title: Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Ungerns väg mot EU-medlemskap"

eurovoc_concepts:
Hungary
accession to the European Union
economic situation
political situation
social situation

formats: html pdf print

text: C 117/38 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 26. 4. 2000 Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om ”Ungerns väg mot EU-medlemskap” (2000/C 117/08) Den 29 april 1999 beslutade Ekonomiska och sociala kommittén i enlighet med artikel 23 i sin arbetsordning att utarbeta ett yttrande om ”Ungerns väg mot EU-medlemskap”. Sektionen för yttre förbindelser, som ansvarat för det förberedande arbetet i detta ärende, antog sitt yttrande den 10 februari 2000. Föredragande var José Ignacio Gafo Ferna´ndez och medföredragande Susanna Florio. Vid sin 370:e plenarsession den 1–2 mars 2000 (sammanträdet den 1 mars 2000) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande enhälligt. 1. Inledning Ungern hör till de länder som vid toppmötet i Luxem- 1. 1. burg valdes ut att bli medlem i Europeiska unionen. 1. 2. Ungern valdes ut därför att landet gjort stora framsteg när det gäller att uppfylla de politiska och ekonomiska kriterier som fastställdes vid EU:s toppmöte i Köpenhamn. Dessa framsteg kommer att analyseras i det följande. 1. 3. Föredragandena för detta yttrande har dessutom haft kontakter med Europeiska kommissionen och Ungerns repre- sentation i EU. Studiegruppen besökte i oktober 1999 Ungern och träffade olika företrädare för regeringen och arbetsmark- nadens parter. A¨ ven resolutioner från Europaparlamentet (1) och den gemensamma rådgivande kommittén EU-Ungern (2) har använts som underlag. 2. Den ekonomiska och sociala situationen i Ungern 1999 Enligt alla konsulterade källor har Ungern allmänt sett 2. 1. kommit mycket långt i sina förberedelser inför EU-anslut- ningen. Vad gäller Ungerns politiska situation ändrades författ- 2. 2. ningen 1989, och efter parlamentsvalet i maj 1998 bildade tre partier en koalitionsregering som representerar 213 parla- mentsledamöter och därmed har en majoritet av de 386 man- daten. Regeringen är centerhögerinriktad, och premiärminis- tern, Viktor Orban, tillhör det största partiet Fidesz (38,3 % av rösterna och 148 mandat). Det största oppositionspartiet är det socialistiska MSzP, som fick 34,7 % av rösterna och 134 mandat. Presidenten har vissa befogenheter men dennes uppgifter är huvudsakligen representativa. Slutligen bör fram- hållas att Ungern blev fullvärdig medlem av Nato i mars 1999. I samtliga rapporter konstateras att Ungerns demokratiska institutioner och parlamentariska system fungerar bra och uppfyller kriterierna för medlemskap i EU. 2. 3. Ungerns relationer med grannländerna har förbättrats markant under de senaste åren. 1996 undertecknade landet avtal med Slovakien och Rumänien. I båda fallen återstår vissa mindre problem som rör ungersktalande minoriteter och, i Slovakiens fall, utnyttjandet av Donau. 2. 4. Ekonomiska uppgifter för 1997 och 1998 visar att det skett en kraftig tillväxtökning med 4,4 respektive 4,5 %, och de senaste uppskattningarna för 1999 visar på en ökning med Inflationen är på väg nedåt, även om den 1999 4,2 %. fortfarande uppgick till 10 % efter en nedgång från 14,9 % 1998, vilket dock är långt över nivån i euroområdet. Det offentliga underskottet minskade något från 4,8 % 1997 till 4,5 % 1998 och 3,9 % 1999, men den höga tillväxten har inte gjort det möjligt att minska det ytterligare. Två viktiga faktorer är slutligen dels arbetslösheten (ca 8 % 1998 och 6,5 % 1999), som med det tidigare ekonomiska systemet i färskt minne har förorsakat vissa sociala spänningar i ett land som vant sig vid full sysselsättning, dels ett underskott i handelsbalansen på ca 2,5–3,5 % av BNP under de senaste fem åren, även om det har uppvägts av ett kraftigt inflöde av utländska investeringar på omkring 21 miljarder euro. 2. 5. Ungern har gjort anmärkningsvärda framsteg när det gäller avreglering och privatisering av viktiga sektorer, särskilt efter den nya lagen från 1995, även om det återstår vissa problem. Den ungerska ekonomin kan i allmänhet betraktas som helt införlivad i en fri marknad, med 80 % av landets BNP producerad i den privata sektorn och 64 % av utrikeshandeln riktad mot olika länder i EU. (1) Resolution om kommissionens periodiska rapport (antagen den 15 april 1999). (2) Jordbrukspolitiken och Ungerns EU-anslutning — Reform av de sociala skyddssystemen i EU. Vissa sektorer har genomgått stora förändringar, delvis 2. 6. till Jordbrukssektorn har under de senaste åren präglats av arbetskraftsflykt till andra följd av privatiseringsprocessen. 26. 4. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 117/39 branscher, men sysselsätter fortfarande en stor andel av befolkningen (9,4 % 1998 enligt Eurostat och 7 % 1999 enligt ungerska källor), och överströmningen till andra sektorer kommer därför sannolikt att fortsätta även i framtiden. 1998 var ca 1 miljon personer anställda inom mikroföretag (färre än tio anställda), 360 000 inom småföretag (10–49 anställda) och ca en halv miljon inom medelstora företag (50–249 anställda). Sammantaget utgör det ca 50 % av den aktiva befolkningen (källa ILO — Budapest 1998). Industrisektorn har en tudelad struktur. Å ena sidan 2. 7. finns det ett begränsat antal företag som bygger på utländska investeringar och har en relativt hög produktivitet, å andra sidan finns det företag som riktar sig till den inhemska marknaden och har låg produktivitet och utnyttjar föråldrad teknik, något som gör det svårt för dem att klara sig i ett öppet och konkurrensutsatt system. Miljöproblemen kan i detta sammanhang vara särskilt allvarliga. 2. 8. Tjänstesektorn förefaller utvecklas i snabbare takt än industrisektorn, i många fall eftersom det handlar om nystarta- de företag som inte genomgår omstrukturering. Under alla omständigheter är det uppenbart att tjänstesektorn måste moderniseras ytterligare. 2. 9. Förbindelserna mellan arbetsmarknadens parter i Ungern (Bilaga) Omorganiseringen 2. 9. 1. under av 1990-talet har lett till en splittring av fackföreningsrörelsen och arbetsgivarorganisationerna. arbetsmarknaden 2. 9. 2. Med övergången till marknadsekonomi infördes en pluralistisk modell för relationerna på arbetsmarknaden. De fyra de största fackförbunden har sitt upphov i den gamla ungerska landsorganisationen (SZOT) och har reformerats (MSZOSZ, Autonomos, SZEF och ESZT), samtidigt som två nya förbund har uppstått (LIGA och MOSZ). De flesta av de många fackföreningarna är anslutna till de sex största fackförbunden. Splittringen av arbetsmarknadsorganisationerna tilltog med lagen om facklig organisationsrätt, som tillåter att en grupp på tio arbetstagare på en arbetsplats bildar en fackförening (föreningslagen från 1989). Många fackföreningar har försökt att gå samman eller samarbeta men det har genomgående handlat om trevande försök utan tillräcklig beslutsamhet (1). 2. 9. 3. De sex största fackförbunden har anslutit sig till Europeiska fackliga samorganisationen (EFS). Med stöd av EFS har man i Ungern inom ramen för Phare-programmet skapat en nationell facklig kommitté för EU-integration, på samma sätt som i de övriga central- och östeuropeiska länderna. Denna kommitté fungerar som kanal för information om frågor som rör EU och utvidgningen. Samtliga fackliga organi- sationer får information och deltar i samråd om frågor i samband med medlemskapsförhandlingarna. Den ungerska samordnaren i integrationskommittén är fullvärdig medlem i regeringens strategiska arbetsgrupp för EU-anslutningen. 2. 9. 4. I slutet av 1988 bildades ett forum med tre parter, som ledde fram till bildandet av ett förlikningsråd som syftar till att motverka arbetskonflikter och ge företrädarna för arbetsgivarna, arbetstagarna och regeringen ett system för samråd, information och förhandlingar om avtal mellan parterna. Splittringen av arbetsmarknadsorganisationerna har självfallet fått en rad konsekvenser för arbetet inom förliknings- rådet och för genomförandet av dess beslut. 2. 9. 5. Hittills har förlikningsrådet behandlat frågor som rör minimilön och lönehöjningar inom konkurrensutsatta sektorer och slutit ett antal centrala avtal. Rådet har också avhandlat juridiska, sociala och ekonomiska frågor. Enligt de stadgar som reglerar förlikningsrådets verksamhet har arbetsmarknadens parter rätt att få information om alla frågor som berör deras intressen. De har också rätt att aktivt delta vid utformningen av lagstiftning, och regeringen skall höra dem innan den utfärdar lagar som rör arbetsmark- naden (2). På förlikningsrådets begäran har arbetslagstiftningen ändrats på vissa punkter, särskilt i fråga om skydd för arbetstagare som inte omfattas av kollektivavtal. 2. 9. 6. I mars 1999 återupptogs samrådet om förändringar av arbetslagstiftningen och regeringens nya föreslag om den sociala dialogens struktur. Förlikningsrådet och kommissioner- na för förvaltning av det sociala trygghetssystemet avskaffades utan föregående samråd med arbetsmarknadsorganisationerna. Enligt regeringens förslag till parlamentet skall arbetstagar- råden få sluta avtal direkt på företagen, även i de företag som saknar facklig representation. (1) G. Casale, ”Workers’ participation in CEEs” (ILO, 1998). (2) Se ”Social- och arbetsmarknadspolitiken: dialogen mellan arbets- marknadens parter” av den 26 oktober 1998, utarbetat av Laslo Sandor för den gemensamma rådgivande kommittén EU-Ungern. C 117/40 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 26. 4. 2000 2. 9. 7. I själva verket är den ungerska regeringens nya strategi att avskaffa det nuvarande systemet för förhandlingar mellan arbetsmarknaden parter och ersätta det med separata forum (se bilaga), som bygger på bred medverkan, men med få besluts- och samrådbefogenheter. Det har upprättats två forum: arbetsmarknadsforum och forum för ekonomiskt och socialt samråd. Arbetsmarknadsforum består alltid av tre parter (regering, arbetsgivare och fackföreningar). De andra båda forumen (ekonomiska rådet och sociala rådet) skall samman- träda endast två gånger om året, med möjlig medverkan av Ungerns centralbank, börsstyrelsen, företrädare för multinatio- nella företag och vissa handelskammare. I sociala rådet skall regeringen uteslutande träffa företrädare för funktionshindra- de, utsatta grupper och icke-statliga och andra organisationer; arbetsmarknadens parter får således inte delta. 2. 9. 8. Efter 1968 skedde en viss decentralisering av den ungerska planekonomin, vilket fick till följd att ansvaret för lönebildningen gradvis övergick från de nationella fackliga centralorganisationerna till lokala företrädare för de anställda inom de enskilda företagen (1). Under de senaste åren har arbetslagstiftningen från 2. 9. 9. 1992 undergått en rad förändringar som i första hand syftat till att anpassa den ungerska modellen för arbetsmarknadsrela- tioner till den tyska. I det nya systemet anges uttryckligen att arbetstagarråden får sluta avtal på arbetsplatsen, medan centralförbunden har ansvaret för branschavtal. 2. 9. 10. För närvarande har fackföreningarna endast rätt att sluta avtal på företagsnivå om de har fått minst 50 % av rösterna i det senaste valet till företagsnämnden. Arbetsgivarna företräds i ett råd av nio centrala 2. 9. 11. arbetsgivarorganisationer som behandlar övergripande inter- nationella frågor. Sammanslutningen av ungerska arbetsgivar- organisationer för internationellt samarbete (MMNSZ), som bildades 1999, är den enda som är ansluten till UNICE. Arbetsgivarorganisationer i den privata sektorn har inte rätt att sluta kollektivavtal eller göra några åtaganden för sina medlemsföretags räkning. Arbetsgivarorganisationernas hu- vuduppgift tycks snarare vara att företräda ekonomiska och kommersiella intressen inför regeringen. Det förklarar delvis varför allt färre avtal har ingåtts efter 1991 och 1992, då ett stort antal kollektivavtal slöts. O¨ vergången till marknadsekonomi har fått en rad 2. 9. 12. allvarliga ekonomiska och sociala konsekvenser för det un- gerska samhället. Arbetslösheten hade 1993 uppnått oro- väckande höjder (11,3 %) och det var under denna period som många blev långtidsarbetslösa. Enligt kommissionens rapport (oktober 1999) hade arbetslösheten i slutet av 1999 sjunkit till 7,8 %, men de regionala skillnaderna är stora och arbetslös- heten är särskilt hög bland minoriteterna (2). 2. 9. 13. Den nya regeringens omorganisering av den statliga administrationen har givit upphov till ett nytt ministerium, ministeriet för sociala frågor och familjefrågor, samtidigt som de ansvarsområden som hörde till arbetsmarknadsministeriet, som bildades 1990 och avskaffades 1998, har fördelats mellan näringsministeriet, utbildningsministeriet och ministeriet för sociala frågor och familjefrågor. Den allmänna hälso- och sjukvårdsmyndigheten, 2. 9. 14. som infördes i sjukdomsförebyggande syfte, och yrkesinspek- tionen, som bland annat har till uppgift att övervaka och kontrollera hälsan på arbetsplatsen, är ofta dåligt samordnade och har för få resurser för att täcka allmänhetens behov och förebygga arbetsplatsolyckor. A¨ ven om provinserna och regionerna har fått 2. 9. 15. utökade befogenheter kan decentraliseringen av administra- tionen inte betraktas som fullbordad. Regionernas resurser är fortfarande alltför begränsade och fördelade mellan nio ministerier; det gäller också för åtgärder som syftar till att bekämpa arbetslösheten (3). För att få ned arbetslösheten har man upprättat offentliga arbetsförmedlingar. Man har också tagit hjälp av icke-statliga organisationer, som utformat pro- gram för vidareutbildning och återinträde i arbetslivet. Dessa organisationer har efter hand fått allt fler uppgifter och ökat politiskt inflytande (4). När det gäller kostnaden för det sociala trygghets- 2. 9. 16. systemet i allmänhet (nästan 24 % av BNP) håller den ungerska regeringen på att förbereda en djupgående reform av pensions- systemet via lagstiftning som syftar till att skapa och reglera 1) privata pensionsfonder som bygger på obligatoriska avgifter, 2) ett frivilligt kompletterande pensionssystem (lag LXXXII från 1997), och 3) ett obligatoriskt statligt pensionssystem (5). 2. 9. 17. Regeringen har upprättat en jämställdhetsavdelning för att bidra till ökad jämställdhet mellan könen. Många föreningar och icke-statliga organisationer arbetar också för att stärka kvinnors ställning på arbetsmarknaden. (2) ESK:s informationsrapport ”Sysselsättningen och den sociala situa- tionen i kandidatländerna”, juli 1999. (3) G. Juhas, ”Threats against further integration”, Lund universitet, Stockholm, 1998. (4) Världsbanken — regionala kontoret i Ungern, ”NGO stock-taking in Hungary”. (1) Andras Toth, ”The transformation of the Industrial Relations in (5) Dokument från gemensamma rådgivande kommittén EU-Ungern Hungary”, South East Europe Review nr 3, 1998. av den 26 oktober 1998. 26. 4. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 117/41 2. 9. 18. När regimen föll 1989 ökade antalet icke-statliga organisationerna med en explosionsartad hastighet. Det finns i dag ca 60 000 registrerade organisationer med sammanlagt drygt 47 000 anställda och en omsättning motsvarande 1,5 % av BNP. Antalet är uppskattat, och inberäknade är lokala stiftelser, föreningar och organisationer som inte alltid är fullt verksamma. Inom premiärministerns kansli finns en avdelning som har till uppgift att främja och stödja föreningslivet och frivilligarbetet i Ungern. Ekonomiska och sociala kommittén anser att frivil- 2. 9. 19. ligorganisationernas arbete kan vara värdefullt, men vill ändå uttrycka sitt tvivel över organisationslivets uppbyggnad och roll eftersom det under inga omständigheter får ta över de offentliga myndigheternas grundläggande uppgifter och den roll som tillkommer arbetsmarknadens parter. Det finns betydande skillnader i utvecklingsnivå mel- 2. 10. lan Ungerns regioner, men de är inte större än vad som i allmänhet är fallet i EU. 2. 11. Reformen av administrationen har gått framåt påtag- ligt, även om det fortfarande återstår mycket att göra. Moderni- seringen av poliskåren tycks dock vara något mer försenad, vilket kan bli ett akut problem med tanke på den ökande organiserade brottsligheten. framgångsrikt sätt bidragit Phare-programmet har under de senaste åren på 2. 12. ett industriell omställning, till privatisering eller reform och stärkning av institutionerna. Sedan 1998 är Phare-programmets prioriteringar desamma som de prioriteringar som gäller för föranslutningsstrategin, vilket ger programmet en central roll i denna strategi. Arbets- marknadens parter är dock ganska kritiska mot utnyttjandet av Phare-programmen eftersom de är svåra att få tillträde till och förvalta. Ett av de viktigaste problemen är att det krävs regeringens stöd och samförstånd. 3. Sammanfattning av studiegruppens möten i Ungern Den studiegrupp som ansvarat för utarbetandet av 3. 1. detta yttrande besökte Ungern en kort tid efter att Europeiska kommissionen publicerade sina andra rapport om Ungerns framsteg på väg mot EU-medlemskap. För det 3. 3. taget samtliga första bekräftade praktiskt socioekonomiska organisationer som studiegruppens träffade att den strukturerade sociala dialogen med regeringen hade avbrutits. Detta har fått till följd att förlikningsrådet, som konkret 3. 4. kanaliserade denna dialog, har ersatts av sex rådgivande kommittéer. Det innebär att förlikningsrådets tidigare uppgif- ter har splittrats upp, även om kommittéerna i några fall fyller samma funktion. Många av dessa kommittéer saknar dessutom interna regler eller har vaga regler för när och på vilka villkor de skall sammanträda och rådfrågas. och Arbetstagar- arbetsgivarorganisationerna är 3. 5. mycket splittrade, de förstnämnda i nio organisationer och de sistnämnda i sex. Arbetsgivarorganisationerna har dock bildat ett samordningsorgan, Sammanslutningen av ungerska arbets- givare för internationellt samarbete, som är ett första steg i riktning mot en fördjupad integration. Studiegruppen träffade också den största konsumentföreningen, som trots knappa resurser är ytterst aktiv och har stor genomslagskraft i offentligheten. 3. 6. Studiegruppen träffade också företrädare för icke-statli- ga organisationer. I Ungern finns 60 000 icke-statliga organisa- tioner, varav 30 000 är aktiva. Detta osedvanligt stora antal innefattar i realiteten många olika former av företag (ofta kooperativ men också vanliga företag), som med sina rötter i tidigare kollektivistiska systemet har valt att utvecklas mot denna form för att uppnå skattefördelar. 3. 7. Den ungerska regeringen uppfattar de icke-statliga organisationerna som ett viktigt alternativ till direkta samtal med de traditionella organisationerna i näringsliv och samhälle. Ett konkret exempel är att alla fysiska personer får avsätta 1 % av sin årliga inkomstskatt till en valfri icke-statlig organisation. Däremot är företagens bidrag till arbetsgivarorganisationer eller arbetstagarnas avgifter till fackföreningar inte avdragsgilla. Studiegruppen imponerades av att de ungerska rege- 3. 8. ringstjänstemän som ansvarar för anslutningsprocessen var så väl förberedda, och framförde detta vid flera tillfällen. En bidragande orsak till detta är Europeiska kommissionens stöd. Det framgick klart vid möten både med arbetsmark- fanns två 3. 9. nadens parter och regeringstjänstemän att det orosmoment. 3. 2. Under besöket träffade studiegruppen olika ungerska regeringstjänstemän som är nära knutna till anslutningsproces- sen, med tjänstemännen i EU:s delegation som följer processen och, framför allt, med de viktigaste socioekonomiska organisa- tionerna. Nedan följer de slutsatser som kan dras av besöket: 3. 9. 1. Samtliga parter som studiegruppen talade med ansåg att EU:s rapport fäster för stor vikt vid den etniska gruppen romer (ej minoritet) och dess problem och vid korruption. De ansåg att båda problemen är överdrivna, och att problemet i C 117/42 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 26. 4. 2000 romernas fall inte är så allvarligt som anges i rapporten, även om det finns. När det gäller korruption citerade de en nyligen publicerad rapport från Transparency International som visar att Ungern ligger bättre till än en av EU:s ursprungliga medlemsstater och i närheten av flera andra medlemsstater. En fråga med betydligt större konsekvenser är att 3. 9. 2. avsaknaden av ett fast anslutningsdatum håller på att skapa en viss besvikelse bland befolkningen och osäkerhet om värdet av att integrera Ungern fullt ut i gemenskapens regelverk. Om EU dröjer alltför länge med att fastställa ett anslutningsdatum kan det, vilket upprepades ett flertal gånger, leda till en avmattning av anpassningstakten. 4. Analys av det aktuella läget i anslutningsförhandling- arna 4. 1. Detta avsnitt baseras på tre informationskällor, för det första kommissionens rapporter från december 1998 och oktober 1999 om uppföljningen av Ungerns förberedelser för anslutning, för det andra övriga dokument och rapporter, särskilt Europaparlamentets yttrande i denna fråga(1) och resolutionerna från den gemensamma rådgivande kommittén EU-Ungern (2), och för det tredje resultatet av de kontakter som föredragandena tagit med kommissionen och med Ungerns representation i EU och i synnerhet resultatet av de möten som studiegruppen som ansvarade för yttrandets beredning organiserade med ungerska myndigheter och arbetslivsorgani- sationer i oktober 1999. har fört fred och ömsesidigt förtroende till Europa, utan även skapat en ny dimension av solidaritet och gemensamma framsteg som har gjort det möjligt att ge allmän spridning åt en unik ekonomisk modell, känd som ”den europeiska samhällsmodellen”, där alla samhällslivets aktörer tillsammans strävar mot samhällets gemensamma bästa samtidigt som de försvarar sina individuella intressen. 4. 5. Ekonomiska och sociala kommittén påminner om att processen för att integrera exempelvis Ungern i EU är en gemensam uppgift som omfattar alla delar av landets samhälle. Därför vill kommittén framföra sin oro över att det saknas en kontinuerlig social dialog mellan den ungerska regeringen och landets mest representativa arbetslivsorganisationer. 4. 6. ESK anser sig inte vara behörig att bedöma varför denna situation uppstått eller vilken av de berörda parterna som bär ansvaret, men vill rikta en anmodan till den ungerska regeringen och till arbetslivsorganisationerna om att finna kompromisser som gör det möjligt att återuppta denna dialog, utan vilken anslutningsprocessen kanske inte omöjliggörs men väl blir svårare att genomföra och acceptera för hela det ungerska samhället. 4. 7. Den politiska situationen 4. 2. Det nyligen avslutade Europeiska rådet i Helsingfors fastställde mer fördelaktiga förutsättningar för anslutningen av de länder som uppfyller de politiska och ekonomiska villkoren och som har antagit gemenskapens regelverk, vilket är en god nyhet för Ungern som arbetar hårt för att så snart som möjligt bli en del av EU. 4. 7. 1. ESK instämmer i huvuddelen av kommissionens analys, särskilt kommissionens synpunkter på konsolideringen av det demokratiska systemet och regeringssystemet och synpunkterna på systemet med individuella friheter. Dessutom har kommittén kunnat bekräfta att rättssystemet nu fungerar bättre tack vare ett tillskott av nya och bättre materiella resurser. 4. 3. Ekonomiska och sociala kommittén vill påpeka att processen att ansluta ett land till EU inledningsvis är svår, eftersom den innebär att en stat måste ge upp en del av sin rättsliga och administrativa makt till en överstatlig instans. När det gäller de nuvarande kandidatländerna, däribland Ungern, innebär den dessutom ett mycket hårt arbete med att anpassa landets produktionsstruktur och samhällsförhållanden efter en högre standard. 4. 4. ESK vill också framhålla att de femton medlemsstater- nas erfarenheter har varit mycket positiva och att EU inte bara 4. 7. 2. Beträffande korruption anser ESK att det kan finnas begränsade problem på vissa områden, t. ex. med säkerhetsstyr- korna och gränskontrollen och anser att man bör prioritera insatser för att åtgärda dessa problem inom ramen för reformen av landets administrativa system. 4. 7. 3. Angående den romska befolkningen erkänner ESK att problemet verkligen finns och att det kräver brådskande insatser för att åtgärdas. Kommittén vill dock dela med sig av följande iakttagelser. (1) Resolution om kommissionens periodiska rapport (antogs den 15. 4. 1999). (2) Reforming social welfare systems in the European Union and Hungary. Social policy: the social dialogue. Agricultural policy and Hungary’s accession to the EU. 4. 7. 3. 1. Den romska befolkningen i Ungern, som uppgår till 600 000 personer och som även finns i andra kandidatlän- der och i flertalet av EU:s nuvarande medlemsstater, måste respekteras av de offentliga myndigheterna och medborgarna i allmänhet. 26. 4. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 117/43 4. 7. 3. 2. Man bör motarbeta den diskriminering som romer- na är utsatta för genom en rad positiva åtgärder. Den ungerska regeringen har börjat genomföra sådana positiva åtgärder, i synnerhet vad beträffar utbildning och i vissa fall särskilda stödprogram, inom ramen för en handlingsplan på medellång sikt inom vilken företagarföreningar och fackförbund kan spela en avgörande roll, men utan att dessa insatser skapar en konstlad och påtvingad assimilation av dem som tillhör denna befolkningsgrupp. 4. 7. 3. 3. likställa ESK anser att det är oacceptabelt att den romska befolkningens situation med situationen för de ungerska minoritetsgrupper som finns i andra centraleuropeis- ka länder, eftersom det finns stora politiska och kulturella skillnader mellan dessa fall. 4. 8. Den makroekonomiska situationen 4. 8. 1. Den ungerska ekonomin har utvecklats mycket till- fredsställande i riktning mot en stabil tillväxt som inte är inflationsdrivande, samtidigt som man kämpar för att få ner det offentliga underskottet till en acceptabel nivå. 4. 8. 2. ka svårigheter som Ungern kan ställas inför. Kommittén vill dock peka på några makroekonomis- 4. 8. 2. 1. Först och främst handlar det om effekterna av upprättandet av ett system med låsta omräkningskurser mot euron (den 1 januari 2000) förutom en stramare inflations- dämpande politik. Dessutom bör man förstärka kapaciteten för kontroll av hela finanssystemet. Det 4. 8. 2. 2. finns ett nära samband mellan detta och behovet att fortsätta minska underskottet i den offentliga sektorns finanser. Enligt kommittén finns det här tre problem. fortsätta och Först och främst gäller det behovet av att påskynda reformen av den offentliga förvaltningen, vilket skulle kunna kräva en betydande ökning av lönerna och kanske av antalet specialiserade tjänstemän. Det andra problemet är att en avsevärd del av budgen går till regionala och lokala myndigheter. Slutligen är skatteunderlaget otillräckligt, vilket bottnar i en stor svart ekonomi och ett omfattande system med skattebefrielser. För att lösa problemet med det offentliga underskottet krävs ett samordnat och samtidigt agerande på dessa tre nivåer. 4. 8. 2. 3. Ett annat skäl till oro är tudelningen av ekonomin i dels konkurrenskraftiga och klart externt inriktade sektorer vars framgång är nära knuten till de utländska direktinveste- ringar de erhåller, dels produktionssektorer som är inriktade på den inhemska marknaden och som möjligen har en sämre konkurrenskraft. Den ungerska regeringen bör försöka att skynda på omvandlingen av dessa sektorer innan tullmurarna och andra former av skydd helt försvinner den 31 december 2000 i enlighet med Europaavtalet. 4. 8. 2. 4. Privatiseringsprocessen utvecklas på ett mycket tillfredsställande sätt och har gjort det möjligt att minska statsfinansernas underskott, både genom försäljning av förlust- bringande företag och genom en minskning av statsskulden och därmed av statens skuldräntor. Det uppstod speciella problem vid privatiseringen av en offentligägd bank, men dessa har redan lösts. Det bör även påpekas att 14 % av jordbruksarealen i slutet av 1998 fortfarande inte är i privat ägo. Detta kan få en stor inverkan på tillämpningen av gemenskapens regelverk när det gäller den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP). Det är dock inte helt osannolikt att privatiseringsansträngningarna tappar fart om anslutningsför- handlingarna inte utvecklas i den takt som de ungerska myndigheterna vill. Sammanfattningsvis kan den ungerska ekonomin i 4. 8. 3. slutet av förberedelseperioden vara i stånd att konkurrera öppet på världsmarknaderna, under förutsättning att produktiviteten fortsätter att öka i sin nuvarande höga takt, att ökningstakten för inkomsterna i allmänhet följer med produktiviteten och är förenlig med inflations-, sysselsättnings- och livskvalitets- målen, och att investeringarna i modernisering ökar, vare sig det sker genom inhemskt sparande eller utländska investe- ringar. ESK anser att Europeiska kommissionen bör genomföra systematiska och ingående analyser av hur den ungerska ekonomins och särskilt dess industrisektors konkurrenskraft utvecklas. 4. 9. Den inre marknaden och situationen inom de olika sektorerna 4. 9. 1. När det gäller utövandet av de fyra friheterna som utgör grunden för den inre marknaden utan gränser verkar Ungern har kommit en bra bit mot att utveckla en rättslig ram i linje med gemenskapens regelverk, även om man måste öka takten i landets anslutning till gemenskapens standardiserings- system, såsom CEN eller Cenelec, för att i slutet av år 2000 uppnå den 80-procentiga harmoniseringsnivå som fastställs i den ungerska regeringens nyligen framlagda dekret. ESK bör inom ramen för sina gemensamma rådgivande kommittéer överväga att likhet med observationsgruppen för inre marknaden) utvidga sin verksamhet till att identifiera praktiska problem i kandidatländerna och föreslå lösningar till dessa. (i 4. 9. 2. Tillämpningen av gemenskapens konkurrensrätt har medfört vissa svårigheter. Införlivandet av associeringsrådets avtal i den ungerska lagstiftningen har medfört vissa konstitu- tionella problem, eftersom den ungerska konstitutionen inte tillåter en direkt tillämpning av icke-nationell lagstiftning. Den ungerska lag som införlivar associeringsrådets beslut måste därför ändras för att vara förenlig med konstitutionen. Det verkar också finnas vissa svårigheter med vederbörlig bokfö- ring och kontroll inom statsstödssystemet, och för att ta itu med dessa har den ungerska regeringen inrättat en kontrollin- stans för stadsstöd. Å andra sidan verkar Ungern gå fort fram med anpassningen av lagstiftningen och förfarandena för offentlig upphandling. C 117/44 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 26. 4. 2000 4. 9. 3. På grund av jordbrukssektorns ekonomiska dimen- sion och i synnerhet dess sociala återverkningar är den ett av de centrala och mest komplicerade inslagen i anslutningspro- cessen. Den gemensamma rådgivande kommittén EU-Ungern uttalade sig nyligen i frågan (1). Den rådgivande kommitténs rekommendationer fokuserade på tre områden: — Man bör godkänna den budgetplan som Europeiska rådet enades om i Berlin. Avseende telekommunikation har Ungern anhållit 4. 9. 5. om att fråga om få behålla sina exklusiva rättigheter i telefonitjänster fram till slutet av 2002. I den mån det är tekniskt och ekonomiskt möjligt och socialt acceptabelt vill ESK att man ökar takten på avregleringen av vissa tjänster med högt mervärde och hög tillväxttakt (exempelvis nät för dataöverföring och mobiltelefoni), eftersom detta bara kan medföra att hela ekonomins produktivitet ökar. Under hela denna process bör man respektera rättigheterna för konsumen- terna och de anställda inom sektorn. — En otillräcklig tillämpning av GJP skulle kunna inverka på sysselsättningen på landsbygden och på migrationen från landsbygden till städerna, och det är tillrådligt att finna lösningar som gör det möjligt för de ungerska jordbrukarna att ha en skälig levnadsstandard. — Man bör söka en kompromiss som båda parter kan acceptera när det gäller kompensationsstöden till jord- bruket. ESK välkomnar den gemensamma rådgivande kommitténs slutsatser, som bör tjäna som utgångspunkt för överläggning- arna inom jordbruksområdet. Dessutom har Ungern anhållit om att få tillämpa en tioårig övergångsperiod för utländska medborgares, kooperativs och aktiebolags köp av jordbruksmark. Utan att vilja kommentera hur lämplig denna begäran är vill ESK föreslå en möjlig kompromisslösning: att man ger fysiska personer som är medborgare i ett EU-land och faktiskt bor i Ungern samt jordbrukskooperativ som är registrerade i Ungern möjlighet att omedelbart köpa land. 4. 9. 4. Beträffande transporter har Ungern gjort stora fram- steg med att införa en ny lagstiftning som stämmer överens med gemenskapens regelverk, även om det fortfarande återstår ganska mycket att göra. I sina yttranden om den alleuropeiska transportpolitiken (2), liksom i den gemensamma rådgivande kommitténs resolution (3), har ESK framhållit Ungerns centrala roll inom ramen för TINA-initiativet och behovet att utveckla större infrastrukturprogram för järnvägs- och vägnäten. Likale- des har den gemensamma rådgivande kommittén föreslagit att man, åtminstone inledningsvis, skall skilja mellan transport- problem som hänger samman med den ungerska ekonomins internationella dimension och problem som hör samman med den inhemska marknaden. Slutligen har den gemensamma rådgivande kommittén betonat att man behöver förbättra utbildningssystemen för arbetstagare och egenföretagare inom transportsektorn. (1) Resolution antagen i Bryssel den 10 maj 1999 av den gemensam- ma rådgivande kommittén EU–Ungern [finns på engelska, tyska och franska]. (2) ”Genomförande av Helsingfors-deklarationen” (EGT C 407, 28. 12. 1998) och ”Genomförande av en strukturerad social dialog inom de alleuropeiska transportkorridorerna” (EGT C 329, 17. 11. 1999). (3) (gemensam resolution) ”Transportpolitik och Ungerns anslutning till EU”. 4. 9. 6. Miljöaspekterna kan ge upphov till stora praktiska svårigheter när anslutningen sker. ESK har redan i sitt yttrande om tillämpningen av gemenskapens regelverk på kandidatlän- derna (4) redogjort för vilka tankegångar som bör ligga till grund för denna process, som baseras på följande punkter: — Förstärka gemenskapens finansiella föranslutningsinstru- ment på detta område. — Införa begränsade övergångsperioder för tillämpningen av miljödelen av gemenskapens regelverk i de fall som inte utgör ett viktigt hinder för den inre marknaden. — För varje ny anläggning eller nytt projekt som helt eller delvis finansieras av gemenskapen i form av lån eller bidrag kräva att man tillämpar gemenskapens gällande normer, även om dessa ännu inte formellt tillämpas i Ungern. — Förstärka administrationen och de tekniska mätsystemen så att miljönormerna verkligen kan tillämpas. I detta hänseende och med tanke på Ungerns centrala läge i förhållande till de andra kandidatländerna bör man ta dessa länders miljöpolitik i beaktande, särskilt vad gäller floden Donau och dess bifloder. 4. 9. 7. ESK välkomnar att Ungern har gjort stora framsteg med lagstiftningen som styr konsumenternas rättigheter och hoppas att konsumentorganisationernas företrädare aktivt skall engageras i processen för att förbereda konsumenterna rättsligt och utbildningsmässigt. (4) EGT C 40, 15. 2. 1999. ”Meddelande från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén, Regionkommittén och kandidatländerna i Central- och O¨ steuropa om miljöstrategier inför anslutningen: Utmaningen inför utvidg- i Central- och O¨ steuropa” ningen med kandidatländerna (KOM(1998) 294 slutlig). 26. 4. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 117/45 5. Partnerskapet för anslutning och det nationella pro- grammet för antagande av gemenskapens regelverk 5. 1. Genom rådets förordning (EG) nr 622/98 inrättades anslutningspartnerskap som för varje land skall ställa upp prioriteringar för genomförandet av gemenskapens regelverk och tilldela tillgängliga ekonomiska resurser i detta syfte. Varje kandidatland har mot bakgrund av partnerskapet utarbetat ett nationellt program för antagande av EG:s regelverk. Ungern har inom ramen för det nationella programmet 5. 2. fastställt följande prioriteringar: — Ekonomisk reform. — Förstärkning av den institutionella och administrativa kapaciteten. — Inre marknaden. — Rättsliga och inrikes frågor. — Miljön. Ekonomiska och sociala kommittén anser att Ungern 5. 3. har gjort betydande framsteg när det gäller genomförandet av programmet som helhet. Vissa områden kräver emellertid särskild uppmärksamhet, och vi vill därför ge följande rekom- mendationer. 5. 3. 1. I fråga om regional utveckling råder det inte bara stora inkomstskillnader i Ungern — det finns inte heller någon administrativ struktur med förmåga att utveckla en politik för regional sammanhållning. Det finns ett akut behov att utveckla en sådan struktur om Ungern redan vid anslutningen vill få tillgång till Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF). Ett handlingsprogram för att integrera romerna och säkerställa en bättre tillgång till utbildning för deras barn kunde även ingå i denna politik. Samma resonemang kan föras i fråga om tillämp- 5. 3. 2. ningen av normerna för hälsa och växthälsa, som är en känslig fråga i EU. Om Ungern inte uppmärksammar dessa aspekter i tillräckligt hög grad kan landets jordbruks- och livsmedelssek- tor förspilla sina annars goda möjligheter på EU:s marknader. 5. 3. 2. 1. ESK vill särskilt uppmärksamma vikten av att Ungern införlivar gemenskapens regelverk vad beträffar narko- tikabekämpning, organiserad brottslighet och penningtvätt i sin lagstiftning. till Världshandelsorganisationen (WTO). I slutet av 1998 fanns det likväl åtskilliga multilaterala avtal med EU som Ungern ännu inte ratificerat, samt ett antal avtal som inte stämmer överens med EG:s regelverk och som ännu inte upphävts. Ungern bör enligt kommitténs åsikt i framtiden informeras om de nya avtal som EU är redo att sluta, för att dessa skall kunna antas så snabbt som möjligt i Ungern. 5. 3. 4. På tullområdet råder det fortfarande mycket stora skillnader mellan Ungern och EU. Denna fråga bör få särskild uppmärksamhet, inte bara på grund de ekonomiska återverk- ningarna på såväl den ungerska statskassan som gemenskaps- budgeten, utan även på grund av att Ungern gränsar till länder som inte är medlemmar i EU. A¨ ven om man det senaste året med tillfredsställelse 5. 3. 5. kunnat konstatera förbättringar vad gäller utarbetandet och genomförandet av Phare-programmet finns det fortfarande mycket att göra för att på bästa sätt kunna utnyttja de möjligheter som programmet erbjuder. Detta gäller även Ispa-programmet och det framtida Sapard-programmet. Eko- nomiska och sociala kommittén rekommenderar att man låter de ekonomiska och sociala intresseorganisationerna delta mer aktivt då prioriteringar och konkreta målsättningar fastställs. i Ungern, 6. Slutsatser 6. 1. Ekonomiska och sociala kommittén anser att Ungerns förberedelser inför anslutningen allmänt sett är mycket till- fredsställande och att landet bör fullfölja detta intensiva arbete, även om EU på grund av interna orsaker inte kan fastställa någon exakt tidpunkt för anslutningen. ESK anser även att det är nödvändigt att utöka samarbetet mellan EU:s institutioner och den ungerska regeringen som jämbördiga parter. 6. 2. Kommittén vill emellertid uttrycka sin oro för avbrottet i den konstruktiva sociala dialogen mellan Ungerns regering och arbetsmarknadens parter och riktar en uppmaning till samtliga parter att återupprätta denna dialog. Detta skulle påskynda förberedelserna inför anslutningen och göra det lättare för den ungerska befolkningen att acceptera förändring- arna. Ungern har gjort stora framsteg när det gäller att 5. 3. 3. anpassa de yttre handelsförbindelserna till gemenskapens regelverk, särskilt i fråga om de förbindelser som är kopplade 6. 3. ESK bör inom ramen för sina gemensamma rådgivande kommittéer (och via sin observationsgrupp för inre markna- den) i framtiden utöka sitt arbete för att undanröja konkreta hinder i kandidatländerna och föreslå olika lösningar. C 117/46 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 26. 4. 2000 6. 4. Mot bakgrund av de medel och möjligheter som Fördraget om Europeiska unionen ger önskar Ekonomiska och sociala kommittén delta i processen och — antingen direkt eller via den gemensamma rådgivande kommittén EU-Ungern — ställa samtliga sina resurser och möjligheter till inflytande och medling vid gemenskapens institutioner, den ungerska regeringen och övriga ungerska institutioner till förfogande för arbetsmarknadens parter och andra intresseorganisationer. Bryssel den 1 mars 2000. Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Beatrice RANGONI MACHIAVELLI BILAGA till Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande O¨ versikt över det nya systemet för social dialog Forum Uppgifter Deltagare Forum på makroekonomiska nivå A. Arbetsmarknadsforum 1. NATIONELLA ARBETSMARK- Arbetsmarknadslagstiftning för samtliga ekono- Regeringsföreträdare, centrala arbetsgivarorganisa- NADSRA˚DET Sammanträden: fastställs senare 2. NATIONELLA ILO-KOMMITTE´ N Sammanträden: fastställs senare 1. EKONOMISKA RA˚DET Sammanträden: minst två gånger per år 2. RA˚DET FO¨ R EU-INTEGRATION Sammanträden: en gång per kvartal beroende på antalet ärenden 3. SOCIALA RA˚DET Sammanträden: fastställs senare miska sektorer; avtalsförhandlingar om nationell minimilön, arbetstider och åtgärder beträffande arbetsmarknadsparternas befogenheter. tioner och förbund för nationella fackföreningar. Förberedelse av internationella arbetsavtal, löpande Regeringsföreträdare, kontakter med ILO. tioner och förbund för nationella fackföreningar. centrala arbetsgivarorganisa- B. Ekonomiska och sociala rådgivande forum Samråd om strategiska frågor för ekonomin i helhet. Regeringsföreträdare, diverse nationella intresseorga- nisationer, handelskammare, bankförbund, börssty- relsen, organisationer för utländska investerare osv. intresseorganisa- Samråd i tekniska arbetsgrupper om verksamheten i Regeringsföreträdare, tioner, handelskammare, NGO (permanenta deltagare allmänhet och om intresseorganisationernas insatser på det nationella och internationella planet för att och inbjudna gäster beroende på det aktuella ärendet). främja integrationen. nationella Forum med uppgift att förbereda övergripande beslut Regeringsföreträdare, företrädare för förvaltande och finansierande organ i det institutionella systemet om de socialt sett mest missgynnade grupperna på central och regional nivå, NGO, företrädare för arbetslivsorganisationer. 4. RA˚DET FO¨ R NATIONELL OCH Samråd om aktuella problem beträffande regional Regeringsföreträdare, handelskammare, diverse in- lokala myndigheters intresse- och lokal utveckling, samt infrastrukturutveckling. REGIONAL UTVECKLING tresseorganisationer, grupper, NGO. Sammanträden: fastställs senare


title: Meddelande från Kommissionen - Sociala utvecklingstendenser: möjligheter och utmaningar

eurovoc_concepts:
employment statistics
population statistics
social policy
socioeconomic conditions
statistics

formats: html pdf

text: EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION Bryssel den 1. 3. 2000 KOM(2000) 82 slutlig MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN SOCIALA UTVECKLINGSTENDENSER: MÖJLIGHETER OCH UTMANINGAR MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN SOCIALA UTVECKLINGSTENDENSER: MÖJLIGHETER OCH UTMANINGAR INNEHÅLLSFÖRTECKNING 1. 2. Inledning. 4 De viktigaste sociala utvecklingstendenserna. 5 2. 1. Vilka är de viktigaste utvecklingstendenserna?. 5 2. 2. … viktiga förändringar i hushållens sammansättning …. 6 2. 3. Andelen kvinnor som förvärvsarbetar fortsätter att öka …. 6 2. 4. …men vissa ojämlikheter består. 7 2. 5. Ett växande samhällsengagemang. 7 3. Dagens levnadsvillkor. 7 3. 1. Disponibel är inkomstkällan. 7 huvudsakliga fortfarande anställning inkomst: den 3. 2. Inkomstskillnaderna har ökat i de flesta medlemsstaterna. 7 3. 3. … men den sociala välfärden minskar skillnaderna. 8 3. 4. … och regionala obalanser finns det också. 9 3. 5. Utbildning: vägen till bättre levnadsvillkor för alla. 9 3. 6. Högre utbildning tenderar att minska risken för arbetslöshet …. 9 3. 7. … och öka inkomsterna. 10 3. 8. Den yngre generationen är bättre utbildad. 10 4. Att tillgodose sociala behov i framtiden. 10 2 4. 1. Den sjunkande andelen äldre arbetskraft och sysselsättningen i framtiden. 10 4. 2. De mänskliga resurserna: grundvalen för det kunskapsbaserade samhället. 11 4. 3. Relationerna mellan generationerna och den utmaning som den allt äldre befolkningen utgör. 11 4. 4 Att möta behovet av omvårdnad. 12 4. 5. Att ta med jämställdhetsaspekten för mer kvalificerade arbeten. 12 5. Avslutande anmärkningar. 13 3 1. INLEDNING När vi nu går in i 2000-talet ses ett sammanhållet europeiskt samhälle alltmer som ett viktigt villkor för att åstadkomma konkurrenskraft och tillväxt. I detta sammanhang stöder sig kommissionen på innehållet i rapporten The Social Situation in the European Union 2000. I detta meddelande redogör kommissionen för de viktigaste sociala utvecklingstendenserna i Europa i syfte att bestämma vilka politiska frågor som skall prioriteras med hänsyn till de sociala behov som kommer att utvecklas i framtiden. utvecklingstendenser, Den snabba takten i en del av den sociala utvecklingen under de senaste åren har varit påfallande och kommer sannolikt att fortsätta under kommande år. Demografiska och sociala och kommunikationsomvälvningen och den nya ekonomi som är ett resultat av allt detta, är de främsta drivkrafterna som innebär både nya utmaningar och möjligheter. Teknisk utveckling, utbildning och social sammanhållning är huvudfaktorerna för att uppnå ekonomisk effektivitet och högre välstånd. globaliseringen, informations- Europa behöver försäkra sig om att dess sociala modell har den flexibilitet och styrka som behövs för att effektivt möta dessa nya utmaningar och på samma gång fortsätta att försöka uppnå de mål man satt upp för ökad konkurrenskraft och sammanhållning. Den ekonomiska och sociala utvecklingen kan ses mot bakgrund av tre centrala politiska områden: vårt växande makroekonomiska beroende av varandra, vårt engagemang och vårt samarbete när det gäller sysselsättningen samt vårt pågående arbete för att främja social utveckling inom Europeiska unionen. Dessa tre faktorer hänger nära samman och kan inte betraktas var och en för sig. Detta innebär att både Europeiska unionen och medlemsstaterna står inför en kombination av tre politiska mål: att skapa en dynamisk europeisk ekonomi, en produktiv arbetskraft samt ett samhälle som omfattar alla och som kan ta hand om alla, både under detta årtionde och framöver. Det extra toppmötet i Lissabon, "Sysselsättning, ekonomiska reformer och social sammanhållning – för ett innovationens och kunskapens Europa" utgör en möjlighet att bekräfta hur viktig kopplingen mellan dessa olika dimensioner är när vi rör oss mot ett sammanhållet europeiskt samhälle med mer kvalificerade arbeten och en hållbar ekonomisk tillväxt. 4 2. DE VIKTIGASTE SOCIALA UTVECKLINGSTENDENSERNA Europas befolkningsstruktur håller på att förändras. Den ändrade balansen i strukturen när det gäller ålder och kön samt de därmed besläktade generationseffekterna påverkar också det mänskliga beteendet. I vissa fall sker dessa förändringar så snabbt att det synbara resultatet är att nya sociala behov skapas och detta påverkar den sociala servicen. För att kunna garantera Europas ekonomiska tillväxt och globala konkurrenskraft i framtiden blir det allt viktigare att ta hänsyn till de sociala utvecklingstendenserna när den övergripande politiken utformas. 2. 1. Vilka är de viktigaste utvecklingstendenserna? Europas befolkning blir allt äldre. I Europa ändras befolkningsbalansen snabbt som ett resultat av två dominerande demografiska utvecklingstendenser. I de flesta medlemsstaterna inom EU sjunker både antalet födda och döda. Det föds färre barn och människor lever längre och bättre. Resultatet är en åldrande befolkning, en allmän utveckling som har ökat genom det stora antalet barn som föddes åren efter andra världskriget. Denna utveckling kommer att fortsätta under flera årtionden. Här följer några nyckeltal. Antalet barn som föddes inom EU sjönk 1998 till ca 4 miljoner – det lägsta antalet efter kriget. I själva verket har det totala födelsetalet för EU sjunkit från 2,59 under 1960 till 1,45 under 1998 och är nu bland de lägsta födelsetalen i världen. Under samma period har andelen äldre människor (65 år och äldre) i befolkningen ökat från 11 % till 16 %. Allt tyder på att denna utveckling kommer att fortsätta långt in i nästa århundrade. Inom tio år kommer det att finnas dubbelt så många äldre (69 miljoner) som det fanns 1960 (34 miljoner). Befolkningsförändringar i de olika åldersgrupperna. En jämförelse 1998-2010 31% 15% 11% - 3% 0-14 - 7% 15-24 -2% 25-49 50-64 65-79 80+ 40% 30% 20% 10% 0% -10% Befolkningstillväxten inom EU har gradvis sjunkit under de senaste 35 åren. År 1998 var bruttobefolkningstillväxten 2 per 1 000 invånare jämfört med ett årligt medeltal på ca 8 under 1960-talet. Under samma period sjönk det naturliga tillväxttalet (antalet födda minskat med antalet döda) stadigt från nästan 8 per 1 000 invånare till 0,8 under 1998. Sedan mitten på 1980-talet har den internationella befolkningsomflyttningen snabbt blivit en av de viktigaste 5 faktorerna för att bestämma befolkningstillväxten, även om dess andel har minskat under de senaste fyra åren. Dess bidrag var nästan 75 % under 1995 – den högsta siffran efter kriget– men sjönk något till 62 % under 1998. Utan en positiv nettoinvandring skulle folkmängden i Grekland, Italien och Sverige sjunka. 2. 2. … viktiga förändringar i hushållens sammansättning … Förändringarna i hushållstyp och i familjens storlek och sammansättning har också varit betydande. Giftermålens antal minskar och människor gifter sig senare i livet. Dessutom väljer människor att skaffa barn vid ett senare stadium i livet. Skilsmässor är mer frekventa än tidigare. Tillsammans med de låga födelsetalen markerar detta en förändring från den traditionella modellen med det gifta paret med barn mot mindre hushåll som oftare förändras, som till exempel barnlösa par, ensamhushåll och hushåll med en förälder. Med den ökande medellivslängden är det emellertid inte ovanligt att tre eller fyra generationer lever samtidigt, och den ökande äldre befolkningen kommer att göra detta ännu vanligare. Inom familjen är det vanligtvis kvinnan som tar hand om de äldre när dessa blir beroende av vård. I framtiden kommer sannolikt denna börda att öka eftersom mindre familjer betyder att uppgiften fördelas på färre individer. Detta kan öka trycket på behovet av yttre former av socialt stöd. 2. 3. Andelen kvinnor som förvärvsarbetar fortsätter att öka … En viktig förändring i beteendemönstren har varit kvinnornas ändrade roll i det ekonomiska och sociala livet. Under de gångna årtiondena har utbildnings- och sysselsättningsmönstren för män och kvinnor blivit mer lika. Fler kvinnor har kommit ut i arbetslivet och har därmed förvärvat fler individuella sociala rättigheter. Diagrammet nedan visar ökningen av andelen kvinnor i arbetskraften mellan 1987 och 1998. På europeisk nivå kommer sannolikt kvinnornas ökande deltagande att fortsätta. Kvinnor har dock fortfarande särskilda problem när det gäller att få lika tillträde till arbetsmarknaden, Andelen kvinnor i arbetskraften, 1987 och 1998 1987 1998 60 50 40 30 20 10 0 % * EU15* B DK D* EL E F IRL* I L NL A P FIN S UK (*) BRD 1987, D 1998. IRL 1997 i stället för 1998 Källa:Eurostat–EuropeiskaarbetskraftsundersökningenochOECD karriärmöjligheter, lönesättning och när det gäller att förena yrkesliv och familjeliv. Även om nettoantalet nya arbetstillfällen som har skapats under det senaste årtiondet praktiskt taget samtliga har gått till kvinnor, har ändå detta ökande antal arbetstillfällen inte lyckats med att hålla jämn takt med det ökande antalet kvinnor som vill arbeta. Följaktligen förblir 6 sysselsättningsgraden för kvinnor konsekvent lägre än för män. Dessutom arbetar en av tre kvinnor i EU deltid mot endast 6 % av männen. 2. 4. …men vissa ojämlikheter består När det gäller inkomster så finns det fortfarande, trots de framsteg som gjorts under de senaste 20 åren, avsevärda ojämlikheter, särskilt i genomsnitt bruttoinkomsten per månad för en kvinna 26 % lägre än inkomsten för en man. De minsta skillnaderna finns i Belgien, Danmark, östra delen av Tyskland, Luxemburg och Sverige. Dessa skillnader i inkomst förklaras oftast av att kvinnorna tenderar att vara överrepresenterade i lågavlönade arbeten. för högkvalificerade arbeten. År 1995 var Dessutom visar den ojämlika inkomststrukturen efter ålder att löneskillnaderna mellan män och kvinnor snabbt ökar med stigande ålder. Detta beror huvudsakligen på yrkesstrukturen för äldre kvinnor, som mer än genomsnittet återfinns i lägre betalda kontorsarbeten. 2. 5. Ett växande samhällsengagemang Frivillig verksamhet är en form av deltagande och engagemang i ett lokalt samhälle, grupp eller organisation. Även om det inte finns belägg för den faktiska omfattningen av frivilligt tyder tillgängliga uppgifter på att det är arbete och volontärtjänst omfattande och har ökat. i medlemsstaterna, En undersökning av fler än 20 000 människor i hela Europa visade att en av fyra européer åtar sig obetalt arbete för olika välgörenhetsorganisationer och frivilliga grupper. De populäraste frivilliga aktiviteterna är idrotts- och fritidsverksamhet, arbete inom religiösa samfund, utbildning och kulturell verksamhet, socialt arbete och ungdomsarbete. Frivilligarbetare är inte typiska för befolkningen som helhet. Det stora flertalet är medelålders och välutbildade. De kännetecknas också av en hög nivå av samhällsmedvetande. Undersökningar har visat att de också uppvisar en betydligt högre grad av psykologiskt välbefinnande än befolkningen i allmänhet. 3. DAGENS LEVNADSVILLKOR De utvecklingstendenser som beskrivs ovan påverkar de europeiska medborgarnas levnadsvillkor väsentligt. De allmänna levnadsvillkoren beror på en mängd olika faktorer. I detta avsnitt har vi valt ut en del av de centrala aspekter som behandlas i rapporten The Social Situation in the European union 2000, nämligen arbete, inkomstnivåer och utbildning. 3. 1. Disponibel inkomst: anställning är fortfarande den huvudsakliga inkomstkällan I genomsnitt kommer 70 % av den disponibla inkomsten från arbete (anställda och egenföretagare). När det gäller fördelningen av inkomsten är ensamföräldrar, familjer med många barn, ensamstående (särskilt kvinnor) och arbetslösa de grupper som riskerar hamna i de lägre inkomstgrupperna. 3. 2. Inkomstskillnaderna har ökat i de flesta medlemsstaterna Totalt sett ökade inkomstskillnaderna i de flesta medlemsstaterna under perioden 1980-1995 efter en nedgång under årtiondena före 1980, men den senaste ökningen är inte generell. Inkomstskillnader hänger nära samman med risken för social utslagning och sämre 7 levnadsvillkor. Om inkomstskillnaderna fortsätter att öka, kommer andelen personer i låginkomstgrupper, som till exempel äldre och ensamstående föräldrar att också öka. Låginkomstgrupper är sårbara. De tenderar att ha sämre hälsa och sämre tillgång till hälso- och sjukvård. Detta kan medföra ökade krav på våra välfärdssystem. 3. 3. … men den sociala välfärden minskar skillnaderna Utgifterna för social trygghet under 1996 utgjorde 28,7 % av gemenskapens BNP, jämfört med siffran 25,4 % under 1990. Merparten av detta går till pensioner samt hälso- och sjukvård. De högsta andelarna finns i de tre nordiska medlemsstaterna (32-35 %), medan Grekland, Spanien, Irland och Portugal uppvisade de lägsta talen (19-23 %). Trots dessa skillnader tenderar kostnaderna för de sociala trygghetssystemen att utvecklas åt samma håll i medlemsstaterna, med de största ökningarna under senare år i de länder som har de lägsta utgiftsnivåerna. Sociala förmåner, med undantag av pensioner, minskar andelen "fattiga" människor i alla i Grekland, Italien och medlemsstater, men i mycket olika grad. Minskningen är lägst Portugal, mellan 7 and 15 %. Siffran understiger inte 25 % i de övriga medlemsstaterna. I Danmark och Nederländerna ligger den på ca 60 % - dessa två länder har den lägsta "fattigdomsgraden" efter utbetalning av förmåner. Irland och Förenade kungariket har en hög andel människor med låga jämförbara inkomster både före och efter utbetalning av förmåner. Efter utbetalning av förmåner är de som fortfarande är fattiga emellertid störst i Portugal. Eftersom Italien har den lägsta andelen fattiga före utbetalning av förmåner, ligger detta land nära medeltalet inom Europeiska unionen, trots den ringa effekt som transfereringarna har. 8 % Efter trans- fere- ringar 40 30 20 10 Procent av befolkningen med låg inkomst före och efter sociala transfereringar, med undantag av pensioner 0% 25% P E D A L F DK EL I NL IRL 50% B UK 75% Före transfe- reringar 0 0 10 20 30 40 % De sociala välfärdssystemen spelar en viktig roll i hela Europeiska unionen, både i individernas och i familjernas liv och för att stötta utvecklingen av samhället och ekonomin. Den roll som välfärdssystemen spelar när det gäller att omfördela inkomsterna fortsätter att vara betydelsefull i framtiden. 3. 4. … och regionala obalanser finns det också Tillgängliga uppgifter visar att regionerna inom Europeiska unionen påverkas i olika utsträckning av demografiska utvecklingstendenser och ekonomiska förändringar. Till denna ojämna socio-ekonomiska påverkan kommer en regional omgivning som också den är mångskiftande. Mångfalden av demografiska och ekonomiska skillnader mellan regionerna tyder på att tyngdpunkten behöver läggas vid hänsynen till den regionala dimensionen inom den socio-ekonomiska politiken. 3. 5. Utbildning: vägen till bättre levnadsvillkor för alla Utbildning spelar en viktig roll för de allmänna levnadsvillkoren, särskilt i samband med sysselsättningsmöjligheter och inkomstnivåer. Högre utbildningsnivåer hos medborgarna är starkt kopplade till bättre levnadsvillkor. 3. 6. Högre utbildning tenderar att minska risken för arbetslöshet … I allmänhet verkar högre utbildning, om än i varierande grad, minska risken att bli arbetslös i alla medlemsstater. I de femton nuvarande medlemsstaterna i EU var arbetslösheten för personer med eftergymnasial utbildning 6 % under 1997 jämfört med 10 % för personer som högst hade gått ut gymnasiet och 14 % för dem som inte hade fortsatt efter den obligatoriska skolgången. 9 Arbetslöshet efter kön och utbildningsnivå, EU-15, 1997 18 16 14 12 10 8 6 4 2 0 Lägre än gymnasienivå Gymnasienivå Eftergymnasial utbildning Män Kvinnor 3. 7. … och öka inkomsterna Inkomsterna är sannolikt högre för människor med högre utbildning. I alla medlemsstater tjänar heltidsanställda med eftergymnasial utbildning i genomsnitt mer är de som endast har gymnasial utbildning. Skillnaden är större än 50 % i Tyskland, Frankrike och Österrike och 100 % i Portugal. Inkomstskillnaderna mellan dem med gymnasial utbildning och dem med endast grundskoleutbildning var något mindre (10-20 %) i de flesta länderna och försumbar i Grekland, Frankrike, Irland och Finland. 3. 8. Den yngre generationen är bättre utbildad Kunskapsnivån hos befolkningen har avsevärt förbättrats under de senaste trettio åren. Genom att jämföra dem som i dag lämnar utbildningssystemet med de äldre generationerna, är det möjligt att följa utvecklingen över en längre tidsperiod. Under 1997 hade 59 % av personer i åldersgruppen 55- 64 år i EU endast grundskoleutbildning. Denna andel hade sjunkit till 32 % i åldersgruppen 25- 34 år. femton nuvarande medlemsstaterna i de Dessa förbättringar kan förklaras med att den obligatoriska skolgången är längre, att det undervisas i fler ämnen i skolan och att strategier för livslångt lärande har lanserats på senare år. Svårigheter att få tillträde till lämplig utbildning kvarstår emellertid för vissa grupper i samhället, t. ex. ungdomar, låginkomstfamiljer med små barn, personer med funktionshinder och invandrare. Dessa grupper kommer sannolikt att leva under sämre villkor och löper därmed större risk för social utslagning. När Europa tar steget in i det kunskapsbaserade samhället, blir de dessa gruppers särskilda behov allt viktigare. 4. ATT TILLGODOSE SOCIALA BEHOV I FRAMTIDEN I detta avsnitt beskrivs de viktigaste behov som samhället behöver tillgodose med tanke på de utvecklingstendenser som beskrivits i de föregående kapitlen. 4. 1. Den sjunkande andelen äldre arbetskraft och sysselsättningen i framtiden Mellan 1986 och 1997 sjönk andelen män mellan 55 och 64 år som förvärvsarbetade med mer än 6 procentenheter. Däremot steg siffran något för kvinnor, med 4 procentenheter, om än från en lägre utgångspunkt. Genom framtida befolkningsförändringar kommer befolkningens struktur och storlek att ändras, något som i sin tur ytterligare kommer att öka andelen försörjningsberoende äldre 10 samt de sociala kostnaderna. Då arbetskraften blir äldre, kommer det att bli brist på arbetskraft och bördan att försörja dem som är äldre kommer att bli större, om man inom Europeiska unionen behåller de nuvarande av tidiga pensionsavgångar. Huvudorsaken till den låga sysselsättningsgraden bland manliga arbetstagare efter en viss ålder beror på omstruktureringen inom industrin. En Eurobarometerundersökning visade faktiskt att minst 40 % av dem som gick i pension tidigt betraktade sitt utträde från arbetsmarknaden som huvudsakligen ofrivilligt och skulle ha velat fortsätta med någon sysselsättning. Ett ökande antal friska människor i 55- och 60-årsåldern skulle vilja fortsätta arbeta på något sätt eller behålla någon anknytning till arbetslivet efter det att de har slutat sitt yrkesverksamma liv. nivåerna När det finns ett ökande antal aktiva äldre krävs det investeringar i deras kvalifikationer och motivation. Genom arbete i samhället och inom den så kallade tredje sektorn skulle äldre människor kunna vara aktiva längre. Detta skulle kunna vara ett område som kan utvidgas. Det kan leda till att kraven på att främja ett aktivt liv för äldre och successiv pensionering skulle kunna uppfyllas. 4. 2. De mänskliga resurserna: grundvalen för det kunskapsbaserade samhället I det kunskapsbaserade samhället står det klart att systemen för utbildning och livslångt lärande inom hela EU måste kunna möta de behov som utvecklas i samhället i en snabbt föränderlig omgivning, för att alla grupper i samhället skall få tillträde till utbildning. Trots att avsevärda framsteg gjorts när det gäller utbildningsnivån under de sista årtiondena, finns det fortfarande risk för att vissa grupper i samhället får en dålig utbildning. I åldersgruppen 18-24 år till exempel 22 % utbildningssystemet utan att avsluta en utbildning efter grundskolan. Att motverka risken för denna grupp att drabbas av arbetslöshet och social utslagning utgör en av de mest angelägna frågorna inom socialpolitiken. lämnar Förutom ungdomar löper även andra missgynnade grupper, som till exempel fattiga familjer med små barn, funktionshindrade, invandrare och andra minoriteter liknande risker. Dessa befolkningsgrupper behöver stöd på många olika nivåer, något som sällan erbjuds inom de formella utbildningssystemen. För det första behöver man ge dessa grupper möjlighet att förvärva några av de "mjuka" färdigheter som behövs på arbetsplatsen, till exempel förmågan att kommunicera, förmågan att arbeta tillsammans i grupp, förmågan att leda och att ta ansvar. För det andra finns det ett behov av praktisk information om de yrkesmöjligheter som skulle kunna passa deras intressen och begåvningar. Många människor i dessa grupper uppger att den svåraste uppgiften är att välja ett lämpligt yrke, och att saker och ting brukar ordna sig när de väl har bestämt sig. För det tredje, för att undvika att hamna i fällan "ingen erfarenhet, inget arbete", är det av yttersta vikt att dessa grupper erbjuds möjligheten att få verklig arbetslivserfarenhet genom att erbjudas olika arbeten och arbetsuppgifter. Dessutom möter en större del av arbetskraften (äldre arbetstagare, huvudsakligen tjänstemän, egenföretagare, tillfällig anställda och deltidsarbetande) ökande svårigheter eftersom de inte tillhör de traditionella målgrupperna i våra nuvarande system för yrkesutbildning. I de framtida strategierna för livslångt lärande bör man vara bättre förberedd på att möta dessa nya behov. 4. 3. Relationerna mellan generationerna och den utmaning som den allt äldre befolkningen utgör 11 Sedan 1995 ökar antalet försörjningsberoende personer igen, eftersom befolkningen blir allt äldre. År 2010 kommer det att finnas dubbelt så många äldre (69 miljoner) som det fanns 1960 (34 miljoner). Bara under nästa årtionde kommer antalet personer som är 65 år och äldre att öka till ca 13 % inom de femton nuvarande medlemsstaterna i EU. Tyskland (24 %) kommer sannolikt att få den största ökningen. Ökningen av andelen personer i befolkningen som är över 80 år har varit ännu mer uttalad. Under nästa årtionde kommer andelen "mycket gamla" att öka med 36 %. Belgien, Grekland, Frankrike, Italien och Luxemburg förväntas få de största ökningarna (ca 50 %). Även om det saknas exakta uppgifter om antalet äldre som behöver omvårdnad under en Storlek och andel av yngre (0-14) och äldre (65+) av den totala befolkningen 140 120 100 80 60 40 20 0 46,8 milj. 13,3 % 57,1 milj. 15,4 % 68,8 milj. 17,9 % 82,4 milj. 23,5 % 65,4 milj. 17,6 % 62,2 milj. 16,1 % 1975 1995 2010 65+ 0-14 längre tid, uppskattade Europeiska kommissionen i sin rapport 1998 om långtidsomvårdnad av äldre att så mycket som 5 % av människor som är 65 år och äldre är direkt beroende av ständig social omvårdnad, och ca 15 % är delvis beroende. Beroendet ökar exponentiellt med åldern: 10 % av dem som är 75 år och äldre är direkt beroende, och ca 25 % delvis beroende. 4. 4 Att möta behovet av omvårdnad Beroendet av vård och omsorg bland äldre och längre perioder av ekonomiskt beroende för både unga och äldre kommer att öka trycket på dem som är i arbetsför ålder. Detta ger i sin tur upphov till frågor om var gränserna går mellan offentligt och privat ansvar. Mycket av debatten kretsar kring hur man skall minska påfrestningarna på relationerna mellan generationerna, samtidigt som man skall garantera fullvärdig service för att möta behoven hos de behövande. Om de sociala utvecklingstendenser som iakttagits håller i sig, kommer frågan om vem som skall ansvara för vården att bli allt viktigare. 4. 5. Att ta med jämställdhetsaspekten för mer kvalificerade arbeten Om de demografiska utvecklingstendenserna håller i sig under de närmaste femton åren, kommer kvinnorna att utgöra den viktigaste källan till arbetskraftstillväxten. Olika former av tillsammans med nya utvecklingstendenser, som till diskriminering på arbetsmarknaden, exempel den ökande andelen deltidsanställda (som huvudsakligen utgörs av kvinnor), cementerar emellertid könsrollerna och överlåter åt kvinnorna att axla det största ansvaret för vård och omsorg. Allteftersom kravet på vård och omsorg ökar, och en allt större andel 12 kvinnor vill komma ut på arbetsmarknaden, kan detta mycket väl leda till att spänningarna kommer att öka mellan familjeengagemang och förvärvsarbete. Stora framsteg har redan gjorts, men det ändrade mönstret för hushållens sammansättning och familjetyper kan medföra ytterligare spänningar. Arbete och privatliv måste kunna förenas mer med varandra, både för män och kvinnor. Nyskapande idéer som också kan genomföras i praktiken kan hjälpa till att förena arbetsliv med familjens, hushållens och individernas behov, så att inte hela omsorgsbördan läggs på familjen. Vidare kan utvecklingen mot individualiseringen av rättigheter hjälpa till att både upprätta en bättre balans mellan könen och minska trycket på pensionssystemen. 5. AVSLUTANDE ANMÄRKNINGAR På de föregående sidorna, som grundar sig på slutsatserna i rapporten The Social Situation in sociala the European Union 2000, politiska och utvecklingstendenserna problemområdena i framtiden. av sammanhängande sammanfattning de ges en fastställs viktigaste därmed de Den förändringstakt som vi upplever när det gäller globalisering, demografiska förändringar, nya former av arbete och familjeliv och övergången till ett kunskapsbaserat samhälle reser viktiga frågor hur socialpolitiken skall utformas. I denna rapport ges en översikt över den aktuella sociala situationen på grundval av ett antal viktiga sociala indikatorer. I rapporten blickas också framåt med tanke på de viktigaste sociala utvecklingstendenserna, särskilt den allt äldre befolkningen, förändringar i hushållens storlek och struktur samt kvinnornas förändrade roll i det ekonomiska och sociala livet. Detta utgör en plattform för framtida socialpolitisk utveckling och diskussioner i alla medlemsstater. Den viktigaste slutsatsen i denna rapport är att medan levnadsvillkoren allmänt sett har förbättrats, finns det fortfarande vissa grupper i samhället som står inför sociala problem. På samma gång håller demografiska och beteendemässiga utvecklingstendenser på att skapa nya och ökande behov av socialt stöd, vilket kräver att ändamålsenliga politiska åtgärder sätts in vid rätt tidpunkt. 13


title: Verordnung (EG) Nr. 471/2000 der Kommission vom 1. März 2000 zur Festsetzung des besonderen Wechselkurses, mit dem im Februar 2000 die Vergütung der Zuckerlagerkosten umzurechnen ist

eurovoc_concepts:
exchange rate
redemption
storage cost
sugar

formats: pdf print

text: 2. 3. 2000 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften L 57/15 VERORDNUNG (EG) Nr. 471/2000 DER KOMMISSION vom 1. März 2000 zur Festsetzung des besonderen Wechselkurses, mit dem im Februar 2000 die Vergütung der Zuckerlagerkosten umzurechnen ist DIE KOMMISSION DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN — gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft, gestützt auf die Verordnung (EG) Nr. 2038/1999 des Rates vom 13. September 1999 über die gemeinsame Marktorgani- sation für Zucker (1), gestützt auf die Verordnung (EG) Nr. 2799/98 des Rates vom 15. Dezember 1998 über die agromonetäre Regelung nach Einführung des Euro (2), gestützt auf die Verordnung (EWG) Nr. 1713/93 der Kommis- sion vom 30. Juni 1993 mit besonderen Bestimmungen zur Anwendung des landwirtschaftlichen Umrechnungskurses im Zuckersektor (3), zuletzt geändert durch die Verordnung (EG) Nr. 1642/1999 (4), insbesondere auf Artikel 1 Absatz 3, in Erwägung nachstehender Gründe: (1) Nach Artikel 1 Absatz 2 der Verordnung (EWG) Nr. 1713/93 wird die in Artikel 8 der Verordnung (EG) Nr. 2038/1999 genannte Lagerkostenvergütung mit einem besonderen landwirtschaftlichen Kurs in Landeswährung umgerechnet, der dem pro rata temporis festgelegten in dem betreffenden Lagermonat Durchschnitt der geltenden Umrechnungskurse entspricht. Dieser besondere Wechselkurs ist monatlich landwirtschaftlichen für den jeweiligen Vormonat zu bestimmen. Für die ab 1. Januar 1999 geltenden Vergütungen beschränkt sich jedoch die Festsetzung der Umrechnungskurse auf die besonderen Wechselkurse, mit denen die Landeswäh- rungen der Mitgliedstaaten, die die Einheitswährung nicht anwenden, in Euro umzurechnen sind. (2) Im Februar 2000 hat die Anwendung dieser Bestim- mungen zur Folge, daß für die Landeswährungen der im Anhang landwirtschaftliche Wechselkurs gilt — festgesetzte besondere HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN: Artikel 1 Der besondere landwirtschaftliche Wechselkurs, mit dem im Februar 2000 die in Artikel 8 der Verordnung (EG) Nr. 2038/ 1999 genannte Lagerkostenvergütung in die Landeswährungen ist im Anhang festgesetzt. umzurechnen ist, Artikel 2 Diese Verordnung tritt am 2. März 2000 in Kraft. Sie gilt mit Wirkung vom 1. Februar 2000. Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitglied- staat. Brüssel, den 1. März 2000 Für die Kommission Franz FISCHLER Mitglied der Kommission (1) ABl. L 252 vom 25. 9. 1999, S. 1. (2) ABl. L 349 vom 24. 12. 1998, S. 1. (3) ABl. L 159 vom 1. 7. 1993, S. 94. (4) ABl. L 195 vom 28. 7. 1999, S. 3. L 57/16 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften 2. 3. 2000 zur Verordnung der Kommission vom 1. März 2000 zur Festsetzung des besonderen landwirtschaftlichen Wechselkurses, mit dem im Februar 2000 die Vergütung der Zuckerlagerkosten umzurechnen ist ANHANG Landwirtschaftliche Wechselkurse 1 EUR = 7,44520 333,142 8,51245 0,614659 Dkr Dr schwedische Kronen £ Stg


title: Komission asetus (EY) N:o 473/2000, annettu 1 päivänä maaliskuuta 2000, tuontitullien vahvistamisesta riisialalla

eurovoc_concepts:
CCT duties
import
rice

text: 2. 3. 2000 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 57/23 KOMISSION ASETUS (EY) N:o 473/2000, annettu 1 päivänä maaliskuuta 2000, tuontitullien vahvistamisesta riisialalla EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, ottaa huomioon vilja-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 22 päivänä joulukuuta 1995 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 3072/95 (1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 2072/98 (2), ottaa huomioon neuvoston asetuksen (EY) N:o 3072/95 sovel- tamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä riisialan tuon- titullien osalta 29 päivänä heinäkuuta 1996 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1503/96 (3), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 2831/98 (4), ja erityisesti sen 4 artiklan 1 kohdan, sekä katsoo seuraavaa: (1) Asetuksen (EY) N:o 3072/95 11 artiklassa säädetään, että tuotaessa mainitun asetuksen 1 artiklassa tarkoitet- tuja tuotteita kannetaan yhteisen tullitariffin mukaiset tullit; kyseisen artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen tuot- teiden osalta tuontitulli on kuitenkin yhtä suuri kuin näiden tuotteiden tuontihetkellä voimassa oleva inter- ventiohinta, jota on korotettu tietyllä prosenttimäärällä sen mukaan, onko kysymys esikuoritusta tai kokonaan ja josta on vähennetty tuotantohinta; hiotusta riisistä, tämä tulli ei kuitenkaan saa ylittää yhteisen tullitariffin tullien määriä. (2) Asetuksen (EY) N:o 3072/95 12 artiklan 3 kohdan lasketaan kyseisen tuotteen mukaan cif-tuontihinnat (3) (4) (5) (6) maailmanmarkkinoiden tai yhteisön tuontimarkkinoiden edustavien hintojen perusteella. Asetuksessa (EY) N:o 1503/96 vahvistetaan asetuksen (EY) N:o 3072/95 soveltamista koskevat yksityiskoh- taiset säännöt riisialan tuontitullien osalta. Tuontitulleja sovelletaan uusien tullien vahvistamisen jos voimaantuloon asti; ne jäävät myös voimaan, seuraavaa kausittaista vahvistamista edeltävien kahden viikon aikana ei ole käytettävissä asetuksen (EY) N:o 1503/96 5 artiklassa säädetystä viitelähteestä saatavaa noteerausta. Tuontitullĳärjestelmän moitteettoman toiminnan vuoksi olisi tullien laskemisessa käytettävä kelluvien valuuttojen osalta viiteajanjakson aikana markkinakursseja. Asetuksen (EY) N:o 1503/96 soveltamisesta seuraa, että tuontitullit vahvistetaan tämän asetuksen liitteiden mukaisesti, ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN: 1 artikla Asetuksen (EY) N:o 3072/95 11 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitetut tuontitullit riisialalla vahvistetaan tämän asetuksen liitteessä I liitteessä II annettujen tekĳöiden perusteella. Tämä asetus tulee voimaan 2 päivänä maaliskuuta 2000. 2 artikla Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenval- tioissa. Tehty Brysselissä 1 päivänä maaliskuuta 2000. Komission puolesta Franz FISCHLER Komission jäsen (1) EYVL L 329, 30. 12. 1995, s. 18. (2) EYVL L 265, 30. 9. 1998, s. 4. (3) EYVL L 189, 30. 7. 1996, s. 71. (4) EYVL L 351, 29. 12. 1998, s. 25. L 57/24 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 2. 3. 2000 LIITE I Riisin ja rikkoutuneiden riisinjyvien tuontitullit (EUR/t) CN-koodi 1006 10 21 1006 10 23 1006 10 25 1006 10 27 1006 10 92 1006 10 94 1006 10 96 1006 10 98 1006 20 11 1006 20 13 1006 20 15 1006 20 17 1006 20 92 1006 20 94 1006 20 96 1006 20 98 1006 30 21 1006 30 23 1006 30 25 1006 30 27 1006 30 42 1006 30 44 1006 30 46 1006 30 48 1006 30 61 1006 30 63 1006 30 65 1006 30 67 1006 30 92 1006 30 94 1006 30 96 1006 30 98 1006 40 00 Kolmannet maat (muut kuin AKT-valtiot ja Bangladesh) (3) AKT-valtiot (1) (2) (3) Bangladesh (4) Basmati Intia ja Pakistan (6) Tuontimaksut (5) (7) (7) (7) (7) (7) (7) (7) (7) 143,98 143,98 143,98 204,29 143,98 143,98 143,98 204,29 (7) (7) (7) (7) (7) (7) (7) (7) (7) (7) (7) (7) (7) (7) (7) (7) (7) 76,44 76,44 76,44 76,44 76,44 76,44 76,44 76,44 46,05 46,05 46,05 67,16 46,05 46,05 46,05 67,16 146,86 146,86 146,86 146,86 146,86 146,86 146,86 146,86 146,86 146,86 146,86 146,86 146,86 146,86 146,86 146,86 45,38 111,06 111,06 111,06 111,06 111,06 111,06 111,06 111,06 67,65 67,65 67,65 97,80 67,65 67,65 67,65 97,80 212,59 212,59 212,59 212,59 212,59 212,59 212,59 212,59 212,59 212,59 212,59 212,59 212,59 212,59 212,59 212,59 (7) 0,00 0,00 Egypti (8) 173,10 173,10 173,10 173,10 173,10 173,10 173,10 173,10 107,99 107,99 107,99 153,21 107,99 107,99 107,99 153,21 341,25 341,25 341,25 341,25 341,25 341,25 341,25 341,25 341,25 341,25 341,25 341,25 341,25 341,25 341,25 341,25 105,00 (1) AKT-valtioista peräisin olevan riisin tuonnista annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1706/98 (EYVL L 215, 1. 8. 1998, s. 12) sekä komission asetuksen (EY) N:o 2603/97, sellaisena kuin se on muutettuna, (EYVL L 351, 23. 12. 1997, s. 22), soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä. (2) Asetuksen (ETY) N:o 1706/98 mukaisesti maksuja ei sovelleta Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren valtioista peräisin oleviin ja suoraan Réunionin merentakaiseen departementtiin tuotaviin tuotteisiin. (3) Réunionin merentakaiseen departementtiin tuotavalta riisiltä kannettava maksu määritellään asetuksen (EY) N:o 3072/95, 11 artiklan 3 kohdassa. (4) Bangladeshistä peräisin olevan riisin, lukuun ottamatta rikkoutuneita riisinjyviä (CN-koodi 1006 40 00), tuontiin sovelletaan maksua neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 3491/90 (EYVL L 337, 4. 12. 1990, s. 1) ja komission asetuksessa (ETY) N:o 862/91 (EYVL L 88, 9. 4. 1991, s. 7), sellaisena kuin se on muutettuna, määritellyn järjestelmän mukaisesti. (5) MMA:ista peräisin olevien tuotteiden tuonti vapautetaan maksusta neuvoston päätöksen 91/482/ETY (EYVL L 263, 19. 9. 1991, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna, 101 artiklan 1 kohdan mukaisesti. (6) Intiasta ja Pakistanista peräisin olevaan esikuorittuun Basmati-lajikkeen riisiin sovelletaan 250 EUR/t [asetuksen (EY) N:o 1503/96 4 a artikla, sellaisena kuin se on muutettuna]. (7) Tuontitulli vahvistettu yhteisessä tullitariffissa. (8) Egyptistä peräisin olevan ja sieltä yhteisön alueelle tulevan riisin tuonnista annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2184/96 (EYVL L 292, 15. 11. 1996, s. 1) sekä kommission asetuksen (EY) N:o 196/97 (EYVL L 31, 1. 2. 1997, s. 53), soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä. 2. 3. 2000 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 57/25 LIITE II Tuontitullien laskeminen riisialalla 1. Tuontitulli (EUR/t) (1) 204,29 455,00 143,98 455,00 (1) Paddy- eli raakariisi Indica-riisi Japonica-riisi Esikuorittu Hiottu Esikuorittu Hiottu Rikkoutuneet riisinjyvät 2. Laskuperusteet: a) Cif ARAG -hinta (EUR/t) b) FOB-hinta (EUR/t) c) Merirahti (EUR/t) d) Alkuperä (1) Tuontitulli vahvistettu yhteisessä tullitariffissa. — — — — 332,74 323,59 416,92 325,92 — — — — 386,04 295,04 30,88 30,88 USDA USDA Toimija Toimija — — — —


title: Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Kommissionens preliminära utkast till förordning om tillämpning av artikel 81.3 i EG-fördraget på vissa grupper av avtal, beslut och samordnade förfaranden mellan linjerederier (konsortier) i enlighet med rådets förordning (EEG) nr 479/92"

eurovoc_concepts:
competition
consortium
economic concentration
maritime law
maritime transport

text: 26. 4. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 117/19 Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om ”Kommissionens preliminära utkast till förordning om tillämpning av artikel 81. 3 i EG-fördraget på vissa grupper av avtal, beslut och samordnade förfaranden mellan linjerederier (konsortier) i enlighet med rådets förordning (EEG) nr 479/92” (1) (2000/C 117/04) Den 20 december 1999 beslutade Ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 23. 2 och 25 i sin arbetsordning utarbeta ett tilläggsyttrande om ovannämnda utkast. Sektionen för transporter, energi, infrastruktur och informationssamhället, som ansvarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 3 februari 2000. Föredragande var Anna Bredima-Savo- poulou. Vid sin 370:e plenarsession den 1–2 mars 2000 (sammanträdet den 1 mars 2000) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 121 röster för, 1 emot och 1 nedlagd röst. 1. Inledning 1. 1. När rådet antog de fyra förordningarna om sjöfarten 1986, som utgjorde den första etappen av den gemensamma sjöfartspolitiken i EG, uppmanade rådet kommissionen att överväga om det var nödvändigt att lägga fram nya förslag om konkurrens, bland annat beträffande konsortier inom linjesjöfart. Inom ett år rapporterade kommissionen till rådet om huruvida det var nödvändigt att bevilja gruppundantag för konsortier inom linjesjöfart. Rådet påpekade då att i de fall syftet med och effekterna av sammanslutningar av företag och konsortier är att göra tekniska framsteg eller att få till stånd samarbete i enlighet med i artikel 2 i förordningen, eller i de fall fast sammanhållna konsortier enbart täcker mycket små marknadsandelar, gäller inte det förbud som föreskrivs i artikel 85. 1 i fördraget. 1. 2. I kommissionens rapport om En framtid för gemen- skapens sjöfartsindustri — Åtgärder för att förbättra den gemensamma sjöfartsindustrins villkor (2) identifierades beho- vet av att klargöra konsortiernas ställning i förhållande till konkurrensreglerna som en av de positiva åtgärderna för att öka gemenskapsflottans konkurrenskraft. I sitt yttrande om ovannämnda åtgärder framhöll ESK betydelsen av att snarast möjligt finna en godtagbar lösning på konsortiefrågan i likhet med den lösning man enades om i fråga om linjekonferenser under den första etappen av sjötransportpolitiken (3). 1. 3. Efter moget övervägande och mot bakgrund av ytterli- gare information om konsortier utarbetade kommissionen i juni 1990 en rapport om möjligheterna för ett gruppundantag för konsortieavtal inom linjesjöfarten (4) med ett bifogat förslag till ”Rådets förordning om tillämpning av artikel 85. 3 i EG-fördraget på vissa grupper av avtal, beslut och samordnade förfaranden mellan linjerederier (konsortier)”. Den 25 februari 1992 antog 1. 4. förordning 479/92 (5), som gav kommissionen befogenheter att genom en förordning tillämpa artikel 85. 3 i EG-fördraget i syfte att befria linjerederiers avtal om gemensam drift från det konkurrensbe- gränsande förbudet i artikel 85. 1. rådet Kommittén antog ett yttrande (6) om denna förordning 1. 5. i vilket man uttryckte sitt stöd för kommissionens positiva utvärdering av konsortier och betonade hur viktigt det var att undvika byråkrati. ESK hävdade att konsortier inom linjesjöfart i stora drag kan definieras som ett samarbete i kooperativ form inom linjesjöfarten genom vilket rederierna deltar i ett antal gemensamma verksamheter i syfte att uppnå de nödvändiga stordriftsfördelarna och rationaliseringsvinsterna inom en viss sektor och således kombinerar principerna om fördelning av fartygs- och lastkostnader. Kommittén noterade att konsortier- nas värde och nytta som rationaliseringsinstrument inom containersektorn var allmänt erkända och stödde kommis- sionens slutsats att det var av avgörande betydelse för gemen- skapens sjöfartsindustri att uppnå stordriftsfördelar för att kunna konkurrera på världsmarknaden samt att konsortier kan bidra till att förbättra produktiviteten inom linjesjöfarten och främja tekniska och ekonomiska framsteg. (1) EGT C 379, 31. 12. 1999, s. 13. (2) KOM(89) 266 slutlig, av den 3 augusti 1989 (ej officiell svensk titel). (3) ESK:s yttrande, EGT C 56, 7. 3. 1990, s. 70. (4) KOM(90) 260 slutlig. (5) EGT L 55, 29. 2. 1992, s. 3. (6) EGT C 69, 18. 3. 1991, s. 16. C 117/20 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 26. 4. 2000 1. 6. Eftersom ett blockundantag från konkurrensreglerna redan hade beviljats i fråga om linjekonferenser genom rådets förordning 4056/86 (1) drog ESK slutsatsen att det var nödvän- digt att anta ett regleringssystem för linjekonsortier och att en ny oberoende förordning om beviljande av gruppundantag krävdes eftersom konsortier skiljer sig i grunden från konferen- ser både vad gäller struktur och verksamhet. ESK ansåg dock att kommissionen tydligare borde redogöra för vilka villkor och krav som skulle gälla för undantaget. Genom dessa villkor skulle överskådlighet och fri konkurrens säkerställas på tre nivåer: inom konsortiet, inom konferenserna och inom sjö- fartssektorn. ESK ansåg att konsortier borde vara föremål för en rättslig behandling och kontrolleras och utvärderas så att varken kommissionen eller konsortiet ges en blankocheck. ESK:s huvudinvändning var att kombinerade transportsätt omfattades av förordningen. ESK ansåg att ett sådant komplext område borde regleras genom en separat förordning. Förord- ning 479/92 låg i linje med slutsatserna i ovannämnda yttrande från ESK. 1. 7. Den 20. 4. 1995 antog kommissionen förordning 870/95 (2) om tillämpning av artikel 85. 3 i EG-fördraget på konsortier inom linjetransport. Genom denna förordning undantogs alla avtal som syftade till samarbete mellan linjere- derier, förutsatt att dessa rederier uppfyllde de villkor och förpliktelser som föreskrevs i förordningen. Vidare föreskrevs i förordningen att ett konsortium bör ha en maximal mark- nadsandel för att kunna dra nytta av gruppundantaget. Man skilde mellan följande tre marknadsandelsnivåer: — Marknadsandel på 30 % eller 35 %, vilket innebär att ett konsortium undantas automatiskt. ESK antog ett yttrande (3) om förordning 870/95 i 1. 9. vilket man hävdade att en jämvikt måste uppnås mellan rederiernas och konsortiernas intressen och att de rederier som inte deltar i sjöfartskonsortier måste få sin konkurrensställning säkerställd. Vidare bör flexibiliteten bevaras för att konsortier skall kunna möta brukarnas behov. Slutligen hävdade ESK att vissa termer borde förtydligas och att vissa punkter borde omprövas. 2. Kommissionens förslag till förordning I 2. 1. sin rapport om tillämpningen av förordning 870/95 (4) drar kommissionen slutsatsen att förordningen har fungerat bra. Kommissionen undersöker ett antal alternativ beträffande det regelverk som skulle kunna tillämpas efter det att förordningens giltighetstid löper ut den 20. 4. 2000. Utifrån de erfarenheter som har gjorts och till förmån för rättssäker- heten anser kommissionen att man helst bör förlänga förord- ning 870/95 med ändringar till 21 april 2005. 2. 2. A¨ ndringarna i förordningen går främst ut på följande: — O¨ vergång från trafikandel till marknadsandel (på varje marknad som konsortiet trafikerar). — Exklusivklausuler om befraktning av ytor undantas. — Tio konsortier som beviljats undantag i enlighet med invändningsförfarandet beviljas undantag även i fortsätt- ningen. — Anmälningar som är under behandling och som gjorts förordning 870/95 skall automatiskt behandlas enligt enligt den nya förordningen. — Marknadsandel på mellan 30–35 % och 50 %, vilket inne- bär att konsortiet skall kunna söka undantag enligt ett förenklat invändningsförfarande. — Tidigare bestämmelser om befintliga avtal stryks. — Texten förenklas på lämpliga ställen. — Marknadsandel som överstiger 50 %, vilket innebär att konsortiet tvingas söka enskilt undantag. 3. Allmänna kommentarer 1. 8. I förordningen ingick även andra villkor och förpliktel- ser, exempelvis ett förbud mot diskriminering mellan hamnar i EU samt en förpliktelse att överlägga med transportbrukarna. Slutligen innehöll förordningen även bestämmelser beträffande de avtal som redan fanns vid tidpunkten för förordningens ikraftträdande. (1) EGT L 378, 31. 12. 1986, s. 4. (2) EGT L 89, 21. 4. 1995, s. 7. 3. 1. Åtta år efter det att den första förordningen om konsortier (5) antogs noterar ESK de omfattande och snabba förändringar som sker på den internationella linjerederimark- naden. Förordningarna om konsortier är tillämpliga på konsor- tier i den internationella linjerederisjöfarten där frakt främst sker med container. Containertransporter används i växande utsträckning inom linjesjötransporter. Transporter med contai- (3) EGT C 195, 18. 7. 1994, s. 20). (4) Av den 20 januari 1999. (5) H. Kreis: ”European Community Competition Policy and Interna- tional Shipping”, Fordham International Law Journal (1989–90), 411; J. Temple Lang: European Transport Law Review (1993), 405; P. Ruttley: European Competition Law Review (1991), 9; EMLO Report 1993. 26. 4. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 117/21 nerfartyg fördubblades mellan 1989–1998 från 249 miljoner ton till 509 miljoner ton. Detta motsvarar en årlig tillväxt på 11 %. Av de senaste beräkningarna framgår att de årliga containertransporterna förmodligen kommer att öka i ännu högre takt. Detta beror främst på en ökning av transporterna av färdiga varor och halvfabrikat. Under de närmaste åren förväntas även vissa typer av bulklast (exempelvis spannmål, gödselmedel och socker) läggas över på containerfrakt. Det är högst osannolikt att denna trend kommer att brytas. Sedan den första förordningen om konsortier antogs under perioden 1993–1997 har containertransporter till havs ökat dramatiskt och uppgår nu till 44 % (1) (uttryckt i ton). De ändringar som nämns ovan har lett till att den tidigare arbetsintensiva sektorn nu har blivit mycket kapitalintensiv (2). Dessa förändringar har dels inneburit fördelar beträffande den servicenivå som ställs till rederiernas förfogande, dels lett till en omstrukturering av sysselsättningen till havs och på land. Containern har verkligen blivit en viktig komponent i globaliseringsprocessen och innebär stora ekonomiska och sociala förändringar såväl för utvecklingsländerna som för de industrialiserade länderna (3). 3. 4. Av de anledningar som nämnts ovan och med beaktan- de av konsortiernas värde för den ekonomiska och tekniska utvecklingen inom sjöfarten (4) framhåller ESK — i linje med tidigare yttranden (5) — än en gång behovet av att säkerställa överskådlighet och konkurrens både gentemot andra konsor- tiemedlemmar och gentemot rederier som inte är medlemmar i konsortier, som man har gjort i artiklarna 5 och 8 i förordningsförslaget. Att transportbrukares och hamnars in- tressen skall säkerställas bör också ingå som ett krav i ett framtida regelverk. Ovannämnda varningsfunktioner bör omsättas i rättsliga parametrar i enlighet med EU:s konkurrens- lagstiftning beträffande konsortier i framtiden. 3. 5. Med förbehåll för ovannämnda anmärkningar anser ESK att en förlängning av förordning 870/95 till år 2005 är den bästa lösningen i dagsläget, under förutsättning att de föreslagna ändringarna införs. Kommittén stöder därför hel- hjärtat kommissionens förslag. Parallellt med denna marknadsutveckling skedde andra 3. 2. förändringar inom linjesjöfarten som fick följder för konkur- renslagstiftningen, exempelvis konferensernas minskande roll och den ökande betydelsen av konsortier, koncentrationer och sammanslagningar till större enheter. Linjesjöfarten känneteck- nas numera av ständiga fusioner och företagskoncentrationer, vilket har lett till att företagsjättar bildas med hundratals fartyg var och distributionsnätverk över hela världen. Denna nya marknad skiljer sig i hög grad från lastfartygsmarknaden, där flertalet av företagen var småföretag. A¨ ven om förekomsten av konsortier är ett välkommet fenomen som gör det lättare för små och medelstora företag att överleva, måste de små och medelstora medlemmarnas intressen skyddas gentemot megaföretagen i konsortierna. I annat fall kan konsortier komma att bli en av orsakerna till att utvecklingen mot koncentration försämras. 3. 3. När det gäller den framtida utformningen av politiken och lagstiftningen måste denna utveckling övervakas och utvärderas mot bakgrund av de konsekvenser den får för redare, brukare (speditörer/mottagare) och hamnar. ESK upp- manar kommissionen att beakta konsortiernas föränderliga och dynamiska karaktär (4) vid den framtida utformningen av politiken med avseende på konsortier. (1) Uppgifter hämtade från Howe Robinsons forskningsrapport nr 9 från januari 1999: ”Containerization and Dry Bulk Trades”. (2) EGT C 195, 18. 7. 1994, s. 20. (3) ”Container Market Outlook”, Drewry, oktober 1999. (4) EGT C 195, 18. 7. 1994, s. 20). 4. Särskilda kommentarer 4. 1. Definitioner (artikel 1) ESK stöder i stort kommissionens förslag att 4. 1. 1. i definitionen av konsortium inkludera flera linjer för att hänsyn skall tas till marknadsutvecklingen som visar att konsortier i allt större utsträckning är verksamma på fler än en linje. Kommittén välkomnar detta förtydligande av texten. 4. 2. Undantagna avtal (artikel 3) Bland de aktiviteter i 4. 2. 1. förordningen som beviljas undantag (artikel 3. 2 g) ingår alla aktiviteter som är knutna till konsortieverksamhet. Kommissionen preciserar gruppundan- tagets tillämplighet på ensamrättsklausuler (skyldighet för konsortiemedlemmarna att använda fartyg som anvisats kon- sortiet och att avstå från att befrakta ytor på fartyg som tillhör tredje part) och tredjepartsklausuler (förbud för konsortiemed- lemmar att tilldela eller befrakta ytor åt andra transportörer på samma linje utan tillstånd från övriga konsortiemedlemmar). Mot bakgrund av erfarenheterna från tillämpningen av förord- ning 870/95 är detta ett nyttigt förtydligande som kan förmodas öka rättssäkerheten. 4. 3. Marknadsandel (artikel 6) ESK konstaterar att ett av de villkor som skall 4. 3. 1. uppfyllas för att undantag skall beviljas är att marknadsandelen inte får överstiga 30–35 % eller 50 %, beroende på konsortiets art och beräknat på volymen transporterade varor. Kommittén (5) EGT C 69, 18. 3. 1991. C 117/22 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 26. 4. 2000 välkomnar denna ändring som utgör den mest markanta skillnaden i förhållande till förordning 870/95, i vilken man hänvisade till andelen av direkttrafiken beräknat på det antal hamnar som konsortiet trafikerade i direkttrafiken. Begreppet ”trafikandel” visade sig vara mycket svårt att beräkna i prak- tiken. På det hela taget är det lämpligare att tillämpa ett marknadsandelskriterium, med förbehåll för vissa svårigheter i samband med tillämpningen. Man bör precisera beskrivningen av den marknad det är fråga om. 4. 3. 2. Erfarenheterna av förordningen från 1995 har visat att det inte är praktiskt att låta trafikandelen, på basis av hamnpar, ligga till grund för beviljande av undantag. Statistiska uppgifter finns sällan tillgängliga, och om de finns är de ofta felaktiga eller inaktuella. Dessutom är de flesta statistiska uppgifter baserade på import/export från en hamn eller ett land till ett annat land, och inte till en hamn. Av de anledningar som nämnts ovan och med tanke på att hamnar ofta väljs av rent operativa skäl, har information om trafikandel eller hamnpar ofta gett en missvisande eller felaktig bild. När man bedömer konkurrenssituationen bör man i fråga om de flesta rutter beakta ett antal olika hamnkombinationer. Vid tillämpning av konkurrenslagstiftningen utgår man nästan uteslutande från marknadsandelen. Att använda trafikandelen var ett undantag. Genom den föreslagna ändringen bringas förordningen om konsortier således i linje med andra gruppun- dantag. 4. 3. 3. ESK har redan tidigare kritiserat de alltför vaga formuleringarna antal hamnar och direkttrafik. Genom att man har börjat använda termen ”marknadsandel” avlägsnas vissa tvetydigheter beträffande relevanta beräkningar. Kommittén anser dock fortfarande att kommissionen bör förtydliga huru- vida man avser att beakta omlastning vid beräkning av marknadsandelen (1). 4. 4. Invändningsförfarande (artikel 7) Samma anmärkningar som i punkt 4. 3. 1 beträffande 4. 4. 1. tillämpning av marknadsandel som kriterium i stället för trafikandel gäller i fråga om invändningsförfarandet. Det är (1) EGT C 195, 18. 7. 1994, s. 20. Bryssel den 1 mars 2000. i värt att notera att tio konsortier som beviljats undantag i enlighet med invändningsförfarandet förordning 870/95 även i fortsättningen kommer att beviljas undantag. Vidare kommer anmälningar som är under behandling och som lämnats in i enlighet med förordning 870/95 automatiskt att behandlas i den föreslagna förordningen. Man bör dock regelbundet kontrollera att konsortierna uppfyller marknads- andelskriterierna. 4. 5. O¨ vriga villkor – Uppsägningstid (artikel 8) I artikel 8 fastställs att ansökan om uppsägning 4. 5. 1. kan lämnas in tidigast 18 månader efter det att avtalet undertecknats. För starkt integrerade konsortier uppgår denna period till 30 månader (under denna tid kan rederiet inte lämna konsortiet). 4. 5. 2. Med tanke på behovet av att förränta kapital å ena sidan och behovet av flexibilitet och möjligheter att lämna konsortiet å andra sidan uppmanar ESK kommissionen att ompröva längden på denna tidsperiod så att den eventuellt kan förlängas. 4. 6. Slutbestämmelser (artikel 13) 4. 6. 1. befintliga konsortier har strukits. Den ursprungliga klausulen i förordning 870/95 om 5. Slutsatser 5. 1. ESK anser att förordning 870/95 har fungerat bra i praktiken och att man i förordningen har lyckats uppnå jämvikt mellan redarnas och deras kunders intressen. Kom- mittén ger därför sitt stöd till att förordning 870/95 förlängs till den 20 april 2005, under förutsättning att de ändringar som föreslagits förs in. 5. 2. Mot bakgrund av den snabba utvecklingen inom linjesjöfarten bör frågan om konsortier dock studeras och övervakas utifrån ett bredare perspektiv. Framtida utvecklings- tendenser och erfarenheter bör beaktas när man bedömer konkurrensrättsliga regler för konsortier i framtiden. Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Beatrice RANGONI MACHIAVELLI