title: 2000/197/EG: Kommissionens beslut av den 1 mars 2000 om ändring av beslut 1999/187/EG om avslut av medlemsstaternas räkenskaper avseende utgifter som finansieras genom garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruk för räkenskapsåret 1995 [delgivet med nr K(2000) 486] (Endast de tyska och italienska texterna är giltiga)

eurovoc_concepts: conciliation procedure (part of ordinary legislative procedure)

formats: html pdf print

text: 8. 3. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 61/15 KOMMISSIONENS BESLUT av den 1 mars 2000 om ändring av beslut 1999/187/EG om avslut av medlemsstaternas räkenskaper avseende utgifter som finansieras genom garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jord- bruk för räkenskapsåret 1995 [delgivet med nr K(2000) 486] (Endast de tyska och italienska texterna är giltiga) (2000/197/EG) EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT som berörs av korrigeringarna bör därför godkännas genom det här beslutet. med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, med beaktande av rådets förordning (EEG) nr 729/70 av den 21 april 1970 om finansiering av den gemensamma jord- brukspolitiken (1), senast ändrad genom förordning (EG) nr 1287/95 (2), särskilt artikel 5. 2 i denna, efter samråd med Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruk, och av följande skäl: (1) förlikningsförfarandet, Innan kommissionen inom ramen för ett beslut om godkännande av räkenskaperna fastställer en finansiell korrigering måste medlemsstaten ha möjlighet att om den så önskar utnyttja det förlikningsförfarande som inrättas genom kommissionens beslut 94/442/EG av den 1 juli 1994 om ett förlikningsförfarande i samband med räkenskapsavslutet för garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruk (EUGFJ) (3), och kommissionen måste också, om medlemsstaten utnyttjar innan den fattar sitt beslut granska förlikningsorganets rapport. Tidsfristen för förlikningsförfarandet hade ännu inte löpt ut för alla korrigeringar för vilka förlikning kunde begäras vid tidpunkten för antagandet av kommissionens beslut 1999/596/EG av den 28 juli 1999 om ändring av beslut 1999/187/EG om avslut av medlemsstaternas räken- skaper avseende utgifter som finansieras genom garanti- sektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruk för räkenskapsåret 1995 (4), som är den senaste ändringen av kommissionens beslut 1999/187/ EG av den 3 februari 1999 om avslut av medlemssta- ternas räkenskaper avseende utgifter som finansieras genom garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och jordbruk räkenskapsåret 1995 (5). garantifonden för Besluten 1999/187/EG och 1999/596/EG omfattar inte de belopp som medlemsstaterna deklarerat som utgifter för räkenskapsåret 1995. Förlikningsförfarandet har slut- förts för alla berörda finansiella korrigeringar. De utgifter (2) (3) (4) (5) Inom ramen för det oavgjorda målet C-245/97 inför EG-domstolen, som främst gäller Tysklands överskri- dande av tidsfristerna för betalning för räkenskapsåret 1993 i strid med kommissionens beslut 97/333/EG av den 23 april 1997 om avslut av medlemsstaternas räkenskaper avseende utgifter som finansieras genom garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garan- tifonden för räkenskapsåret 1993 (6), har kommissionen förklarat sig beredd att godta de tyska myndigheternas bevis att tidsfristerna iakttagits för utbetalning av stöd för tillfälligt uttag av jordbruksmark och att återta den korrigering som före- slagits för denna utgift. jordbruk (EUGFJ) för Enligt artikel 8 i förordning (EEG) nr 729/70 skall de finansiella följderna av oegentligheter eller försumlighet inte drabba gemenskapen om de är en följd av oegentlig- heter eller försumlighet som kan tillskrivas förvaltning- arna eller andra organ i medlemsstaterna. Detta beslut bör gälla vissa finansiella följder som inte kan omfattas av gemenskapens budget. Detta beslut föregriper inte de finansiella följderna av ett slutligt godkännande av räkenskaperna när det gäller statliga stöd och överträdelser för vilka förfarande enligt artiklarna 88 och 226 i fördraget pågår eller avslutades efter den 31 oktober 1999. Detta beslut föregriper inte de finansiella följder som kommissionen vid ett slutligt godkännande av räkenska- perna kommer att fastställa på grundval av undersök- ning som pågår när detta beslut fattas, oegentligheter som faller under artikel 8 i förordning (EEG) nr 729/70 eller EG-domstolens domar i mål som pågick den 31 frågor som det här oktober 1999 och som gäller beslutet berör. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Artikel 1 (1) EGT L 94, 28. 4. 1970, s. 13. (2) EGT L 125, 8. 6. 1995, s. 1. (3) EGT L 182, 16. 7. 1994, s. 45. (4) EGT L 226, 27. 8. 1999, s. 26. (5) EGT L 61, 10. 3. 1999, s. 37. De delar i bilagan till beslut 1999/187/EG som gäller Tyskland och Italien skall ersättas med bilagan till det här beslutet. (6) EGT L 139, 30. 5. 1997, s. 30. L 61/16 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 8. 3. 2000 De ytterligare belopp på – 74 991 756 585 italienska lire och + 485 466,68 tyska mark som följer av punkt 3 i bilagan och avsätts genom detta beslut skall bokföras under de utgifter som avses i artikel 4. 1 i kommissionens förordning (EG) nr 296/96 (1) för april månand 2000. Artikel 2 Detta beslut riktar sig till Förbundsrepubliken Tyskland och Republiken Italien. Artikel 3 Utfärdat i Bryssel den 1 mars 2000. På kommissionens vägnar Franz FISCHLER Ledamot av kommissionen (1) EGT L 39, 17. 2. 1996, s. 5. 8. 3. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 61/17 BILAGA TYSKLAND EUGFJ: garantisektionen, utgifter Verksamhetsår: 1995 Tyska mark 1. Godkända utgifter a) Utgifter som deklarerats av medlemsstaten för den aktuella avräkningen 10 424 357 455,08 b) Utgifter som deklarerats under föregående år men som undantagits från den avräk- 625 852 168,80 ningen c) Utgifter som deklarerats, undantagna från den aktuella avräkningen d) Utgifter som deklarerats, och som redan fallit under ett avräkningsbeslut 0,00 0,00 e) Utgifter som deklarerats och som faller under den aktuella avräkningen 11 050 209 623,88 (a + b + c + d) f) Icke godkända utgifter g) Sammanlagda godkända utgifter (e + f) 2. Bokförda utgifter – 42 621 660,21 11 007 587 963,67 a) Utgifter som bokförts för innevarande år 10 420 913 174,43 b) Utgifter som bokförts för föregående år, men som undantagits från den avräkningen 625 852 168,80 c) Utgifter som bokförts för innevarande år men som undantagits från den aktuella avräkningen d) Utgifter som bokförts för innevarande år, och som redan fallit under ett avräknings- beslut e) Utgifter som bokförts för ett senare regleringsår 0,00 0,00 0,00 f) Sammanlagda bokförda utgifter som faller under den aktuella avräkningen 11 046 765 343,23 (a + b + c + d + e) 3. Utgifter som skall betalas av eller betalas till medlemsstaterna efter avslutning av 39 177 379,56 räkenskaperna (2f – 1g) L 61/18 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 8. 3. 2000 ITALIEN EUGFJ: garantisektionen, utgifter Verksamhetsår: 1995 Italienska lire 1. Godkända utgifter a) Utgifter som deklarerats av medlemsstaten för den aktuella avräkningen 8 244 825 976 202 b) Utgifter som deklarerats under föregående år men som undantagits från den avräk- 449 078 987 827 ningen c) Utgifter som deklarerats, undantagna från den aktuella avräkningen d) Utgifter som deklarerats, och som redan fallit under ett avräkningsbeslut 0 0 e) Utgifter som deklarerats och som faller under den aktuella avräkningen 8 693 904 964 029 (a + b + c + d) f) Icke godkända utgifter g) Sammanlagda godkända utgifter (e + f) 2. Bokförda utgifter – 235 094 232 639 8 458 810 731 390 a) Utgifter som bokförts för innevarande år 8 204 701 239 447 b) Utgifter som bokförts för föregående år, men som undantagits från den avräkningen 449 078 987 827 c) Utgifter som bokförts för innevarande år men som undantagits från den aktuella avräkningen d) Utgifter som bokförts för innevarande år, och som redan fallit under ett avräknings- beslut e) Utgifter som bokförts för ett senare regleringsår 0 0 0 f) Sammanlagda bokförda utgifter som faller under den aktuella avräkningen 8 653 780 227 274 (a + b + c + d + e) 3. Utgifter som skall betalas av eller betalas till medlemsstaterna efter avslutning av 194 969 495 884 räkenskaperna (2f – 1g)


title: Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Vihreä kirja Tuotevastuu"

eurovoc_concepts:
civil liability
defective product
indemnity insurance
national implementing measure

text: 26. 4. 2000 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 117/1 II (Valmistavat säädökset) TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEA Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Vihreä kirja Tuotevastuu” (2000/C 117/01) Komissio päätti 30. heinäkuuta 1999 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 262 artiklan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta ”Vihreä kirja – Tuotevastuu”. Asian valmistelusta vastannut ”yhtenäismarkkinat, 15. helmikuuta 2000. Esittelijä oli Bruno Vever. tuotanto ja kulutus” -jaosto antoi lausuntonsa ja sosiaalikomitea hyväksyi 1. Talous- täysistunnossa (maaliskuun 1. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon äänin 97 puolesta, 1 vastaan, ja 2 pidättyi äänestämästä. ja 2. maaliskuuta 2000 pitämässään 370. 1. Johdanto 1. 3. Kolme tämän hetken suurta kysymystä ovat: 1. 1. Euroopan komission heinäkuussa 1999 julkaisema vihreä kirja tuotevastuusta on ensimmäinen todellinen mah- dollisuus arvioida direktiivin N:o 85/374/ETY (1) toteutumista Euroopan unionissa. Arviointi ei ollut mahdollista komission edellisessä, toukokuussa 1995 julkaistussa raportissa, koska direktiivin määräysten saattaminen osaksi jäsenvaltioiden kan- sallista lainsäädäntöä oli viivästynyt. – – – vuoden 1985 direktiivin toteutumisen arviointi direktiivin mahdollisen tarkistuksen vaihtoehdot keinot seurannan ja ennaltaehkäisemisen tehostamiseksi. 2. Huomioita vuoden 1985 direktiivin soveltamisesta Talous- 1. 2. ja sosiaalikomitea järjesti 22. marraskuuta jossa yhteiskunnal- 1999 Brysselissä kuulemistilaisuuden, lis-ammatilliset järjestöt, yritysmaailman etujärjestöt ja kulutta- jajärjestöt toivat esiin näkemyksensä ja kantansa. Tässä komi- tean lausunnossa esitettävät huomiot perustuvat suurelta osin kuulemistilaisuudessa käytyihin keskusteluihin. 2. 1. Direktiivissä pyrittiin luomaan kaikissa jäsenvaltioissa sovellettavissa oleva eurooppalainen malli, joka perustuu kan- salaisten ja valmistajien väliseen tasapainoon ja joka tuntuu tarpeelliselta säilyttää, kuten komissio asiakirjassa itse painotti. Tämän eurooppalaisen mekanismin pohjana on kuusi periaa- tetta: (1) EYVL L 210, 7. 7. 1985, s. 29. – – objektiivinen tuottamuksesta riippumaton vastuu tuottamuksellinen vastuu; puutteellinen turvallisuus ja va- hinko osoitettava C 117/2 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 26. 4. 2000 – – – – oikeudellinen vastuu, jota ei voida kumota asianosaisten tahdosta suhteellinen vastuu, jolloin valmistaja voi vapautua vas- tuusta eräissä tarkkaan luetelluissa tapauksissa vastuu, joka koskee ensi sijassa valmistajaa, tai valmistajan puuttuessa, joko jälleenmyyjää tai maahantuojaa ajallisesti rajoitettu vastuu, jolloin määräaika on 10 vuotta alkaen tuotteen liikkeellelaskusta. 2. 2. Vuoden 1985 direktiivi on otettu käyttöön asteittain EU:n 15 jäsenvaltion lisäksi myös muissa Euroopan maissa (jäsenehdokasmaissa, Sveitsissä ja Norjassa). Direktiivissä taa- taan asianosaisille tasapuolinen kohtelu, ja siksi direktiivin määräykset ovat antaneet virikkeitä myös yhteisön ulkopuoli- sissa maissa toteutetuille korvausvastuujärjestelmille (näin esi- merkiksi Japanissa jossa eurooppalaista lähestymistapaa pidet- tiin Yhdysvaltojen järjestelmää parempana). EU:n sisällä vuoden 1985 direktiivin täytäntöönpano 2. 3. käynnistyi kuitenkin hitaasti, koska säännösten siirtäminen jäsenvaltioiden lainsäädäntöön viivästyi. Siksi havaintoja on tähän asti voitu tehdä vain hyvin lyhyeltä ajanjaksolta. Vaikut- taa siltä, että monet tuomarit, asianajajat ja asianosaiset eivät edelleenkään tunne direktiiviä kovin hyvin: tilannetta on vielä parannettava. ovat perustuneet ensisijaisesti 2. 4. Direktiivillä on voitu harmonisoida jäsenvaltioiden korvausvastuujärjestelmiä, mutta tuomioistuinten riita-asiat ja tuomiot jäsenvaltioiden määräyksiin, jotka voivat ylittää direktiivin määräykset joskus huomattavastikin. Direktiivissä ei suljeta pois tiukempia kan- sallisia määräyksiä, ja vahinkoa kärsinyt voi vedota jäsenvaltion sopimusperusteista tai sopimukseen perustumatonta vastuuta koskevaan lainsäädäntöön tai erityiseen vastuujärjestelmään. Vahinkoa kärsinyt voi useimmissa jäsenvaltioissa saada kor- vausta henkilövahingoista sosiaaliturvajärjestelmän kautta. tietty osa on viallinen, esimerkiksi autojen kohdalla. Euroopan unionin järjestämistä valistus- ja ennaltaehkäisykampanjoista on saatu myönteisiä tuloksia, kuten kotona tapahtuvia onnet- tomuuksia tutkivasta EHLASS-järjestelmästä (European Home and Leisure Accidents Surveillance System). Näyttää myös siltä, että useimmissa riitatapauksissa on löydetty sovintoratkaisu etenkin vahingonkorvauksia koskevin myönnytyksin. 2. 6. Vaikka direktiivin vaikutuksista Euroopan sisämarkki- noihin on vaikea antaa täsmällistä arviota, kehitys on a priori ollut myönteistä, koska sen avulla on voitu lisätä turvallisuutta yhdenmukaistamalla vastuun arvioimista koskevia yhteisiä periaatteita ja menetelmiä. Lisäksi jäsenvaltioiden muihin vastuujärjestelmiin (olipa pohjana sopimukseen perustuva tai rikollinen toiminta) perustuvista erityismääräyksistä johtuvat erilaiset tilanteet eivät tätä nykyä näytä vaikuttaneen kielteisesti kaupankäyntiin. 3. Huomioita direktiivin mahdollisesta tarkistamisesta 3. 1. Kysymys vuoden 1985 direktiivin mahdollisesta tarkis- tamisesta aiheuttaa etukäteen useita ongelmia, joita on syytä korostaa: 3. 1. 1. Kuten edellä on todettu, vielä ei ole tarpeeksi tietoa selkeän kokonaiskuvan muodostamiseksi direktiivin toteutta- misesta, todella merkittävien tapausten tuottamista ongelmista eikä yhteisen järjestelmän mahdollisista aukoista, koska direk- tiivin siirtäminen kansalliseen lainsäädäntöön on viivästynyt kaikissa jäsenvaltioissa ja koska yhteisten säännösten lisäksi on vielä voimassa erilaisia jäsenvaltiokohtaisia määräyksiä. 3. 1. 2. Näkyvyyden puute vaikeuttaa hyvin perusteltua ana- lyysia, jonka avulla voitaisiin arvioida ja sovitella eri osapuolten näkemyksiä alueilla, joilla tarkistaminen saattaa olla ajankoh- taista. 3. 1. 3. Vallitsevan tilanteen vuoksi mahdollista tarkistamista on käsiteltävä erittäin varovaisesti, sillä direktiivin tavoitteena olleen tasapainotilanteen horjuttamista on vältettävä ja on otettava riittävästi etäisyyttä pitäen silmällä myös kentällä tapahtuvaa kehitystä. 2. 5. Direktiivissä on pyritty löytämään kustannusten ja hyödyn välille tasapaino, jonka avulla voidaan sovittaa yhteen kuluttajansuoja, vaikutukset yritysten kilpailukykyyn ja kan- nustaminen innovaatioihin ja vastuunottoon. Tuotteiden laa- dun paranemisen ja vahinkojen ennaltaehkäisyn huomioon ottamisen ansiosta vahinkojen ja vastuun ongelma on voitu rajata tarpeeksi tarkasti. Direktiivissä korostetaan erityisesti nykyistä tilannetta, jossa epäily tuotteen laadusta johtaa yhä useammin siihen, että yritys vetää vialliseksi epäillyn tuotteensa tai sarjansa pois markkinoilta tai hankkii tuotteet takaisin tarkistusta ja korjausta varten, kun monimutkaisen tuotteen Komitea korostaa, että asiaa harkittaessa on otettava 3. 2. huomioon seuraavat ennakkoehdot: – Nykytilannetta ja meneillään olevia muutoksia on seuratta- va tarkasti. – Asianosaisten intressien välillä on säilytettävä kokonaisval- tainen tasapaino, joka ratkaisevasti vastaa yleistä etua. 26. 4. 2000 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 117/3 – On valvottava, että yhtenäismarkkinat toimivat hyvin ja että laajentumisen vaatimuksiin voidaan vastata. kärsineen asemaa tulisi parantaa syysuhteen osoittamisen yhteydessä. – Lainsäätäjän ja talouselämän toimijoiden roolit ennaltaeh- käisemisessä on rajattava (vapaaehtoisuuteen ja sopimuk- siin perustuvat lähestymistavat). Seuraavassa esitettäviä erityishuomioita on siis tarkasteltava edellä mainittujen ennakkoehtojen valossa. Direktiivin yksinoikeudesta komitea katsoo, että nykyi- 3. 3. sessä seurantavaiheessa on parempi pitää rinnakkain voimassa sekä direktiivin takaama yhteinen eurooppalainen järjestelmä että jäsenvaltioiden mahdollisesti tiukemmat määräykset. Ero- jen kasvamista halutaan välttää, jolloin esiin saattaa nousta kysymys eurooppalaisesta kehyksestä jäsenvaltiokohtaisille määräyksille, mutta se vaatii näiden erojen vaikutusten entistä yksityiskohtaisempaa seurantaa. Missään tapauksessa ei kuiten- kaan pitäisi kyseenalaistaa direktiivissä saavutettua tasapainoa. 3. 4. Todistustaakan osalta direktiivissä säädetään, että va- hingon kärsineen ei tarvitsee esittää todisteita valmistajan virheestä, mutta hänen on kuitenkin todistettava vahinko sekä syy-yhteys tuotteen puutteelliseen turvallisuuteen. Komitean mielestä määräys on ilmeisen tasapainoinen seuraavista syistä. 3. 4. 1. Syy-yhteys tuntuu välttämättömältä tuottamuksesta riippumattomalle vastuujärjestelmälle ja on sen merkittävä osatekijä. Se vaikuttaa suoraan yhteisön direktiivin tasapainoon kaikkien asianosaisten eduksi ja on siis säilytettävä. Kyseinen tasapaino ja sen perustana oleva oikeuskäsi- 3. 4. 2. tys eivät oikein sovi yhteen vastakkaista näkemystä edustavan ”market share liability” -järjestelmän (vastuun sitominen mark- kinaosuuteen) kanssa, siten kun yhdysvaltalainen tuomari on sitä eräissä tapauksissa soveltanut. Järjestelmän soveltaminen eurooppalaisessa yhteydessä olisi vaikeasti puolusteltavissa, koska vuoden 1985 direktiivissä kantajalle annetaan juridinen tae siitä, että hänellä on aina vastassaan tunnistettavissa oleva vastuuvelvollinen taho. Sen sijaan tällainen järjestelmä heikentäisi itse vastuuvelvollisuuden käsitettä vääristäen lisäksi yritysten välistä kilpailua suhteessa markkinaosuuksiin. Järjes- telmän vakuutusmekanismien vaikeuttaisi toteuttamista rajoitetuin ehdoin. Lisäksi järjestelmä vaikuttaisi erittäin kielteisesti yrityksen autonomiseen vastuuseen ja ennal- taehkäisyyn, joita on ehdottomasti edistettävä. soveltaminen Yritystä tulisi kannustaa omasta tahdostaan kunnioit- 3. 4. 3. tamaan avoimuuskriteerejä, olemaan käytettävissä sekä otta- maan huomioon kantajapuolen näkökannat. Lisäksi vahinkoa Kymmenen EU:n 15:stä jäsenvaltiosta on kannattanut 3. 5. tuotekehityksestä aiheutuvien riskien vapautusperustetta. Tämän tyyppistä ei ole vielä tullut esiin niissä viidessä jäsenval- tiossa, joissa tällaista vapautusperustetta ei ole. Komitea toteaa kyseisen perusteen säilyttämisen olevan oikeutettua erityisesti yrityksen innovaatiokyvyn säilyttämiseksi, kun taas vahinkoa kärsinyt voi aina toimia muun vastuuperusteen nojalla. Muuten tuotekehityksen riskit osoittautuvat mahdottomiksi vakuuttaa tai niitä koskevat vakuutusehdot muodostuvat kohtuuttomiksi, mikä on yrityksille epäedullista ja käytännössä mahdotonta toteuttaa erityisesti pk-sektorilla. 3. 6. jonka Komitean mielestä ei tulisi muuttaa ylärajaa, jäsenvaltiot voivat valinnaisesti määrätä ja jonka kolme niistä on jo määrännyt. Ylärajan nostaminen voisi nimittäin vaikeut- taa vakuutukseen turvautumista. Ylärajan poistaminen tekisi sen a priori vieläkin vaikeammaksi. 3. 7. Vanhentumisajan osalta komitea toteaa, että kymme- nen vuoden määräaika on osa direktiivin määräysten koko- naisjärjestelmän tasapainoa ja että se tulisi säilyttää, koska se ei sulje pois muilla perusteilla annettua pidempää määräaikaa. Jos määräaikoja pidennetään, astutaan riskin sosialisoimisen tielle kaikkine yhteisine velvoitteineen ja taloudellisine taakkoi- johtaa vakuutuksenantajat neen, irtisanomaan sopimuksia. ja se saattaisi vastaavasti Komitea kannattaa vahinkojen selvittelyä helpottavien 3. 8. vakuutusmekanismien kehittämistä, mutta painottaa samalla, että pakollisia vakuutuksia koskevien määräysten käyttöön- otosta aiheutuisi kustannusongelmia. Alan laajamittaiset jarruttaa yritysten innovaatiokykyä määräykset eivät saisi aiheuttamalla erityisesti pk-yrityksille. kustannuspaineita kohtuuttomia Vuoden 1985 direktiivin soveltamisala koskee vain 3. 9. tuotteita, joskin se laajennettiin vuonna 1999 koskemaan myös jalostamattomia maataloustuotteita. Esiin tulevien ongel- mien erityisyyden vuoksi vuoden 1985 direktiivi ei kata puutteellista palvelua koskevaa vastuuta. Komissio aikookin esittää uuden aloitteen, jossa tämä erityispiirre otetaan huo- mioon. Myös kiinteistöt ovat luonteeltaan hyvin erityisiä (erittäin standardoitu ala, paljon integroituja tuotteita, kiinteät työt jne. ), eivätkä nekään kuulu direktiivin soveltamisalaan, vaan yleensä niitä säännellään jäsenvaltioiden omin määräyk- sin. Samalla kun tehdään välttämätöntä ja perusteellista tutki- musta korvausvastuujärjestelmästä Euroopan unionissa, olisi hyödyllistä ajantasaistaa arviot siitä, millainen oikeudellinen tilanne alalla vallitsee eri jäsenmaissa, mitkä ovat erityisongel- mat ja miten ala on kehittynyt. C 117/4 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 26. 4. 2000 3. 10. liseen tarkistamiseen varovaisesti, ja tähän on monta syytä: Komitea suhtautuu vuoden 1985 direktiivin mahdol- – Kuten edellä on todettu, direktiivin avulla saavutettu tasapaino näyttää ylipäätään tyydyttävältä, eivätkä tiettyi- hin kohtiin osoitetut muutokset saa vaarantaa sitä. – Direktiivin soveltamista on voitu seurata vasta vähän aikaa, ja seurantaa tulee jatkaa. – Toistaiseksi ei ole esiintynyt riittävän merkityksellisiä ta- pauksia, jotka puoltaisivat selvästi direktiivin tarkistamista. – Uusien eurooppalaisten määräysten käyttöönottaminen edellyttäisi uuden pitkän ja epävarman prosessin käynnistä- mistä jäsenvaltioiden kansanedustuslaitoksissa. – Yhteisön säännöstön (acquis communautaire) siirtäminen kansalliseen lainsäädäntöön asettaa jäsenehdokasmaille jo nyt suuria vaatimuksia, ja senkin takia olisi suotavaa puoltaa eurooppalaisen järjestelmän vakautta tällä hetkellä. Komiteasta on sen sijaan välttämätöntä edistää aktiivi- 3. 11. sesti ja vankoin perustein direktiivin soveltamisalan perinpoh- jaista seurantaa sekä korvausvastuujärjestelmän kehittymistä eri jäsenvaltioissa. Tämä voidaan tehdä luomalla tehokas mekanismi tiedonkeruun parantamiseksi ja ryhtymällä saman- aikaisesti uusiin toimiin, joilla vahvistetaan kuluttajansuojaa ja ennaltaehkäisyä koskevia eurooppalaisia suuntaviivoja. – – – – – – – direktiivin lainopillinen soveltaminen Euroopan unionissa direktiivin soveltamisalaan kuulumattomien alojen ja sek- torien erityisongelmat jäsenvaltio- tai yhteisötasolla toteutettujen turvallisuutta edistävien ohjelmien (esimerkiksi kotona tapahtuvia onnet- tomuuksia tutkiva EHLASS-ohjelma) tarjoamat tiedot eri jäsenvaltioiden kehityksen vertailu, erityisesti direktii- vissä mainitsemattomilla uusilla aloilla tai aloilla, joilla noudatetaan direktiivin määräyksiä tiukempia säännöksiä erityisesti oikeuskäytännön kehitys eri jäsenvaltioissa tilanne jäsenehdokasmaissa ja Euroopan talousalueen maissa tämän oikeudellisen tilanteen ja sen kehittymisen vaikutus Euroopan sisämarkkinoiden toimintaan. Näin komissiolla olisi analysointiväline, jonka avulla se 4. 3. voisi laatia tulevina vuosina ja viimeistään viiden vuoden kuluttua yksityiskohtaisen raportin direktiivin soveltamisesta sekä tehdä perusteltuja ehdotuksia direktiivin ajantasaistami- seksi ja täydentämiseksi. 4. 4. Komitea korostaa myös tehokkaan ja koordinoidun ennaltaehkäisypolitiikan avainroolia Euroopan unionin ja jäsenvaltioiden tasolla. Siinä tulee ottaa huomioon monia eri tekijöitä: 4. Suosituksia seurannan ja ennaltaehkäisemisen tehosta- miseksi 4. 4. 1. Ennaltaehkäisyn tehostamiseksi on tarpeen jatkaa siihen tähtääviä kannustimia, ja riittävän selkeästi yksilöitävän vastuun säilyttäminen vaikuttaa suuresti asiaan. 4. 1. Edellä on esitetty huomioita vaikeuksista tuntea perus- teellisesti jäsenvaltioiden nykytilanne, ja siltä pohjalta komitea korostaa, että vuoden 1985 direktiivin soveltaminen, kansallis- ten korvausvastuujärjestelmien kehitys sekä vahinkojen ennal- taehkäisemistä ja korvausta koskevat aloitteet edellyttävät yhteisten seurantavälineiden käyttöönottoa. Euroopan komis- sion tulisi edistää tätä seurantaa, joka näyttää jo nyt olevan välttämätön ennakkoehto kaikille direktiiviin myöhemmin tehtäville uudistuksille. Siksi komitea että komissio asettaa suosittelee, 4. 2. käytännöllisistä ja toiminnallisista syistä seurantaryhmän tilan- netta varten. Seurantaryhmään kuuluisivat kaikki asianosaiset tahot (erityisesti virkamiehet, lakimiehet, yhteiskunnallis-am- matilliset organisaatiot ja kuluttajajärjestöt), ja se saisi tietoa säännöllisesti päivitettävästä tietopankista, jota voisi tutkia Internetissä. Seurantaryhmän tulisi tutkia seuraavia seikkoja: 4. 4. 2. Valmisteilla olevassa uudessa Euroopan tuoteturvalli- suusdirektiivissä tulee sallia entistä parempien luotettavuus- ja turvallisuustakuiden antaminen, mukaan luettuina tuotteiden vetäminen pois markkinoilta vahinkojen estämiseksi. 4. 4. 3. Standardisoinnin tulee tapahtua yhä enemmän Eu- roopan tasolla direktiivien tärkeimpien vaatimusten mukai- sesti. Tämä tarkoittaa, että Euroopan standardisointielimille eli Euroopan standardointikomitealle (CEN), Euroopan sähkötek- niikan standardointikomitealle (Cenelec) ja Euroopan telealan standardointilaitokselle (ETSI) myönnetään entistä enemmän varoja. 4. 4. 4. Sertifioinneilla ja niiden keskinäisellä tunnustamisella on myös merkittävä rooli, kun tuotteiden turvallisuutta ja kuluttajille suunnattua tiedotusta parannetaan. Myös tässä kohdin on sitouduttava lisätoimiin. 26. 4. 2000 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 117/5 4. 4. 5. Myös toimintasäännöt, laatutavoite- ja laadunvarmis- tuskampanjat sekä yritys- tai sektoritasolla tehtyjen sopimusten määräykset ovat tärkeitä seikkoja eurooppalaisessa ennaltaeh- käisemispolitiikassa. 4. 5. Lisäksi koulutusta on tehostettava eri tasoilla: – – – – yleiskoulutus, kouluista muihin oppilaitoksiin yrityksen kaikkien toimijoiden (yrittäjät, toimihenkilöt, palkansaajat, ammattiliitot jne. ) kouluttaminen ja tutustut- taminen tuotteiden laatu- ja turvallisuusvaatimuksiin kansalaisten ja kuluttajien kouluttaminen erityisesti tiedo- tuskampanjoin tuomarien ja lakimiesten kouluttaminen, myös vuoden 1985 direktiivin määräysten suhteen. 4. 6. Vahinkojen korvaustakuuta voidaan parantaa ke- hittämällä vakuutusjärjestelmiä. Tämä tarkoittaa, että vakuu- tusjärjestelmiä voidaan soveltaa tunnistettaviin ja homogeeni- siin riskeihin etenkin erityisaloilla. Näyttää myös olevan tar- peen yhdistää korvaustakuu vastuunottamiseen ja ennaltaeh- käisyyn kohdistettavien kannustimien säilyttämiseen ja kehittämiseen, mikä taas asettaa vakuutukset etusijalle takuura- hastoihin nähden. 5. Päätelmät 5. 1. Vuoden 1985 direktiivissä saavutettu kustannusten ja hyödyn välinen tasapaino näyttää ylipäänsä tyydyttävältä siitä huolimatta, että on vaikea ymmärtää hyvin kaikkia sen vaiku- tuksia. Vaikeuteen on syynä direktiivin toimeenpanossa tapah- tuneet viivästykset sekä jäsenvaltioiden järjestelmien erilaiset kehityskulut, jolloin yhteiset määräykset toisinaan ylitettiin direktiivin ansiosta tapahtuneesta lähentymisestä huolimatta. Vaikka mahdollisia kehityskulkuja ei tulevaisuudessa voida pitää erillään Euroopan direktiivistä, etusijalle tulee nykyään asettaa jo saavutetun yleistasapainon säilyttäminen, direktiivin Bryssel 1. maaliskuuta 2000. soveltamisen ja jäsenvaltioiden järjestelmien kehityksen seu- raaminen entistä tarkemmin sekä entistä tehokkaampien yh- teisten toimintalinjojen luominen ennakkoehkäisyyn. 5. 2. Siksi komitea suosittaa komissiolle, että tämä perustaa yhteistyössä kaikkien asiasta kiinnostuneiden tahojen kanssa (virkamiehet, lakimiehet, yhteiskunnallis-ammatilliset organi- saatiot ja kuluttajajärjestöt) seurantaryhmän seuraamaan tilan- netta. Seurantaryhmä esittää viimeistään viiden vuoden kulut- tua yksityiskohtaisen raportin seuraavista seikoista: – – – – direktiivin lainopillinen soveltaminen Euroopan unionissa eri jäsenvaltioiden kehityksen ja maiden oikeuskäytäntöjen vertailu, erityisesti direktiivissä mainitsemattomilla uusilla aloilla tai aloilla, joilla noudatetaan direktiivin määräyksiä tiukempia säännöksiä tilanne jäsenehdokasmaissa ja Euroopan talousalueen maissa tämän oikeudellisen tilanteen ja sen kehittymisen vaikutus Euroopan sisämarkkinoiden toimintaan. 5. 3. Komitea kehottaa komissiota kyseisen ajan kuluessa myös kehittämään Euroopan tasolla kunnianhimoiset ja yhte- näiset ennaltaehkäisyä koskevat toimintalinjat, jotka sisältävät seuraavaa: – – – – – direktiivien tärkeiden turvallisuusvaatimusten ajantasaista- minen eurooppalaisten standardien laajentaminen ja vahvista- minen sertifioinnin ja sen keskinäisen tunnustamisen kehittä- minen toimintasääntöjen, sopimukseen perustuvien määräysten sekä tuotteiden laatua ja turvallisuutta edistävien kampan- joiden tunnetuksi tekeminen entistä paremman tuen osoittaminen kaikkien asianosais- ten koulutustoimintaan. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Beatrice RANGONI MACHIAVELLI


title: Bericht der Kommission an den Rat über die Anwendung von Artikel 7 der Richtlinie 86/362/EWG des Rates und Artikel 4 der Richtlinie 90/642/EWG des Rates zur Kontrolle von Pestizidrückständen

eurovoc_concepts:
consumer protection
foodstuff
pesticide residue
plant health control

formats: html pdf

text: KOMMISSION DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN Brüssel, den 01. 03. 2000 KOM(2000) 98 endgültig BERICHT DER KOMMISSION AN DEN RAT über die Anwendung von Artikel 7 der Richtlinie 86/362/EWG des Rates und Artikel 4 der Richtlinie 90/642/EWG des Rates zur Kontrolle von Pestizidrückständen BERICHT DER KOMMISSION AN DEN RAT über die Anwendung von Artikel 7 der Richtlinie 86/362/EWG des Rates und Artikel 4 der Richtlinie 90/642/EWG des Rates zur Kontrolle von Pestizidrückständen Einleitung Sowohl die Richtlinie 86/362/EWG des Rates vom 24. Juli 1986 über die Festsetzung von Höchstgehalten an Rückständen von Schädlingsbekämpfungsmitteln auf und in Getreide1 als auch die Richtlinie 90/642/EWG des Rates vom 27. November 1990 über die Festsetzung von Höchstgehalten an Rückständen von Schädlingsbekämpfungsmitteln auf und in bestimmten Erzeugnissen pflanzlichen Ursprungs, einschließlich Obst und Gemüse2 enthalten Artikel zur Kontrolle von Pestizidrückstandswerten. Gemäß Artikel 7 Absatz 5 der Richtlinie 86/362/EWG und Artikel 4 Absatz 5 der Richtlinie 90/642/EWG (zuletzt geändert durch die Richtlinie 1999/71/EG3) ist die Kommission insbesondere verpflichtet, dem Rat vor Ende 1999 einen Bericht über die Anwendung dieser Artikel hinsichtlich der Kontrolle von Pestizidrückständen vorzulegen. Dieser Verpflichtung wird mit dem vorliegenden Bericht nachgekommen. Inhalt des Berichts: 1. 2. 3. 4. 5. 6. 7. 8. 9. Ziele der Rückstandskontrolle Kontrollbehörden Kontrollplanung Organisation der Kontrollen Mitteilung der Kontrollergebnisse Maßnahmen der Kommission Inspektionsbesuche des Lebensmittel- und Veterinäramtes Ungeklärte Fragen Schlußfolgerungen und Empfehlungen. (1) Ziele der Rückstandskontrolle Allgemeines Ziel der Rückstandskontrolle ist es, der Kommission ein System an die Hand zu geben, das eine verläßliche Abschätzung der tatsächlichen Aufnahme von Pestizidrückständen über die Nahrung ermöglicht. Weitere Ziele bestehen darin, die Höhe der Überschreitung der zulässigen Höchstwerte festzustellen und, gemessen an diesen Höchstwerten, den tatsächlichen Rückstandsgehalt zu ermitteln. 1 2 3 ABl. L 221 vom 7. 8. 1986, S. 37. ABl. L 350 vom 14. 12. 1990, S. 71. ABl. L 194 vom 27. 7. 1999, S. 36. 2 (2) Kontrollbehörden Gemäß den genannten Richtlinien benennt eine Behörde, die gewährleistet, daß die in Artikel 4 Absatz 4 der Richtlinie 86/362/EWG des Rates und in Artikel 3 Absatz 4 der Richtlinie 90/642/EWG des Rates vorgesehenen Kontrollen durchgeführt werden. jeder Mitgliedstaat Die Mitgliedstaaten haben diese Kontrollbehörden benannt. Die genannten Artikel regeln ferner, daß die Kontrollen nach Maßgabe der Richtlinien 89/397/EWG4 und 93/99/EWG5 des Rates über die amtliche Lebensmittelüberwachung durchzuführen sind. Gemäß der letztgenannten Richtlinie müssen die für die Analysen zuständigen Laboratorien bis 1. November 1998 zugelassen sein. (3) Kontrollplanung Ursprünglich war vorgesehen, daß die Mitgliedstaaten der Kommission bis 30. Juni jeden Jahres ihre nationalen Kontrollprogramme für das folgende Jahr übermitteln. Diese Regelung war für viele Mitgliedstaaten insofern problematisch, als deren Vorausplanung in mehr oder weniger großem Maße von der Auswertung der Kontrollergebnisse des Vorjahres abhing. Diesem Problem wurde in den ursprünglichen Ratsrichtlinien Rechnung getragen, indem die Kommission ermächtigt wurde, die Daten für die Übermittlung der Programme zu ändern. Mit der Richtlinie 1999/65/EG6 der Kommission, in der der Stichtag für die Übermittlung vom 30. Juni auf den 30. September zurückgestellt wurde, ist das Problem endgültig gelöst worden. Die Mitgliedstaaten dürften daher künftig in der Lage sein, ihre nationalen Kontrollprogramme fristgerecht zu übermitteln. Seit 1996 legt die Kommission dem Ständigen Ausschuß für Pflanzenschutz jährlich einen Entwurf einer Empfehlung für ein Kontrollprogramm zur Stellungnahme vor. Bei befürwortender Stellungnahme wurden die betreffenden Entwürfe von der Kommission angenommen und im Amtsblatt als Empfehlungen für ein Kontrollprogramm (96/199/EG7 für 1996, 96/738/EG8 für 1997, 97/822/EG9 für 1998, 1999/333/EG10 für 1999, einschließlich - zum ersten Mal - Leitlinien für Qualitätskontrollverfahren, sowie für 200011) veröffentlicht. In diesen Empfehlungen sind die Produkt-/Pestizid-Kombinationen definiert, die in dem betreffenden Jahr zu kontrollieren sind. Die Kombinationen werden so ausgewählt, daß sie mit einer globaleren Gesamtstrategie in Einklang stehen, die darauf hinausläuft, innerhalb eines Fünf-Jahres-Zyklus eine ausreichende Varietät von Produkten auf bestimmte Pestizidgruppen zu kontrollieren, um der Kommission und den Mitgliedstaaten einen Überblick über die tatsächliche Pestizidaufnahme über die Nahrung zu verschaffen. Im Jahr 2001, wenn der erste Fünf-Jahres-Zyklus abgeschlossen ist, dürfte es sich zum ersten Mal gemeinschaftsweit abschätzen lassen, inwieweit während dieses Zeitraums die erste Gruppe von fünf Pestiziden tatsächlich über die wichtigsten pestizidhaltigen Obst- und 4 5 6 7 8 9 10 11 ABl. L 186 vom 30. 6. 1989, S. 23. ABl. L 290 vom 24. 11. 1993, S. 14. ABl. L 172 vom 8. 7. 1999, S. 40. ABl. L 64 vom 14. 3. 1996, S. 18. ABl. L 335 vom 24. 12. 1996, S. 54. ABl. L 337 vom 9. 12. 1997, S. 14. ABl. L 128 vom 21. 5. 1999, S. 25. Befürwortende Stellungnahme des Ständigen Ausschusses für Pflanzenschutz am 28. 9. 1999. 3 Gemüsebestandteile unserer Nahrung aufgenommen wurde. Für die folgenden Zeiträume sind weitere Schätzungen vorgesehen. In der Empfehlung für das Kontrollprogramm 1999 wurde als weiteres neues Element die Variabilität eingeführt. Diese Neuregelung soll der Kommission und den Mitgliedstaaten ein geeignetes Vorgehen bei akuten Bedenken hinsichtlich der Aufnahme bestimmter akut toxischer Pestizide gestatten. In der Praxis bedeutet dies, daß für jede Pestizid-/Produkt- Kombination zwei Proben entnommen werden, von denen eine als Sammelprobe analysiert und die zweite in zwei Proben unterteilt wird, von denen jede einzeln analysiert wird, um die Variabilität innerhalb der Probe ermitteln zu können. (4) Organisation der Kontrollen Der Umfang der jährlich analysierten Stichproben ist von Mitgliedstaat zu Mitgliedstaat unterschiedlich. 1997 wurden in Luxemburg 220 Proben und in den Niederlanden 9. 540 Proben zur Analyse eingesendet. Da die Richtlinien lediglich die Stichprobekontrolle als solche zur Auflage machen, ohne einen Mindestumfang festzulegen, entscheiden die Mitgliedstaten selbst darüber, wieviele Stichproben zur Einhaltung der Richtlinien- bestimmungen erforderlich sind. Die meisten der Kommission jährlich vorgelegten nationalen Kontrollberichte enthalten eine Beschreibung der Kriterien, die für die analysepflichtigen Produkte zugrunde gelegt werden. In welchem Umfang die Stichproben durchgeführt und Pestizidrückstände ermittelt werden, richtet sich im wesentlichen nach der verfügbaren Analysekapazität. Die Ressourcen und technischen Ausrüstungen der bisher besichtigten nationalen Laboratorien erwiesen sich nicht immer als zufriedenstellend. Diese Probleme wurden auch im Rahmen der verschiedenen Gespräche mit den zuständigen nationalen Behörden erörtert (vgl. Punkt 7). In den Berichten werden auch die Kriterien für die Auswahl der Kulturpflanzen angegeben. Im allgemeinen sind die Behörden darum bemüht, auf dem Markt befindliche Erzeugnisse zu kontrollieren und bei ihrer Planung ein ausgewogenes Verhältnis zwischen Einfuhrerzeugnissen und einheimischer Produktion zu gewährleisten. Der Kommission liegen jedoch nicht aus allen Mitgliedstaaten diesbezügliche Informationen vor. Selbst wenn die Kriterien mitgeteilt werden, bedeutet dies nicht unbedingt, daß die Lage zufriedenstellend ist, da für die Stichprobeanalysen häufig die Verfügbarkeit von Ressourcen ausschlaggebend ist, die in der Regel begrenzt sind. (5) Mitteilung der Kontrollergebnisse In den Richtlinien war zunächst vorgesehen, daß die Mitgliedstaaten der Kommission die Kontrollergebnisse des Vorjahres bis 31. August des laufenden Jahres mitteilen. Die Kommission war ihrerseits verpflichtet, diese Informationen bis 30. September an den Ständigen Ausschuß für Pflanzenschutz weiterzuleiten. Wie schon bei der Kontrollplanung (vgl. Punkt 3) gab es auch hier Schwierigkeiten mit der Fristeinhaltung. Auch dieses Problem wurde mit der Richtlinie 1999/65/EG der Kommission gelöst, indem der Stichtag für die Übermittlung vom 30. September auf den 31. Dezember zurückgestellt wurde. In einem frühen Stadium der jährlichen Kontrollen kamen Mitgliedstaaten und Kommission überein, die Informationen der allgemeinen Öffentlichkeit zugänglich zu machen. Bisher sind Berichte über die Kontrolle von Pestizidrückständen in der Europäischen Union für die beiden ersten Jahre der Kontrolle (1996 und 1997) verfügbar und können über die Internet-Website der GD SANCO (http://europa. eu. int/comm/dg24/health/fnaoi/reports/pesticides/mon_rep/ind ex_en. html) abgerufen werden. Zum Zeitpunkt der Veröffentlichung hat die Kommission Pressemitteilungen mit Erklärungen der zuständigen Kommissare herausgegeben. 4 Die für 1996 und 1997 tatsächlich festgestellten Rückstandswerte wurden gemessen an den für die Gemeinschaft geltenden zulässigen Höchstwerten geprüft. Die Ergebnisse stimmten von einem Jahr zum anderen überein. Bei rund 60 % der im Rahmen der nationalen Programme analysierten Proben wurden keine nachweisbaren Rückstände festgestellt. Weniger als 4% der Proben enthielten Pestizidrückstände, die über die zulässigen Höchstwerte hinausgingen. Bei den koordinierten Kontrollprogrammen der Gemeinschaft enthielten 0,3-0,5% der Proben Pestizidrückstände, die über die zulässigen Höchstwerte hinausgingen. In einem Fall war der Rückstandsgehalt des Produktes so hoch, daß die zulässige Tagesdosis vorübergehend überschritten war; dieses Ergebnis ist jedoch im Kontext der WHO-Schlußfolgerung12 vorübergehende Überschreitungen der zulässigen Tagesdosis kein Grund zur Besorgnis sind. Realistische Berechnungen der Pestizidaufnahme, die von den verfügbaren tatsächlichen Werten ausgehen, haben gezeigt, daß für keine der wenigen analysierten Pestizid-/Produkt-Kombinationen die Gefahr einer chronischen oder akuten Gesundheitsschädigung besteht. Es wurde daher nicht für erforderlich gehalten, bei Mitteilung einer Höchstwertüberschreitung aus Gründen der Verbrauchergesundheit auf Gemeinschaftsebene tätig zu werden. Im Jahre 2001, wenn über die Aufnahme der ersten Pestizidgruppe über die Nahrung mehr bekannt ist, wird diese Frage erneut geprüft. Bei schwerwiegender Überscheitung der zulässigen Höchstwerte oder wenn akute Vergiftungsgefahr besteht, wird in der Regel das Schnellwarnsystem der Gemeinschaft für Lebensmittel eingeschaltet. Kommission und Mitgliedstaaten beraten schon jetzt, wie die Funktionsweise dieses Systems im Bereich Pestizidrückstände in Lebensmitteln verbessert werden kann. zu interpretieren, wonach kurzfristige Im Kontext der Mitteilung von Verstößen gegen die zulässigen Höchstwerte kam die Frage auf, wann - technisch und statistisch gesehen - ein Höchstwert derart überschritten ist, daß man von einem Verstoß reden kann. Aus den Richtlinien geht dies nicht hervor, und die Mitgliedstaaten haben zu dieser Frage unterschiedliche Auffassungen und Reaktionen. Bisher hat es noch keine Handelsstörungen gegeben, was jedoch nicht bedeutet, daß es nicht dazu kommen kann, und es wäre sinnvoll, die Frage zu klären. (6) Maßnahmen der Kommission Wie bereits unter Punkt 3 und 5 erwähnt, hat die Kommission die Daten für Mitteilungen und die Vorlage von Berichten mit der Richtlinie 1999/65/EG bereits zurückgestellt. in Form von Leitlinien für Formate und Qualitätssicherung auch ausführliche Sie hat Durchführungsvorschriften erlassen, ein Kontrollprogramm für 1999 veröffentlicht wurden. Diese Dokumente werden ständig überprüft, und die Finanzierung der darin vorgesehenen Maßnahmen ist Gegenstand eines Entwurfs einer Kontrollverordnung, die dem Ständigen Ausschuß für Pflanzenschutz am 2. Dezember 1999 zur Stellungnahme vorgelegt wurde. der Empfehlung zusammen mit die für Die Mitgliedstaaten beteiligen sich ferner an den regelmäßigen Eignungsprüfungen, die von der Kommission mitorganisiert und finanziert werden. Mit Blick auf die künftige Erweiterung der Gemeinschaft haben die Kommissionsdienstsstellen vereinbart, auch Laboratorien in mittel- und osteuropäischen Ländern an diesen Maßnahmen zu beteiligen. 12 Guidelines for predicting dietary intake of pesticide residues (Leitlinien über die voraussichtliche Aufnahme von Pestizidrückständen in Nahrungsmitteln), WHO/FSF/FOS/97. 7. 5 Der Verordnungsentwurf sieht ferner regelmäßige Eignungsprüfungen und die Aktualisierung des Leitfadens für Qualitätssicherung sowie nach Ablauf des Fünf-Jahres-Zyklus die Berechnung der tatsächlichen Rückstandsaufnahme über die Nahrung vor. Laborzulassungen sind Sache der nationalen Zulassungsbehörden, deren Aufgabe von der Kommission durch die Veranstaltung und Förderung biennaler Eignungsprüfungen und die Entwicklung von Leitlinien für die Qualitätssicherung erleichtert wird. (7) Inspektionsbesuche des Lebensmittel- und Veterinäramtes Das Lebensmittel- und Veterinäramt der Kommission führt Inspektionsbesuche in den Mitgliedstaaten durch, um die Bedingungen, unter denen die Kontrollen durchgeführt werden, sowie die Einhaltung der Spezifikationen von Artikel 4 Absatz 4 der Richtlinie 86/362/EWG bzw. Artikel 3 Absatz 4 der Richtlinie 90/642/EWG des Rates zu überprüfen. Diese Besuche Inspektionen der Mitgliedstaaten gemäß beinhalten mitunter auch eine Kontrolle der Artikel 17 der Richtlinie 91/414/EWG des Rates über das Inverkehrbringen von Pflanzenschutzmitteln. Die Inspektionsberichte des genannten Amtes werden über die Website der GD SANCO (vgl. Punkt 5) veröffentlicht. Bisher wurden fünf Mitgliedstaaten besucht. Die Zulassung von Laboratorien ist in vielen Ländern seit jeher ein Problem; so wurde beispielsweise festgestellt, daß es in Portugal und Irland überhaupt keine Laborzulassung gibt. (8) Ungeklärte Fragen 1) Pestizidrückstände in Lebensmitteln tierischen Ursprungs werden nicht im Rahmen des koordinierten Kontrollprogramms der Gemeinschaft auf der Grundlage der genannten Richtlinienartikel kontrolliert. Gemäß der Richtlinie 96/23/EG des Rates (vom 29. April 1996 über Kontrollmaßnahmen hinsichtlich bestimmter Stoffe und ihrer Rückstände in lebenden Tieren und tierischen Erzeugnissen und zur Aufhebung der Richtlinien 85/358/EWG und 86/469/EWG und der Entscheidungen 89/187/EWG und 91/664/EWG) fällt diese Kontrolle in die Zuständigkeit der Mitgliedstaaten. Die genannte Richtlinie sieht außerdem vor, daß der Kommission bis 31. März jedes Jahres ein Bericht vorzulegen ist. Sie enthält jedoch keinerlei Bestimmungen über die Koordinierung der Kontrollergebnisse auf Gemeinschaftsebene und deren Aufnahme in die in den genannten Artikeln der Richtlinie 96/23/EG vorgesehenen jährlichen Tätigkeitsberichte der Kommission. Ein weiteres Ziel der Richtlinie 96/23/EG ist es, die Einhaltung der einschlägigen Gemeinschaftsvorschriften sicherzustellen, und weder die Häufigkeit noch die Art und Weise der vorgesehenen Kontrollen scheinen geeignet, das in den Artikeln vorgesehene koordinierte Kontrollprogramm der Gemeinschaft zu ergänzen. 2) Gemäß der Richtlinie 86/363/EWG des Rates vom 24. Juli 1986 über die Festsetzung von Höchstgehalten an Rückständen von Schädlingsbekämpfungsmitteln auf und in Lebensmitteln tierischen Ursprungs13 werden die Höchstwerte für Pestizidrückstände von der Kommission festgelegt. Manche Pestizide haben einen doppelten Verwendungszweck. Soweit sie als Tierarzneimittel Verwendung finden, werden diese Stoffe nach der Verordnung (EWG) Nr. 2377/90 des Rates zur Schaffung eines Gemeinschaftsverfahrens für die Festsetzung von Höchstmengen für Tierarzneimittelrückstände in Nahrungsmitteln tierischen Ursprungs14 beurteilt. Die Bewertung der Daten erfolgt durch den Ausschuß für Tierarzneimittel (CVMP) 13 14 ABl. L 221 vom 7. 8. 1986, S. 43. ABl. L 224 vom 18. 8. 1990; zuletzt geändert durch die Verordnung (EG) Nr. 1570/98 der Kommission, AB L 205 vom 22. 7. 1998, S. 10. 6 bei der Europäischen Agentur für die Beurteilung von Arzneimitteln (EMEA). Aufgrund dieser Bewertung werden die Rückstandshöchstwerte von der Kommission festgesetzt. Rückstände und die Erzeugnisse, auf die sie sich beziehen, werden mitunter unterschiedlich definiert. Dies ist durch methodologische Unterschiede bei der Berechnung der Rückstandswerte für gleiche Stoffe und gleiche Futtermittel bedingt. Dabei ist festzustellen, daß der Wissenschaftliche Ausschuß für Tierarzneimittel strengere Werte vorschlägt, als sie für die gleichen Pestizide bei der Verwendung als Pflanzenschutzmittel festgesetzt wurden. Solche Diskrepanzen finden sich auch auf internationaler Ebene im Codex Alimentarius. Deshalb arbeiten die Kommissionsdienstsstellen daran, diese Differenzen sowohl innerhalb der Gemeinschaft als auch auf Ebene des Codex Alimentarius zu beheben. Allerdings erfordert jede weitere Anpassung eine Änderung der geltenden Rechtsvorschriften. Deshalb erscheint eine parallele Überarbeitung der Anhänge der Pestizidrichtlinie und der Verordnung 2377/90 wünschenswert, um die Gemeinschaftsvorschriften transparenter und leichter anwendbar zu machen. 3) Mit der Richtlinie 97/41/EG des Rates (vom 25. Juni 1997 zur Änderung der Richtlinien 76/895/EWG, 86/362/EWG, 86/363/EWG und 90/642/EWG über die Festsetzung von Höchstgehalten an Rückständen von Schädlingsbekämpfungsmitteln auf und in Obst und Gemüse, Getreide, Lebensmitteln tierischen Ursprungs und bestimmten Erzeugnissen pflanzlichen Ursprungs, einschließlich Obst und Gemüse)15 wurde der Anwendungsbereich in der Gemeinschaft geltenden zulässigen Rückstandshöchstwerte auf Futtermittel der ausgedehnt. Rückstände in Futtermitteln werden jedoch nicht im selben Ausmaß kontrolliert wie landwirtschaftliche Primärerzeugnisse. Nur wenn Futtermittel gleichzeitig auch Primärerzeugnisse sind (wie z. B. Getreide), müssen nach den zur Debatte stehenden Richtlinien Stichprobekontrollen vorgenommen werden, obgleich Futtermittel potentiell im Rahmen der Richtlinie 96/23/EG kontrolliert werden können. und Agrarprodukten 4) Die Mitgliedstaaten sind zwar zur Kontrolle der Pestizidrückstandsgehalte von keine Lebensmitteln "Mindestanforderungen", und die Kontrollen werden von Land zu Land sehr unterschiedlich gehandhabt. Da im Rahmen des koordinierten Programms nur eine begrenzte Anzahl von Produkten analysiert wird, sind verläßliche Aufnahmeschätzungen erst nach fünf Jahren möglich und selbst dann nur für eine begrenzte Anzahl von Pestiziden. Auch gibt es in den Mitgliedstaaten nur wenige zugelassene Laboratorien, die in der Lage sind, diese Analysen vorzunehmen. verpflichtet, jedoch gibt es 5) Der Prozentsatz der Überschreitung der gemeinschaftlichen Rückstandshöchstwerte gibt, obgleich er sich im Rahmen hält, dennoch Anlaß zur Besorgnis und sollte näher untersucht werden. Der Grund der Überschreitung liegt möglicherweise in der Art der statistischen Überschreitungs- Höchstwertfestsetzung wahrscheinlichkeit ausgeht) oder in der vorschriftswidrigen Verwendung von Pestiziden. Es gab gewisse Bedenken hinsichtlich der Höchstwertüberschreitung bei tropischen Früchten, die jedoch möglichweise darauf zurückzuführen ist, daß bei der Einfuhr in bestimmten Fällen eine Überschreitung der Null-Toleranz gewährt wurde und für die Übermittlung entsprechender Daten keine Leitlinien existierten. Die Lage dürfte sich bessern, da die Kommission im Oktober 1999 diesbezügliche Leitlinien festgelegt hat. endlichen einer (die von 15 ABl. L 184 vom 12. 7. 1997, S. 33. 7 6) Die Kommission kann Inspektionen in den Mitgliedstaaten nur begrenzt durchführen. 7) Zur Entwicklung eines Systems, das eine verläßliche Abschätzung der tatsächlichen Aufnahme von Pestizidrückständen gestattet, sind noch weitere Daten erforderlich, die in den zur Debatte stehenden Richtlinien nicht vorgesehen sind. Diese Daten betreffen in erster Linie die Ernährungsgewohnheiten der Bevölkerung bzw. von Bevölkerungsgruppen sowie die Aufnahme von Pestiziden aus anderen Quellen (z. B. Wasser, Arbeitsplatz, Haushalt, Erzeugnisse tierischen Ursprungs), deren Kontrolle in den betreffenden Artikeln nicht vorgesehen ist. Viele dieser Fragen kommen auch im Weißbuch der Kommission über die Sicherheit von Lebensmitteln zur Sprache; andere sind bereits Gegenstand in Ausarbeitung befindlicher Rechtsvorschriften. (9) Schlußfolgerungen und Empfehlungen Im allgemeinen wirft die Anwendung des Artikels 7 der Richtlinie 86/362/EWG und des Artikels 4 der Richtlinie 90/642/EWG, was die Kontrolle von Pestizidrückständen anbelangt, in den Mitgliedstaaten keine Probleme auf. Im Gegenteil, die Regelung dieser Artikel hat es erstmals ermöglicht, die tatsächliche Aufnahme von Pestizidrückständen über Obst und Gemüse gemeinschaftsweit abzuschätzen. Es ist durchaus erfolgversprechend, daß die bislang ermittelten Rückstandswerte keine Gefahr einer Gesundheitsschädigung für die Verbräucher dastellen. Dies ist jedoch kein Grund zur Selbstgefälligkeit, und Kommission und Mitgliedstaaten sollten die Pestizidrückstandsgehalte von Lebensmitteln weiterhin streng kontrollieren und die unter Punkt 8 dieses Berichts angeführten Fragen klären. Die Kommission befürwortet insbesondere ein integriertes Vorgehenskonzept, wie sie es bereits in ihrem Weißbuch über die Sicherheit von Lebensmitteln vorgeschlagen hat. Dieses Konzept, das es der Kommission künftig ermöglichen dürfte, eine Vielzahl von Stoffen in Lebensmitteln nachzuweisen (z. B. Rückstände von Schadstoffen, Pestiziden, Zusatzstoffen, Tierarzneimitteln usw. ), jede der genannten Stoffgruppen ein integriertes gemeinschaftliches Kontrollprogramm existiert und die Ernährungsgewohnheiten der verschiedenen europäischen Verbrauchergruppen, nach denen sich die Präsenz dieser Stoffe abschätzen läßt, bekannt sind. sich nur verwirklichen, wenn für läßt 8