title: Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto "Yhteinen strategia sosiaalisen suojelun uudistamiseksi"

eurovoc_concepts:
European Economic and Social Committee
European social policy
social security

text: 26. 4. 2000 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 117/33 Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Komission tiedonanto ’Yhteinen strategia sosiaali- sen suojelun uudistamiseksi’” (2000/C 117/07) Komissio päätti 26. heinäkuuta 1999 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 262 artiklan nojalla pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta ”Komission tiedonanto – Yhteinen strategia sosiaalisen suojelun uudistamiseksi”. Asian valmistelusta vastannut ”työllisyys, sosiaaliasiat, kansalaisuus” -jaosto antoi lausuntonsa 8. helmi- kuuta 2000. Esittelijä oli Giacomina Cassina, apulaisesittelijä Jean-Louis Vaucoret. ja sosiaalikomitea hyväksyi 1. Talous- täysistunnossa (maaliskuun 1. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. A¨ änestyksessä annettiin 94 ääntä puolesta ja 3 vastaan 4:n pidättyessä äänestämästä. ja 2. maaliskuuta 2000 pitämässään 370. 1. Taustaa Jo joitakin vuosia on käyty laajaa keskustelua sosiaali- 1. 1. sesta suojelusta EU:ssa. Keskustelu käynnistyi, kun työntekijöi- den sosiaalisia perusoikeuksia koskevan yhteisön peruskirjan laatimisen yhteydessä ehdotettiin ja hyväksyttiin kaksi suosi- tusta: – – ”Sosiaaliturvajärjestelmien riittäviä varoja ja korvauksia koskevat yhteiset perusteet” (1) ”Sosiaalisen suojelun tavoitteiden ja lähentäminen” (2). toimintatapojen Suositusten tavoitteena oli 1. 2. lähentää tietyssä määrin jäsenvaltioiden sosiaalisen suojelun järjestelmiä ja vakiinnuttaa tiettyjä perusoikeuksia, jotta yhtäältä varmistettaisiin yhteisten vähimmäisstandardien noudattaminen ja toisaalta luotaisiin hyvinvointialue, jossa ei olisi markkinadynamiikan tasapainoa horjuttavia eroja. Näillä kahdella toimella aloitettiin (ja on toistaiseksi päätetty) asianomaisten eurooppalaisten standar- dien luominen. 1. 3. Vuonna 1995 komissio julkaisi asiakirjan ”Komission tiedonanto sosiaalisen suojelun tulevaisuudesta: taustaa eu- rooppalaiselle keskustelulle” (3). Asiakirjalla ajantasaistetaan keskustelua tilanteessa, jolle on tyypillistä yhtäältä käynnissä oleva talous- ja rahapoliittinen integraatio ja toisaalta jatkuva korkea työttömyys. EU:n jäsenvaltioiden väestönkehitystä eh- dotetaan vasta siinä keskustelun välttämättömäksi kulmakivek- si, vaikka väestönkehityksen nykysuuntaukset (alhainen synty- vyys ja väestön ikääntyminen) ja ennen kaikkea näkymät kolme vuosikymmentä sitten syntyneen ”baby boom” -ikäluo- kan siirtymisestä eläkkeelle 20–30 vuoden kuluttua olisi pitänyt ottaa jo kauan sitten huomioon aihetta koskevissa pohdinnoissa. (1) EYVL L 245, 26. 8. 1992, s. 46–48. (2) EYVL L 245, 26. 8. 1992, s. 49–52. (3) KOM(95) 466 lopull. 1. 3. 1. Makrotaloudellisen ja rahapoliittisen lähentymis- ja vakauttamispolitiikan erityinen merkitys sosiaali-, väestö- ja työllisyyspolitiikalle on ilmeinen. Jäsenvaltioiden hallitukset mukauttavat sosiaalisen suojelun järjestelmiään, koska niiden on ennen kaikkea varmistettava julkistalouden tasapaino. Tehtyjen uudistusten (4) analysointi paljastaa, ettei ongelmako- konaisuuksia ole aina otettu huomioon. Tämä on toisinaan johtanut epäyhtenäisiin ja joissain tapauksissa sosiaalisen suojelun tietyille osa-aloille haitallisiin tuloksiin. 1. 3. 2. Komissio pyrkii mainitussa asiakirjassa muistutta- maan kaikista viiteparametreistä, etenkin yleisenä takuujärjes- telmänä toimivan sosiaalisen suojelun sekä työllistyvyyttä tai työllistettävyyttä EU:ssa aktiivisesti edistävien toimien välisestä suhteesta. 1. 4. Vastineena jäsenvaltioiden reaktioihin vuonna 1995 julkaistuun tekstiin komissio vauhditti runsas vuosi myöhem- min aiheesta käytävää keskustelua julkaisemalla tiedonannon ”Sosiaalisen suojelun nykyaikaistaminen ja kohentaminen Eu- roopan unionissa” (5) ja lupasi esittää mm. seuraavat syventävät asiakirjat: tutkimus sosiaalisen suojelun kustannuksista ja vaikutuksista, vihreä kirja lisäeläkejärjestelmistä, analyysi to- teutetuista työhön kohdistuvan verorasituksen vähentämiseksi, tutkimus ennaltaehkäisevästä terveydenhuol- losta sekä liikkuvia työntekijöitä koskevien eläkejärjestelmien koordinointia käsittelevien asetusten ajantasaistaminen. Ko- missio kehotti työmarkkinaosapuolia osallistumaan keskuste- luun sekä jäsenvaltioita ja yhteisön toimielimiä luomaan pysyvän vuoropuhelun sosiaalisen suojelun järjestelmien ajan- mukaistamisstrategioista. toimista Talous- ja sosiaalikomitea on antanut lausunnon edellä 1. 5. mainituista ehdotuksista ja tiedonannoista sekä esittänyt aja- tuksiaan myös oma-aloitteisissa lausunnoissa (6). (4) MISSOC-raportti 1996 ja 1998. (5) KOM(97) 102 lopull. (6) TSK:n lausunto aiheesta ”Komission tiedonanto – Sosiaalisen suojelun nykyaikaistaminen ja kohentaminen Euroopan unio- nissa”, EYVL C 73, 9. 3. 1998. TSK:n lausunto ”Komission tiedonan- nosta ’Sosiaalisen suojelun tulevaisuus: taustaa eurooppalaiselle keskustelulle’”, EYVL C 66, 3. 3. 1997. C 117/34 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 26. 4. 2000 2. Yhteinen strategia sosiaalisen suojelun uudistamiseksi 2. 1. Otsikon mukaisesti komissio pyrkii määrittelemään tavoitteiden ja välineiden kokonaisuuden sosiaalisen suojelun järjestelmien yhteisen uudistamisstrategian luomiseksi. Komis- sion lähtökohtana on jo vakiintunut kehys, johon sisältyy ja kasvusopimuksen kunnioittaminen, pyrkimys vakaus- muuttaa sosiaalisen suojelun järjestelmät työllisyyttä suosiviksi sekä sosiaalisen suojelun vahvistaminen osana Euroopan unio- nin tärkeitä arvoja unionin laajentuessa. 2. 2. Neuvosto hyväksyi 29. marraskuuta 1999 yllättävän nopeasti komission ehdotusta koskevat päätelmänsä ennen kuin Euroopan parlamentti ja talous- ja sosiaalikomitea ennät- lausuntonsa. Kyseisestä päätöksestä tivät antaa siitä omat mahdollisesti alkava prosessi on tärkeä, ja siihen sisältyy monia mahdollisuuksia. Prosessin hallintaa varten luotavat menettelytavat eivät ole yhdentekeviä työmarkkinaosapuolille. Tämän vuoksi talous- ja sosiaalikomitea valmistelee aiheesta lausunnon ja keskittyy siinä ennen kaikkea metodologiseen toteutukseen, jolla voidaan taata kyseisen päätöksen oikeuden- mukainen ja tehokas toimeenpano. Komission ehdottamat tavoitteet sosiaalisen suojelun 2. 3. järjestelmien uudistuksen kulmakiviksi ovat seuraavat: – – – – työnteon kannattavuuden lisääminen ja toimeentulon ta- kaaminen eläkkeiden turvaaminen ja eläkejärjestelmien ylläpidettä- vyyden varmistaminen syrjäytymisen torjuminen korkealaatuisen ja kestävän terveydenhuollon varmista- minen. Lisäksi komissio painottaa, että molempien sukupuolten yhtä- läiset mahdollisuudet on otettava huomioon kaikkien neljän tavoitteen toteuttamisessa. Kyseisten tavoitteiden toteuttamista tukevat ”tehoste- 2. 4. tut” tiedonvaihtomenetelmät ja ”toimintatapojen kehityksen seuranta”. Jäsenvaltiot nimeävät ”korkeita virkamiehiään toimi- maan prosessin yhteyshenkilöinä”. Komissio kehottaa jäsenval- ja sitoutuu tioita määrittelemään strategian yksityiskohdat puolestaan julkaisemaan vuosittain tarkistetun kertomuksen sosiaalisesta suojelusta. lun uudistaminen kaikkien asianomaisten toimijoiden yhteis- toimintaan. Komitea kannattaa komission tiedonantoa ja neu- voston 29. marraskuuta 1999 antamia päätelmiä, mutta esittää kuitenkin seuraavat huomiot. 3. 2. Aiemmat yhteydet 3. 2. 1. Komitea muistuttaa, että käsillä oleva tiedonanto kytkeytyy aiemmin esitettyihin tärkeisiin asiakirjoihin – neu- voston suosituksista vuonna 1992 komission tiedonantoihin vuosina 1995 ja 1997 – ja katsoo, että asteittain omaksutut tavoitteet on säilytettävä yhdenmukaisina. Komitea korostaa, että sosiaalisen suojelun järjestelmien uudistaminen edellyttää myös niiden parantamista. Tiedonannon neljää tavoitetta (sekä sukupuolinäkökulman laaja-alaista sisällyttämistä tavoitteisiin, mainstreaming) tulee pitää yhtä arvokkaina, ja niihin tulisi pyrkiä samanaikaisesti. Koska vahvat ja laadukkaat sosiaalisen suojelun järjestelmät ovat erottamaton osa eurooppalaisen talous- ja yhteiskuntakehityksen mallia, on niiden sosiaalisiin tavoitteisiin kiinnitettävä aivan yhtä paljon huomiota kuin niiden rahoitukseen. Toisin sanoen kaikille on oltava selvä, että sijoitukset terveydenhuoltoon, elämänlaatuun, köyhyyden ja syrjäytymisen torjuntaan sekä aktiivisiin toimiin henkilöiden integroimiseksi työmarkkinoihin ovat sinällään tuottavia, sillä ne rikastuttavat yhteiskuntaa ja lisäävät sen panosta kehityk- seen. Näin on tulkittava toteamus ”sosiaalinen suojelu on tuottava tekijä”. Historiallisesti sosiaalisen suojelun järjestelmät ovat mahdollis- taneet eurooppalaisen yhteiskuntamallin tehokkuuden sekä muodostaneet tärkeän laadullisen kilpailutekijän koko talous- järjestelmässä. Sosiaalisen suojelun järjestelmiä uudistettaessa ja parannettaessa on kuitenkin voitava ylläpitää ja kehittää tätä yhteiskuntamallin ja talousjärjestelmän myönteistä vastavuo- roisuussuhdetta. Työmahdollisuuksien lisääminen ja työllistymisas- 3. 2. 2. teen nostaminen ovat välttämättömiä edellytyksiä uudistet- taessa sosiaalista suojelua siten, ettei rajoituta noudattamaan kokonaistaloudellisia ja budjettipoliittisia vaatimuksia. Yhte- ja rahaliiton näismarkkinoiden toteutuminen sekä talous- syntyminen tarjonnevat parhaat mahdolliset näkymät kestäväl- le ja työllisyyttä luovalle kasvulle. Talous- ja sosiaalikomitea totesi joitakin kuukausia sitten, että kasvu on vaillinaista, tuottavat sijoitukset ovat laajalti riittämättömiä (1), eikä sisäinen 3. Huomioita 3. 1. Komitea arvostaa komission pyrkimystä edistää aihees- ta käytävää keskustelua sekä ajatusta kytkeä sosiaalisen suoje- (1) Vrt. TSK:n 20. lokakuuta 1999 antama lausunto aiheesta ”Työlli- syyspolitiikan makrotaloudellinen ulottuvuus”, EYVL C 368, 20. 12. 1999, s. 36, kohdat 5. 1. 2 ja 5. 2. 2. 26. 4. 2000 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 117/35 kysyntä ole vilkasta. Viime aikoina talouden tulokset ja ennus- tuntuvat parantuneen, mutta työntekoa kannustavien teet työllistymiseen nykyistä enemmän rakenteellisten toimien, suunnatun sosiaalisen suojelun kehittämisen sekä työelämään integroitumista tukevien aktiivisten politiikkojen lisäksi tarvi- taan kasvua ja sijoituksia tukevia päättäväisiä toimenpiteitä, jotka laajentavat tuotantopohjaa ja lisäävät työllisyyttä, nosta- vat työn tuottavuutta eivätkä haittaa kotitalouksien kulutusta. 3. 2. 3. Sosiaalisen suojelun järjestelmillä on tärkeä uudel- leenjakajan tehtävä. Se onkin säilytettävä ja kvalifioitava, ja sen tavoitteena tulee aina olla sosiaalinen koheesio ja kaikenlaisen syrjäytymisen poistaminen. Eurostatin äskettäin laatimasta tutkimuksesta (1) ilmenee, että tulonsiirrot (eläkkeitä lukuunot- tamatta) alentavat merkittävästi köyhyysrajan alapuolella elä- vien henkilöiden prosentuaalista määrää. Ilmiö ei kuitenkaan ole yhdenmukainen kaikkien 15 jäsenvaltion kesken eikä niiden sisälläkään. Komitea on samaa mieltä komission kanssa siitä, että koska jäsenvaltioiden kansantaloudet ovat aiempaa riippuvaisempia toisistaan, sosiaalinen suojelu on entistä enemmän jäsenvaltioiden yhteinen asia. Etsittävissä yhteisissä ratkaisuissa on kuitenkin otettava tarkkaan huomioon tutki- muksessa esitetyt erot. On kiinnitettävä erityistä huomiota myös muiden yhteisöpolitiikkojen soveltamiseen etenkin ra- kennerahastotoimien yhteydessä. Komissio muistuttaa, että nykyinen taloudellinen muutos vaikuttaa epäyhtenäisesti tu- lonsiirtoihin ja että uusia riskiryhmiä saattaa ilmaantua (esi- merkiksi määräaikaisessa tai tilapäisessä työsuhteessa ja ajoit- tain työttöminä ilman tulotukea olevat henkilöt, naiset, vähäi- sen koulutuksen saaneet tai suhteellisen iäkkäät henkilöt, yksinhuoltajaperheet, yhden perheenjäsenen tuloilla elävät perheet ja vammaiset). Uudistusten päätöksissä on otettava huomioon kansalliset ja alueelliset erityisolot ja toimittava niiden mukaisesti, mutta ennen kaikkea tukeuduttava talouden kehityksen sosiaalisia vaikutuksia kos- keviin selkeisiin ennusteisiin. Heikoimpien ryhmien tukemisen on aina oltava etusijalla. linjauksissa sekä 3. 2. 4. Neuvosto korostaa vuoden 1999 työllisyyspoliitti- sissa suuntaviivoissaan, että nuorten työhönoton kustannuksia on vähennettävä ja iäkkäitä työntekijöitä rohkaistava jäämään työelämään nykyistä pidempään. Näin osaltaan varmistetaan sosiaalisen suojelun järjestelmien rahoitus. Tällainen lähesty- mistapa on yleisesti ottaen täysin kannatettava. Iäkkäiden työntekijöiden pitäminen työelämässä ja nuorten työntekijöi- jos den palkkaaminen ja työllistettävyys voidaan yhdistää, molempien henkilöryhmien osalta edistetään samalla työn (1) Eric Marlier, ”Les transferts sociaux et leurs effets rédistributifs dans l’UE”, julkaisussa ”Population et conditions sociales”, elokuu 1999. laatua ja tuottavuutta. Komitea muistuttaa, että maasta riip- puen sovelletaan joko työmarkkinaosapuolten neuvottelemia sopimuksia tai valtakunnallisia säädöksiä, joissa määritellään varhaiseläkkeelle siirtymisen edellytykset. Tästä huolimatta turvautuminen varhaiseläkkeelle siirtämiseen vaikuttaa jossain määrin väärinkäytöltä tai ainakin kielteiseltä käytännöltä eten- kin jos sitä sovelletaan yrityksissä tai aloilla, missä ei ole talousvaikeuksia vaan halutaan rationalisoida tuotantoa tai fuusioitua tai yksinkertaisesti parantaa tulosta (varhaiseläkejär- jestelmien väärinkäyttö on vahingollista, vaikka asiasta sovittai- siin osapuolten kesken yrityskohtaisesti). Varhaiseläkejärjes- telmän sijaan tulisi sekä sosiaalisista että taloudellisista syistä kehittää joustavia eläkejärjestelmiä. Elinikäisen koulutuksen avulla tulisi ajoissa suosia uudelleenkoulutusta sekä uusien työmuotojen määrittelyä. Erityisen kuluttavaa työtä pitkään tehneisiin työntekijöihin on kiinnitettävä erityistä huomiota. 3. 2. 5. Eläkeikää ollaan parhaillaan nostamassa monissa jäsenvaltioissa, mutta siten ei voi menetellä loputtomiin. Vuoden 1997 tiedonannossa olevassa kaaviossa esitetään sosiaalisen suojelun järjestelmien rahoituksen ylläpitoon vaa- dittava työn tuottavuuden kasvu tulevina vuosikymmeninä. Kaavio perustuu sosiaalisen suojelun järjestelmien nykyiseen rakenteeseen (ilman tulevina vuosina mahdollisesti tehtäviä mukautuksia) väestön ikääntyminen huomioon otettuna. Kaa- vion mukaan työn tuottavuuden tulisi nousta vuosittain nykyi- sestä arvostaan (noin) 0,2 hieman yli 0,7:ään vuonna 2025. Tällainen kehitys vaikuttaa mahdolliselta, jos tutkimukseen, teknologiseen kehittämiseen ja elinikäiseen oppimiseen kiinni- tetään (samanaikaisesti) asianmukaista huomiota. Tämä edel- lyttää yhteiskunnallisten toimijoiden jatkuvaa neuvonpitoa, jotta kyseisiä investointeja varten saadaan pysyvästi riittävästi varoja. 3. 2. 6. Sosiaalisen suojelun järjestelmät ja niiden rahoitus vaihtelevat hyvin paljon jäsenvaltioittain. Komissio esittää työllisyyden suuntaviivoissa (suuntaviiva 14), että määriteltäi- siin tavoitteet työn ja välillisten työvoimakustannusten vero- tuksen asteittaiseksi alentamiseksi vaarantamatta kuitenkaan julkistalouden tervehdyttämistä ja sosiaalisen suojelun järjestel- mien rahoituksen tasapainoa. Välittömästi ei kuitenkaan ole mahdollista löytää kaikkia tyydyttävää ratkaisua, jossa otettai- siin huomioon kyseinen suuntaviiva. Yleiseen verotukseen puuttuminen siten, että (etenkin vähäistä ammattitaitoa vaati- van) työn verotuksen alentaminen kompensoitaisiin, ei ole mahdollista, sillä jäsenvaltioiden verotusjärjestelmät eivät ole yhdenmukaisia, ja niissä pyritään keventämään etenkin muiden verotuskohteiden kuin työn verotusastetta kilpailukyvyn yllä- pitämiseksi ja sijoitusten houkuttelemiseksi omaan maahan. Lisäksi demografisilla, taloudellisissa ja sosiaalisilla tekijöillä on tärkeä asema määriteltäessä sosiaalisen suojelun järjestelmien rahoituksen tasapainoa pitkällä tähtäimellä. Jokaisen jäsenval- tion onkin ensin löydettävä oma tasapainonsa sekä luotava asianomaisten toimijoiden välinen yhteisymmärrys ja otettava jatkuvasti huomioon yhteiskunnan heikoimpien tarvitsema suoja. C 117/36 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 26. 4. 2000 3. 2. 7. Tämä koskee myös terveydenhuoltojärjestelmän kus- tannuksia ja terveyspalvelujen laadukkuuden varmistamista. Jäsenvaltioiden on edelleen taattava, että kaikki kansalaiset pääsevät hyötymään kyseisistä palveluista, ja huolehdittava samalla siitä, että yhteiskunnan kaikille jäsenille tarjotaan asianmukaiset mahdollisuudet erityistarpeidensa mukaisiin palveluihin. Tässä yhteydessä sairausvakuutusvälineiden kehit- tämisellä ja ennaltaehkäisevien välineiden yleisellä tarjonnalla voi olla keskeinen merkitys kaikissa jäsenvaltioissa. Käsillä olevassa tiedonannossa sosiaalisen suojelun 3. 2. 8. järjestelmien yhteisen strategian ja laajentumisen välisen suh- teen analyysi on hieman liian suppea. Komission on mahdolli- simman pian saatettava yleiseen tietoon sosiaalisen suojelun tämänhetkistä tilannetta ja suuntauksia hakijamaissa käsitte- levä, valmisteilla oleva seikkaperäinen ja ajankohtainen tutki- mus. On riittämätöntä vain todeta, että hakijamaiden on ”pyrittävä luomaan tehokkaita sosiaalisen suojelun järjestel- miä”. Lähentymisperusteet tulisi päinvastoin määritellä hakija- maiden kanssa perustellusti ja selkeästi, ja yhteisessä strate- giassa (johon työmarkkinaosapuolten on kuuluttava myös hakijamaissa) tulisi määritellä, missä määrin liittymistukia suunnataan myös tulevien jäsenvaltioiden sosiaalisen suojelun järjestelmien kehittämis- ja vahvistamisedellytysten toteutta- miseen. Tämä vaikuttaa välttämättömältä monista syistä, joista tärkeimpiä on naisten, nuorten ja pätevimpienkin johtoportaan henkilöiden työttömyyden kärjistyminen. Tämä on uusi ilmiö maissa, joissa kyseisten henkilöryhmien työllisyysaste vielä vuosikymmen sitten oli korkea (korkeampi kuin kehittyneim- missä EU-maissa). Edistettäessä eurooppalaista yhteiskunta- mallia hakijamaissa on otettava erityisesti ja eritellysti huo- mioon kyseisten maiden yhteiskuntarakenteen ongelmat, vaik- kakin on muistettava, etteivät sosiaalisen suojelun rakennetta ja rahoitusta koskevat ongelmat sisälly yhteisön säännöstöön. Ehdotus hakijamaiden osallistumisesta yhteiseen strategiaan on erittäin kannatettava. Se on kuitenkin toteutettava pikai- sesti, sillä muutoin on olemassa vaara, että liittymisneuvottelut aiheuttavat hakijamaiden sosiaalisen suojelun järjestelmissä uutta epävakautta ja vaikeuksia, sillä talous- ja rahapoliittiset seikat ovat etusijalla mukauduttaessa noudattamaan yhteisön säännöstöä. Ongelmana näyttää kuitenkin olevan väestönkehityksen kääntyminen laskuun useimmissa jäsenvaltioissa, minkä vuok- si Euroopan tosiasiallisen työväestön määrä vähenee tulevai- suudessa. 3. 2. 9. 1. Nykyinen syntyvyyden alenemissuuntaus heijastaa monissa tapauksissa tietoista päätöstä rajoittaa lasten lu- kumäärää, mutta juontunee myös sosiaalisen suojelun toimi- vuuden ja palvelujen ongelmista. Ne vaihtelevat maittain, mutta ovat yhteisiä monille jäsenvaltioille. Syitä, jotka vaikutta- vat haluun saada ja kasvattaa lapsia – vain muutamia mainitak- semme – ovat korkea työttömyysaste, sellaisen asianmukaisen perhepolitiikan puute tai riittämättömyys, jolla turvataan kor- kealaatuiset lastenhoitopalvelut, toimeentulo- ja työsuhdeturva vanhemmille näiden ollessa hoitovapaalla sekä muut välineet perhe- ja työelämän yhdistämiseksi, kyvyttömyys mukautua perherakenteen muutoksiin ja sisällyttää mainstreaming valtiol- lisiin politiikkoihin sekä epävarmuus nopeiden yhteiskunnallis- ten, tuotannollisten ja tapakulttuuria koskevien muutosten vuoksi, joihin Euroopan väestö ei ole vielä täysin sopeutunut. 3. 2. 9. 2. Useat asiantuntijat arvioivat, että muutaman vuosi- kymmenen kuluttua EU:n ongelmana on työvoiman puute, ja unioniin olisi näin ollen ”tuotava” työvoimaa ulkopuolisista maista. Tämä olisi edullista sosiaalisen suojelun järjestelmien rahoitukselle kyseisten työntekijöiden maksukyvyn vuoksi. Myös tätä olettamusta on vielä syvennettävä asianmukaisesti ja juuttumatta abstrakteihin keskusteluihin siitä, voiko siirtolai- suus muuttaa tai onko sen muutettava EU:n nykyisiä ”kasvoja”. Sosiaalisen suojelun järjestelmiä uudistettaessa on sitä vastoin tutkittava mahdollisuutta lisätä nykyisten järjestelmien avoi- muutta ja valmiutta kohdata tulevien siirtolaisten vastaanottoa ja kotouttamista koskevat ongelmat. 3. 3. Välineet 3. 2. 9. EU:n demografinen tilanne ja demografiset suuntauk- set ovat jo joitakin vuosia olleet komission laajojen kertomus- ten aiheina. Talous- ja sosiaalikomitea käsittelee parhaillaan tätä tärkeää aihetta tiedonannossa, joten se mainitaan tässä vain sosiaaliseen suojeluun liittyviltä osin. Tämän lausunnon aiheena olevassa komission tiedonannossa näytetään demogra- fisen analyysin avulla kuitenkin korostettavan, että julkisten sosiaalisen suojelun järjestelmien rahoitus on taattava. Tästä laajasta ja monimutkaisesta aiheesta on keskusteltava perin- pohjaisesti, eikä keskustelun tuloksia voi vielä ennakoida. Komissio lainaa tiedonannossaan Euroopan parla- 3. 3. 1. mentin maaliskuussa 1999 antamaa päätöslauselmaa, jonka mukaan on käynnistettävä prosessi, jossa sosiaaliturvaa koske- vat tavoitteet ja politiikat lähennetään vapaaehtoisesti euroop- palaisen työllisyysstrategian mallin mukaisesti. Komission toi- vomuksen mukainen ”yhteinen poliittinen suunnitelma Euroo- pan unionin sosiaalisesta suojelusta” on kaikkea muuta kuin toisarvoinen tavoite, jonka saavuttaminen edellyttää koko yhteiskunnan kattavaa monisäikeistä toimintaa. Näin ollen tarvittavien välineiden on oltava tehokkaita, ja niiden avulla on varmistettava, että prosessi todellakin on demokraattinen ja siihen osallistutaan. 26. 4. 2000 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 117/37 Sosiaalisen suojelun erilaisten järjestelmien uudista- 3. 3. 2. minen on ennen kaikkea jäsenvaltioiden tehtävä. Ei tule kysymykseenkään, että sosiaalisen suojelun uudistamisstrate- gia tukeutuisi sellaisiin sitoviin lainsäädäntötoimiin, joita jäsen- valtiot – ja ennen kaikkea työmarkkinaosapuolet – eivät voisi täysin kannattaa. Työmarkkinaosapuolet on kytkettävä tiiviisti uudistamisstrategiaan sekä Euroopan että jäsenvaltioiden tasol- la. Haluamatta asettaa kyseenalaiseksi yhteisen, Luxemburgin prosessin tunnusmerkkejä omaksuneen uudistamisprosessin mahdollisia kehityskulkuja talous- ja sosiaalikomitea muistut- taa, että määrällisten tavoitteiden määrittely on ennenaikaista ja että uudistamisstrategia on asetettava laadullisesti ja metodo- logisesti tukevalle perustalle siten, että luodaan edellytykset kaikkien yhteiskunnallisten ja institutionaalisten tasojen toimi- joiden väliselle kestävälle ja perustellulle yksimielisyydelle. Nykyiset sosiaalisen suojelun järjestelmät ovat lähtöi- 3. 3. 3. sin yhteiskunnallisten toimijoiden ja valtioiden välisistä ”sopi- muksista”. Ne ovat syntyneet miltei poikkeuksetta vaikeiden ja pitkien neuvottelujen, usein myös työtaistelujen tuloksena. Sosiaalisen suojelun järjestelmien uudistamiseksi yhteisen stra- tegian puitteissa kaikkien asianomaisten toimijoiden vahva ja vastuullinen osallistuminen on välttämätöntä. Komissio tosin kehottaa työmarkkinaosapuolia osallistumaan prosessiin työ- markkinaosapuolten vuoropuhelua käsittelevässä komiteassa, mutta sen tulisi tarkentaa työmarkkinaosapuolten roolia ja toimivaltaa tässä yhteydessä. Euroopassa käytävässä sosiaali- dialogissa tulisi erityisesti syventävästi analysoida ja arvioida nykyistä kehitystä monissa jäsenvaltioissa, joissa on asian- omaisten toimijoiden neuvotteluilla käynnistetty sosiaalisen suojelun järjestelmien mukauttamisprosessi. Lisäksi tulisi sel- vittää, miten eurooppalaisen sosiaalidialogin puitteissa käytävät keskustelut tulisi suhteuttaa kansallisten asiantuntijoi- den ryhmän työhön. Mikäli ”kokemusten vaihto, keskinäinen joista yhteistyö ja meneillään olevan kehityksen arviointi”, komissio puhuu, eivät viittaa erityisesti toimijoiden käymään keskusteluun, ne kuuluvat hallitusten (tai pahemmassa tapauk- Bryssel 1. maaliskuuta 2000. sessa prosessin yhteysmiehinä toimivien korkeiden virkamies- ten) välisten kontaktien yhteyteen. Talous- ja sosiaalikomitean mielestä yhteiskun- 3. 3. 3. 1. taelämän toimijoiden on osallistuttava sosiaalisen suojelun järjestelmien yhteiseen uudistamisprosessiin, jonka on perus- tuttava varmoihin ja systemaattisiin tietoihin. Komitea kannat- taa komission pyrkimystä kehittää sosiaalista suojelua Euroo- passa käsittelevää kertomustaan (1) ja julkaista se jatkossa vuosittain. On tärkeää, että komission kertomus on asiantunti- jaryhmän keskustelun perusta. Talous- ja sosiaalikomitean tulisi saada osallistua sen valmisteluun, ja kertomuksesta tulisi lausunnot sen julkaisemisen jälkeen pyytää asianmukaiset (tähän prosessiin tulisi luonnollisesti saada mukaan myös Euroopan parlamentti ja alueiden komitea). Euroopan parla- mentti, talous- ja sosiaalikomitea sekä alueiden komitea voisi- vat tarpeen tullen toimia tarkkailijoina kansallisten asiantunti- joiden ryhmän kokouksissa. 3. 3. 4. Talous- ja sosiaalikomitea arvostaa sitä, että Euroo- pan parlamentti, talous- ja sosiaalikomitea, alueiden komitea ja, kuten jo mainittiin, myös hakijamaat kutsutaan osallistumaan keskusteluun. Komitea on valmis antamaan tukensa etenkin siinä hyvin toivottavassa tapauksessa, että kehitetään pikaisesti vertailuanalyysimenettely (benchmarking), jonka avulla voidaan parantaa kussakin jäsenvaltiossa vallitsevan tilanteen vertailua sekä korostaa esimerkillisiä käytänteitä. Talous- ja sosiaaliko- mitea on sitä mieltä, että käynnissä olevan, jäsenvaltioiden kehityskulkujen ja kokemusten perusteellisen analyysin tulee olla jatkuva ja perustua käytännön kokemuksiin. Komitea onkin valmis osallistumaan kaikin käytettävissään olevin kei- noin vertailuanalyysiprosessiin Euroopan parlamentin rinnalla. (1) Muistettakoon, että sosiaalista suojelua Euroopassa käsittelevä kertomus julkaistaan nykyään kahden vuoden välein yhteistyössä Eurostatin sekä jäsenvaltiotason sosiaalisesta suojelusta vastaavien pääjohtajien ryhmän kanssa. Kertomus on tiivistelmä suuntauksis- ta, ja siinä esitetään myös viitteitä otollisista kehitystoimista. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Beatrice RANGONI MACHIAVELLI


title: Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) tuomioistuinten toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa"

eurovoc_concepts:
civil law
commercial law
judicial cooperation
jurisdiction
single market

formats: html pdf print

text: C 117/6 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 26. 4. 2000 Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) tuomioistuin- ten toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeu- dellisissa asioissa” (2000/C 117/02) Neuvosto päätti 28. syyskuuta 1999 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 262 artiklan nojalla pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta ehdotuksesta. Asian valmistelusta vastannut ”yhtenäismarkkinat, 15. helmikuuta 2000. Esittelijä oli Henri Malosse. tuotanto ja kulutus” -jaosto antoi lausuntonsa Talous- (maaliskuun 1. päivän kokouksessa) yksimielisesti seuraavan lausunnon. ja sosiaalikomitea hyväksyi 1. ja 2. maaliskuuta 2000 pitämässään 370. täysistunnossa 1. Johdanto Yksi Amsterdamin sopimuksen tärkeimmistä uudistuk- 1. 1. sista on se, että merkittävä osa unionin ns. kolmannesta pilarista eli oikeus- ja sisäasioista kuuluu nyt yhteisön toimival- taan. 1. 1. 1. Tarkistetun perustamissopimuksen 2 artiklan mu- kaan Euroopan unionin tavoitteena on pitää yllä ja kehittää unionia vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvana alueena, jossa taataan henkilöiden vapaa liikkuminen ja jossa oikeussubjektit voivat saattaa voimaan oikeutensa ja saada samanlaista suojaa kuin he saavat omien valtioidensa tuomiois- tuimissa. 1. 2. Neuvoston ja komission toimintasuunnitelma koskee Amsterdamin sopimukseen kirjattuja uusia määräyksiä vapau- teen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen toteutta- miseksi. Suunnitelmassa esitetään, että yhteisö hyväksyisi sisämarkkinoiden toimivuuden kannalta välttämättömiä toi- menpiteitä siviili- ja kauppaoikeuden yhteistyön alalla. 1. 3. Talous- ja sosiaalikomitean lausunnon kohteena oleva asetusehdotus noudattaa tätä näkemystä. Sisämarkkinoiden toimivuus edellyttää selkeiden toimivaltasääntöjen määrittä- jäsenvaltioiden yhtiöiden ja kansalaisten välisissä mistä eri riita-asioissa erityisesti sen takia, että pystyttäisiin määrit- tämään toimivaltainen tuomioistuin. Samoin on välttämätöntä antaa säännöksiä, joilla taataan annettujen tuomioiden tunnus- taminen ja täytäntöönpano. 1. 4. Komission aloite tuomioistuinten toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa ei rakennu tyhjän päälle. Jäsen- valtiot ovat tietoisia siitä, että riita-asioissa on taattava sisä- markkinoilla tietty oikeusvarmuus, joten ne ovat laatineet näitä tavoitteita koskevia yleissopimuksia hallitustenvälisen ja kahdenvälisen yhteistyön puitteissa. Tärkein näistä on Euroo- pan talousyhteisön silloisen kuuden jäsenvaltion 27. syyskuuta 1968 allekirjoittama Brysselin yleissopimus tuomioistuimien toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta yksityis- ja kauppaoikeuden alalla. Vuonna 1971 allekirjoitettiin pöytäkirja yleissopi- 1. 4. 1. muksen tulkitsemisesta Euroopan yhteisöjen tuomioistui- messa. Yleissopimus ja pöytäkirja kuuluvat yhteisön säännös- töön, sillä ne on tehty ETY:n perustamissopimuksen 293 artik- lan nojalla. Ne on ulotettu koskemaan kaikkia uusia jäsenval- tioita. On kuitenkin huomattava, että Brysselin yleissopimus, sellaisena kuin se on muutettu Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymisneuvottelujen tuloksena, ei ole vielä voimassa kaikissa jäsenvaltioissa, sillä jäsenvaltioiden enemmistö ei ole ratifioinut sitä. 1. 5. Unionin jäsenvaltiot ja Euroopan vapaakauppaliiton EFTAn valtiot allekirjoittivat 16. syyskuuta 1988 vastaavan joka noudattaa yleissopimuksen eli Luganon sopimuksen, Brysselin yleissopimuksen periaatteita. 2. Euroopan komission esittämä ehdotus asetukseksi 2. 1. Ehdotuksen tärkeimmät säännökset 2. 1. 1. Asetuksella on tarkoitus korvata Brysselin yleissopi- mus ja lukuisat kahdenväliset sopimukset, joiden mukaisesti sen tavoitteena on – – ottaa käyttöön nykyaikaiset ja yhtenäiset tuomioistuinten toimivaltaa koskevat säännöt siviili- ja kauppaoikeudelli- sissa asioissa yksinkertaistaa muodollisuuksia, jotta tuomiot tunnustet- taisiin ja pantaisiin täytäntöön nopeasti yksinkertaistettua ja yhtenäistä menettelyä käyttäen. 2. 1. 2. Ehdotukseen sisältyy tuomioistuinten toimivaltaa koskeva periaate, jonka mukaan yleisenä toimivaltaperusteena on vastaajan kotipaikka eli maa, joka on asianosaisena olevan kansalaisen tai yhtiön virallinen kotipaikka. Asetuksessa anne- taan kuitenkin erityissäännökset tietyille asiaryhmille: 26. 4. 2000 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 117/7 2. 1. 2. 1. Sopimusasiat Periaatteessa riita-asia tulee viedä oikeuteen sillä paikkakunnal- la, jossa kanteen perustana oleva velvoite on tai on tarkoitus täyttää. 2. 1. 4. Täytäntöönpanon kohdalla asetus perustuu viran- omaisten keskinäiseen luottamukseen, jonka tulee mahdollis- taa tuomioistuimen ratkaisun (tuomio, päätös, täytäntöönpa- nomääräys jne. ) täytäntöönpano myös muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa tuomio on alunperin annettu. – – – Irtaimen kaupassa oikeuspaikka määräytyy sen paikkakun- nan mukaan, jolle tavarat on toimitettu tai olisi pitänyt toimittaa. Palvelujen osalta oikeuspaikka määräytyy sen paikkakun- nan mukaan, jolla palvelut on suoritettu tai olisi pitänyt suorittaa. Elatusvelvollisuutta koskevissa asioissa oikeuspaikkana on elatusapuun oikeutetun kotipaikka. 2. 1. 4. 1. Brysselin yleissopimuksessa täytäntöönpanomää- räysmenettely on kestoltaan ja kustannuksiltaan todellinen este tuomioiden soveltamiselle unionin alueella. Menettelyä onkin yksinkertaistettu yhteisön asetusehdotuksessa: sen tuomioistui- men tehtävänä, joka vastaa tuomion täytäntöönpanokelpoi- suuden toteamisesta täytäntöönpanovaltiossa, on siten tarkis- taa täytäntöönpanohakemuksen tueksi esitettyjen asiakirjojen muotoseikat. Tuomioistuin ei voi enää menettelyn tässä vai- heessa tutkia viran puolesta täytäntöönpanon epäämisperustei- ta. Niitä voidaan tutkia myöhemmin, jos osapuoli, jota vastaan täytäntöönpanoa haetaan, hakee muutosta. – Vakuutuksenantajan ja vakuutetun välisissä riita-asioissa vakuutuksenantajaa vastaan voidaan nostaa kanne sen paikkakunnan tuomioistuimessa, jossa on kantajan (vakuu- tuksenottaja, vakuutettu tai edunsaaja) kotipaikka. – Kaikissa kuluttajasopimusasioissa pyritään suojelemaan heikompaa sopimusosapuolta. Niiden kohdalla tunnuste- taan kuluttajan kotivaltion toimivalta myös silloin, kun kyseessä on tavaroiden ja palvelujen hankkiminen sähköi- sesti. – Työsopimuksia koskevissa asioissa asetuksessa oikeuspai- kaksi katsotaan työntekijän kotipaikka. 2. 1. 2. 2. Sopimukseen perustumatonta vahingonkorvausta koskevat asiat – Vastaaja voidaan haastaa sen paikkakunnan tuomioistui- meen, jolla vahingon aiheuttanut teko on tehty tai voidaan tehdä. Asetuksessa säädetään myös yksinomaisesta toimi- 2. 1. 2. 3. vallasta tietyissä asioissa. Muun muassa teollis- ja tekijänoikeus- asioissa yksiomainen toimivalta on sen jäsenvaltion tuomiois- tuimella, jossa oikeuden tallettaminen tai rekisteröinti on tapahtunut. 2. 1. 3. Asetusehdotuksen periaatteena on, että tuomiot tun- nustetaan Euroopan yhteisön jäsenvaltioissa ilman erityistoi- menpiteitä. Tämä tarkoittaa sitä, ettei samasta asiasta voi nostaa uudelleen kannetta toisessa jäsenvaltiossa. Jos tunnusta- minen halutaan kiistää, noudatetaan täytäntöönpanoa koske- vassa jaksossa säädettyä menettelyä. Samassa jaksossa käsi- tellään tunnustamisen ja täytäntöönpanon epäämisperusteita (41 ja 42 artikla), jotka ovat selvästi tiukemmat kuin Brysselin yleissopimuksessa. 2. 1. 4. 2. Asetuksen väliaikaisissa toimenpiteissä ja turvaa- mistoimissa säädetään, että täytäntöönpanoa pyytävässä val- tiossa vielä täytäntöönpanokelpoiseksi julistamattoman ulko- maisen tuomion olemassaolo katsotaan riittäväksi todisteeksi velkomisasiasta, jonka perusteella väliaikaisia toimenpiteitä ja turvaamistoimia voidaan toteuttaa (täytäntöönpanoa pyytävän valtion lainsäädännön mukaan). Säännöksellä suojataan täytäntöönpanopäätöstä odottavan velkojan edut. 2. 1. 5. Asetusehdotusta sovelletaan ainoastaan jäsenvaltioi- hin, jotka ovat allekirjoittaneet oikeus- ja sisäasiayhteistyötä koskevat perustamissopimuksen määräykset. Näin ollen Yhdis- tynyt kuningaskunta, Irlanti ja Tanska jäävät soveltamisalan ulkopuolelle. Asetusehdotus onkin tässä mielessä ensimmäi- nen laatuaan yhteisön oikeusjärjestyksessä, vaikka kyseisillä mailla on mahdollisuus osallistua muiden kahdentoista jäsen- valtion kanssa asetuksen soveltamiseen. Jo nyt näyttää siltä, että Yhdistynyt kuningaskunta ja Irlanti aikovat käyttää hyväkseen mahdollisuutta soveltaa asetusta, mutta Tanska ei ole vielä ratkaissut asiaa. Riita-asioissa, joissa toinen osapuoli on EU:n ulkopuolisen valtion kansalainen tai yhtiö, jonka toimipaikka on EU:n ulkopuolisessa valtiossa, sovelletaan kansallisia sääntöjä lukuun ottamatta tapauksia, joissa jäsenvaltion tuo- mioistuimella on yksinomainen toimivalta. 2. 2. Uudistukset Brysselin yleissopimukseen verrattuna Brysselin ja Luganon yleissopimukset ovat olleet 2. 2. 1. mallina asetusehdotusta valmisteltaessa. Yleissopimuksia on tarkistettu joulukuusta 1997 lähtien, ja komissio ehdotti ennen Amsterdamin sopimuksen ratifiointia uutta yleissopimusta, jolla oli tarkoitus parantaa nykyistä sopimusta. Nämä paran- nusehdotukset löytyvät luonnollisesti tästä uudesta ehdotuk- sesta. C 117/8 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 26. 4. 2000 2. 2. 2. yhtenäinen asetusehdotus (eikä direktiivi, saattaisi syntyä eriäviä kansallisia säädöksiä). Pääasiallisena uutuutena on se, että kyseessä on jonka tuloksena 2. 2. 3. Asetusehdotuksessa tarkennetaan erikseen sisämark- kinoilla tapahtuvaan kauppavaihtoon liittyviin kaupallisiin toimiin eli tavaroiden ja palvelujen myyntiin sovellettavaa oikeutta. Säännöksissä vältetään viittauksia kansainvälisen oi- keuden sääntöihin, ja niillä pyritään parantamaan kauppavaih- don oikeusvarmuutta. 2. 2. 4. Asetusehdotuksella laajennetaan mahdollisuutta vali- ta kaikissa suoraan kuluttajien kanssa tehdyissä sopimuksissa – myös sähköisessä kaupankäynnissä – kuluttajan kotipaikan tuomioistuin. 2. 2. 5. Ehdotuksella yksinkertaistetaan huomattavasti täy- täntöönpanomääräysmenettelyä rajoittamalla tuomioistuimen valtaa ja edistämällä näin tuomioiden vapaata liikkuvuutta yhteisössä. Ehdotuksessa rajataan jonkin verran poikkeus- 2. 2. 6. säännöksiä, jotka voivat mahdollistaa muutoksenhaun muissa jäsenvaltioissa annettujen tuomioiden tunnustamiseen ja täytäntöönpanoon. Ehdotuksessa puhutaan muun muassa ta- pauksesta, jossa ”ilmoitus täytäntöönpanokelpoisuudesta on selkeästi vastoin oikeusjärjestyksen perusteita”. Brysselin yleis- sopimukseen verrattuna kyseiseen kohtaan on lisätty maininta ”selkeästi”, joka rajaa sen sovellusalaa. 3. Yleistä esitetty asetuksen muodossa (kuten käsiteltävänä oleva ehdo- tus). Komitea esitti erityisesti, että tulisi toteuttaa kansalaisille suunnattuja tiedotustoimia. Komitea on tyytyväinen, että ko- missio on päättänyt muuttaa kyseisen direktiiviehdotuksen asetusehdotukseksi. 3. 1. 3. Komitea painottaa, että näiden kahden ehdotuksen välillä tulee taata yhtenäisyys, sillä tuomioiden tiedoksianto on niiden tunnustamisen ja täytäntöönpanon ennakkoehto. Komitean mielestä alan ammattilaisille ja kansalaisille tarkoite- tut tiedotus- ja koulutustoimet on suunniteltava kummankin tekstin kohdalla yhtenäisesti ja kokonaisvaltaisesti. 3. 2. Yhteisön säädöksen tarjoamat mahdollisuudet 3. 2. 1. Brysselin yleissopimuksen korvaaminen perustamis- sopimuksen mukaiseen oikeus- ja sisäasioiden yhteistyöhön osallistuvissa kahdessatoista jäsenvaltiossa suoraan sovelletta- valla asetuksella on huomattava edistysaskel erityisesti siksi, että se lisää oikeusvarmuutta (yksi teksti useiden ja erimuotois- ten yleissopimusten sijaan). Lisäksi yhteisöjen tuomioistuin pystyy varmistamaan asetuksen säännösten yhdenmukaisen soveltamisen kaikissa jäsenvaltioissa. 3. 2. 2. Komitea on tyytyväinen Yhdistyneen kuningaskun- nan ja Irlannin aikomukseen soveltaa asetusta. Komitea toivoo, että Tanska pyrkisi samaan asianmukaisin menettelyin, jolloin asetusta sovellettaisiin yhdenmukaisesti koko yhteisön alueella. 3. 1. Talous- ja sosiaalikomitean lausunnon merkitys 4. Erityistä 3. 1. 1. Amsterdamin sopimuksen voimaantulo antoi komi- tealle mahdollisuuden neuvoa-antavan tehtävänsä harjoittami- seen perustamissopimuksessa määrätyn vapauteen, turvallisuu- teen ja oikeuteen perustuvan alueen toteuttamisen yhteydessä. Tämä on Euroopan kansalaisyhteiskunnan kannalta merkittävä aihe. Komitea on ainoa toimielin, jossa kansalaisyhteiskunnan organisaatiot ovat edustettuina, joten sillä on erinomainen mahdollisuus palvella unionin kansalaisia. 3. 1. 2. Komitea hyväksyi 20. ja 21. lokakuuta 1999 pitä- mässään täysistunnossa lausunnon aiheesta ”Ehdotus neuvos- ton direktiiviksi oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedok- siannosta jäsenvaltioissa siviili- tai kauppaoikeudellisissa asiois- sa” (esittelijä Bernardo Herna´ndez Bataller) (1). Komitea kannatti sitä komission ehdotusta, mutta pahoitteli, ettei (1) EYVL C 368, 20. 12. 1999, s. 47. 4. 1. Tuomioiden täytäntöönpanomenettelyiden parantaminen Tampereella 15. 4. 1. 1. lokakuuta 1999 pidetyn ja 16. Eurooppa-neuvoston päätelmät osoittavat, että asetusehdotus- ta tulee pitää välietappina sellaisen todellisen oikeuteen perus- tuvan yhteisen alueen luomisessa, jossa kansalaiset ja yritykset voivat hoitaa velvollisuuksiaan ja käyttää oikeuksiaan oikeudel- lisesti varmassa tilanteessa. Tampereen Eurooppa-neuvosto kehotti komissiota vahvistamaan ”vähimmäisvaatimukset, joil- la varmistetaan asianmukainen oikeusapu valtioiden rajat ylittävissä tapauksissa koko unionin alueella sekä erityiset yhteiset menettelysäännöt yksinkertaistettuja ja nopeutettuja rajat ylittäviä oikeudenkäyntejä varten, jotka koskevat vähäisiä kuluttaja- ja kaupallisia vaateita sekä elatusvaateita ja riitautta- mattomia vaateita”. 26. 4. 2000 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 117/9 4. 1. 2. E u r o o p p a l a i n e n t u r v a a m i s p e r u s t e Asetusehdotus on kannatettava, sillä se mahdollis- 4. 1. 2. 1. taa täytäntöönpanomenettelyn yksinkertaistamisen. Se ei kui- tenkaan riitä luomaan tehokasta oikeusaluetta. Kun täytän- töönpanomääräys on saatu, täytäntöönpano on käynnis- tettävä. Se tapahtuu kuitenkin eri tavoin eri jäsenvaltioissa. Toistaiseksi näyttää hyvin vaikealta yhdenmukaistaa täytän- töönpanomenettelyitä, mutta komitea suosittaa kuitenkin tiet- tyjen, erityisesti turvaamistoimia koskevien mukautusten teke- mistä. 4. 1. 2. 2. Asetusehdotuksen 44 artiklassa säädetään, että ha- kija voi pyytää täytäntöön panevan jäsenvaltion lain mukaisia turvaamistoimia ilman, että edellytetään 37 artiklan mukaisen täytäntöönpanokelpoisuutta koskevan ilmoituksen antamista. Säännös antaa näin ollen velkojalle eräänlaisen ”eurooppalai- sen turvaamisperusteen”. Se ei kuitenkaan vielä riitä, sillä tietyissä maissa tarvitaan tuomioistuimen valtuutus myös kyseisessä tapauksessa. Lisäksi olisi säädettävä, että ”toisessa jäsenvaltiossa ilman täytäntöönpanomääräystä saatu tuomio riittäisi tiettyjen täytäntöönpanomenettelyiden, esimerkiksi useimmissa unionin jäsenvaltiossa käytössä olevan varojen jäädyttämisen toteuttamiseen”. 4. 1. 3. Y k s i n k e r t a i s t e n j a n o p e i d e n m u u t o k - s e n h a k u m e n e t t e l y i d e n t a r v e 4. 1. 3. 1. Komitea oli korostanut yksinkertaisten ja nopeasti toteutettavien muutoksenhakumenettelyiden merkitystä jo lau- sunnossaan aiheesta ”Ehdotus Euroopan parlamentin ja neu- voston direktiiviksi kaupallisten toimien maksuviivästysten torjumisesta” (1). Neuvosto ikävä kyllä poisti aiheesta tehdyt suositukset direktiiviehdotuksesta. 4. 1. 3. 2. Komitea ehdottaa, että pyritään kokonaisvaltaisiin ehdotuksiin, jotka käsittävät menettelyiden yksinkertaistami- sen ja nopeuttamisen sekä vähimmäisnormit kansalaisille annettavasta oikeusavusta. Täytäntöönpanossa tavoitteena tulee olla sellaisen 4. 1. 3. 3. eurooppalaisen täytäntöönpanoperusteen luominen, jonka vaikutukset tuntuvat välittömästi tuomion antamisen jälkeen koko yhteisön alueella. Komitea kannattaa täysin Tampereen Eurooppa-neuvoston lokakuussa 1999 esittämää ajatusta. 4. 1. 4. E u r o o p p a l a i n e n t ä y t ä n t ö ö n p a n o p e - r u s t e Komitea kehottaa käynnistämään viipymättä eu- 4. 1. 4. 1. rooppalaista täytäntöönpanoperustetta koskevan hankkeen erityisesti seuraavilla kiireellisiä toimia edellyttävillä aloilla: (1) EYVL C 407, 28. 12. 1998. elatusvaateet, maksuviivästykset, palkanmaksuviivästykset, konkurssista johtuvat palkan maksamatta jättämiset jne. Komi- tea ehdottaa, että komissio tunnustaisi aluksi tämän eurooppa- laisen täytäntöönpanoperusteen pätevyyden (välittömästi ta- pahtuva täytäntöönpano ilman täytäntöönpanomääräysme- nettelyä) kiistämättömien vaateiden osalta. Eurooppalaisen täytäntöpanoperusteen läpiajamiseksi komissio voisi ehdottaa ”eurooppalaisten” velkojen ”eurooppalaisen” menettelyn laati- mista kaikille jäsenvaltioille yhteisin menettelytavoin. Sen ehdot ja vaiheet voisivat noudattaa Saksassa tai Ranskassa käytössä olevaa maksusuoritusmääräysmenettelyä. Menettelyn leviäminen tekisi ajan myötä täytäntöönpanomääräysmenette- lyn tarpeettomaksi, sillä annetun tuomion toteuttamisehdot olisivat samat kaikissa jäsenvaltioissa. 4. 1. 5. L ä h e n t y m i n e n o i k e u s a s i o i s s a 4. 1. 5. 1. Olisi tärkeää taata samanaikaisesti siviili- ja kauppa- oikeuden lähentyminen Euroopan unionissa. Se on viime kädessä todellisen vapauteen, oikeuteen ja turvallisuuteen perustuvan alueen luomisen edellytys. 4. 2. Ehdotuksen sopeuttaminen sähköiseen kaupankäyntiin 4. 2. 1. Asetusehdotuksen 15 artikla herätti suurta huolta yritysten edustajissa ja synnytti kärkevän keskustelun. Kyseinen artikla vastaa tällä hetkellä voimassa olevan Brysselin yleissopi- jonka mukaan ensisijainen muksen 13 artiklan periaatetta, toimivalta on kuluttajan kotipaikan tuomioistuimella. Toimi- valtaa sovelletaan Brysselin yleissopimuksen 13 artiklan mu- kaan sillä ehdolla, että sopimusta on edeltänyt erityinen tarjous tai ilmoittelu siinä valtiossa, jossa kuluttajalla on kotipaikka. Komissio on tehnyt asetusehdotuksen 15 artiklaan uudistuk- sen sähköisen kaupankäynnin kehityksen huomioon ottami- seksi. Ehdotuksessa asetetaan Internetin kautta tapahtuva tava- roiden tai palveluiden tarjoaminen samaan asemaan tarjouksen tai ilmoittelun kanssa, sillä siinä mainitaan yritys, ”joka suuntaa tällaista toimintaa kyseiseen jäsenvaltioon tai useisiin jäsenval- tioihin kyseinen jäsenvaltio mukaan lukien millä keinoin tahansa”. 4. 2. 2. On selvitettävä, pyrkiikö yritys tarjoamalla palvelui- taan sähköisesti laajentamaan tarkoituksellisesti markkinoitaan yli tavallisen markkinointialueensa. Internetin ominaispiirteenä on, että se on rajattomasti koko maailman käytettävissä. On kuitenkin selvää, että vaara joutua ulkomaisen tuomioistuimen eteen hillitsee pienyrityksiä käyttämästä Internetiä. Euroopan unionilla on kaksijakoinen haaste: sen tulee taata kansalaisil- leen mahdollisimman hyvä oikeussuoja sähköisen kaupan- käynnin ja sen riskien lisääntyessä (etenkin sen vuoksi, että kuluttaja suorittaa yleensä maksun etukäteen), mutta se ei C 117/10 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 26. 4. 2000 kuitenkaan saa jarruttaa kyseisen markkinointikeinon käyttöä eurooppalaisissa yrityksissä, etenkin pk-yrityksissä. Haaste koskee ensi sijassa eurooppalaista oikeusaluetta, mutta siihen sisältyy myös erityisesti kuluttajansuojan kansainvälinen ulot- tuvuus, sillä nykyään suurin osa verkkotarjouksista on EU:n ulkopuolisissa maissa toimivien yrityksien tekemiä. vaatiessa voitaisiin harkita alalle tarkoitettua erityisasetusta, jossa kannustettaisiin turvautumaan sovitteluun ja jättämään oikeustoimet viimeiseksi mahdollisuudeksi. 4. 3. Muita parannuksia annettuun ehdotukseen 4. 2. 3. Komitea pyrkii parantamaan kaupan ja kuluttajien välisiä suhteita tässä uudessa kaupankäynnin muodossa. Komi- tean mielestä on siksi ensisijaisesti kehitettävä yhteisön viran- omaisten tuella mekanismeja, joilla voidaan edistää osapuolten välisen luottamuksen syntymistä. Näitä ovat muun muassa hyvien käytänteiden säännöstöt, ”verkkotuomiot” ja sovittelu. Tällaiset toimet ovat paras tae sähköisen kaupankäynnin kehittymiselle ja sen käytön lisääntymiselle kuluttajien ja yritysten keskuudessa. Asiaa tulee tarkastella myös kansainväli- sellä tasolla. Komitea kehottaa komissiota kartoittamaan alan nykyiset hyvät käytänteet kansainvälisellä tasolla ja tukemaan niiden noudattamista Euroopassa. 4. 3. 1. Komitea ehdottaa uuden asetuksen tulkinnan helpot- tamiseksi, että tietyt käsitteet määriteltäisiin Euroopan yhteisö- jen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti. Yhteisöjen tuomioistuimella on määritelmä esimerkiksi 5 artiklan 3 koh- dan sopimukseen perustumatonta vahingonkorvausta koske- valle asialle. Tulkinnan selkiyttämiseksi voitaisiin samoin täy- dentää ehdotuksen tiettyjä artikloja yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti. Esimerkkinä voidaan mainita sopimusta koskevan asian käsite tai periaate paikkakunnasta, jolla kanteessa tarkoitettu velvoite on täytetty tai täytettävä, kun kyseessä on EU:n ulkopuolinen maa. 4. 2. 4. Komitea suosittaa, että odotettaessa luottamuksen syntymiseen tähtäävien toimien vaikutuksia säilytetään tällä hetkellä sovellettavan Brysselin yleissopimuksen 13 artikla, jossa etusijalle asetetaan kuluttajan kotipaikan tuomioistuin. Suojan vahvistamiseksi on komitean mielestä lisäksi ulotettava kyseinen periaate koskemaan myös tapauksia, joissa kuluttaja on houkuteltu toisen sopimusosapuolen aloitteesta lähtemään kotimaastaan sopimuksen tekemiseksi. Sen sijaan sähköisen kaupankäynnin kohdalla uuteen asetukseen ehdotettu muotoi- lu (”suuntaa tällaista toimintaa kyseiseen jäsenvaltioon – – millä keinoin tahansa”) ei vaikuta riittävän selkeältä, jotta se voisi luoda osapuolten välille luottamuksen ilmapiirin. Pitäytymällä yleissopimuksen nykyisessä 13 artiklassa (”tarjous tai jätetään tuomioistuimen harkittavaksi, onko kuluttaja saanut tarjouksen tietoonsa aktii- visesti vai passiivisesti. On ennemminkin pyrittävä sähköiseen kaupankäyntiin soveltuvien, tehokkaiden, mutta kuluttajan- suojaa noudattavien ristiriitojen ratkaisumenettelyiden löytä- miseen. ilmoittelu – – jäsenvaltiossa”) 4. 4. Kannustaminen ristiriitojen sovitteluun tuomioistuinten ulko- puolella 4. 4. 1. Komitea kiinnittää erityistä huomiota siviili- ja kaup- paoikeudellisten riita-asioiden sovitteluun tuomioistuinten ul- kopuolella. Tässä voi tulla kyseeseen välimiesmenettely, jossa osapuolet kääntyvät yhteisestä sopimuksesta yksityisen tuoma- rin puoleen ja tämä antaa osapuolia velvoittavan tuomion. Kyseeseen voi myös tulla välitys- tai sovittelumenettely. Siinä molemmat osapuolet turvautuvat kolmanteen henkilöön, joka auttaa heitä löytämään ratkaisun riita-asiaan. Asianosaisia ei velvoita mikään päätös, vaan he päättävät itse asiansa ratkaisemisesta. Oikeudenkäyntitoimien hitaus ja kustannukset vaikuttavat siten, että kansalaiset toimijat, luopuvat helposti etenkin pienet oikeustoimien käynnistämisestä. On myös toivottavaa kehittää yksinkertaisia, nopeita ja edullisia menettelyitä, joiden tavoit- teena on päästä osapuolten väliseen sopimukseen, erityisesti yksityishenkilöitä koskevien riita-asioiden sovittelussa. ja keskisuuret yritykset, ja taloudelliset Komitea ehdottaa sähköiseen kaupankäyntiin itse- 4. 2. 5. sääntelyä, jossa kannustettaisiin – vaarantamatta kuitenkaan oikeussuojaa – turvautumaan automaattiseen sovitteluun eri- tyisesti silloin, kun kyseessä ovat tietyn summan, esimerkiksi 2 500 euroa, alittavat pienehköt liiketoimet. Yrityksillä tulisi myös olla mahdollisuus rajata asiakaspiirinsä tiettyihin maihin kuluttajille suunnatun aktiivisen tiedotuksen avulla. Tarpeen 4. 4. 2. Sovittelussa on ensisijaisen tärkeää taata palvelujen laatu sekä sovittelijan pätevyys ja riippumattomuus tuomiois- tuinten ulkopuolisiin kuluttajariitoja ratkaiseviin elimiin sovel- letavia periaatteita koskevan komission suosituksen 98/257/EY mukaisesti. Olisikin aiheellista lujittaa erityisesti eurooppalaista yhteistyötä säännösten yhdenmukaisuuden lisäämiseksi sekä sovittelijoiden kouluttamiseksi riita-asioita varten. rajat ylittäviä 26. 4. 2000 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 117/11 yhteisön tasolla. Komitea 4. 4. 3. Komitea on tyytyväinen Tampereen Eurooppa-neu- voston esittämään aikomukseen tutkia kyseisten menettelyiden antaa edistämistoimia oma-aloitteisella lausunnollaan merkittävän panoksen aiheen käsittelyyn, sillä se olisi tulosta Euroopan kansalaisyhteiskun- nan organisaatioiden laajasta kuulemisesta. Nimenomaan näille organisaatioille lankeaa itsesääntelymenettelyiden täy- täntöönpano. voisi 4. 5. Oikeussubjekteille suunnattu tiedotus (Tampereen Euroop- pa-neuvoston päätelmien 29 kohta) 4. 5. 1. Kuten lausunnossa aiheesta ”Ehdotus neuvoston di- rektiiviksi oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksian- nosta jäsenvaltioissa siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa” (esittelijä Bernardo Herna´ndez Bataller) esitettiin, komitea korostaa oikeussubjekteille – ensisijaisesti kansalaisille, heidän Bryssel 1. maaliskuuta 2000. oikeuksiaan puolustaville järjestöille, palkansaajajärjestöille, pienyrityksille, käsityöläisille ja vapaille ammatinharjoittajille sekä heidän järjestöilleen – suunnatun tiedottamisen mekanis- meja. Tiedottamiseen tulee sisältyä myös rajatyöntekijöille tarkoitetun oppaan laatiminen sekä paikallisten tiedonvälittä- jien kouluttaminen (Eures-verkko työntekijöille, Euroneuvon- takeskukset pk-yrityksille), jotta tietoja uusista oikeuksista ja velvollisuuksista voitaisiin levittää mahdollisimman laajalle vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvalla uudella yhteisellä alueella. 4. 5. 2. Komitea ehdottaa itse asetuksen osalta, että siitä laadittaisiin käyttäjille (lakimiehille, järjestöille, kuluttajille jne. ) esite, johon sisältyisi ehdotuksen perusteluosassa esitetyn taulukon kaltainen asetuksen ja Brysselin yleissopimuksen välinen artiklakohtainen vertailu. Esitteessä tulisi käsitellä myös oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiantoa siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Beatrice RANGONI MACHIAVELLI


title: Rapport fra Kommissionen til Rådet om anvendelsen af artikel 7 i Rådets direktiv 86/362/EØF og artikel 4 Rådets direktiv 90/642/EØF om overvågning af pesticidrester

eurovoc_concepts:
consumer protection
foodstuff
pesticide residue
plant health control

formats: html pdf

text: KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER Bruxelles, den 01. 03. 2000 KOM(2000) 98 endelig RAPPORT FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET om anvendelsen af artikel 7 i Rådets direktiv 86/362/EØF og artikel 4 Rådets direktiv 90/642/EØF om overvågning af pesticidrester RAPPORT FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET om anvendelsen af artikel 7 i Rådets direktiv 86/362/EØF og artikel 4 Rådets direktiv 90/642/EØF om overvågning af pesticidrester Indledning Både Rådets direktiv 86/362/EØF af 24. juli 1986 om fastsættelse af maksimalgrænseværdier for indholdet af pesticidrester i og på korn1 og Rådets direktiv 90/642/EØF af 27. november 1990 om fastsættelse af maksimalgrænseværdier for pesticidrester på og i visse produkter af vegetabilsk oprindelse, herunder frugt og grønsager2 indeholder artikler om kontrol med indholdet af pesticidrester. Det fastsættes bl. a. i artikel 7, stk. 5, i Rådets direktiv 86/362/ EØF og artikel 4, stk. 5, i Rådets direktiv 90/642/ EØF, senest ændret ved direktiv 1999/71/EF3, at Kommissionen før udgangen af 1999 skal forelægge Rådet en rapport om anvendelsen af disse artikler om overvågning af pesticidrester. Rapporten forelægges Rådet i overensstemmelse med disse bestemmelser og indeholder følgende oplysninger: 1. 2. 3. 4. 5. 6. 7. 8. 9. Overvågningens formål, De myndigheder, der udfører overvågningen, Programmet for overvågningen, Overvågningens tilrettelæggelse, Rapportering af resultaterne, Kommissionens tiltag, Levnedsmiddel- og Veterinærkontorets opgaver. Spørgsmål, der vækker bekymring, Konklusioner og henstillinger. (1) Overvågningens formål Overvågningens generelle formål er at sætte Kommissionen i stand til at indføre et system, der muliggør en vurdering af den faktiske eksponering gennem føden. Andre formål er en vurdering af omfanget af overtrædelser af maksimalgrænseværdierne og af de faktisk pesticidindhold under hensyn til de maksimalgrænseværdier, der er fastsat. 1 2 3 EFT L 221 af 7. 8. 1986, s. 37. EFT L 350 af 14. 12. 1990, s. 71. EFT L 194 af 27. 7. 1999, s. 36. 2 (2) De myndigheder, der udfører overvågningen Ifølge direktivet skal medlemsstaterne udpege en myndighed til at sikre, at den overvågning, der omhandles i artikel 4, stk. 4 i Rådets direktiv 86/362/EØF og artikel 3, stk. 4, i Rådets direktiv 90/642/EØF, udføres. Medlemsstaterne har udpeget de myndigheder, der har ansvaret for overvågningen. Det fastsættes også i de nævnte artikler, at overvågningen skal udføres i overensstemmelse med Rådets direktiv 89/397/EØF4 og 93/99/EØF5 om kontrol med levnedsmidler. I sidstnævnte direktiv kræves, at laboratorierne blev akkrediteret senest den 1. november 1998. (3) Programmet for overvågningen Det blev oprindeligt fastsat, at medlemsstaterne senest den 30. juni hvert år skulle forelægge Kommissionen deres nationale programmer for de følgende år. Dette skabte vanskeligheder for mange medlemsstater, fordi deres planlægning i forskelligt omfang er afhængig af analyserne af overvågningsresultaterne fra det foregående år. Der blev taget højde for dette problem i de oprindelige rådsdirektiver, hvorefter Kommissionen fik beføjelser til at ændre datoerne. Problemet blev løst ved Kommissionens direktiv 1999/65/EF6, der ændrede fristen forelægge fra 30. Kommissionen deres nationale programmer rettidigt. skulle medlemsstaterne kunne september. Herefter til 30. juni Kommissionen har siden 1996 hvert år forelagt Den Stående Komité for Plantesundhed udkast til henstillinger til et overvågningsprogram til udtalelse. Efter positive udtalelser vedtog Kommissionen disse henstillinger og offentliggjorde dem i De Europæiske Fællesskabers Tidende som henstillinger til overvågning 96/199/EF7 (for 1996), 96/738/EF8 (for 1997), 97/822/EF9 (for 1998), 1999/333/EF10, (for 1999, herunder for første gang med retningslinjer for kvalitetskontrolprocedurer) og for 200011. I de nævnte henstillinger defineres, hvilke produkt/pesticid-kombinationer, der skal overvåges i det pågældende år. Disse kombinationer vælges, således at de falder inden for en overordnet strategi med henblik på overvågning af et for pesticidgrupper i en 5-årsperiode, således at Kommissionen og medlemsstaterne kan få et overblik over den faktiske eksponering gennem føden fra disse pesticider. I 2001 vil den første 5-årscyklus være afsluttet, og det skulle derefter blive muligt at foretage den første vurdering for hele Fællesskabet af den faktiske eksponering fra den første gruppe på 5 pesticider i denne periode for så vidt angår de vigtigste frugt- og grønsagskomponenter i fødevarer, der indeholder disse pesticider. Lignende overvågninger vil blive foretaget i de følgende år. tilstrækkeligt udvalg af produkter I overvågningshenstillingen for 1999 indføres et nyt element - variabilitetsvurderingen. Herved skulle Kommissionen og medlemsstaterne kunne vurdere den akutte risiko for for indtagelse af visse akut toksiske pesticider. Dette indebærer i praksis, at der 4 5 6 7 8 9 10 11 EFT L 186 af 30. 06. 1989, s. 23. EFT L 290 af 24. 11. 1993, s. 14. EFT L 172 af 8. 7. 1999, s. 40. EFT L 64 af 14. 3. 1996, s. 18. EFT L 335 af 24. 12. 1996, s. 54. EFT L 337 af 9. 12. 1997, s. 14. EFT L 128 af 21. 5. 1999, s. 25. Positiv udtalelse fra Den Stående Komité for Plantesundhed den 28. 9. 1999. 3 produkt/pesticid-kombinationer udtages to prøver, hvoraf den ene analyseres som en sammensat prøve, og den anden opdeles i enkelte emner, der analyseres hver for sig med henblik på en vurdering af variabiliteten inden for prøven. (4) Overvågningens tilrettelæggelse I at fleste årlige overholde bestemmelserne. overvågningsrapporter Der er blandt medlemsstaterne store udsving i antallet analyserede prøver hvert år. I 1997 varierede det fra 220 prøver i Luxembourg til 9 540 i Nederlandene. Da direktivet kun fastsætter, at der skal udtages prøver, og ikke nævner et mindsteantal af prøver, der skal udtages, er det de enkelte medlemsstater selv der afgør, hvilke antal prøver der er nødvendige for fra de medlemsstaterne, som Kommissionen har modtaget, beskrives de kriterier, der har været anvendt for at analysere produkterne. Antallet af prøver og overvågede pesticidrester afhænger for det meste af analysekapaciteten. Ressourcerne og kvalifikationerne i medlemsstaternes laboratorier har ikke altid været tilfredsstillende i de medlemsstater, der hidtil har været besøgt. Disse spørgsmål har også været drøftet under talrige besøg hos medlemsstaternes myndigheder (se 7 i det følgende). Der anføres også kriterier for udvalget af afgrøder. Generelt søger myndighederne at gennemføre overvågningen efter, hvilke produkter der er på markedet, og de søger desuden i deres planlægning at overholde forholdet mellem imidlertid ikke den importerede og den indenlandske produktion. Kommissionen har oplysninger fra alle medlemsstaterne om disse aspekter. Selv hvor der angives kriterier, betyder det ikke altid, at situationen er tilfredsstillende. Ligeså ofte er hovedkriteriet bag prøveudtagningen, hvilke ressourcer der er til rådighed, og de har tendens til at være begrænsede. (5) Rapportering af resultaterne fastsættes i direktiverne, at medlemsstaterne senest den 31. august skal tilsende Det Kommissionen en rapport om resultaterne fra det foregående år. Kommissionen skal til gengæld derefter og senest den 30. september sende disse oplysninger til Den Stående Komité for Plantesundhed. Ligesom med fristen for opstillingen af programmet (se 3 i det foregående) har der hvert år været vanskeligheder med at overholde denne frist. Dette problem blev også løst med Kommissionens direktiv 1999/65/EF, der ændrede fristen fra 30. september til 31. december. På et tidligt stadium af den årlige overvågning var der enstemmighed blandt medlemsstaterne og Kommissionen om at stille oplysningerne til rådighed for offentligheden. I øjeblikket foreligger rapporterne om overvågning af pesticidrester i EU for de første to år (1996 og Internethjemmeside 1997) (http://europa. eu. int/comm/dg24/health/fnaoi/reports/pesticides/mon_rep/index_en. html). På offentliggørelsestidspunktet udsendte Kommissionen pressemeddelelser med udtalelser fra de kompetente medlemmer af Kommissionen. Forbrugerbeskyttelse’s Sundhed GD for og på De faktiske indhold af pesticidrester, som blev opdaget under overvågningerne i 1996 og 1997, blev sat i forhold til de maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer (MRL) for Fællesskabet, der var blevet fastsat for dem. Resultaterne har været overensstemmende fra år til år. I ca. 60 % af de analyserede prøver i medlemsstaternes programmer kunne der ikke konstateres pesticidrester. Under 4% af prøverne indeholdt pesticidrester ud over MRL. I det EU-koordinerede program indeholdt 0. 3-0. 5% af prøverne pesticidrester i mængder, der overskred MRL. I et tilfælde havde et produkt et så højt restindhold, at ADI (acceptabel 4 daglig indtagelse for spædbørn) midlertidigt blev overskredet, men dette skal fortolkes i sammenhæng med WHO’s konklusion12 om, at der ikke er grund til bekymring ved korte midlertidige overskridelser af ADI. Realistiske kalkulationer vedrørende indtagelse under anvendelse af ajourførte data viste, at der ikke foreligger kronisk eller akut sundhedsrisiko i forbindelse med nogen af det begrænsede antal analyserede pesticid/produktkombinationer. Derfor blev det ikke betragtet som nødvendigt at træffe foranstaltninger på EU-plan af hensyn til af maksimalgrænseværdierne. I 2001 vil vi få et mere fuldstændig overblik over indtagelsen af den første gruppe pesticider i forbindelse med kosten, hvorefter dette aspekt vil blive taget op til fornyet overvejelse. EU’s system for hurtig varsling om fødevarer kan og vil blive iværksat ved alvorlige overskridelser af MRL og i tilfælde, hvor der er stor risiko for akut toksicitet. Der foregår i øjeblikket drøftelser mellem Kommissionen og medlemsstaterne om, hvorledes systemet kan komme til at fungere bedre i forbindelse med pesticidrester i fødevarer. overskridelser indberettede offentlige grundlag sundhed den de på af I forbindelse med indberetningen af overskridelser af MRL blev det spørgsmål rejst, hvornår en MRL teknisk og statistisk overskrides på en måde, så man kan tale om en overtrædelse. Dette blev ikke specificeret i direktiverne, og medlemsstaterne har forskellige synspunkter med hensyn til og om svaret på dette spørgsmål. Hidtil har der ikke været tale om handelsproblemer, men sådanne kan opstå, og det vil være hensigtsmæssigt at få problemet løst. (6) Kommissionens tiltag Som beskrevet i ovenstående 3 og 5 har Kommissionen allerede i direktiv 1999/65/EF indført ændringer af fristerne for indberetning og rapportering. ligeledes indført detaljerede gennemførelsesbestemmelser Kommissionen har i form af retningslinjer med hensyn til formater og for kvalitetssikring, der blev offentliggjort samtidig med overvågningshenstillingen for 1999. Disse dokumenter revideres konstant, og der er afsat midler til disse aktiviteter i det udkast til overvågningsbestemmelser, der forelægges Den stående Komité for Plantesundhed til udtalelse den 2. december 1999. Medlemsstaterne deltager også regelmæssigt i præstationsprøvninger, der tilrettelægges i samarbejde med og finansieres af Kommissionen. Med henblik på EU’s fremtidige udvidelse er Kommissionens tjenester blevet enige om at tillade, at laboratorier fra de central- og østeuropæiske lande deltager i disse aktiviteter. Det nævnte udkast indeholder foruden bestemmelser om regelmæssige præstationsprøvninger, ajourføring af retningslinjerne for kvalitetssikring og en beregning af forbrugernes faktiske indtagelse skal medlemsstaternes akkrediteringsorganer tage sig af. Deres arbejde lettes af, at Kommissionen hvert andet år organiserer og sponsorerer præstationsprøvninger og udarbejder retningslinjer for kvalitetssikring. overvågningsperioden. Akkrediteringen afslutningen 5-års ved af (7) Levnedsmiddel- og Veterinærkontorets opgaver Kommissionens Levnedsmiddel- og Veterinærkontor aflægger medlemsstaterne besøg for at kontrollere de betingelser, hvorunder overvågningen foregår, og for at påse, om bestemmelserne i artikel 4, stk. 4, og artikel 3, stk. 4, i henholdsvis Rådets direktiv 86/362/EØF og 90/642/EØF overholdes. Disse besøg kan også omfatte efterprøvning af 12 Retningslinjer for forudsigelser om indtagelsen af pesticidrester gennem føden, WHO/FSF/FOS97. 7. 5 medlemsstaternes kontrol i overensstemmelse med Rådets direktiv 91/414/EØF (artikel 17) om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler. Rapporterne om disse besøg offentliggøres på GD for Sundhed og Forbrugerbeskyttelse’s Internethjemmeside (se (5)). Hidtil har 5 medlemsstater fået besøg. Akkrediteringen af laboratorier har været og er stadig et problem i mange lande. I to lande (Portugal og Irland) har der ikke fundet akkrediteringer sted. (8) Spørgsmål, der vækker bekymring 1) Pesticidrester i animalske fødevarer overvåges ikke i forbindelse med det EU- koordinerede overvågningsprogram ifølge direktivets ovennævnte artikler. De overvåges i medlemsstaterne ifølge direktiv 96/23/EF (Rådets direktiv 96/23/EF af 29. april 1996 om de kontrolforanstaltninger, der skal iværksættes for visse stoffer og restkoncentrationer heraf i levende dyr og produkter heraf og om ophævelse af direktiv 85/358/EØF og 86/469/EØF og beslutning 89/187/EØF og 91/664/EØF). Dette direktiv indeholder også bestemmelser om, at Kommissionen skal have tilsendt rapporter senest den 31. marts hvert år, men der findes ingen bestemmelser om samling af resultaterne på EU-plan og om, at de skal indgå i de årlige rapporter fra Kommissionen, der fastsættes i direktiv 96/23/EF. Desuden er formålet med den kontrol, der gennemføres ifølge direktiv 96/23/EF, at sikre, at EU-lovgivningen overholdes, og hverken omfanget eller udformningen af kontrollen gør, at den uden videre kan supplere det koordinerede EU-overvågningsprogram, der er omhandlet i ovennævnte artikler. MRL for pesticider i animalske produkter fastsættes af Kommissionen (Rådets 2) direktiv 86/363/EØF af 24. juli 1986 om fastsættelse af maksimalgrænseværdier for indholdet af pesticidrester i og på levnedsmidler af animalsk oprindelse13). Nogle pesticider har dobbelt i veterinærmedicin evalueres disse stoffer i overensstemmelse med anvendelse. Anvendt fastsættelse af Rådets maksimalgrænseværdier i animalske levnedsmidler. Evalueringen foretages af Udvalget for Veterinærlægemidler under Det Europæiske Agentur for Lægemiddelvurdering. De MRL, der følger af denne evaluering, fastsættes af Kommissionen. forordning 2377/90/EØF14 om en fælles af veterinærmedicinske præparater fremgangsmåde for restkoncentrationer for Nogle af de forskelle, som forekommer i definitionerne af restkoncentrationerne og med hensyn til de produkter, de gælder for, skyldes forskelle i beregningsmetoderne, der fører til forskellige restkoncentrationsniveauer for samme stof i samme levnedsmiddel. Det blev taget til efterretning, at de værdier, der foreslås af Udvalget for Veterinærlægemidler, er strengere end dem, der er vedtaget for samme pesticider anvendt som plantebeskyttelsesmidler. Disse forskelle findes også på verdensplan i forbindelse med arbejdet i Codex Alimentarius. Kommissionens tjenester bestræber sig derfor på at afvikle disse forskelle både i EU og i forbindelse med arbejdet i Codex Alimentarius. Yderligere justeringer vil imidlertid kræve ændring af gældende lovgivning. Det vil med henblik på at forbedre EU-lovgivningens gennemsigtighed og anvendelighed derfor være foretages en parallel gennemgang af bilagene til direktiverne om ønskeligt, at der pesticidrester og af bilagene til forordning 2377/90. 13 14 EFT L 221 af 7. 08. 1986, s. 43 EFT L224 af 18. 8. 1990, senest ændret ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 1570/98, EFT L 205, 22. 7. 1998, s. 10 6 3) Ved Rådets direktiv 97/41/EF (af 25. juni 1997 om ændring af direktiv 76/895/EØF, 86/362/EØF, 86/363/EØF og 90/642/EØF om fastsættelse af maksimalgrænseværdier for pesticidrester på og i henholdsvis frugt og grøntsager, korn, levnedsmidler af animalsk oprindelse og visse produkter af vegetabilsk oprindelse, herunder frugt og grøntsager)15 udvidedes anvendelsesområdet for EU’s MRL til at omfatte foder. Imidlertid overvåges restkoncentrationer i foder ikke i samme omfang som primære landbrugsprodukter. Kun når foder er primære landbrugsprodukter (f. eks. korn), skal der foretages prøveudtagninger i overensstemmelse med direktiverne, selv om foder eventuelt kan overvåges under direktiv 96/23/EF. skal overvåge Medlemsstaterne 4) fødevarer og landbrugsvarer, men der findes ingen minimumskrav, og overvågningen foregår meget forskelligt i medlemsstaterne. På grund af det begrænsende antal varer, der analyseres under det koordinerede program, tager det fem år, før der kan udarbejdes vurderinger af indtagelsen, og vurderingerne udarbejdes da kun for et begrænset antal pesticider. Der findes også kun et begrænset antal akkrediterede laboratorier, der kan foretage overvågningen i medlemsstaterne. af pesticidrester indeholdet i 5) Antallet af overskridelser af MRL i EU er begrænset, men giver anledning til bekymring og kræver yderligere undersøgelser. Dette kan skyldes den måde, hvorpå Fællesskabets MRL fastsættes (hvorved der bliver en bestemt statistisk sandsynlighed for overskridelse), men det kan også skyldes ulovlig brug af pesticider. Der har været frygt for overskridelser tropisk frugt, men disse kan også forårsages af de få ikke-nul importtolerancer, der er indrømmet, og af mangelen på retningslinjer for fremlæggelse af data for disse frugter. Denne situation forventes forbedret efter, at Kommissionen udstedte retningslinjer i oktober 1999. i Kommissionens beføjelser 6) begrænsede. til at foretage inspektioner i medlemsstaterne er 7) Til indførelsen af et system, hvormed den faktiske eksponering for pesticidrester skal kunne vurderes, kræves der yderligere data, hvis indsamling direktiverne ikke giver hjemmel til. Disse data vedrører væsentligst de fødevarer, som befolkningerne eller undergrupper heraf indtager og eksponeringen for pesticider fra andre kilder end dem, der overvåges under de førnævnte artikler (f. eks. vand, på arbejdet, i hjemmet og fra animalske produkter). Kommissionen omtaler mange af disse punkter i sin hvidbog om fødevaresikkerhed og er i øjeblikket ved at tage stilling til de øvrige i forbindelse med den lovgivning, som den forbereder. (9) Konklusioner og henstillinger Gennemførelsen af artikel 7 i Rådets direktiv 86/362/EØF og artikel 4 i Rådets direktiv 90/642/EØF om overvågning af pesticidrester er generelt foregået tilfredsstillende i hele EU og har gjort det muligt for første gang at vurdere situationen i Fællesskabet med hensyn til forbrugernes eksponering for pesticidrester i frugt og grønsager. Det er opmuntrende at ikke medfører notere, at de indhold af pesticidrester, der hidtil har været konstateret, sundhedsrisici til efterladenhed, og Kommissionen bør sammen med medlemsstaterne forsat nøje overvåge pesticidrestindholdet i fødevarer og se at få løst de foruroligende spørgsmål, der omtales i ovenstående punkt 8. Kommissionen foretrækker især en samordnet løsning, således som det foreslås i hvidbogen imidlertid ikke plads forbrugerne. Der er for 15 EFT L 184 af 12. 07. 1997, s. 33. 7 om fødevaresikkerhed. Denne løsning, hvis slutresultat er, at Kommissionen bliver i stand til at vurdere et eventuelt indhold af alle slags stoffer, som f. eks. forurenende stoffer, pesticider, tilsætningsstoffer, veterinærmedicin osv. , i fødevarer, kan kun opnås, hvis det besluttes at indføre et samordnet overvågningsprogram for Fællesskabet for alle disse stoffer og fastlægges en standardkost for de forskellige typer europæiske forbrugere, på grundlag af hvilken indholdet af disse stoffer kan vurderes. 8