/545/EG, Euratom van de Raad van 15 september 1998 tot benoeming van de leden van het Economisch en Sociaal Comité voor de periode van 21 september 1998 tot en met 20 september 2002 (1), Overwegende dat in genoemd comité een vacature is ontstaan wegens het aftreden van mevrouwe Anita Harriman, waarvan de Raad op 12 maart 2000 in kennis is gesteld, Gezien de voordrachten van de Zweedse regering, Na het advies van de Commissie van de Europese Gemeenschappen te hebben ingewonnen, BESLUIT: Enig artikel Mevrouw Inger Persson wordt benoemd tot lid van het Economisch en Sociaal Comité ter vervanging van mevrouw Anita Harriman, voor de verdere duur van haar ambtstermĳn, dat wil zeggen tot en met 20 september 2002. Gedaan te Brussel, 30 maart 2000. Voor de Raad De voorzitter J. SÓCRATES (1) PB L 257 van 19. 9. 1998, blz. 37


title: Rapport de la Commission au Parlement européen et au Conseil sur l'évolution des dépenses du FEOGA-Garantie - Système d'alerte n° 3/2000

eurovoc_concepts:
EAGGF Guarantee Section
EU financing
credit
expenditure
farming sector


eurovoc_concepts:
Community certification
aircraft
noise
noise protection

formats: pdf print

text: C 378/70 Gazzetta ufficiale delle Comunità europee IT 29. 12. 2000 Giovedì 30 marzo 2000 3. Hushkits: Aerei muniti di silenziatore B5-0289/2000 Risoluzione del Parlamento europeo sugli aerei muniti di silenziatore Il Parlamento europeo, (cid:1) visto il regolamento (CE) n. 925/1999 del Consiglio, del 29 aprile 1999, relativo alla immatricolazione e all’impiego nella Comunità di alcuni tipi di aerei subsonici civili a reazione che sono stati modificati e ricertificati conformi alle norme del volume I, parte II, capitolo 3 dell’allegato 16 della convenzione sull’aviazione civile internazionale, terza edizione (luglio 1993) (1), (cid:1) vista la sua risoluzione del 5 maggio 1999 sul partenariato economico transatlantico e le controversie commerciali tra l’UE e gli USA, vertenti in particolare sugli ormoni, le banane e i silenziatori (2), (cid:1) viste l’interrogazione orale B5-0020/2000, presentata dalla commissione per l’ambiente, la sanità pub- blica e la politica dei consumatori a norma dell’articolo 42 del regolamento, e la dichiarazione della Commissione, A. B. C. considerando che il regolamento (CE) n. 925/1999, adottato all’unanimità dal Consiglio e approvato pressoché all’unanimità dal Parlamento, va applicato in tutti gli Stati membri entro il 4 maggio 2000, considerando che la data di applicazione di tale regolamento è già stata rimandata di un anno su richiesta del governo degli Stati Uniti al fine di giungere ad un accordo tra gli l’UE e gli USA sulle misure di riduzione del rumore che vadano incontro alle preoccupazioni espresse dall’Unione, considerando l’attuale improbabilità che i progressi compiuti finora in seno agli organi competenti dell’Organizzazione internazionale dell’aviazione civile (ICAO) conducano, nell’immediato futuro, ad un accordo globale a livello internazionale su norme più rigorose in materia di rumorosità degli aerei, D. considerando che le norme di certificazione acustica dell’ICAO non vengono aggiornate dal 1977, E. F. considerando che la Commissione sta facendo tutto il possibile per trovare un accordo costruttivo e accettabile con gli Stati Uniti, considerando che la crescita dell’aviazione civile va accompagnata da una graduale e credibile ridu- zione dell’inquinamento acustico in prossimità degli aeroporti, 1. ritiene che la strategia dell’Unione europea dovrebbe puntare al raggiungimento di un accordo glo- bale a livello internazionale (in ambito ICAO) su norme di certificazione acustica più rigorose per i velivoli, che preveda altresì il graduale ritiro degli apparecchi più rumorosi nell’ambito del capitolo 3, ivi inclusi gli aerei muniti di silenziatore e quelli ricertificati con un basso coefficiente di diluizione; ciò si rivela neces- sario altresì per evitare distorsioni alla concorrenza in un mercato dell’aviazione sempre più internazionale; sottolinea che, nell’eventuale assenza di un tale accordo globale, le misure adottate dall’UE rappresen- 2. terebbero l’unico modo per evitare un peggioramento delle condizioni generali di rumorosità nell’Unione europea; ritiene che per la definizione di norme acustiche più rigorose per i velivoli, applicabili a livello inter- 3. nazionale, siano di fondamentale importanza uno stretto rapporto di cooperazione e sforzi comuni tra l’Unione europea e gli Stati Uniti; (1) GU L 115 del 4. 5. 1999, pag. 1. (2) GU C 279 del 1. 10. 1999, pag. 215. 29. 12. 2000 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 378/71 Giovedì 30 marzo 2000 4. giudica del tutto inaccettabile la richiesta degli Stati Uniti di sospendere indefinitamente il regola- mento dell’UE in materia, richiesta che creerebbe una situazione insostenibile nell’Unione, giacché espor- rebbe i propri cittadini a livelli di rumorosità nocivi alla salute e alla qualità della vita; ritiene che le zone ad elevata densità demografica dell’Unione europea costituiscano un problema 5. specifico, giacché circa il 20 % della popolazione comunitaria è esposto a livelli di rumorosità (cid:1) imputabili in crescente misura al traffico aereo (cid:1) che scienziati ed esperti di sanità pubblica giudicati inaccettabili (1); accoglie positivamente i progressi compiuti in seno al Comitato per la protezione ambientale in 6. aviazione (CAEP) dell’ICAO verso l’adozione di una nuova norma di certificazione acustica e di una strate- gia per la graduale eliminazione degli aerei più rumorosi e invita gli Stati membri e gli Stati Uniti ad accelerare i progressi in direzione di un accordo efficace in occasione della quinta riunione di tale comi- tato; 7. è disposto a prendere in considerazione soltanto una limitata revisione del regolamento (CE) n. 925/1999 per quanto riguarda le disposizioni per gli aerei immatricolati in paesi terzi prima dell’entrata in vigore di tali disposizioni nell’aprile 2002, a condizione che il governo statunitense assuma l’impegno vincolante, mediante un documento scritto, di pervenire, entro e non oltre la fine del 2001, all’adozione di norme internazionali simili a quelle prescritte dal predetto regolamento, o ancora più rigorose; sottolinea la propria reticenza rispetto a un’ulteriore deroga del regolamento (CE) n. 925/1999 per 8. quanto riguarda le disposizioni per gli aerei immatricolati negli Stati membri; 9. invita gli Stati Uniti a ritirare l’azione avviata ai sensi dell’articolo 84 della Convenzione di Chicago sull’aviazione civile internazionale, nell’attesa di un accordo globale, e li invita a non ricorrere ad altre misure di ritorsione ma ad adottare invece un approccio costruttivo nella negoziazione di rigorose norme globali in ambito ICAO, in collaborazione con l’UE; 10. invita gli Stati membri, con il sostegno della Commissione, a coordinare gli sforzi in ambito ICAO tesi ad ottenere il miglior risultato possibile per quanto riguarda gli obiettivi ambientali dell’UE in materie di norme acustiche per i velivoli; 11. incarica la sua Presidente di trasmettere la presente risoluzione alla Commissione, al Consiglio e ai governi e ai parlamenti degli Stati membri, nonché al governo, al Senato e al Congresso degli Stati Uniti. (1) Cfr. Libro bianco «Politiche future in materia di inquinamento acustico» (COM(1996) 540). 4. Politica mediterranea B5-0297, 0298, 0300, 0303 e 0304/2000 Risoluzione del Parlamento europeo sulla politica mediterranea Il Parlamento europeo, (cid:1) visti gli articoli 17, 18, 21 e 22 del trattato UE, (cid:1) vista la sua risoluzione d 11 ottobre 1995 sulla politica mediterranea dell’Unione europea in vista della Conferenza di Barcellona (1), (cid:1) vista la sua risoluzione del 14 dicembre 1995 sulla Conferenza euromediterranea di Barcellona (2), (cid:1) vista la sua risoluzione del 13 marzo 1997 sulla relazione comune della Presidenza del Consiglio e della Commissione relativa alla politica mediterranea: prolungamento della Conferenza di Barcel- lona (3), (1) GU C 287 del 30. 10. 1995, pag. 121. (2) GU C 17 del 22. 1. 1996, pag. 178. (3) GU C 115 del 14. 4. 1997, pag. 159