title: Rapport från kommissionen till rådet och Europaparlamentet om genomförandet av gemenskapens avfallslagstiftning direktiv 75/442/EEG om avfall, direktiv 91/689/EEG om farligt avfall, direktiv 75/439/EEG om spilloljor och direktiv 86/278/EEG om avloppsslam för perioden (1995 - 1997)

eurovoc_concepts:
EU Member State
national implementing measure
report
waste disposal
waste management

text: EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION Bryssel den 10. 01. 2000 KOM(1999) 752 slutlig RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET OM GENOMFÖRANDET AV GEMENSKAPENS AVFALLSLAGSTIFTNING direktiv 75/442/EEG om avfall, direktiv 91/689/EEG om farligt avfall, direktiv 75/439/EEG om spilloljor och direktiv 86/278/EEG om avloppsslam FÖR PERIODEN 1995 - 1997 RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET OM GENOMFÖRANDET AV GEMENSKAPENS AVFALLSLAGSTIFTNING direktiv 75/442/EEG om avfall, direktiv 91/689/EEG om farligt avfall, direktiv 75/439/EEG om spilloljor och direktiv 86/278/EEG om avloppsslam FÖR PERIODEN 1995 - 1997 2 INNEHÅLLSFÖRTECKNING INLEDNING. 4 DIREKTIV 75/442/EEG om avfall. 8 I. II. Inledning Rapport baserad på svaren på frågeformuläret Bilaga DIREKTIV 91/689/EEG om farligt avfall. 32 I. II. Inledning Rapport baserad på svaren på frågeformuläret DIREKTIV 75/439/EEG om spilloljor. 44 I. II. Inledning Rapport baserad på svaren på frågeformuläret Bilaga DIREKTIV 86/278/EEG om avloppsslam. 65 I. II. Inledning Rapport baserad på svaren på frågeformuläret Bilaga SAMMANFATTNING……………………………………………………………. 84 3 INLEDNING Avsikten med denna rapport är att informera övriga gemenskapsinstitutioner, medlemsstater och den intresserade allmänheten om genomförandet av avfallslagstiftningen för perioden 1995 till 1997, särskilt vad gäller genomförandet av - direktiv 75/442/EEG1om avfall, - direktiv 91/689/EEG2 om farligt avfall (ersatte direktiv 78/319/EEG), - direktiv 75/439/EEG3 om omhändertagande av spilloljor, - direktiv 86/278/EEG4 om skyddet för miljön, särskilt marken, när avloppsslam används i jordbruket. Detta är den första rapporten i enlighet med artikel 5 i direktiv 91/692/EEG5 om att standardisera och rationalisera rapporteringen om genomförandet av vissa direktiv om miljön för perioden 1995 till 1997. Kommissionen har redan offentliggjort en rapport om genomförandet av direktiv 75/439/EEG, 75/442/EEG, 78/319/EEG och 86/278/EEG för perioden 1990 till 19946. I enlighet med direktiv 91/692/EEG skall medlemsstaterna lägga fram rapporter som är utarbetade på grundval av frågeformulär. Frågeformulär avseende direktiv 75/439/EEG om spilloljor, 75/442/EEG om avfall och 86/278/EEG om avloppsslam antogs genom kommissionens beslut 94/741/EG7 av den 24 oktober 1994. Även om medlemsstaterna inte var skyldiga att skicka sina rapporter om genomförandet av direktiv 91/689/EEG, eftersom antagandet av motsvarande frågeformulär försenades8, uppmanades de ändå att göra det för att säkerställa den tidigare rapportens kontinuitet. I direktiv 91/692/EEG krävs att kommissionen offentliggör en sammanfattande rapport. Syftet med denna gemenskapsrapport är att göra det möjligt för medlemsstaterna och kommissionen att bedöma hur arbetet med att genomföra direktiven om avfallshantering fortskrider inom gemenskapen och samtidigt låta allmänheten få information om tillståndet för miljön. Medlemsstaternas rapporter är den huvudsakliga informationskällan. Denna rapports framgång beror därför i hög grad på den nationella informationens kvalitet och punktlighet. Medlemsstaterna var tvungna att lägga fram sina rapporter senast den 30 september 1998. De österrikiska, finska och danska rapporterna kom i oktober 1998. Belgien, Frankrike, Tyskland, Irland, Luxemburg, Nederländerna, Sverige och Förenade kungariket skickade sina rapporter först efter en (ibland avsevärd) försening. Grekland, Italien och Spanien har inte skickat någon av de begärda rapporterna. Portugal har inte skickat rapporterna om avfall, farligt avfall och spilloljor och Nederländerna har inte skickat rapporten om avloppsslam (läget i maj 1999). För dessa fall har kommissionen inlett förfaranden i enlighet med artikel 226 i EG-fördraget. 1 2 3 4 5 6 7 8 EGT L 194, 25. 7. 1975, s. 47 ändrat genom direktiv 91/156/EEG (EGT L 78, 18. 3. 1991, s. 32). EGT L 377, 31. 12. 1991, s. 20. EGT L 194, 25. 7. 1975, s. 31 ändrat genom direktiv 87/101/EEG (EGT L 42, 22. 12. 1986, s. 43). EGT L 181, 4. 7. 1986, s. 6. EGT L 377, 23. 12. 1991, s. 48. KOM (97) 23 slutlig av den 27 februari 1997. EGT L 296, 17. 11. 1994, s. 42. EGT L 256, 19. 9. 1997, s. 13. 4 I tabell 1 finns en översikt av de nationella bidragen till denna rapport. I tabell 2 presenteras korrespondensen mellan NUTS-nivåerna (NUTS: Nomenclature of territorial units for statistics - Nomenklatur för statistiska territoriella enheter) och de nationella administrativa enheterna, vilka nämns i följande tabeller. Samarbete med Europeiska ämnescentrumet för avfallsfrågor (European Topic Centre on Waste - - ETC/W) För första gången har man inom avfallssektorn sammanställt en rapport i samarbete med ETC/W. Rapporten består främst av en presentation de avfallsuppgifter som tillhandahölls i frågeformulären. i juni 1997 av Europeiska miljöbyrån för att fungera som ett ETC/W inrättades expertiscentrum för byrån och hjälpa byrån med dess uppgifter och, särskilt, för att genomföra en del av byråns fleråriga arbetsprogram. ETC/W hade redan erfarenhet och ett nära samarbete med alla byråns medlemsstater. Detta samarbete inrättades och utvecklades genom EIONET som hanterade inrättandet, utvecklingen och samordningen av ett nät för att samla in, bearbeta och analysera miljödata (Europeiska nätverket för miljöinformation och miljöövervakning - European Environmental Information and Observation Network), och särskilt nationella referenscentra för avfall - National Reference Centres for Waste. Uppföljningen av samarbetet med ETC/W syftar till att inrätta databaser för framtida rapportering. Samarbetet mellan Europeiska miljöbyrån och kommissionen avseende rapporteringsfrågor har nu formaliserats i kraft av artikel 2 i förordning (EEG) nr 1210/909. 9 EGT L 120, 11. 5. 1990, s. 1 ändrad genom förordning nr 933/1999 (EGT L 117, 5. 5. 1999, s. 1). 5 - - Öster- rike Erhållen Direktiv 75/442 m avfall Direktiv 91/689 farligt m vfall Erhållen Direktiv 86/278 m vloppsslam 8 Länder exkl. Wien Direktiv 75/439 m spilloljor Erhållen Belgien Danmark Finland Frankrike Tysk- land Grek- land Irland Italien Luxem- burg Neder- länderna Portu- gal Spanien Sverige Förenade kungarike Erhållen Erhållen Erhållen Erhållen Erhållen Erhållen Erhållen Erhållen Erhållen Erhållen Erhållen Erhållen Vissa siffror finns i 75/442 Erhållen Erhållen, inga tabeller Erhållen Erhållen Vissa siffror finn i 75/442 Erhållen Erhållen Erhållen Erhållen Erhållen Erhållen Erhållen Erhållen Erhållen Erhållen Erhållen Erhållen Erhållen Erhållen Erhållen Erhållen Erhållen Erhållen Erhållen Vallonien Flandern Erhållen Vallonien Flandern Erhållen Vallonien Flandern Erhållen Vallonien Flandern Tabell 1: Översikt av uppgifter som erhållits från medlemsstaterna (läget i maj 1999) Uppgifter som inte har erhållits 6 NUTS 1 NUTS 2 NUTS 3 NUTS 4 NUTS 5 3 Provinces 11 Arrondissements - 1 - 16 Regierungsbezirke Groups of development regions 4 Development regions de comunidades 7 Comunidades autonomas +Ceuta y Mellila - 1 Regional Authority 8 Counties/County 34 DEDs/Wards 1 Amter 38 Kreise 13 Nomoi 17 1 22 4 Provincias (4) +Ceuta Mellila Départements +DOM Regions 20 Provincie 1 12 COROP regio's 43 15 445 - - - Communes Kommuner Gemeinden 51 Eparchies 150 Demoi/Koinotites Comarras (41) Municipios Communes 50 2 96 4 boroughs 103 1 Cantons 40 35 - - - 30 Concelhos minicipion Comuni 12 Communes Gemeenten Gemeinden 305 Freguesias Régions +DOM 8 1 1 11 Regioni 1 4 Provincies Gruppen von Bundesländern 3 Bundesländer 9 Gruppen von Politischen Continente +Regioes autonomas 1 2 Cimissaoes de coordenacao regional +Regioes autonomas Bezirken 5 Grupos de Concelhos 2 Régions Länder Agrupacion autonomas Z. E. A. T +DOM - Gruppi di regioni Landsdelen BE DK DE GR ES FR IE IT LU NL AT PT FI SE UK Manner-Suomi/Ahvenanmaa 2 Suuralueet 6 Maakunnat 19 Seutukunnat 88 Kunnat Standard regions 11 Groups of counties 35 Counties/Local authority regions 1 Riksområden 8 Län 24 - 65 Districts Kommuner 485 Wards/Communities/ 11 095 Localities EUR 15 77 206 1 031 1 074 98 433 Tabell 2: Överensstämmelse mellan NUTS-nivåer och de nationella administrativa enheterna. I de nationella totalbeloppen för en nivå tas hänsyn till de högre nivåerna som hör till denna nivå (t. ex. Belgien: 10 provinser och 1 enhet, Bryssel, som även tillhör Nuts 1. ) 7 589 276 16 176 5 921 8 077 36 664 3 445 8 100 118 672 2 351 4 208 455 286 DIREKTIV 75/442/EEG OM AVFALL, ÄNDRAT GENOM DIREKTIV 91/156/EEG I. INLEDNING Direktiv 75/442/EEG10 utgör regelverket för gemenskapens avfallspolitik. Det trädde i kraft 1977 och ändrades genom direktiv 91/156/EEG11 för att införliva de riktlinjer som fastställdes i gemenskapsstrategin för avfallshantering 1989. Genom översynen av strategin den juli 199612 bekräftades de viktigaste punkterna, och strategin anpassades till kraven för nästa femårsperiod. De viktigaste bestämmelserna i direktiv 75/442/EEG i ändrad form är följande: - Definition av avfall, ytterligare utarbetad genom Europeiska avfallskatalogen (European Waste Catalogue - EWC) som är inrättad genom kommissionens beslut 94/3/EG13, och annan avfallshanteringsterminologi (artikel 1). - En prioritetsordning för avfallshanteringsprinciper: förhindrande, återvinning och säkert bortskaffande av avfall (artikel 3 och 4). - Närhetsprincipen och principen om att gemenskapen skall ta hand om sitt avfall som skall gälla för avfall som slutgiltigt skall bortskaffas samt upprättandet av ett gemensamt nät av anläggningar för bortskaffande (artikel 5). - Skyldighet för medlemsstaterna att upprätta planer för avfallshanteringen, vilket är ett väsentligt hjälpmedel vid genomförandet av denna politik (artikel 7). - Tillstånd för de inrättningar och företag som ombesörjer bortskaffande eller återvinning (artikel 9 och 10). - Principen om att förorenaren betalar (artikel 15). - Rapporteringskrav (artikel 16). Följande sammanfattande rapport baseras på det frågeformulär som antogs genom kommissionens beslut 94/741/EG14 av den 24 oktober 1994. I enlighet med direktiv 91/692/EEG15 var medlemsstaterna skyldiga att avge sina rapporter för perioden 1995 till 1997 senast den 30 september 1998. Grekland, Italien, Portugal och Spanien har inte skickat in sina rapporter. Således hänvisas i den sammanfattande rapporten endast till elva medlemsstater. Vad gäller Belgien finns det ingen federal avfallslag för att genomföra detta direktiv. Var och en av de tre regionerna (Vallonien, Flandern, Bryssel) tillämpar den europeiska avfallslagstiftningen självständigt. Endast Flandern och Vallonien har skickat in sina rapporter. 10 11 12 13 14 15 EGT L 194, 25. 7. 1975, s. 47. EGT L 78, 18. 3. 1991, s. 32. KOM(96) 399 slutlig, 30. 7. 1996. EGT L 5, 7. 1. 1994, s. 15. EGT L 296, 17. 11. 1994, s. 42. EGT L 377, 23. 12. 1991, s. 48. 8 Utöver den första delen av frågeformuläret (INFÖRLIVANDE MED NATIONELL LAGSTIFTNING) har även genomförandet av avfallsdefinitionen och Europeiska avfallskatalogen utvärderats för samtliga 15 medlemsstater. II. RAPPORT BASERAD PÅ MEDLEMSSTATERNAS FRÅGEFORMULÄRET (KOMMISSIONENS BESLUT 94/741/EG) SVAR PÅ INFÖRLIVANDE MED NATIONELL LAGSTIFTNING 1. Nationell lagstiftning De elva medlemsstater som har inkommit med sina rapporter (två regioner i Belgien, Danmark, Tyskland, Frankrike, Irland, Luxemburg, Nederländerna, Österrike, Finland, Sverige och Förenade kungariket) har bekräftat att de har tillhandahållit kommissionen uppgifter om de nuvarande lagar och förordningar som är i kraft för att införliva direktiv 75/442/EEG om avfall (i dess ändrade form) med nationell lagstiftning. Definition av "avfall" och Europeiska avfallskatalogen (artikel 1 a) I enlighet med direktiv 75/442/EEG avses med "avfall" varje föremål, ämne eller substans som ingår i de kategorier som anges i bilaga 1 och som innehavaren gör sig av med eller avser eller är skyldig att göra sig av med (artikel 1 a, första stycket). I enlighet med artikel 1 a, andra stycket, antog kommissionen beslut 94/3/EG, den så kallade Europeiska avfallskatalogen. Under en lång tid har bristen på samordning mellan de nationella definitionerna och den bristande efterlevnaden av EG-lagstiftningen enligt mångas mening varit ett av de största och allvarligaste problemen inom avfallshanteringsområdet. Kommissionen har identifierat skillnader i medlemsstaternas definitioner på avfall och ser upprättandet av olika avfallslistor som ett viktigt hinder för genomförandet av europeisk lagstiftning. Dessa hinder påverkar det dubbla målet som gemenskapsdefinitionen har, nämligen miljöskydd och en fungerande inre marknad. Sedan 1996 har de flesta medlemsstaterna beslutat att införliva gemenskapsdefinitionen på "avfall" men det finns fortfarande skillnader. Dessa skillnader är av olika slag och varierar från mycket specifika detaljer utan någon större praktisk betydelse till betydande avvikelser från gemenskapslagen. Kommissionen anser att tre delar måste införlivas med den nationella lagstiftningen för att uppfylla gemenskapsdefinitionen på avfall, nämligen definitionen på "avfall", bilaga I till rådets direktiv 75/442/EEG och Europeiska avfallskatalogen. 9 På den grundvalen finner kommissionen att endast fem medlemsstater (Danmark,16 Finland,17 Italien,18 Spanien19 och Sverige20) på ett korrekt sätt har införlivat alla de relevanta delarna av avfallsdefinitionen. I Belgien har regionerna Flandern21 och Vallonien22 på ett korrekt sätt införlivat de tre delarna av definitionen. Europeiska avfallskatalogen har emellertid inte införts i Bryssels lagstiftning23. Österrike har inte på ett korrekt sätt införlivat gemenskapsdefinitionen på avfall. Enligt den österrikiska lagstiftningen är avfall flyttbar egendom som ägaren eller innehavaren avser att göra sig av med eller har gjort sig av med eller där beteckningen och hanteringen som avfall är nödvändig med hänsyn till allmänhetens bästa. Undantag från denna definition utgör nya varor som fortfarande används och varor som används och för materialåtervinns jordbruksavfall. Dessutom skall en vara som betecknas som avfall och som skickas till en återvinningsprocess (uttjänta föremål) anses vara avfall om den, eller de ämnen som eller till återvinns återvinningsprocedur. Dessutom omfattas inte spilloljor av avfallsdefinitionen24. genereringsplatsen. tillvaratagande- formuleras Särskilda undantag godkänd skickats från den har vid en Frankrike har vare sig införlivat gemenskapsdefinitionen på avfall helt och hållet eller infört Europeiska avfallskatalogen. Enligt den franska lagstiftningen är avfall alla rester från en produktions-, omvandlings- eller tillvaratagandeprocess eller alla ämnen, material, produkter eller allmänt sett alla flyttbara varor som innehavaren har lämnat eller avser att lämna. 25 Det är i alla fall tveksamt om "lämna" motsvarar "göra sig av I denna definition saknas dessutom direktivets krav på att material som med". innehavaren är skyldig att göra sig av med utgör avfall. Nederländerna har inte införlivat definitionen på avfall, som i den nederländska lagstiftningen definieras som alla ämnen, beredningar eller andra produkter som innehavaren gör sig av med, avser att göra sig av med eller är skyldig att göra sig av med i syfte att bortskaffa eller återvinna dem. 26 Bilaga I om avfallskategorier och Europeiska avfallskatalogen har inte heller införlivats i den nederländska lagstiftningen. 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 Miljöministeriets föreskrifter (bekendtgørelse) nr 299 av den 30 april 1997 om avfall. Avfallslag 1072/1993. Avfallsförordning 1390/1993. Miljöministeriets beslut 867/1996 om en förteckning över de vanligaste typerna av avfall och över problemavfall. Förordning nr 22 om genomförandet av direktiv 91/156/EEG om avfall, 91/689/EEG om farligt avfall och 94/62/EG om förpackningar och förpackningsavfall av den 5 februari 1997. Lag 10/1998 av den 21 april om avfall. Förordning (SFS 1998:808) av den 11 juni 1998 (som träder i kraft den 1 januari 1999). Förordning (SFS 1998:902) av den 26 juni 1998. Förordning av den 20 april 1994 om ändring av förordning av den 2 juli 1981 om avfallshantering. Den flamländska regeringens förordning om fastställande av de flamländska föreskrifterna av den 17 december 1997 om förebyggande och hantering av avfall (VLAREA). Förordning av den 27 juni 1996 om avfall. Den vallonska regeringens förordning av den 10 juli 1997 om upprättandet av en avfallskatalog. Förordning av den 7 mars 1991 om förebyggande och hantering av avfall. Artikel 2. 1, avfallshanteringslagen av den 6 juni 1990. Artikel 1. 2, lag nr 75-633 av den 15 juli 1975 om bortskaffande av avfall och materialåtervinning (ändrad). Artikel 1. 1, Miljöskyddslagen (1993). 10 Tyskland har införlivat bilagan om avfallskategorier och Europeiska avfallskatalogen. Till skillnad från gemenskapsdefinitionen definieras avfall i den tyska lagstiftningen som all flyttbar egendom som omfattas av en av de grupper som förtecknas i bilaga I och som ägaren gör sig av med, önskar göra sig av med eller måste göra sig av med. "Avfall för återvinning" är avfall som återvinns. Avfall som inte återvinns är "avfall för bortskaffande". 27 Grekland har infört bilaga I om avfallskategorier och Europeiska avfallskatalogen, men har inte införlivat avfallsdefinitionen som sådan, utan enbart definierat "fast avfall" och gjort det genom att hänvisa till definitionen på farligt avfall. 28 I den irländska lagstiftningen har gemenskapsdefinitionen på avfall bokstavligt införlivats. En ytterligare del som är främmande för EG-definitionen har införts, dvs. ett antagande juris tantum att allt som kastas bort som avfall skall antas vara avfall. 29 Luxemburg definierar avfall som alla ämnen eller föremål som tillhör kategorierna i bilaga 1 i denna lag och rent allmänt som all flyttbar egendom som innehavaren har lämnat eller som innehavaren har beslutat sig för att lämna ifrån sig eller som denne är skyldig att göra sig av med. De produkter och ämnen som är avsedda att återvinnas anses vara avfall enligt innebörden i den nuvarande lagen tills de, samt första förädlade varor eller den energi som är resultatet av återvinningen skall återinföras till det ekonomiska kretsloppet. 30 Europeiska avfallskatalogen har inte införlivats men bilaga I om avfallskategorier är en del av Luxemburgs lagstiftning. Portugal har avfallskatalogen men har inte införlivat bilaga I om avfallskategorier. 31 sin lagstiftning införlivat i avfallsdefinitionen och Europeiska Förenade kungariket har införlivat avfallsdefinitionen och bilaga I om avfallskategorier men har ännu inte antagit Europeiska avfallskatalogen. 32 2. Behöriga myndigheter – artikel 6 I enlighet med artikel 6, måste medlemsstaterna upprätta eller utse de myndigheter som är ansvariga för genomförandet av direktivet. finns tabell 1 I nationella av de olika avfallsmyndigheterna. Antalet myndigheter inom avfallssektorn och deras behörigheter varierar stort i hela EU. en översikt strukturerna hos de 27 28 29 30 31 32 Artikel 3. 1, lagen om förebyggande, återvinning och bortskaffande av avfall av den 27 september 1994. Beslut 69728/824 av den 17 juli 1996 om åtgärder och villkor för hantering av fast avfall. Artikel 4. 1. a, avfallshanteringslagen, 1996. Artikel 3. a, lagen av den 17 juni 1994 om förebyggande och hantering av avfall. Förordning 239/97 av den 9 september 1997. Förordning nr 818/97 av den 5 september 1997. Förordning om tillstånd för avfallshantering, 1994 (1994 nr 1056). Föordningen (Nordirland) om avfall och förorenad mark 1997, av den 26 november 1997. Nordirlands föordningar, 1997 nr. 2778 (N. I. 19). Gibraltars förordningar om folkhälsa och avfall, 1995. 11 GENOMFÖRANDE AV DIREKTIVET 1. Avfallshanteringsplaner – artikel 7 de 7. 1 skall artikel enlighet med behöriga myndigheterna upprätta I avfallshanteringsplaner som särskilt skall avse typ, kvantitet och ursprung beträffande det avfall som skall återvinnas och bortskaffas, allmänna krav, speciella åtgärder i fråga om vissa typer av avfall och lämpliga områden eller anläggningar för bortskaffande. I artikel 6 i direktiv 91/689/EEG om farligt avfall och artikel 14 i direktiv 94/62/EG om förpackningar och förpackningsavfall krävs planer för avfallshantering för sådant avfall. Avfallshanteringsplaner är en huvudpunkt i gemenskapens tillvägagångssätt för avfall. I tabell 2 ges en översikt över befintliga avfallshanteringsplaner. De inkomna planerna varierar i stor utsträckning vad gäller struktur, innehåll och detaljeringsgrad. Det beror dels på att dessa planer upprättas på olika nationella, regionala och lokala nivåer, och dels på att vissa medlemsstater har mer erfarenhet av avfallshantering än andra. Kvaliteten på de nationella avfallshanteringsplanerna i Europeiska unionen är fortfarande otillfredsställande. På grundval av de planer som har anmälts till kommissionen har ett antal överträdelseförfaranden inletts mot medlemsstater för att de inte uppfyller de olika bestämmelserna vad gäller avfallshanteringsplanerna. Grekland och Luxemburg har ännu inte anmält någon avfallshanteringsplan över huvud taget. För övriga medlemsstater, med undantag av Österrike, täcker de avfallshanteringsplaner som anmälts till kommissionen inte alla typer av avfall eller den berörda medlemsstatens hela territorium. Diskussioner med medlemsstater visade ett intresse av att ha en europeisk riktlinje för planering av avfallshantering. Europeiska ämnescentrumet för avfallsfrågor förbereder en riktlinje för avfallshanteringsplaner som kommer att bli ett användbart verktyg för att förbättra och anpassa nivån för avfallshanteringsplanering för nuvarande och framtida medlemsstater. Samarbete mellan medlemsstater som enligt i artikel 7. 2 har förekommit mellan Finland, Norge och Sverige avseende det slutliga bortskaffandet av kommunalt avfall och mellan Förenade kungariket och Republiken Irland avseende förbränning av kliniskt avfall i Förenade kungariket. 2. Detaljer om avfallsförhindrande och avfallsåtervinning - - artikel 3 I enlighet med artikel 3. 1 i direktivet och gemenskapsstrategin om avfallshantering måste medlemsstaterna besluta om lämpliga åtgärder för att främja att avfall inte uppkommer skadliga egenskaper) och (att avfall avfallsåtervinning och energiåtervinning). inte uppkommer och att avfall vidareutnyttjande, återanvändning inte har (framför allt I Belgien har regionen Flandern lanserat tre program för att främja förhindrandet av avfall. Första programmet har som mål att stimulera projekt som syftar till att indentifiera miljöproblem per industribransch och att ta fram riktlinjer. Det andra programmet har som mål för förebyggandeåtgärder i åtminstone två företag i samma sektor. Det tredje programmets mål är att stimulera inventeringar av avfallsströmmar och att utveckla åtgärder och planer genomförbarheten demonstrera stimulera projekt för att att 12 - - för förhindrande av avfall. Regionen Vallonien hänvisade till avfallshanteringsplanen “wallon des déchets, Horizon 2010”. Frankrike hänvisar till det rättsliga genomförandet men har inte givit några detaljer om det praktiska genomförandet. Danmark bekräftar också att artikel 3 har genomförts genom den allmänna lagstiftningen om miljöskydd och hänvisar dessutom till de nationella planerna om ren teknik och återanvändning av avfall. de upp räknar rättstexter som handlar Tyskland och materialåtervinning. Det grundläggande kravet på att minska och återvinna avfall tillgodoses genom tillståndsförfarandet enligt § 5. 1 i federala immissionskontrolllagen. Vad gäller information måste de lokala myndigheterna informera om produkter som minimerar avfallsgenerering och användningen av återvunnet material, inrättningar måste utse en "avfallskonsult" och specialiserade inrättningar kan inspektera aktörer inom området avfallshantering. om förhindrande I Irland måste avfallshanteringsplanerna (i enlighet med artikel 7) inkludera mål för att för förhindra och minska produktionen och de skadliga egenskaperna hos avfall samt specificera åtgärder för att säkerställa dessa mål (avsnitt 22 i avfallshanteringslagen, 1996). Dessutom måste en person som bedriver jordbruk, kommersiell eller industriell verksamhet, tillverkning av alla produkter ta hänsyn till behovet av att förhindra eller minimera avfallsproduktionen inbegripet utformningen av produkten (avsnitt 28 i avfallshanteringslagen, 1996). Ministern kan fastställa förebyggande- eller minimeringsåtgärder. inbegripet Luxemburg har genomfört åtgärderna genom artikel 6 i lagen om förhindrande och hantering av avfall av den 17 juni 1994. Miljöministeriet har satt igång med följande konkreta initiativ: - Ett pilotprojekt om särskild insamling av biologiskt avfall. - Främjande av enskild kompostering. - Särskilda insamlingar och informationskampanjer för farligt hushållsavfall. - Ett avgiftssystem för hushållsavfall (för 15 % av befolkningen och med ett resultat på 50 % avfallsminskning). - Registrerade inrättningar måste göra en plan om avfallsförhindrande och avfallshantering. Nederländerna har inte svarat på denna fråga. Österrike har meddelat att detaljer om åtgärder för att uppmuntra avfallsförhindrande och avfallsåtervinning redan har lagts fram. Finland hänvisar till det rättsliga genomförandet utan att ge några ytterligare praktiska detaljer. Sverige hänvisar endast till den lagstiftning som har anmälts, utan att ge några ytterligare detaljer. Förenade kungariket bekräftar genomförandet utan att ge några nya förklaringar. I den tidigare rapporten uppgavs det att Förenade kungariket hade införlivat kraven förutom avseende Nordirland. 13 (cid:1) Regionen Flandern i Belgien samt Luxemburg har startat särskilda program eller åtgärder för att stödja förhindrande och återvinning. Tyskland och Irland har förklarat vad man gör för att uppnå målen i avfallshanteringsförfarandena (tillståndsförfaranden och avfallshanteringsplaner), medan de andra medlemsstaterna endast har bekräftat att kraven har införlivats i den nationella lagstiftningen. Det är svårt att avgöra om och hur mycket avfall har förhindrats. Det finns inte ens någon formel för hur man skall beräkna resultatet och göra det jämförbart. 3. Förmåga att själv ta hand om sitt avfall – artikel 5 I enlighet med artikel 5. 1 måste medlemsstaterna vidta åtgärder för att upprätta ett gemensamt utformat nät av anläggningar så att bortskaffandet så att gemenskapen och medlemsstaterna kan ta hand om sitt avfall. I enlighet med artikel 4. 3 a i) i förordning (EEG) nr 259/93 får medlemsstater förbjuda transport av avfall för bortskaffande. Vad gäller Belgien, har regionen Flandern inte anmält några sådana åtgärder. Samarbete med andra medlemsstater äger rum från fall till fall och inte på ett strukturerat sätt. Regionen Vallonien har påbörjat samarbete med angränsande regioner vid förberedandet av avfallshanteringsplanen Horizon 2010. I Belgien exporterade båda regionerna 4 % av det farliga avfallet, av vilket 96,3 % var avfall för materialåtervinning, 3,4 % var avfall för förbränning med energiåtervinning och 0,3 % var avfall för förbränning (se figur 2). Vad gäller bortskaffandet av farligt avfall uppnådde Belgien en självförsörjningsgrad på 99,97 %. Danmark har hänvisat till den tidigare rapporten i vilken det uppges att det finns tillräcklig bortskaffningskapacitet och att genom antagandet av hanteringsplaner och samarbetsavtal mellan företag som har hand om avfallshantering, räknade man med att få en optimal användning av deras kapacitet och en miljömässigt sund bortskaffning. mellan samordning förbundsländerna, följande åtgärder: avfallshanteringsplaner som täcker hela Tyskland har vidtagit mellan territoriet, avfallshanteringsaktörerna i de olika förbundsländerna och mellan förbundsländerna själva. Samarbete mellan andra medlemsstater har ägt rum mellan förbundslandet Mecklenburg-Vorpommern inom ramen för MARPOL-konventionen och mellan Niedersachsen, Bremen och nederländska provinser. Vad gäller självförsörjningsgraden exporterade Tyskland 1995 ca 0,3 % (1,1 miljoner ton) avfall för återvinning (85 %) och avfall för bortskaffande (15 %). Tyskland exporterade 1996 ca 1,22 miljoner ton varav 90,8 % var för återvinning. Denna information presenterades inte i tabellerna (se tabeller 3. 1 och 3. 2). samarbete Enligt den tidigare rapporten ville Frankrike särskilt organisera avfallstransporten. För denna rapporten angav man åtgärder för sjukhus- och hälsovårdsavfall utan att förklara skulle påverka principen om självförsörjning vad gäller hur dessa ändringar bortskaffande. en att man självförsörjningsgrad vad gäller bortskaffande på 99,95 % men hänvisade endast till farligt avfall (2 000 ton utav 4 miljoner ton farligt avfall exporterades för bortskaffande). Dessa uppgifter presenterades inte i tabellen för farligt avfall (se tabell 3. 1). sammanlagt Frankrike uppnått uppgav hade I Irland måste åtgärderna för att upprätta ett gemensamt, ändamålsenligt utformat nät av anläggningar eller andra inrättningar för bortskaffandet vara en del av de lokala och statliga avfallshanteringsplanerna. Med hänsyn till principen om producentansvar, är 14 hanteringen av industriavfall i första hand en fråga för industrin själv. Miljöministeriet kan främja eller stödja (inbegripet genom ekonomiskt stöd) inrättandet av angelägna enlighet med det EU-finansierade programmet avfallshanteringsanläggningar. Operational Programme for Environmental Services har ca 15,4 miljoner beviljats som stöd avseende avfallsåtervinning och hanteringsanläggningar för farligt avfall mellan 1994 och 1999. € I Farligt avfall som kräver förbränning vid hög temperatur får exporteras från Irland till Förenade kungariket (inom ramen för Förenade kungarikets hanteringsplan för export och import av avfall för 1996). Enligt tabell 3. 2 och figur 2, exporterades 23 % av det farliga avfallet varav 47 % var avfall för återvinning, 36 % avfall för förbränning, 11 % avfall för deponering och 6 % för annan behandling. Vad gäller bortskaffande av farligt avfall har Irland uppnått en självförsörjningsgrad vad gäller bortskaffande på endast 67 % (~ 54 600 ton). Luxemburg har gjort en förteckning över de tillgängliga bortskaffningsanläggningarna i landet. Landet exporterade ca 70 % av det farliga avfallet (~ 99 000 ton) varav 53 % var avfall för återvinning och 47 % var avfall för bortskaffande. Pga. ett saneringsprojekt fördubblades respektive tredubblades den kvantitet farligt avfall som exporterades under 1996 och 1995 då den förorenade jorden skickades till Nederländerna för förbränning. Vad gäller bortskaffandet av farligt avfall uppnådde Luxemburg en självförsörjningsgrad på endast 1 % (476 ton). Nederländerna har inkluderat detta nät i avfallshanteringsplanerna. undersöker regelbundet Österrike nödvändiga bortskaffningskapaciteterna (t. ex. Bundesabfallwirtschaftsplan 1998). Landet uppnådde en självförsörjningsgrad vad gäller bortskaffande på över 99 % med en avfallsgenerering på 46 485 000 ton per år. Det fanns inga detaljer om destinationen för de 1 278 ton per år som exporterades. befintliga och de Finland har fastställt principerna om närhet och självförsörjning vad gäller bortskaffande i avfallslagen. De har ytterligare specificerats i den riksomfattande avfallsplan som antogs av Statsrådet i juni 1998. All export av avfall för slutligt bortskaffande förbjuds, förutom till andra EG- eller EFTA-länder. Finland har bekräftat att landet nästan är självförsörjande vad gäller bortskaffandet av farligt och icke-farligt avfall förutom i sådana fall där hanteringsanläggningar inte finns tillgängliga, samarbete med grannländerna (Sverige, Norge, Estland) och vid provning av nya metoder för bortskaffande eller andra experimentella syften. Cirka 3 000 till 10 000 ton farligt avfall har importerats årligen för förbränning vid hög temperatur. för särskilt avfall Sverige har inte vidtagit åtgärder för att upprätta ett gemensamt, ändamålsenligt utformat nät av anläggningar eller andra inrättningar för bortskaffandet. Sverige har emellertid inget samarbete och är allmänt sett 100 % självförsörjande vad gäller bortskaffandet av avfall. Under 1996 exporterades 24 500 ton avfall medan 115 000 ton importerades. I Förenade kungariket har artikel 5. 1 införlivats i den nationella avfallsstrategin för England och Wales (Making Waste Work) och i den berörda vägledningen i England, Wales, Skottland och Nordirland som antogs 1995 och som kommer att ses över före utgången av 1999. Dessutom är export av avfall för bortskaffande förbjudet i Förenade kungarikets avfallshanteringsplan för export och import av avfall sedan den 1 juni 1997. Import av avfall är också förbjudet förutom avfall från Republiken Irland och från 15 Portugal för förbränning vid hög temperatur. Innan exporten av avfall förbjöds (1995 till en självförsörjningsgrad vad gäller 1997) hade Förenade kungariket uppnått bortskaffande på 98,2 till 98,5 %. (cid:1) De flesta medlemsstater uppgav att de har uppnått en självförsörjningsgrad för Irland och bortskaffande av avfall/farligt avfall på omkring 99 %. Endast Luxemburg exporterade 33 % och 99 % av sitt farliga avfall för bortskaffande. 4. Detaljer om generering och hantering av avfall - - artikel 7. 1 I frågeformuläret ombads medlemsstaterna tillhandahålla upplysningar om generering och hantering av hushållsavfall, farligt avfall och andra typer av avfall. Vad gäller jämförbarheten för de siffror som har angetts av medlemsstaterna har följande problem identifierats: • Siffrorna om förbränning som bortskaffningsalternativ och förbränning med energiåtervinning är inte helt och hållet jämförbara då medlemsstater använder olika kriterier för att skilja mellan dessa verksamheter • Vad gäller tabell 3. 1 om hushållsavfall, har en del medlemsstater tillhandahållit siffror om kommunalt avfall som förutom hushållsavfall kan inbegripa kommersiellt, industriellt och institutionellt avfall av liknande sort. • Irland har tillhandahållit olika siffror för farligt avfall i frågeformulären för direktiv 75/442/EEG och 91/689/EEG. • I vissa fall översteg summan av allt angivet avfall mängden insamlat avfall. Anledningen kan antingen vara att siffrorna inte är korrekta eller att avfallet t. ex. lagras tillfälligt innan det återvinns eller bortskaffas. Vad gäller hushållsavfall/kommunalt avfall (se tabell 3. 1, figur 1 och 4) tillfogades uppgifter från OECD:s miljökompendium 1997 för Grekland, Italien, Portugal och Spanien för att man skulle få en mer komplett bild för hela Europeiska unionen. Mängden hushållsavfall som genereras per person och år varierar mellan 200 och 500 kg. Denna stora spridning beror förmodligen på det faktum att en del medlemsstater, så som de ombetts att göra, tillhandahöll data för hushållsavfall och andra medlemsstater tillhandahöll uppgifter för kommunalt avfall, vilka kan inbegripa liknande kommersiellt, industriellt och institutionellt avfall. Procentsatserna för avfallsmaterialåtervinning varierar kraftigt från 0 till 44 %. Endast tre medlemsstater har uppnått en materialåtervinningsgrad på 40 % medan tre medlemsstater inte hade någon materialåtervinning alls, vilket gjorde att materialåtervinningsgraden hamnade på 15 %. Förbränning, oberoende av om det görs med eller utan energiåtervinning, har blivit en viktig del av hushållsavfallshanteringen i åtta medlemsstater (15 % till 56 % och 19 % i genomsnitt). Den vanligaste hanteringen är emellertid fortfarande bortskaffning på avfallsdeponier (genomsnitt = 60 %). För farligt avfall (se tabell 3. 2, figur 2 och 4) kunde de siffror som saknas för Grekland, Italien, Portugal och Spanien inte läggas till från de andra källorna. För Irland valde man att presentera de mer detaljerade uppgifterna i rapporten om direktiv 91/689/EEG. Landet 16 - - uppnådde den högsta materialåtervinningsgraden på 50 %. Tre andra medlemsstater uppnådde 30 % och de andra mindre än 20 %. Danmark hade ingen materialåtervinning alls. I motsats till uppgifterna om hushållsavfall är den genomsnittliga deponeringsgraden lägre (35 %) men därför rapporterades ytterligare 35 % i genomsnitt som "övrig hantering" eller "inte specificerad". Belgien, Irland och Luxemburg exporterade 4, 23 respektive 70 % av det sammanlagda farliga avfallet. inte ens har “Övrigt avfall” utgör den största delen av det genererade avfallet (se tabell 3. 3, figur 3 och 4). Det är inte möjligt att tillhandahålla en tydlig bild av "övrigt avfall" och hanteringen av detta i hela Europeiska unionen eftersom medlemsstater har inkluderat olika fraktioner eller tillhandahållit några siffror. Anledningen är förmodligen antingen att medlemsstaterna inte visste hur de skulle svara eftersom det inte finns någon detaljerad beskrivning i frågeformuläret eller att medlemsstaterna inte hade några uppgifter för detta område. Finland inkluderade industriellt avfall, avfall från energi- och vattentillförsel, byggnads- och rivningsavfall, gruvavfall och jordbruksavfall vilket ledde till att 12,9 ton "övrigt avfall" genererades per person och år. Irland, i jämförelse genererade endast 1,4 ton per person och år. (cid:1) Resultaten för avfallsmaterialåtervinning varierar kraftigt mellan medlemsstaterna. Det finns fortfarande medlemsstater som inte källsorterar hushållsavfall för att främja materialåtervinning utan endast bortskaffar avfallet. En del medlemsstater har en hög förbränningsgrad, men även med energiåtervinning (för vilken olika kriterier används på nationell nivå) är förbränning endast det näst bästa alternativet vad gäller I den nuvarande lagstiftningen och i de planerade initiativen på återvinning. europeisk nivå, t. ex. om spilloljor, batterier, förpackningar, uttjänta fordon, elektriskt och elektroniskt avfall, avloppsslam och kompost fokuseras särskilt på separat insamling vid källan och en hög materialåtervinningsgrad. 5. Allmänna bestämmelser om att tillhandahålla undantag från tillståndsplikten – artikel 11 I enlighet med artikel 11 får medlemsstater undanta inrättningar och företag som själva bortskaffar sitt avfall på den plats där detta uppkommer eller som återvinner sitt avfall från tillståndsplikten (artikel 9 och 10). Regionen Flandern i Belgien, Danmark, Tyskland, Frankrike, Nederländerna Österrike, Finland och Sverige har inte undantagit inrättningar och företag från tillståndsplikt. Regionen Vallonien i Belgien har genomfört möjligheten att bevilja undantag i sin lagstiftning men den har inte ännu trätt i kraft. Irland har antagit allmänna regler för att tillåta undantag från tillståndskravet i artikel 4 och andra avsnittet i avfallshanteringsförordningen (tillstånd) från 1998. Luxemburg har avfallslagstiftningen av den 17 juni 1994. införlivat möjligheten att bevilja undantag genom artikel 11 i Förenade kungariket har antagit allmänna bestämmelser för att bevilja undantag från tillståndskraven. 17 (cid:1) En del medlemsstater har genomfört möjligheten att bevilja undantag från inrättningen eller de berörda fördelar tillståndsplikten. myndigheterna lades fram och heller inte någon erfarenhet från ansökan. Inga skäl eller för 6. Föra anteckningar – artikel 14 och artikel 4. 2 i direktiv 91/689/EEG I enlighet med artikel 14 måste alla inrättningar och företag som är verksamma inom återvinning och bortskaffning föra anteckningar om avfall och avfallshantering. Även producenter kan omfattas av bestämmelserna. Dessa uppgifter skall på begäran lämnas till de behöriga myndigheterna. Dessutom krävs i artikel 4. 2 i direktiv 91/689/EEG att producenter av farligt avfall för anteckningar. Dessutom måste inrättningar och företag som transporterar farligt avfall föra anteckningar. Dessa uppgifter skall på begäran lämnas till de behöriga myndigheterna. I Belgien, krävs i regionen Flandern att register förs på grundval av artikel 5. 2. 1. 2§4 i förordning Vlarem II. Enligt artikel 5. 2. 1. 2§6 i denna förordning krävs att aktören skall kunna rapportera den sammanlagda avfallsproduktionen till den berörda myndigheten inom en kort tid. För inrättningar enligt kategori 1 i dekretet Vlarem I krävs att de bland andra utser en ansvarig miljösamordnare för att föra register. För inrättningar för vilka det krävs att de framställer en årlig miljörapport måste de inkludera uppgifter från avfallsregistreringen i denna rapportens avfallsdel. I artikel 4. 1. 4. 2 i förordning Valero II krävs att aktörer lagrar uppgifterna för åtminstone fem år och håller dem tillgängliga för de behöriga myndigheterna. Av detta svar är det inte klart om registret endast innehåller uppgifter om mängden avfall eller också om dess karaktär, ursprung, bestämmelserort etc. i enlighet med vad som krävs. Vad gäller artikel 4. 2 i direktiv 91/689/EEG krävs i artikel 23§1 i den flamländska avfallshanteringsförordningen att farligt avfall registreras och identifieras. I artikel 5. 2. 1. 2 i Vlarem krävs att de som driver avfallshanteringsinstalleringar för register för inkommet och behandlat avfall. I denna artikel fastställs också de uppgifter som krävs för de olika avfallstyperna. I artikel 17 i avfallshanteringsdekretet krävs att producenterna av industriellt avfall för ett register för det avfall som genereras. I denna artikel ingår också en i ministerförordningen om rapportering av avfall av den 19 november 1990. Detta krav för producenter av farligt avfall genomförs endast för industriellt avfall. Det finns inget krav avseende transport av farligt avfall. standardformulär såsom krävs används rapport vilket årlig för ett som farligt avfallsfraktioner Vad gäller artikel 14 krävs i regionen Vallonien endast att det endast förs register för bestämda hälsovårdsavfall och avloppsslam. Vad gäller artikel 4. 2 i direktiv 91/689/EEG måste alla producenter eller inrättningar som samlar in, behandlar, återvinner och bortskaffar farligt avfall föra register. Registrets form fastställs i “Walloon Office on Waste” och detaljerna av innehållet i registrena fastställs genom artikel 60. Det finns inga krav för inrättningar som transporterar farligt avfall att föra register. avfall, djuravfall, I Danmark har bestämmelserna i artikel 14 genomförts genom §§ 15 till 19 i Miljöministeriets föreskrifter nr 299 av den 30 april 1997 om avfall. Således måste 18 inrättningar som är förtecknade i bilaga 7 upprätta ett register över de viktigaste fraktion, uppgifterna rörande avfall och avfallshantering (som omfattar avfallstyp, ursprung, kvantitet och material som har materialåtervunnits, energiåtervunnits eller bortskaffats). Dessutom måste inrättningar som behandlar farligt avfall registrera koden i EWC. Dessa detaljer måste lämnas in till miljöstyrelsen (Environmental Protection Agency - EPA). Vad gäller artikel 4. 2 i direktiv 91/689/EEG måste producenter av farligt avfall rapportera till kommunen om typ, mängd, förpackning, sammansättning och egenskaper för avfallet (§ 50 i Miljöministeriets föreskrifter nr 299 av den 30 april 1997 om avfall). Dessutom måste inrättningar som yrkesmässigt samlar in och transporterar farligt avfall föra register över mängd och typ av farligt avfall och dess producent och leveransställe. Dessa register måste behållas under fem år. Inrättningar som behandlar farligt avfall måste anmäla sig och informationen om avfallet information om materialåtervinning och bortskaffande) till miljöstyrelsen. (inbegripet i som samlar register om de uppgifter I Tyskland måste inrättningar som är verksamma inom återvinning och bortskaffande föra artikel 14 (TA-Abfall/TA- som förtecknas Siedlungsabfall). Dessutom krävs i avfallslagstiftningen att producenter (den som driver en anläggning), inrättningar som är verksamma inom återvinning och bortskaffande och "bevisförfaranden" de (Nachweisverfahren). Detta förfarande är obligatoriskt för farligt avfall och innehåller två delar: en för-kontroll, som fokuserar på om den planerade åtgärden är tillåten och en efter-kontroll, som kontrollerar åtgärden medan den utförs. Producenter som genererar mer än 2 000 kg farligt avfall per år (per fraktion) måste upprätta en balansräkning över typen av avfall, mängden och avfallshanteringen. Tyskland har således infört ett system för att föra register som inte överensstämmer med artikel 4. 2 i direktiv 91/689/EEG. transporterar genomför avfall och in I Frankrike måste inrättningar och företag som är verksamma inom återvinning och bortskaffande föra register. Detta krav omfattar endast inrättningar som hanterar farligt avfall (t. ex. asbest, bly, klorerade lösningsmedel, oljeavfall och avfall från oljeindustrin). Kravet på att föra register verkar inte gälla för inrättningar som är verksamma inom återvinning eller bortskaffande av icke-farligt avfall eller för dem som transporterar farligt avfall. har I Irland kräver den irländska miljöbyrån (Environmental Protection Agency) att licensierad avfallsverksamhet överensstämmer med vägledningen om att föra register som till avfallshanteringsförordningarna från 1998, som fastställdes efter perioden ifråga. Vad gäller artikel 4. 2 i direktiv 91/689/EEG, bekräftade Irland genomförandet utan att ge några ytterligare detaljer. Denna informationen gör det inte möjligt att utvärdera genomförandet. standardiserade hänvisade format. Irland Men I Luxemburg har gemenskapsbestämmelserna införlivats genom artikel 14 i avfallslagstiftningen av den 17 juni 1994. De inrättningar som måste föra register och som kan undantas förtecknas i artikel 10 och 11 i den lagen. Vad gäller artikel 4. 2 i direktiv 91/689/EEG, fastställs kravet att inrättningar som är verksamma inom insamling, transport, återvinning och bortskaffande av avfall och farligt avfall skall föra register i lagen om förhindrande och hantering av avfall. Samma sak fastställdes för producenter av farligt avfall genom artikel 4. 1 i förordningen om farligt avfall av den 11 december 1996. Ett standardformulär har ännu inte utgivits. 19 I Nederländerna inkluderas kraven om att föra register i artikel 8. 14 i miljöskyddslagen. I enlighet med artikel 8. 13 i denna lag kan producenter åläggas att föra register som ett av kraven i deras miljötillstånd. Vad gäller artikel 4. 2 i direktiv 91/689/EEG, bekräftade Nederländerna genomförandet av detta krav. I enlighet med miljöskyddslagen måste inrättningar meddela överlämnandet av farligt avfall och registrera mottagande av farligt avfall. Under transport krävs det att ett "spårningsformulär" används. Det anges inte huruvida producenter av farligt avfall måste föra register. I Österrikes avfallsdekret krävs att inrättningar, företag och producenter skall föra register om typ, mängd, ursprung och bestämmelseort för avfallet. Dessa register måste bevaras i sju år. Dessutom krävs ett “system med följesedlar” för farligt avfall. I Finland rekommenderas att företag som behöver ett avfallstillstånd för sin verksamhet tillhandahåller tillsynsmyndigheterna årliga sammanfattningar av avfallsbokföringen i standardformat. Vad gäller artikel 4. 2 i direktiv 91/689/EEG, måste innehavare av avfallstillstånd, producenter av farligt avfall (hushåll undantagna) samt kommersiella transportörer av farligt avfall föra bok över mängd, art, kvalitet och ursprung för allt avfall inklusive insamling, förvaring, transport, återvinning, bortskaffande, leveransplats tredje stycket). Tillståndsinnehavare skall och datum (avfallslagen, avsnitt 51, tillhandahålla tillsynsmyndigheterna årliga sammanfattningar om avfallsregistren i standardformat. När farligt avfall lämnas för återvinning eller bortskaffande skall ett identifieringsformulär som innehåller detaljerad information om avfallet upprättas och bevaras i tre år. Sverige hänvisade till den svenska miljölagen och den svenska förordningen om farligt avfall, som innehåller kravet på att föra register. Det är inte möjligt att utvärdera genomförandet på denna grund. Förenade kungariket hänvisade till detaljer som gavs för den förra rapporten. Förenade inrättningar och företag som är verksamma inom kungariket kräver således att återvinning och bortskaffande av avfall för ett register. Vid transport av avfall måste avfallsproducenten fylla i och behålla ett transportdokument i vilket typen och mängden avfall anges. De måste också behålla en kopia med en mer detaljerad beskrivning av typen och ursprunget för avfallet. Denna information måste göras tillgänglig på begäran av de behöriga myndigheterna. Vad gäller artikel 4. 2 i direktiv 91/689/EEG, måste samtliga inrättningar som transporterar farligt avfall ha följesedlar. Producenterna av farligt avfall måste föra ett register för alla följesedlar som är utfärdade vid tiden för avfallstransporten. (cid:1) Det är svårt att utvärdera hur pass effektivt kravet för medlemsstater att föra register är då medlemsstaterna har genomfört bestämmelserna på olika sätt. Belgien, Tyskland, genomfört bestämmelserna på ett korrekt sätt. Irland och Sverige har givit så lite information att det inte har varit möjligt att utvärdera den. och Nederländerna emellertid Frankrike inte har 20 Bilaga I 21 Österrike Belgien Danmark Finland Frankrike Tyskland N0=1 N2=9+9 N4=100 N1=2 N2=5 N4=308 N0 = 1 N3 = 15 N5 = 276 N1=1 N3=13 N5=452 N0=1 N2=26 N3=99 N0 N0 N2 N4 N0 N2 N4 N2 N1 N1 N2 N4 N1 N2 N4 N1 N1 N0 N5 N3 N3 N5 N3 N5 N0 N1 N2 N1 N2 N1 N2 N1 N3 N3 N5 N3 N5 N3 N3 N2 N0=1 N1=16 N2=29 N3=449 N1 N2 N2 N3 N2 N3 N2 N3 N3 Grek- land Irland Italien N2 = 1 N4 = 34 Luxem- burg N0=1 Neder- länderna N0=1 N2=12 N4= ±600 N2 N4 N2 N4 N2 N4 N2 N4 Ej tillämpligt N0 N0 N0 N0 N0 N0 N2 N4 N0 N2 N4 N0 N2 N4 N0 N2 N0 N2 N4 (3) - (4) Direktiv 75/442/EEG om avfall Portugal Spanien Sverige N1=1 N2=4 N3=21 N5=289 N1 N5 N2 N3 N2 N3 N3 Förenade kungariket N1=2 N3=239 N1 N3 N1 N1 N1 N1 N (1) Antal myndigheter eller institutioner (2) Avfallshanterings- planer för för (artikel Tillstånd bortskaffnings- verksamhet (artikel 9) Tillstånd återvinnings- verksamhet 10) av Registrering undantag från kraven i artikel 9 och 10 (artikel 11) av Registrering som inrättningar samlar och in transporterar avfall (artikel 12) Kommentarer Tabell 1: Antalet behöriga myndigheter och deras behörighetsområde på varje angiven NUTS-nivå som utsetts i enlighet med artikel 6 (Frågeformulär, Fråga I, 2) Ej erhållna uppgifter Fotnoter: 1) 2) 3) 4) N är typ av myndighet och förkortning för NUTS: Nomenclature of territorial units for statistics (Eurostat) Nomenklatur för statistiska territoriella enheter. Antal myndigheter i förkortad form. N2=5 innebär exemplevis att det finns fem myndigheter/institutioner av typ NUTS 2. Uppgifter endast från regionen Flandern. Informationen från Frankrike är anpassad till den officiella NUTS, nivå/nomenklatur. 22 Avfallshanteringsplaner Land Österrike Belgien Danmark Finland Frankrike Tyskland Anmälda planer 1 nationell plan 1998-2001 Plan wallon des déchets-Horizon 2010 - Valloniens regering Plan de prévention et de gestion des déchets 1998-2002, Bryssels regering Sektoriella planer från OVAM 1997-2001, Flanderns regering ja ja ja ja 1 nationell 1 plan om renare teknik lokala planer ej anmälda plan 1993-1997 ja nationell 1 14 regionala planer plan 1998-2005 Ja farligt avfall Några regionala planer En del departmentsplaner för kommunalt avfall för Några regionala planer Ja Ja Hushållsavfall (ja/nej) Kategorier av avfall som omfattas Övrigt (specificera) Farligt avfall (ja/nej) Direktiv 75/442/EEG om avfall Kommentarer ja ja ja Ja Ja Ja ja ja Allt icke-farligt avfall förpackningsavfall, batterier, PCB och 26 kategorier av övrigt avfall. från vattenströmmar, avfall icke-farligt industriellt avfall Allt avfall, byggnadsavfall, grönt avfall inert avfall, Överträdelse pga. kapitlet om förpackning avfall, Allt förpackningsavfall etc. t. ex. industriellt avfall, Överträdelse pga. kapitlet om förpackning En ny plan håller på att utarbetas och Kommunalt avfall, byggnadsavfall, gruv- och jordbruksavfall, avloppsslam, förorenad jord. industriellt En del avfallsströmmar saknas i en del planer från bilar skrot fartygsavfall, Byggnadsavfall, elektronik, avfall och slam från vägrening. Avfall för återvinning inkluderas inte i en del planer. och sjukhusavfall, Överträdelse pga. den territoriella planerna och kapitlet om förpackningar Fallet skall avslutas täckningen i Överträdelse pga. den territoriella täckningen i planerna, planernas ofullständighet och kapitlet om förpackning Nya planer håller på att utarbetas Överträdelse pga. den territoriella täckningen i planerna, planernas ofullständighet och kapitlet om förpackning Nya planer håller på att utarbetas täckningen i Överträdelse pga. den territoriella planerna, planernas ofullständighet och kapitlet om förpackning En nationell plan håller på att utarbetas på grundval av regionala planer. Grekland Inga planer anmälda till kommissionen Tabell 2: Översikt av of avfallshanteringsplaner i medlemsstaterna (Frågeformulär, Fråga II, 1c) fortsätter på nästa sida Skickade inte rapporten 23 Irland Italien Luxemburg Nederländerna Nationellt tioårigt program Portugal En del lokala planer anmälda Ja (för en del planer) En del regionala planer Ingen plan anmäld till kommissionen 1 nationell plan för icke-farligt avfall 1995- 2005 1 nationell plan för farligt avfall 1997-2007 Regionala planer 1 nationell plan Spanien En del regionala planer Sverige Förenade kungariket En del lokala planer En del lokala och regionala planer ja ja ja ja ja Ja ja ja ja Alla avfallstyper är planerna inte inkluderade i Alla avfallstyper är planerna inte inkluderade i Allt avfall t. ex. industriellt avfall Överträdelse pga. den territoriella täckningen i planerna, planernas ofullständighet och kapitlet om förpackningr På grundval av en nationell och en del regionala strategier håller regionala planer för icke-farligt avfall och 1 nationell plan för farligt avfall på att utarbetas. Överträdelse pga. den territoriella täckningen i planerna, planernas ofullständighet och kapitlet om förpackning Överträdelse pga. av total avsaknad av planer 1 nationell plan håller på utarbetas Överträdelse pga kapitlet om förpackning Alla avfallstyper är planerna inte inkluderade i Överträdelse pga. den territoriella täckningen i planerna, planernas ofullständighet och kapitlet om förpackningr Alla avfallstyper är planerna inte inkluderade i Sektoriella planer håller på att utarbetas Överträdelse pga. den territoriella täckningen i planerna, planernas ofullständighet och kapitlet om förpackningr Allt avfall täckningen i 1 nationell plan för kommunalt avfall samt sektoriella planer håller på att utarbetas Överträdelse pga. den territoriella planerna och kapitlet om förpackningr 1 nationell plan och de lokala planer som saknas håller på att utarbetas Överträdelse pga. den territoriella täckningen i planerna, planernas ofullständighet och kapitlet om förpackningar På grundval av en ny strategi håller planer på att och utarbetas Nordirland. för avfallshanteringsplatser hänvisas till den detaljerade förteckningen i svaret från Förenade kungariket för England, Wales, Avseende Skottland planer Tabell 2: Översikt av avfallshanteringsplaner i medlemsstater (Frågeformulär, fråga II, 1c) Skickade inte rapporten 24 Hushålls- avfall Totalt (ton/år) Material- återvinning energi- Förbränning med återvinning Förbränning Österrike Belgien Danmark Finland Frankrike Tyskland Grekland Irland Italien 2 775 000 4 632 562 2 767 000 980 000 26 000 000 39 068 000 3 197 000 1 503 171 25 400 000 Luxem- burg 207 534 Neder- länderna 7 945 000 Portugal Spanien Sverige 3 480 000 14 296 000 3 200 000 Förenade kungariket 26 500 000 1 263 000 1 828 359 777 000 169 669 1 500 000 11 562 000 226 000 117 732 14 952 3 520 000 500 000 1 868 000 431 000 1 088 541 1 545 000 32 013 2 500 000 115 559 3 220 000 1 300 000 1 217 000 8 992 000 1 000 1 400 000 625 000 0 234 795 8 000 000 (2) (2) (2) - - (2) - 1 099 000 Deponering 1 261 000 1 480 867 428 000 560 229 12 200 000 17 904 000 2 970 000 1 383 439 24 000 000 77 023 1 205 000 3 060 000 11 901 000 1 200 000 22 080 000 Direktiv 75/442/EEG om avfall Övrigt År Kommentarer Summan är ej korrekt 0 0 16 000 218 089 1 800 000 - 420 000 1 770. 000 200 000 236 000 Flanderns uppgifter från 1997 (1) 1996 1997 1997 1992 1995 1995 1997 1997 1994 1994 1994/95 95/96 (6) Summan är ej korrekt (3) (3+) (4) (3) (5) (3) (5) Tabell 3. 1: Uppgifter om hushållsavfall (Frågeformulär, fråga II, 4) Uppgifter har inte erhållits från frågeformuläret utan från den källa som nämns i fotnot (3). i. s. : inget svar Inkluderar både avfall som förbränns och avfall som förbränns med energiåtervinning. Fotnot: 1) Uppgifter endast från regionerna Flandern och Vallonien (Bryssel är inte inkluderat). 2) 3) Uppgifter från OECD:s Miljökompendium 1997; 3+) och ett brev till EEA av den 16/9/98 från Instituto dos Residuos, Portugal och ett brev till ETC/W av den 7/10/98. 4) Dessa uppgifter motsvarar ett genomsnitt mellan kommunalt avfall och hushållsavfall. 5) Dessa uppgifter är för kommunalt avfall. 6) Uppgiften beräknas vara 40 % av den totala mängden kommunalt avfall. 25 Direktiv 75/442/EEG omavfall, Hushållsavfall 120 6 100 80 43 % 60 40 15 32 5 23 20 43 39 0 1 15 56 28 22 57 3 17 2 46 23 30 0 7 47 31 10 6 Ö sterrike B elgien D an m ark Finland(¤) Frankrike Tyskland(*) Grekland 93 92 94 15 12 12 37 56 41 44 88 83 7 8 6 7 4 Irland Italien(¤¤¤) N ederländerna Luxe m burg P ortugal(¤¤) S panien(¤¤) Summan större än 100 % Metoden ej angiven Annan behandling Deponering Förbränning 6 38 41 16 83 5 7 3 0 62 12 7 15 E U-geno m snitt kungariket S verige F örenade Förbränning med energiåtervinning Materialåtervinning (¤)Uppgifternafrån Finland ärskattningsvärden. (¤¤)Kommunalt fast avfall. (¤¤¤)Hushållsavfall/kommunalt avfall. (*) Inbegriper, förTyskland, förbränning med energiåtervinning. Figur 1: Procentsatser för hantering av hushållsavfall (Källa: Tabell 3. 1) 26 Direktiv 75/442/EEG om avfall Luxem- burg 142 039 Nederländerna Portugal Spanien Sverige 1 271 000 500 000 42 412 254 200 Förenade kungariket 2 370 000 179 000 165 000 861 000 582 000 i. s. i. s. i. s. i. s. i. s. 305 040 - 254 200 444 850 i. s. i. s. 476 i. s. 52 679 46 472 1997 1997 summan är inte korrekt beräknad 1995/96 Summan är inte korrekt Farligt avfall Österrike Belgien Danmark Finland Frankrike Tyskland Grek- land Irland Italien Total (ton/år) Material- återvinning (1) Förbränning med energi- återvinning (1) Förbränning (1) Deponering (1) 760 000 2 034 801 269 000 572 000 5 900 000 9 170 000 250 000 359 740 - 53 000 1 900 000 1 207 000 105 000 5 481 95 000 102 000 700 000 967 000 0 0 140 194 - 28 000 200 000 (3) 786 624 86 000 275 000 3 000 000 2 697 000 Övrigt (1) 405 000 562 824 88 000 114 000 100 000 1 818 000 Material- återvinning (2) Förbränning med energi- återvinning (2) Förbränning (2) Deponering (2) Övrigt (2) År Kommentarer 73 416 2 610 231 0 0 1997 (4)(5) Summan är inte korrekt för Flandern 1996 1997 (5) 1996 summan är inte korrekt 229 317 114 918 27 084 27 598 7 990 24 051 18 880 5 867 2 929 1996 (5) Tabell 3. 2: Uppgifter om farligt avfall (Frågeformulär, fråga II, 4). Uppgifter har erhållits inte i. s. : inget svar Fotnoter: 1) 2) 3) 4) 5) Inom medlemsstaten. Utanför medlemsstaten. Inkluderar både avfall som har förbränts och avfall som har förbränts med energiåtervinning. Uppgifter endast från regionerna Flandern och Vallonien (Bryssel ej inkluderat). Uppgifter från svaren till frågeformuläret i rådets direktiv 91/689/EEG om farligt avfall. 27 Direktiv 75/442/EEG omavfall, Farligt avfall 0 100 53 80 60 % 40 14 33 20 0 4 5 28 39 7 0 18 2 51 3 12 32 27 20 29 11 13 20 48 5 18 9 33 32 35 0 23 3 12 12 50 1 35 20 24 20 70 0 0 0 0 0 30 Ö sterrike 1) B elgien D an m ark Finland Frankrike Tyskland Grekland 2) Irland Italien Luxe m burg 3) N ederländerna P ortugal S panien (*) EUgenomsnittet exkl. Grekland, Italien, Portugal, Spanien och Sverige. 1)Från den exporterade fraktionen: materialåtervinning 96,3 %, förbränning med energiåtervinning 3,4 %, förbränning 0,3 % 2) Från den exporterade fraktionen: materialåtervinning 47 %, förbränning 36 %, deponering 11%, annan behandling 6 % 3) Från den exporterade fraktionen: materialåtervinning 53 %, deponering 47 %. Exporterat Metoden ej angiven Annan behandling Deponering Förbränning 1 15 19 35 7 5 19 25 25 36 7 8 100 S verige F örenade (*) E U-geno m snitt kungariket Förbränning med energiåtervinning Materialåtervinning Figur 2: Procentsatser hantering och bortskaffningstyper av farligt avfall inom medlemsstater (Källa: Tabell 3. 2) 28 Övrigt avfall Österrike Belgien Danmark Finland Frankrike Tyskland Grekland Irland Italien Totalt (ton/år) Material- återvinning energi- Förbränning med återvinning Förbränning 42 950 000 42 253 088 9 876 000 65 787 000 i. s. 30 380 000 (2) 27 214 880 7 010 000 25 079 000 15 000 1 940 000 135 860 867 000 3 877 000 i. s. 0 2 124 726 - 902 000 135 000 Deponering 5 193 100 2 010 000 8 872 000 10 630 000 (1) 7 383 327 95 000 6 197 000 i. s. i. s. Övrigt År Kommentarer (2) 1996 1997 (3) i. s. i. s. i. s. i. s. i. s. i. s. 4 888 226 835 674 35. 915 3 600 976 415 661 1995 Direktiv 75/442/EEG om avfall Luxem- burg 2 520 000 0 0 0 2 520 000 0 1997 Nederländerna Portugal Spanien Sverige 44 740 000 35 650 000 2 925 000 - 4 600 000 1 560 000 1997 summan är inte korrekt i. s. i. s. i. s. i. s. i. s. i. s. Förenade kungariket 221 915 000 i. s. i. s. i. s. i. s. i. s. 1994/95 Tabell 3. 3: Uppgifter om övrigt avfall (Frågeformulär, fråga II, 4) De flesta medlemsstater har inte specificerat vilka fraktioner som inbegrips under "övrigt avfall". (Slam, industriellt avfall, avfall från energi- och vattentillförsel, gruvavfall, jordbruksavfall, byggnadsavfall). Uppgifter har inte erhållits i. s. : inget svar Fotnot: 1) 2) 3) Inkluderar både avfall på deponi och övrigt avfall. Inklusive 17,8 miljoner ton materialåtervunnen, bortschaktad mark. Inklusive gruv- och jordbruksavfall. 29 Dire ktiv 75/442/EEG om a vfa ll, Övriga a vfa llstyper 3 10 7 10 0 10 0 8 0 8 9 17 2 4 60 9 74 17 Summan större än 100 % Metoden ej angiven A nnan behandling Deponering Förbränning Förbränning med energiåtervinning Materialåtervinning 120 100 80 % 60 40 20 0 1 1 2 0 0 9 2 5 5 17 12 5 71 70 64 3 2 9 13 1 6 3 8 Ö sterrike B elgie n D an m ark Finla nd Fra nkrike T yskland G reklan d Irland (*) EU-genomsnitt exkl. Frankrike, Tyskland, Grekland, Italien, Portugal, Spanien, Sverige och Förenade kungariket. N ederlä nderna Luxe m burg Italien P ortugal kungariket E U-geno m snitt S verig e S pa nien F ören ade (*) Figur 3: Procentsatser för hantering av övrigt avfall (Källa: Tabell 3. 3) 30 Direktiv 75/442/EEG om avfall - Avfallsproduktion per person Hushållsavfall Farligt avfall Övriga avfallstyper 4,1 3,8 2,9 5,4 Genomsnitt (**) Förenade kungariket Sverige Spanien Portugal 0,06 0,03 0,06 0,4 0,5 0,4 0,4 0,4 Nederländerna Luxemburg Italien Irland 0,5 0,5 0,4 0,4 Grekland 0,3 Tyskland Frankrike Finland Danmark Belgien(*) 0,5 0,4 0,11 0,2 0,5 0,5 0,09 0,08 0,10 0,05 0,08 0,10 0,05 0,20 1,4 1,9 Österrike 0,4 0,0 1,0 2,0 12,9 4,6 5,2 3,0 4,0 5,0 6,0 7,0 8,0 9,0 10,0 (*) Belgiens folkmängd inbegriper Flandern och Wallonien men inte Bryssel. (**) Genomsnitt för övrigt avfall exkl. Frankrike, Grekland, Italien, Portugal, Ton/person/år Figur 4: Avfallsgenerering per person och år för alla typer av avfall (Källa: Tabell 3) 31 DIREKTIV 91/689/EEG OM FARLIGT AVFALL I. INLEDNING Direktiv 91/689/EEG33 omfattar stränga bestämmelser om hantering och övervakning av farligt avfall och kompletterar därmed direktiv 75/442/EEG34, som utgör den rättsliga ramen för alla typer av avfall. Direktiv 91/689/EEG har ersatt direktiv 78/319/EEG om giftigt och annat farligt avfall. Genom följande bestämmelser i direktiv 91/689/EEG säkerställs att farligt avfall hanteras på ett miljövänligt sätt: - Farligt avfall definieras (artikel 1) och definitionen vidareutvecklas genom den förteckning över farligt avfall som fastställs i rådets beslut 94/904/EG35. - Det är förbjudet att blanda olika kategorier av farligt avfall och att blanda farligt avfall med icke farligt avfall (artikel 2). - - Inrättningar och företag som hanterar farligt avfall skall ha ett särskilt (artikel 3). tillstånd Producenter av farligt avfall skall regelbundet inspekteras och de är skyldiga att föra anteckningar om avfallet (artikel 4). - Avfall som samlas in, transporteras eller tillfälligt lagras skall vara korrekt emballerat och märkt (artikel 5). - Planer för hantering av farligt avfall skall utarbetas (artikel 6). Farligt hushållsavfall omfattas inte av bestämmelserna i direktivet. Denna rapport baseras på ett frågeformulär som antogs genom kommissionens beslut 97/622/EG36 av den 27 maj 1997. För att kommissionen skulle kunna följa upp den föregående rapporten, som omfattade perioden 1990- 199437, ombads medlemsstaterna att lämna uppgifter om genomförandet av direktiv 91/689/EEG. Även om rapporteringen inte var obligatorisk för perioden 1995- - 1997, har nio med- lemsstater (Danmark, Frankrike, Irland, Luxemburg, Nederländerna, Österrike, Finland och Sverige) lämnat in sina nationella rapporter. I Belgien finns det ingen federal avfallslagstiftning för genomförandet av detta direktiv, utan de tre regionerna (Vallonien, Flandern och Bryssel) genomför gemenskapens avfallslagstiftning var för sig. Endast Flandern och Vallonien har inkommit med rapporter. Vad beträffar Tyskland i viss och Förenade kungariket kunde uppgifter och information om farligt avfall utsträckning hämtas från frågeformulären avseende direktiv 75/442/EEG. 33 34 35 36 37 EGT L 377, 31. 12. 1991, s. 20. Se rapporten avseende direktiv 75/442/EEG om avfall. EGT L 356, 31. 12. 1994, s. 14. EGT L 256, 19. 9. 1997, s. 13. KOM (97) 23 slutlig av den 27 februari 1997. 32 - - Förutom den första delen av frågeformuläret ("INFÖRLIVANDE MED NATIONELL LAGSTIFTNING") innehåller denna rapport en utvärdering av hur definitionen av farligt avfall och förteckningen över farligt avfall har genomförts i var och en av de 15 medlemsstaterna. II. RAPPORT BASERAD PÅ MEDLEMSSTATERNAS SVAR PÅ FRÅGE- FORMULÄRET (KOMMISSIONENS BESLUT 97/622/EG) INFÖRLIVANDE MED NATIONELL LAGSTIFTNING (Fråga 1 och 2) De nio medlemsstater som inkommit med rapporter bekräftar att de har delgivit kommissionen de gällande lagar och andra författningar varigenom direktiv 91/689/EEG om farligt avfall och rådets beslut 94/904/EG om upprättande av en förteckning över farligt avfall införlivas med nationell lagstiftning. Endast regionen Vallonien uppger att man ännu inte har delgivit den lagstiftning varigenom förteckningen över farligt avfall genomförs. Definition av "farligt avfall" och förteckningen över farligt avfall farligt I definitionen av farligt avfall i artikel 1. 4 i rådets direktiv 91/689/EEG hänvisas till den förteckning över som antagits genom rådets beslut 94/904/EG. Kommissionen anser därför att införlivandet av förteckningen över farligt avfall är av avgörande betydelse för medlemsstaternas genomförande av definitionen av farligt avfall. Kommissionen anser också att det är nödvändigt att medlemsstaterna har införlivat bilagorna 1, 2 och 3 till rådets direktiv 91/689/EEG. avfall Ytterligare två aspekter bör beaktas vid bedömningen av huruvida medlemsstaternas nationella lagstiftning överensstämmer med gemenskapens definition av farligt avfall. För det första, det faktum att vissa medlemsstater har vidtagit mer långtgående åtgärder, eftersom de inkluderat avfall som har de egenskaper som anges i bilaga 3 och som de därför anser vara farliga. Av artikel 1. 4 andra strecksatsen i direktivet framgår att det finns en möjlighet att införa nya poster i förteckningen över farligt avfall, under förutsättning att de anmäls till kommissionen, och detta är också i överensstämmelse med artikel 176 i EG-fördraget. För det andra, omfattas inte hushållsavfall av direktivet. Detta utesluter emellertid inte att hushållsavfall kan vara farligt. Kommissionen har konstaterat att endast fyra medlemsstater, nämligen Finland,38 Grekland,39 Luxemburg40 och Spanien41, korrekt har införlivat alla delar av definitionen av farligt avfall. 38 39 40 Avfallslag 1072/1993. Avfallsförordning 1390/1993. Miljöministeriets beslut 867/1996 om en förteckning över de vanligaste typerna av avfall och över problemavfall. Beslut 19396/1546 av den 18 juli 1997 om åtgärder och villkor för avfallshantering. Lag av den 17 juni 1994 om förebyggande och hantering av avfall. Förordning av den 11 december 1996 om farligt avfall. 33 Österrike har varken införlivat de relevanta bilagorna om farligt avfall eller förteckningen över farligt avfall. Enligt den österrikiska lagstiftningen avses med farligt avfall sådant avfall som med hänsyn till allmänintresset kräver särskild försiktighet och vidtagande av särskilda försiktighetsåtgärder, och som vid normal hantering kräver extra åtgärder eller större försiktighet än hushållsavfall. 42 Nederländerna har lagstiftning. 43 inte införlivat någon del av definitionen i sin nationella I Belgien har regionerna Vallonien44 och Bryssel45 i allt väsentligt införlivat definitionen av farligt avfall. Regionen Flandern46 har emellertid inte införlivat bilagorna 1 och 2 till rådets direktiv 91/689/EEG. Danmark,47 Portugal48 och Sverige49 har inte införlivat bilagorna 1 och 2 till direktivet, medan deras lagstiftning i övrigt överensstämmer med gemenskapslagstiftningen i allt väsentligt. Frankrike50 och Tyskland51 har endast införlivat förteckningen över farligt avfall, men däremot inte definitionen i artikel 1. 4 första stycket i direktivet eller bilaga 1- 3. Inga ytterligare poster har lagts till i den nationella lagstiftningen i dessa båda länder. Det är också viktigt att uppmärksamma att termino- login i fransk lagstiftning avviker från den som används i gemenskapslagstiftningen, eftersom man talar om "särskilt industriavfall" i stället för "farligt avfall", och att man i tysk lagstiftning använder termen "avfall som kräver särskild övervakning". i förteckningen över farligt avfall Irland har i allt väsentligt lagstiftning, men har inte infört förteckningen över farligt avfall52. införlivat definitionen av farligt avfall i sin nationella Definitionen av farligt avfall i Italiens lagstiftning53 avviker från den som används i gemenskapslagstiftningen, eftersom den inte omfattar hushållsavfall. Såsom nämnts ovan kan emellertid även hushållsavfall vara farligt. 41 42 43 44 45 46 47 48 49 50 51 52 Lag 10/1998 av den 21 april 1998 om avfall, kunglig förordning 952/1997 om giftigt och farligt avfall och om ändring av förordning om genomförande av lag 20/1986 (antagen genom kunglig förordning 833/1988 av den 20 juli 1988). Artikel 2. 5 i lag av den 6 juni 1990 om avfallshantering. Förordning av den 8 december 1997 om klassificering av farligt avfall och spilloljor. Förordning av den 27 juni 1996 om avfall. Den vallonska regeringens förordning av den 10 juli 1997 om fastställande av en avfallskatalog. Förordning av den 7 mars 1991 om förebyggande och hantering av avfall. Förordning av den 9 maj 1996 om fastställande av en förteckning över farligt avfall. Förordning av den 20 april 1994 om ändring av förordning av den 2 juli 1981 om avfallshantering. Den flamländska regeringens förordning om fastställande av de flamländska föreskrifterna av den 17 december 1997 om förebyggande och hantering av avfall (VLAREA). Miljöministeriets föreskrifter (bekendtgørelse) nr 299 av den 30 april 1997 om avfall. Förordning 239/97 av den 9 september 1997. Förordning nr 818/97 av den 5 september 1997. Förordning (SFS 1996:971) av den 26 september 1996 om farligt avfall. Lag nr 75-633 av den 15 juli 1975 om bortskaffande av avfall och materialåtervinning (ändrad genom lag nr 92-646 av den 13 juli 1992). Förordning nr 97-517 av den 15 maj 1997 om klassificering av farligt avfall. Lag av den 27 september 1994 om förebyggande, återvinning och bortskaffande av avfall. Förordning av den 10 september 1996 om fastställande av avfall som kräver särskild övervakning. Avfallshanteringslagen, 1996. 34 Förenade kungarikets lagstiftning överensstämmer endast delvis med direktivet när det gäller definitionen av farligt avfall. Bilagorna 1 och 2 till direktivet har inte införlivats varken med den engelska, skotska och walesiska lagstiftningen54 eller med den nord- irländska lagstiftningen55. I båda dessa rättsakter används dessutom en felaktig termino- logi eftersom att man talar om "särskilt avfall" i stället för "farligt avfall" som i gemen- skapslagstiftningen. Definitionen av farligt avfall i Förenade kungarikets lagstiftning avviker också från gemenskapslagstiftningen eftersom den inte omfattar hushållsavfall. 53 54 55 Förordning nr 22 av den 5 februari 1997 om genomförandet av direktiv 91/156/EEG om avfall, 91/689/EEG om farligt avfall och 94/62/EG om förpackningar och förpackningsavfall, ändrad genom förordning nr 389 den 8 november 1997. Föreskrift från 1996 om tillämpningen av förordningen om särskilt avfall, ändrad genom föreskrift 1996 nr. 2019 om särskilt avfall. Utkast till föreskrifter för Nordirland, 1998. 35 GENOMFÖRANDE AV DIREKTIVET 1. Definitionen av "farligt avfall" i nationell lagstiftning – artikel 1. 4 Enligt artikel 1. 4 andra strecksatsen avses med farligt avfall, förutom förteckningen över farligt avfall, allt annat avfall som enligt en medlemsstat företer någon eller några av de egenskaper som anges i bilaga 3. Sådana fall skall anmälas till kommissionen. Belgien (regionen Flandern), Danmark, Luxemburg, Nederländerna, Österrike, Finland, Sverige och Tyskland har anmält ytterligare avfallstyper som betraktas som farligt avfall. Irland, Frankrike, Grekland, Italien, Spanien, Belgien (regionen Vallonien), Portugal och Förenade kungariket har inte ansett att några andra avfallstyper är att betrakta som farligt avfall. (cid:1) Dessa anmälningar granskas av kommissionen, som biträds av den kommitté som inrättats genom artikel 18 i direktiv 75/442/EEG för att anpassa gemenskapens förteckning över farligt avfall. Fram till början av 1999 hade kommissionen mottagit 471 anmälningar från medlemsstaterna. En första anpassning av beslut 91/904/EG planeras under 1999 efter genomgång av 282 av dessa anmälningar. 2. Farligt hushållsavfall – artikel 1. 5 Enligt artikel 1. 5 gäller bestämmelserna i direktivet inte hushållsavfall. Olyckligtvis ställs i frågeformuläret frågan huruvida medlemsstaterna vidtagit åtgärder för att skilja farligt hushållsavfall från annat farligt avfall. Syftet med denna fråga är oklart, och svaren "ja" eller "nej" är inte heller särskilt upplysande. Belgien (regionen Flandern) har infört sådana åtgärder i den flamländska förordningen om farligt hushållsavfall. I artikel 1. 1 i denna förordning finns en detaljerad definition av farligt hushållsavfall. Belgien (regionen Vallonien), Danmark och Frankrike besvarade frågan med "nej" utan att ge någon närmare förklaring. Irland har ännu inte någon separat insamling av farligt hushållsavfall. Miljöstationer tar emot en viss del av detta avfall. I Luxemburg upptas farligt hushållsavfall i kapitel 20 (kommunalt avfall och liknande handels-, industri- och institutionsavfall inklusive separat insamlade avfallsfraktioner; se även förteckningen över farligt avfall) i bilaga IV till förordningen om farligt avfall av den 11 december 1996. I Österrikes avfallshanteringslag definieras farligt hushållsavfall som "Problemstoff" (problemmaterial). De lokala myndigheterna är skyldiga att samla in detta avfall separat åtminstone två gånger om året. I Finland är kommunerna skyldiga att anordna återvinning och behandling av farligt hus- hållsavfall (avfallslagen, 13 §). Hushållen är undantagna från kravet att registrera farligt 36 avfall. Bestämmelserna om förpackning och märkning utöver de särskilda identifierings- blanketterna gäller enbart efter det att det farliga avfallet levererats till kommunerna. I Sverige har varje kommun rätt att bestämma att farligt hushållsavfall skall samlas in åtskilt från annat hushållsavfall. Sådant separat insamlat avfall betraktas som farligt avfall. I Nederländerna används en symbol som betecknar "kemiskt avfall i små mängder" för att skilja mellan farligt hushållsavfall och annat hushållsavfall. Enligt förordningen om kemiskt avfall i små mängder skall den som producerar eller importerar produkter som ger upphov till farligt avfall när de kasseras använda denna symbol på sina produkter. I Italien och Förenade kungariket omfattas hushållsavfall inte av definitionen av farligt avfall. Detta överensstämmer inte med gemenskapslagstiftningen. (cid:1) Fem medlemsstater (Luxemburg, Nederländerna, Österrike, Finland och Sverige) och regionen Flandern (Belgien) uppger att de har inrättat särskilda system för insamling av farligt hushållsavfall. På grund av den ospecifika frågan har inget svar inkommit från Danmark, Frankrike och regionen Vallonien (Belgien). Irland har ännu inte infört ett särskilt insamlingssystem. Hushållsavfall omfattas i Italien och Förenade kungariket inte av definitionen av farligt avfall. 3. Registrering och identifiering av farligt avfall som deponeras – artikel 2. 1 Enligt artikel 2. 1 skall farligt avfall registreras och identifieras på varje plats där sådant avfall deponeras. I Belgien (regionen Vallonien) skall information om deponering av farligt avfall anges i transportdokumentet. Den som driver en deponi är skyldig att spara kopior av transport- dokumenten och att fylla i alla uppgifter av betydelse. I regionen Flandern gäller enligt artikel 5. 2. 1. 2 i Vlarem II att den som driver en avfallshanteringsanläggning skall registrera det avfall som tas emot och behandlas. Av artikel 5. 2. 4. 1. 1§2 i samma förordning framgår att avfallet endast får tas emot vid en deponi om dess ursprung, egenskaper, innehåll och urlakningsbeteende är känt. I Danmark är anläggningar som behandlar farligt avfall skyldiga att föra register över avfallstypen (nummer i avfallskatalogen). Det verkar däremot inte gälla några särskilda krav för de platser där farligt avfall deponeras. De tillstånd som utfärdas för deponier i Frankrike omfattar en skyldighet att registrera det avfall som tas emot och det avfall som inte accepteras. Irland bekräftar att artikel 2. 1 har genomförts genom avsnitt 41. 2 ix i 1996 års avfalls- hanteringslag. I Luxemburg har artikel 2. 1 genomförts genom artikel 3 i förordningen om farligt avfall av den 11 december 1996. Inga närmare upplysningar har tillhandahållits. De tillstånd som utfärdas för deponier i Nederländerna omfattar en skyldighet att identifiera, väga och registrera allt farligt avfall som deponeras. 37 Österrike har lämnat uppgifter om registreringskraven för insamling och hantering av alla typer av avfall och om den fortlöpande insamlingen av följesedlar för farligt avfall. I Finland är den som driver en deponi skyldig att registrera exakt var farligt avfall deponeras (statsrådets beslut om avstjälpningsplatser (861/1997), 7 § punkt 6). I Sverige ingår registrering och identifiering av deponerat farligt avfall som ett led i utfärdandet av tillstånd till deponier. I Förenade kungariket skall de anläggningar som bedriver denna typ av verksamhet, förutom de följesedlar som alla anläggningar som bortskaffar (eller transporterar) farligt avfall är skyldiga att ha, registrera var avfallet deponeras (informationen hämtad från rapporten om genomförandet av direktiv 75/442/EEG). (cid:1) Det verkar som om Österrike och Danmark har kombinerat detta krav med det allmänna krav i artikel 14 i direktiv 75/442/EEG som gäller för inrättningar och företag som återvinner eller bortskaffar avfall. 4. Blandning av olika kategorier av farligt avfall eller av farligt avfall med icke farligt avfall – artikel 2. 2–2. 4 Enligt artikel 2. 2- 2. 4 skall en inrättning eller ett företag som bortskaffar, återvinner, insamlar eller transporterar farligt avfall inte blanda olika kategorier av farligt avfall tillåtas under eller farligt avfall med icke farligt avfall. Undantag får endast förutsättning att villkoren i artikel 4 i direktiv 75/442/EEG är uppfyllda och särskilt om det syftar till att förbättra säkerheten vid bortskaffande eller återvinning. Avfall som redan blandats med andra avfallstyper skall separeras om det är tekniskt och ekonomiskt möjligt och när detta är nödvändigt av säkerhetsskäl (människors hälsa och miljön). I Belgien har regionen Vallonien införlivat ordalydelsen i dessa artiklar. Regionen Flandern har införlivat detta krav med artikel 23§3- 5 i avfallshanteringsförordningen (av den 20 april 1994). Enligt artiklarna 5. 2. 1. 7§2, 5. 2. 2. 5. 2§1-3 och 5. 2. 2. 6. 5§1- 3 i Vlarem, där driftsvillkoren för avfallshanteringsanläggningar definieras, krävs ytterligare särskilda åtgärder. Danmark förklarar inte de genomförda bestämmelserna utan hänvisar till en skrivelse av den 18 juli 1996 i vilken Danmark bekräftar att denna artikel har införlivats genom 53 § i föreskrift (bekendtgørelse) nr 581 av den 24 juni 1996. I Frankrike är det förbjudet att deponera särskilt industriavfall (enligt förteckningen i förordningen av den 15 maj 1997) tillsammans med andra avfallskategorier. Särskilt för kommunalt avfall. industriavfall och farligt avfall Industriavfall får inte heller brännas i förbränningsanläggningar för kommunalt avfall. Om kommunalt avfall bränns tillsammans med särskilt industriavfall gäller de strängare kraven. tas inte emot vid deponier Irland bekräftar att artikel 2. 2- 2. 4 genomförts genom avfallshanteringsförordningen (artikel 37 (licenser) 1997, artikel 22 (farligt avfall) 1998, artikel 8 (transport av farligt avfall) 1998 och artikel 18. 1 (tillstånd) 1998) men har inte lämnat några närmare uppgifter. 38 I Luxemburg råder enligt artikel 7. 4 i lagen om förebyggande och hantering av avfall ett generellt förbud mot att blanda olika typer av avfall. Artiklarna 2. 2- 2. 4 i direktivet har genomförts genom artiklarna 3. 2- 3. 4 i förordningen om farligt avfall av den 11 december 1996. Av säkerhetsskäl krävs ett tillstånd från miljöministeriet vid blandning av farligt avfall. I Österrike är det i följande tre fall förbjudet att blanda farligt avfall med annat avfall och med andra ämnen och spilloljor: när det inte är möjligt att genomföra nödvändig undersökning eller behandling av avfallet, när överensstämmelse med gränsvärdena för avfall eller anläggningar endast kan uppnås genom denna blandning eller när avfallet hanteras i strid med § 1. 3. Det är emellertid tillåtet att behandla olika typer av avfall tillsammans i en och samma anläggning om anläggningen har tillstånd för varje avfalls- typ. Gemensam insamling av olika avfallstyper eller av avfall som har olika halt av farliga ämnen är tillåten när det inte finns risk för några kemiska reaktioner och när gemensam återvinning eller behandling är tillåten. I Finland är det förbjudet att blanda olika typer av farligt avfall och att blanda farligt avfall med annat avfall, utom när det är nödvändigt med tanke på återvinningen eller behandlingen av avfallet och när det inte orsakar några säkerhetsproblem. Att späda ut eller blanda avfall innan det genomgår någon form av behandlingsförfarande (D1- D12) är att betrakta som ett behandlingsförfarande. Det finska förbudet mot blandning av avfall är alltså inte lika strängt som i direktiv 91/689/EEG, där blandning endast tillåts av säkerhetsskäl. Kravet på avskiljning av redan blandat avfall överensstämmer med gemenskapslagstiftningen. I Sverige har kraven i artikel 2. 2- 2. 4 införts i förordning (SFS 1996:971) om farligt avfall. I Nederländerna har dessa krav införts i artikel 2, tredje och fjärde strecksatsen i förordningen om avskiljning och separat hantering av farligt avfall (Nederlandse Staatscourant nr 72/1998), vilken sändes till kommissionen i en skrivelse av den 15 september 1998. (cid:1) Enligt de förklaringar som tillhandahållits har det allmänna förbudet mot blandning av farligt avfall (artikel 2. 2- 2. 4) genomförts på ett mindre strikt sätt i Frankrike och Österrike, eftersom blandning endast förbjuds i vissa fall i dessa länder, och i Finland, där det är tillåtet att blanda avfall när detta är nödvändigt med tanke på återvinningen eller behandlingen av avfallet och när det inte orsakar några säkerhets- problem. 5. Allmänna nationella bestämmelser om återvinning av avfall - - artikel 3. 2 Enligt artikel 3. 2 kan inrättningar eller företag som återvinner avfall undantas från tillståndskravet om medlemsstaten inför vissa allmänna bestämmelser och om skyddet av människors hälsa och av miljön garanteras. Dessa inrättningar och företag skall registreras hos de behöriga myndigheterna. Ingen av de medlemsstater som besvarat frågorna i frågeformuläret har infört allmänna bestämmelser för att möjliggöra undantag från tillståndskravet för inrättningar som återvinner farligt avfall. 39 - - 6. Inspektion av producenter av farligt avfall – artikel 4. 1 Enligt artikel 4. 1 skall, förutom inrättningar och företag, även producenter av farligt avfall regelbundet inspekteras av de behöriga myndigheterna. I Belgien (regionen Vallonien) inspekteras avfallsproducenter som ett led i den allmänna kontrollen av hur klassificerade inrättningar genomför miljölagstiftningen. I allmänhet utförs dessa kontroller minst en gång om året. I regionen Flandern utförs dessa inspektioner av myndigheten för miljö-, natur-, mark- och vattenförvaltning (AMINAL). Inspektionsfrekvensen beror på hur ärendet prioriteras. I Danmark inspekteras producenter av farligt avfall som ett led i kommunernas allmänna inspektion. Frankrike bekräftar att varje leverans av farligt avfall till en bortskaffningsinrättning kontrolleras, att särskilda inrättningar inspekteras minst en gång om året och att det för produktion och bortskaffande av avfall krävs deklarationer en till tre gånger om året. I Irland bestäms inspektionsfrekvensen av de behöriga myndigheterna med hänsyn till inrättningens och det berörda avfallets typ (avsnitt 15. 1 b i 1996 års avfallshanterings- lag). I Österrike skall en avfallsproducent som (minst en gång om året) genererar farligt avfall registreras. All hantering av farligt avfall registreras i ett federalt register. De uppgifter som lämnas är föremål för regelbunden granskning. Inspektioner skall utföras när det finns anledning till det (vid bristande överensstämmelse hos registren, per bransch). I Luxemburg har polis-, tull- och miljömyndigheterna ansvaret för att övervaka överträdelser både av den allmänna avfallslagstiftningen och lagstiftningen om farligt avfall. Kontrollerna utförs regelbundet men inte med någon bestämd frekvens. Nederländerna bekräftar att detta krav genomförts. Inspektionsfrekvensen beror på den potentiella risken för utsläpp, som utgör grunden för provinsernas inspektionsplaner. I Finland svarar de regionala miljöcentren och de lokala miljömyndigheterna för tillsynen av att bestämmelser och föreskrifter efterlevs. Detaljerade bestämmelser om inspektioner och genomförandet av inspektioner återfinns i 54 § avfallslagen och i 23 § avfallsförordningen. Tillsynsmyndigheten fastställer inspektionsfrekvensen i varje enskilt fall beroende på behovet. I Sverige skall tillsynsmyndigheterna upprätta årliga inspektionsplaner. Dessa myndig- heter skall också registrera verksamheter som behöver inspekteras och regelbundet utvärdera resultatet av dessa inspektioner. (cid:1) Av de svar som erhållits kan man dra slutsatsen att de nationella myndigheterna inte inspekterar alla producenter av farligt avfall, utan att de koncentrerar sig på de viktigaste fallen. 40 7. Registrering av avfall – artikel 4. 2 Enligt artikel 4. 2 skall, förutom inrättningar och företag, även producenter av farligt avfall omfattas av skyldigheten att föra anteckningar om det farliga avfallet (artikel 14 i direktiv 75/442/EEG). Även inrättningar och företag som transporterar farligt avfall skall föra sådana anteckningar. De skall på begäran lämna dessa uppgifter till de behöriga myndigheterna. Svaren behandlas i rapporten om direktiv 75/442/EEG om avfall, eftersom svaren överlappar varandra (se s. 17). 8. Åtgärder för att säkerställa korrekt emballering och märkning av farligt avfall - artikel 5 Enligt artikel 5. 1 skall avfall som insamlas, transporteras eller tillfälligt lagras vara korrekt emballerat och märkt i enlighet med gällande internationella normer och gemenskapsnormer. I Belgien gäller i regionen Vallonien att inrättningar som transporterar, samlar in, återvinner eller bortskaffar farligt avfall skall ha ett tillstånd som omfattar krav rörande emballering och märkning. I regionen Flandern återfinns dessa bestämmelser i artikel 23§2 i avfallshanteringsförordningen, enligt vilken det krävs att avfall emballeras och/eller lagras på rätt sätt i enlighet med internationella normer och gemenskaps- transport och tillfällig lagring. Förordningen av den bestämmelser vid insamling, 1 februari 1995 om godkännande av insamlingsföretag och registrering av transport- företag omfattar särskilda bestämmelser för dem som samlar in och transporterar farligt avfall. Danmark bekräftar genomförandet och hänvisar till en skrivelse av den 18 juli 1996 i vilken Danmark bekräftar att artikel 5. 1 har införlivats genom 54 § i bekendtgørelse nr 581 av den 24 juni 1996. Frankrike beskriver endast bestämmelserna om emballering, märkning och transport av sjukhusavfall och smittsamt hälsovårdsavfall. Irland bekräftar genomförandet utan att förklaringar. lämna några närmare upplysningar eller I Luxemburg har dessa bestämmelser genomförts genom artikel 5 i förordningen om farligt avfall av den 11 december 1996. I Österrike finns föreskrifter om emballering och märkning i "Gefahrgutbeförderungs- gesetz". I Finland skall farligt avfall samlas in, emballeras och märkas på ett sådant sätt att lämplig avfallshantering kan organiseras och så att skador på hälsa och miljö undviks. Det farliga avfallets namn och namnet på avfallsinnehavaren skall anges på emballaget tillsammans med de uppgifter och varningar som är nödvändiga av säkerhetsskäl och för att avfallshanteringen skall kunna organiseras på lämpligt sätt. Dessa bestämmelser har preciserats ytterligare i statsrådets beslut. Bestämmelserna och föreskrifterna om transport av farliga ämnen gäller även vid transport av farligt avfall. 41 - - - I Sverige skall emballage och märkning ske i enlighet med de regler som gäller för transport av farligt gods. Nederländernas bestämmelser om transport av farliga preparat, som även omfattar farligt avfall, återfinns i lagen om transport av farliga preparat. Dessa regler fastställs internationellt (t. ex. ADNR). Vid lagring av farligt avfall krävs ett tillstånd som omfattar säkerhetsföreskrifter (förebyggande av bränder och explosioner i enlighet med riktlinjer från Kommittén för förebyggande av olyckor (riktlinjerna CPR 15-1 och 15-2). Tillstån- det innehåller också krav beträffande skydd av mark och grundvatten. (cid:1) Vad gäller direktivets bestämmelser om korrekt emballering och märkning av farligt avfall har Frankrike endast bekräftat genomförandet för sjukhusavfall och smittsamt hälsovårdsavfall. 9. Avfallshanteringsplaner och avfallsstatistik - - artikel 6 Enligt artikel 6 skall de behöriga myndigheterna, antingen separat eller inom ramen för sina allmänna planer för avfallshantering, utarbeta och offentliggöra planer för hante- ringen av farligt avfall. Kommissionen har gjort en jämförande undersökning av dessa planer ("Comparative Study on Plans for the Management of Hazardous Waste", slut- rapport från juli 1997), som distribuerats till medlemsstaterna i enlighet med artikel 6. 2. Uppgifter och information om planer för hantering av farligt avfall ingår i rapporten om direktiv 75/442/EEG. 10. Tillfälligt undantag från detta direktiv - - artikel 7 Enligt artikel 7 skall medlemsstaterna i nödsituationer eller vid allvarlig fara vidta alla nödvändiga åtgärder, för att säkerställa att farligt avfall behandlas på ett sådant sätt att det inte utgör något hot mot befolkningen eller miljön. Medlemsstaterna skall underrätta kommissionen om sådana undantag. tillfälliga undantag från detta direktiv, inbegripet Ingen av de medlemsstater som besvarat frågeformuläret har tillämpat artikel 7. 11. Uppgifter utöver frågeformuläret – artikel 8. 3 Enligt artikel 8. 3 skall medlemsstaterna tillställa kommissionen uppgifter om varje inrättning eller företag som bortskaffar och/eller återvinner farligt avfall, huvudsakligen för tredje mans räkning, och som sannolikt kommer att ingå i det gemensamma nätverk som avses i artikel 5 i direktiv 75/442/EEG. Dessa uppgifter, som skall omfatta namn och adress, metod som används vid avfallshantering samt avfallstyper och avfallsmängder lämnas årligen i den form som anges i beslut 96/302/EG56. som behandlas, skall Kommissionen skall på begäran vidarebefordra dessa uppgifter till de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna. 56 EGT L 116, 11. 5. 1996, s. 26. 42 - - - - I maj 1999 hade kommissionen erhållit uppgifter från alla medlemsstater utom Italien. Endast Tyskland har tillhandahållit en första uppdatering av uppgifterna. De övriga medlemsstaterna har bara lämnat uppgifterna en gång. Inte alla medlemsstater har lämnat fullständiga uppgifter eller tillhandahållit dem i rätt inrättningarnas namn och adress. Tyskland har form. Grekland har endast uppgivit lämnat alla erforderliga uppgifter, men uppgifterna om vilka avfallstyper som kan behandlas har lämnats i form av LAGA-koder och inte enligt den europeiska avfalls- katalogen. Uppgifterna från Förenade kungariket är fullständiga utom vad gäller de avfallstyper som behandlas vid inrättningar i England. Även i Frankrikes rapport saknas uppgifter om behandlade avfallstyper. I de irländska och portugisiska rapporterna är avfallstyperna inte systematiskt angivna. Portugal har dessutom i vissa fall inte angivit vilken behandlingsmetod som används vid vissa inrättningar. Alla andra medlemsstater har lämnat alla uppgifter i rätt form. Kommissionen överväger att göra uppgifterna om behandlingsanläggningarna till- gängliga i en databas. En möjlighet vore att lämna uppgifterna till Europeiska miljöbyrån för införande i deras datasystem eller i datasystemet hos Europeiska ämnescentrumet för avfallsfrågor. 43 DIREKTIV 75/439/EEG OM OMHÄNDERTAGANDE AV SPILLOLJOR, ÄNDRAT GENOM DIREKTIV 87/101/EEG I. INLEDNING I direktiv 75/439/EEG57, såsom det lyder efter ändringar, föreskrivs åtgärder för att säkerställa att spilloljor samlas upp och omhändertas på ett sådant sätt att skada som kan undvikas inte uppkommer på människor och miljön. Det ändrade direktiv 75/439/EEG omfattar i huvudsak följande bestämmelser: – Begreppet "spilloljor" definieras, liksom termer som gäller hanteringen av spilloljor58, till exempel omhändertagande (all behandling/hantering), behandling (regenerering och förbränning), regenerering (framställning av basoljor genom raffinering), för- bränning (användning som bränsle) och uppsamling (artikel 1). – Det övergripande syftet med uppsamling och omhändertagande av spilloljor är att undvika skador på människor och miljön (artikel 2). – Rangordning mellan olika behandlingsmetoder: Spilloljor första hand behandlas genom regenerering. Om detta inte är möjligt skall spilloljorna brännas på ett sätt som är godtagbart ur miljösynpunkt. I sista hand, om inget av de två första alternativen är genomförbara, skall spilloljorna destrueras på ett säkert sätt eller lagras eller dumpas under kontrollerade förhållanden (artikel 3). skall i – Det är förbjudet att släppa ut spilloljor till vatten, att göra utsläpp som skadar marken, att göra okontrollerade utsläpp och att behandla spilloljor på ett sätt som ger upphov till förorening som överskrider gällande gränsvärden (artikel 4). – Medlemsstaterna skall informera allmänheten och genomföra kampanjer för att säker- lagras på lämpligt sätt och samlas upp i största möjliga ställa att spilloljor utsträckning. Företag får svara för uppsamling och/eller omhändertagande. Medlems- staterna får besluta att spilloljor skall behandlas på ett visst sätt (artikel 5). – Tillståndsplikt för företag som omhändertar spilloljor, bestämmelser om behandling, bestämmelser om förbränning (utsläppsgränsvärden för anläggningar med en tillförd värmeeffekt på 3 MW eller mer, tillräcklig kontroll av anläggningar med lägre tillförd effekt) (artikel 6- 8). – Särskilda krav för PCB/PCT (artikel 10). – Skyldighet att föra en förteckning med uppgifter om spilloljor, skyldighet att lämna uppgifter till de behöriga myndigheterna, regelbundna tillsynsåtgärder, granskning av den tekniska utvecklingen och omprövning av tillstånd (artikel 11- 13). 57 58 EGT L 194, 25. 7. 1975, s. 31, ändrat genom direktiv 87/101/EEG (EGT L 42, 22. 12. 1986, s. 43). Den terminologi som används i direktivet skiljer sig från terminologin i direktiv 75/442/EEG. 44 97/741/EG59 Följande sammanfattande rapport baseras på ett frågeformulär som antogs genom kommissionens beslut direktiv 91/692/EEG60 skulle medlemsstaterna ha lämnat för perioden 1995- - 1997 senast den 30 september 1998. Grekland, Italien, Portugal och Spanien har inte lämnat in några rapporter och den sammanfattande rapporten omfattar därför bara elva medlemsstater. av den 24 oktober 1994. Enligt in sina rapporter Medlemsstaternas uppgifter jämförs på vissa punkter med den information som framkommit i studien "Economics of Waste Oils Regeneration"61, som tillhandahåller en översikt över hanteringen av spilloljor i de femton medlemsstaterna. II. RAPPORT BASERAD PÅ MEDLEMSSTATERNAS SVAR PÅ FRÅGE- FORMULÄRET (KOMMISSIONENS BESLUT 94/741/EG) INFÖRLIVANDE MED NATIONELL LAGSTIFTNING 1. Nationell lagstiftning De elva medlemsstater som inkommit med rapporter (två regioner i Belgien samt Danmark, Tyskland, Frankrike, Irland, Luxemburg, Nederländerna, Österrike, Finland, Sverige och Förenade kungariket) bekräftar att de har lämnat närmare upplysningar till kommissionen om de gällande lagar och andra författningar varigenom direktiv 75/439/EEG om spilloljor, införlivats med nationell lagstiftning. i dess lydelse efter ändringar, 2. Bestämmelser om regenerering av spilloljor – artikel 7 Enligt artikel 7 skall medlemsstaterna vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa att driften av regenereringsanläggningen inte orsakar sådan skada på miljön som kan undvikas (artikel 7 a). Dessutom skall medlemsstaterna se till att de basoljor som utvinns vid regenereringen inte utgör giftigt eller farligt avfall och att de inte innehåller PCB/PCT i koncentrationer som överstiger gränsvärdet på 50 ppm (artikel 7 b). I Belgien har regionen Vallonien inte vidtagit några åtgärder enligt artikel 7. Man anger i sitt svar att spilloljor endast delvis regenereras i Vallonien och att regenereringen huvud- sakligen sker i Flandern. Detta stämmer emellertid inte med uppgifterna i tabell 1 enligt vilka det inte förekommer någon regenerering i Vallonien och 0,2 % regenerering i Flandern. I regionen Flandern ingår sådana bestämmelser i punkterna 5. 2. 2. 8 och 5. 2. 3. 5 i förordningen Vlarem II. Danmark bekräftar att nödvändiga åtgärder har vidtagits. I Danmark förekommer emellertid ingen regenerering av spilloljor. 59 60 61 EGT L 296, 17. 11. 1994, s. 42. EGT L 377, 23. 12. 1991, s. 48. Economics of Waste Oils Regeneration, Coopers & Lybrand, Haag, 29 januari 1997. 45 - - I Tyskland föreskrivs åtgärder för att säkerställa en ur miljösynpunkt godtagbar drift av i avfallshanteringslagen och i den federala immissions- regenereringsanläggningar kontrollagen. Kravet i artikel 7 b har införlivats genom 1987 års förordning om spilloljor. Frankrike har inte vidtagit några åtgärder enligt artikel 7, men anger att regenerering är en prioriterad behandlingsmetod enligt artikel 2 i förordningen av den 21 november 1979. I Irland förekommer ingen regenerering av spilloljor. I Luxemburg har bestämmelserna i artikel 7 införlivats med förordningen av den 30 november 1989 om spilloljor. Anläggningar för regenerering av spilloljor omfattas också av bestämmelserna i lagen av den 17 juni 1994 om förebyggande och hantering av avfall enligt vilken det krävs driftstillstånd. I dessa tillstånd fastställs särskilda drifts- villkor (se föregående rapport). I Luxemburg finns emellertid ingen anläggning för regenerering av spilloljor där dessa bestämmelser kan tillämpas. I Nederländerna förekommer ingen regenerering av spilloljor. Österrike har inte genomfört bestämmelsen eftersom det, beroende på de små mängder spilloljor som hanteras, inte förekommer någon regenerering. Finland och Sverige bekräftar att de genomfört åtgärder enligt artikel 7, men lämnar inga närmare upplysningar. I dessa länder regenereras emellertid spilloljor endast i små mängder eller inte alls. Förenade kungariket hänvisar till föregående rapport, där del I och II i miljöskydds- lagen (EPA 1990) och 1991 års förordning om miljöskydd (processer och ämnen) SI nr 472, ändrad genom 1994 års förordning om tillstånd för avfallshantering (förordning 14), nämns. (cid:1) Belgien (regionen Flandern), Danmark, Tyskland, Luxemburg, Finland, Sverige och Förenade kungariket bekräftar alltså att artikel 7 genomförts utan att lämna några närmare upplysningar om vilken typ av åtgärder det är fråga om. Belgien (regionen Vallonien), Frankrike, Irland, Nederländerna och Österrike har där- emot inte genomfört bestämmelsen. Frankrike har inte vidtagit några åtgärder, men man regenererar spilloljor. 3. Strängare nationella åtgärder – artikel 16 Enligt artikel 16 får medlemsstaterna vidta åtgärder till skydd för miljön som är strängare än de som föreskrivs i direktivet. Belgien (regionen Vallonien) meddelar att strängare åtgärder har vidtagits med avseende på artikel 4 (förbud). Dessa åtgärder är mer detaljerade och specifika i fråga om hanteringen av de berörda oljorna. Regionen Flandern anger att dessa åtgärder ingår i artikel 5. 2. 2. 8. 3 och 5. 2. 3. 5. 2 i förordningen Vlarem II. Danmark anger att man vidtagit strängare åtgärder, men lämnar inga närmare upplys- ningar. 46 I Tyskland har strängare åtgärder vidtagits för att skydda miljön, i synnerhet genom förordningen om avfallsförbränningsanläggningar (17e BimschV). Frankrike har inte vidtagit några strängare åtgärder. Irland har inte ansett det nödvändigt att vidta strängare åtgärder än de som anmälts till kommissionen. I Luxemburg prioriteras regenerering av material i allmänhet, och följaktligen även av spilloljor, genom lagen av den 17 juni 1994 om förebyggande och hantering av avfall. Att använda avfall som energikälla är endast tänkbart när det rör sig om avfall som inte lämpar sig för annan återanvändning. Kommissionen har underrättats om åtgärderna (föregående rapport). Nederländerna anger att vissa krav beträffande innehållet av halogenerade kolväten och PCB ingår i definitionen av spillolja. Där ingår också vissa krav som gäller innehållet av halogenerade kolväten och PCB i olja som används som bränsle eller för framställning av bränslen. Dessa krav gäller alla bränslen. Österrike anger att strängare åtgärder har vidtagits och har överlämnat motsvarande lagtexter till kommissionen. Finland och Sverige bekräftar att de genomfört strängare åtgärder med lämnar inga närmare upplysningar. Förenade kungariket uppger, liksom i föregående rapport, att det inte har funnits något behov av strängare åtgärder. (cid:1) Med undantag av Frankrike, Irland och Förenade kungariket har alla medlems- stater som lämnat in rapporter angett att de i syfte att skydda miljön har vidtagit strängare åtgärder än de som anges i direktivet. Det rör sig om mer långtgående prioritering av regenerering (Luxemburg), strängare utsläppsgränsvärden (Tyskland) och strängare regler beträffande PCB-innehållet (Nederländerna). I övriga fall har medlemsstaterna inte specificerat vilka åtgärder som vidtagits. GENOMFÖRANDE AV DIREKTIVET 1. Hantering av spilloljor – artiklarna 2 och 3 Enligt artikel 2 skall medlemsstaterna vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa att spilloljor hanteras på ett sådant sätt att skada som kan undvikas inte uppkommer på människor och miljön. Spilloljor skall enligt artikel 3 i första hand behandlas genom regenerering, i andra hand genom förbränning och i sista hand destrueras eller dumpas. (Se fråga 2 beträffande begränsningar). I figur 1 återfinns en översikt över hanteringen av spilloljor under perioden 1994- 1995, vilken tagits fram för samtliga femton medlemsstater i Coopers & Lybrands under- sökning "Economics of Waste Oils Regeneration"62 (nedan kallad "undersökningen). I 62 Economics of Waste Oils Regeneration, Coopers & Lybrand, Haag, 29 januari 1997 47 figuren visas medelvärdena för genererad spillolja (48 %) och uppsamlad spillolja (74,6 %) samt andelen olja som regenererats (36 %) och bränts (64 %). I fråga om hantering av spilloljor betraktar kommissionen metod D (omraffinering) som regenere- ring, medan metod A (obehandlad olja som används som energikälla), B (användning som energikälla efter begränsad behandling) och C (upparbetning till brännolja) betraktas som "förbränning". För att möjliggöra en jämförelse av de siffror som medlemsstaterna lämnat till denna rapport har följande justeringar gjorts. • Ofta saknas uppgift om enhet eller också har siffrorna angivits i olika enheter, t. ex. ton och kubikmeter. För att omvandla siffrorna till samma enhet har en densitet på 0,9 ton/m3 använts. • Siffrorna för genererad spillolja varierar mycket, mellan 33 och 66 % av den olja som släpps ut på marknaden. Det rör sig visserligen bara om en uppskattning, men den är ändå av grundläggande betydelse för bedömningen. För att få jämförbara uppgifter för denna rapport har den genererade spilloljan för samtliga medlemsstater antagits vara 50 % av den olja som släpps ut på marknaden. Tabell 1 innehåller de siffror som medlemsstaterna lämnat om hanteringen av spilloljor. I figur 2 visas hur stor andel av spilloljan som hanteras på olika sätt, på grundval av antagandet att 50 % av den olja som släpps ut på marknaden genereras som spillolja. Denna typ av presentation har valts för att visa att en stor del av spilloljan fortfarande inte samlas upp separat och därför inte hanteras på lämpligt sätt. För att det skulle vara möjligt att presentera hanteringen av spilloljor 1997 i samtliga femton medlemsstater trots att inte alla medlemsstater lämnat in uppgifter, har 1994 års siffror (hämtade från undersökningen) använts för Grekland, Italien, Portugal och Spanien. I figur 3 återfinns en översikt för år 1997 över den mängd olja som släpptes ut på marknaden och den mängd spillolja som samlades upp och behandlades (genom regene- rering, förbränning eller deponering) per 1 000 invånare. Omkring 50 % av den olja som släpps ut på marknaden antas genereras som spillolja. Ingen av regionerna i Belgien har lämnat några uppgifter om den mängd olja som släpps ut på marknaden. De siffror som erhållits från regionen Flandern tyder på att 100 % av spilloljan samlas upp, medan motsvarande siffra för regionen Vallonien är 50 %. Den uppsamlade spilloljan bränns (metod B). Den stora mängden spilloljor i Belgien beror på att regionen Flandern använder en bredare definition av spillolja (vilken även omfattar slam, oljefilter, rengörings- och förpackningsmaterial som förorenats med olja eller fett osv. ) än andra länder. De siffror som presenteras baseras på en årsrapport som omfattar alla ekonomiska aktörer, dvs. även avfallshanteringsanläggningar, och det är därför troligt att vissa uppgifter har tagits med mer än en gång. I Danmark minskade den uppsamlade andelen från ca 100 % 1995 till 84 % 1997 (om man antar att 50 % av den olja som släpptes ut på marknaden genererades som spillolja). All spillolja brändes. Enligt undersökningen upparbetades 50 % (metod C) och vardera 25 % behandlades enligt metod A och B. Tyskland samlade upp mellan 83 och 90 % av spilloljorna (om man antar att 50 % av den olja som släpptes ut på marknaden genererades som spillolja och inte 66 % som 48 Tyskland uppgivit). Omkring 51 % av den genererade spilloljan regenererades (något vikande trend sedan 1994), medan 32 % brändes. Andelen uppsamlad spillolja i Frankrike ökade från 51 till 55 % (om man antar att 50 % av den olja som släpptes ut på marknaden genererades som spillolja och inte 42 % som Frankrike uppgivit). Andelen regenererad spillolja minskade stadigt från 26 till ca 18 %, vilket följaktligen innebar att förbränningen ökade från 29 till 38 %. Av den föregående rapporten framgår att regenereringen minskade mellan 1990 och 1994. Irland samlade upp mellan 36 och 39 % av spilloljorna (om man antar att 50 % av den olja som släpptes ut på marknaden genererades som spillolja och inte 33 % som Irland uppgivit) och all denna olja brändes. Luxemburg har inte lämnat några uppgifter om den mängd olja som släpptes ut på marknaden. Mängden genererad spillolja antogs därför vara densamma som den upp- samlade mängden (dvs. en uppsamlingsgrad på 100 %). Luxemburg uppger att all spillolja exporterades för regenerering, vilket tyder på en betydande ökning sedan förra rapporten, enligt vilken 50 % regenererades. Detta stämmer emellertid inte med under- sökningen, enligt vilken spilloljan brändes enligt metod A och B under perioden 1994- 1995. Andelen uppsamlad spillolja i Nederländerna ökade från 35 % 1995 till 52 % 1997 (om man antar att 50 % av den olja som släpptes ut på marknaden genererades som spillolja och inte mellan 37 och 45 % som Nederländerna uppgivit). 100 % av den uppsamlade oljan brändes. Österrike har endast lämnat en uppskattning av den mängd olja som släpps ut på marknaden och genereringen av spillolja. Andelen uppsamlad spillolja minskade från 92 % 1995 till 78 % 1997. 100 % av den uppsamlade oljan brändes. I Finland samlades 97 % av den genererade spilloljan upp 1997, medan endast 4 % regenererades, 68 % brändes och 25 % tillfälligt lagrades. De siffror som tillhandahållits av Sverige är grova uppskattningar. Andelen uppsamlad spillolja uppskattades till 100 % (om andelen genererad spillolja antas vara 50 %). Den uppsamlade spilloljan brändes (89 % enligt metod B och 11 % enligt metod A). De siffror som lämnats av Förenade kungariket är uppskattningar enligt vilka andelen uppsamlad spillolja skulle vara mellan 94 och 97 % av den genererade spilloljan (om man antar att 50 % av den olja som släpptes ut på marknaden genererade som spillolja och inte 55 % som Förenade kungariket uppgivit). 7 % regenererades och 89 % brändes. Skillnaden mellan mängden spillolja som regenererades och samlades upp antas ha deponerats. Vad beträffar de medlemsstater som inte lämnat in någon rapport hämtades följande uppgifter för 1994- 1995 från undersökningen63. 63 Economics of Waste Oils Regeneration, Coopers & Lybrand, Haag, 29 januari 1997. 49 I Grekland samlades endast 8 % av den genererade spilloljan upp separat i enlighet med lagstiftningen och regenererades. Resterande 92 % av spilloljan samlades upp illegalt och såldes obehandlad som bränsle. I Spanien var andelen uppsamlad spillolja 44 %. 14 % regenererades och 26 % brändes (25 % enligt metod B och 43 % enligt metod A). Italien uppnådde 1994 en uppsamlingsgrad på 58 %. 48 % regenererades och 10 % brändes. Portugal hade en uppsamlingsgrad på 25 %, varav 100 % brändes (metod A). (cid:1) För att vara jämförbar med figur 1 måste figur 2 korrigeras (med en faktor 50/48 för uppsamlingsgraden och en faktor 100/71 för regenerering och förbränning). Andelen separat uppsamlad spillolja minskade alltså något, från 74,6 till 74 % (71 % x 50/48), mellan 1994/1995 och 1997. Av denna uppsamlade spillolja regenererades 24 % (17 % x 100/71) 1997 jämfört med 36 % 1994/1995, medan andelen förbränd olja ökade från 64 till 75 % (53 % x 100/71). Om man antar att hanteringen av spilloljor i Grekland, Italien, Portugal och Spanien inte förbättrades nämnvärt mellan 1994 och 1997 har hanteringen av spilloljor i Europeiska unionen som helhet till och med försämrats mellan 1994/1995 och 1997. 2. Hinder för regenerering och förbränning av spilloljor – artikel 3 Enligt artikel 3. 1 och 3. 2 skall medlemsstaterna i första hand regenerera spilloljor och i andra hand bränna dem på ett sätt som är godtagbart ur miljösynpunkt om detta är möjligt med hänsyn till tekniska, ekonomiska och organisatoriska begränsningar. Om spilloljorna varken kan regenereras eller brännas skall medlemsstaterna vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa att oljorna destrueras på ett säkert sätt eller dumpas under kontrollerade förhållanden (artikel 3. 3). Belgien (regionen Vallonien) anger att tekniska, ekonomiska och organisatoriska förhållanden har begränsat regenereringen av spilloljor, men däremot inte förbränningen. Man förklarar emellertid inte närmare vari dessa begränsningar består. Åtgärder har vidtagits enligt artikel 3. 3. för regenerering och förbränning. regionen Flandern fanns däremot inga hinder I I Danmark finns det ännu så länge ingen teknisk eller ekonomisk grund för regenerering av spilloljor och man har endast inlett en förstudie. Efter raffinering bränns spilloljorna för produktion av fjärrvärme. Privata inrättningar som samlar upp spilloljor kompenseras för energi- och CO2-avgifter när de levererar spilloljor till fjärrvärmeanläggningar. Genom att fastställa de ekonomiska och organisatoriska ramarna har Tyskland sett till att industrin uppfyller de tekniska villkoren för regenerering av spilloljor. Inga hinder nämns i den tyska rapporten. Frankrike anger att det inte finns några grundläggande hinder för regenerering och förbränning, men att man av följande skäl föredrar förbränning av spilloljor med energi- återvinning i cementugnar: Det finns endast en anläggning för regenerering av spilloljor i Frankrike. Dessutom vill producenter av basolja inte utveckla regenereringsteknik. Det 50 finns även ekonomiska skäl som talar för förbränning, eftersom basoljor överproduceras för närvarande, och de första resultaten av en livscykelanalys visar också att förbränning av spilloljor kan vara än bättre lösning ur miljöskyddssynpunkt. I Irland finns inga tekniska, ekonomiska eller organisatoriska hinder för prioritering av regenerering och förbränning. Det är oklart varför Irland inte främjar regenerering. Det finns inte längre några hinder för regenerering och förbränning av spilloljor i Luxemburg. Landet har varken regenererings- eller förbränningsanläggningar. Upp- samlingsföretagen har kontrakt med regenereringsanläggningar utomlands. Förbränning får endast ske om regenerering inte är möjlig på grund av spilloljornas kvalitet eller de använda metoderna. Nederländerna anger att målsättningen med regeringens politik i början av 1980-talet var att spillolja skulle regenereras till basolja i en central regenereringsenhet. Detta misslyckades emellertid av ekonomiska skäl. 1986 hade läget förändrats och man försökte tillsammans med producenter av smörjolja inrätta en central regenereringsenhet för att producera bränslen utifrån spillolja (särskilt marindieselolja). Ett företag beviljades tillstånd att driva denna verksamhet, men har ännu inte utnyttjat tillståndet eftersom uppsamlingsföretagen inte vill sända oljan till denna anläggning utan föredrar att avyttra den utomlands. För närvarande använder anläggningen en centrifugerings- teknik med vilken man producerar bränsle eller en blandprodukt för produktion av bränsle. Förbränning av obehandlad spillolja förekommer knappast. Spillolja förekommer också i nedsmutsade trasor, slagvatten, oljefilter, oljeseparatorer osv. Detta avfall hanteras inte som spillolja utan som farligt avfall och omhändertas huvudsakligen i förbrännings- anläggningar. Österrike menar att mängden spilloljor är för liten för att regenereringen skall vara ekonomiskt lönsam. I Finland finns inga tekniska, ekonomiska eller organisatoriska hinder för att prioritera regenerering av spilloljor framför förbränning. Sverige anger följande begränsningar i samband med regenerering av avfall: Problem med att marknadsföra produkten eftersom regenererade oljor måste märkas om inte basoljan är hydrerad. Stora mängder spillolja behövs för att få avkastning på dyra investeringar. Avfall från svavelsyraprocessen har förorsakat allvarliga problem vid en tidigare anläggning. I Förenade kungariket sker en begränsad regenerering av spillolja och detta kräver stora investeringar. Konkurrensen kommer främst från firmor som återvinner energi från spill- oljor. Dessutom har konkurrensen mellan oljebolag påverkat regenereringens lönsamhet. Man nämner inga hinder för förbränning. Ett särskilt tillstånd krävs för destruktion, lagring eller deponering av spilloljor (1994 års förordning om tillstånd för avfalls- hantering). Tillståndsinnehavarna är skyldiga att hantera spilloljor på ett sådant sätt att det inte utgör ett hot mot miljön eller människors hälsa (miljöskyddslagen 1990, avsnitt 34). (cid:1) Det främsta hindret för regenerering på nationell nivå verkar vara ekonomiska förhållanden, t. ex. att det krävs en minsta mängd uppsamlad spillolja för att regenere- 51 ringen skall löna sig (enligt undersökningen64 behövs 60 000- 80 000 ton per år), att det råder en hård konkurrens mellan regenerering och förbränning och att det saknas instrument för att främja regenerering. Det finns även anledning att anta att vissa medlemsstater inte vill satsa på regenerering. Frankrike menar till exempel att för- bränning är en bättre lösning ur miljösynpunkt. Enligt undersökningen65 är de främsta hindren på gemenskapsnivå att det saknas en klar prioritering av regenerering, att politiken inte är konsekvent, att medlemsstaterna inte samarbetar, att smörjoljor överproduceras och att regenereringen inte är särskilt konkurrenskraftig. (cid:1) 3. Information till allmänheten och kampanjer – artikel 5 Enligt artikel 5. 1 skall medlemsstaterna informera allmänheten och bedriva kampanjer för att säkerställa att spilloljor lagras på lämpligt sätt och samlas upp i största möjliga utsträckning. Belgien (regionen Vallonien) har inte genomfört några särskilda informationskampanjer om spilloljor utan bara kampanjer med mer allmän inriktning. Syftet med dessa kampanjer har varit att informera om hanteringen av hushållsavfall och om miljöskydd och de genomfördes genom olika aktioner under "gröna veckor". Regionen Flandern har inte genomfört några informationskampanjer riktade till allmänheten. Danmark, Irland och Sverige har inte genomfört några informationskampanjer riktade till allmänheten. riktade till allmänheten. De är skyldiga att I Tyskland är det förbundsländerna som ansvarar för information och medvetande- höjande åtgärder informera spillolje- producenter om lämpliga metoder och anläggningar för hantering av avfall. Detta sker genom pressmeddelanden, inslag i radio och TV, publikationer och utställningar. Företag som bedriver handel med spilloljor är skyldiga att informera slutanvändaren om hur spilloljan bör hanteras och är också skyldiga att återta spilloljan. Därigenom garanteras en fortlöpande och omfattande uppsamling av spilloljor. I Frankrike driver energi- och miljöbyrån (ADMME) en permanent verksamhet för att informera uppsamlingsföretagen och bilbranschen. Slutanvändarna kan via ett gratis telefonnummer erhålla information om uppsamlingsställen för spillolja. I Luxemburg har olika aktiviteter dragits igång som ett led i den "Superdreckskäscht"- kampanj som initierats av miljöministeriet: reklaminslag och kampanjer i radio, tidningar och på bio samt deltagande i mässor. Den kampanj som riktas till medborgarna kallas "Superdreckskäscht fir Biirger", medan "Superdreckskäscht fir Betriiber" är den kampanj som riktas till näringslivet. Den mängd spilloljor som samlades upp genom dessa båda aktioner ökade inte nämnvärt mellan 1995 och 1997 eftersom aktionerna inleddes redan 1994. 64 65 Economics of Waste Oils Regeneration, Coopers & Lybrand, Haag , 29 januari 1997. Economics of Waste Oils Regeneration, Coopers & Lybrand, Haag, 29 januari 1997. 52 Nederländerna nämner en informationskampanj om kemiskt avfall i små mängder, där spilloljor ingår. Man har också tagit fram en broschyr som beskriver hur spilloljor skall hanteras. Österrike har informerat allmänheten genom meddelanden, tal, pressmeddelanden och informationsblad. I Finland har Ekokem Oy Ab (finska statens anläggning för behandling av farligt avfall) genomfört flera informationskampanjer riktade till allmänheten: - Tillsammans med företag som samlar upp använda smörjoljor har Ekokem organiserat kampanjer för att få kommuner att främja uppsamling av smörjoljor. - 1995 organiserade Ekokem tillsammans med uppsamlingsföretagen en kampanj om oljeavskiljningsbrunnar och avfall från dessa. - Ett flertal artiklar om oljesortering har publicerats i fackpressen. - Ekokems broschyrer distribueras av lokala och regionala myndigheter. - Ekokem organiserar kurser för anställda vid företag och kommuner m. fl. Denna verksamhet har varit framgångsrik såtillvida att många små företag har kommit igång med systematisk uppsamling. Oil Care-kampanjen, som inleddes i Förenade kungariket 1995, är ett led i en insats för att minska oljeföroreningen. Målsättningen är att öka medvetenheten om de problem som oljeföroreningen ger upphov till och hur den kan förebyggas genom korrekt hantering och lagring och genom ökad material- och energiåtervinning. Genom kampanjen lanseras Oil Bank Helpline, dit allmänheten kan ringa för att få hjälp att finna närmaste miljöstation där de kan lämna olja för återvinning, Emergency Hotline, dit man kan rapportera föroreningsincidenter, och Oil Care Code, en vägledning för hushåll och företag som skall bidra till att oljeförorening förhindras. Reklam för Oil Bank Helpline återfinns i broschyrer, i servicehandböcker för bilar och på de flesta oljeburkar, och inför 1999 planerar man att ta fram ytterligare reklammaterial. (cid:1) Belgien, Danmark, Irland och Sverige har inte alls följt denna bestämmelse. 4. Uppgifter om företag som samlar upp (i frågeformuläret: "omhändertar") spilloljor I fråga 4 ombads medlemsstaterna att lämna uppgifter om de företag som samlar upp spilloljor. Hanteringen av spilloljor är organiserad på olika sätt i olika medlemsstater, både vad avser de behöriga myndigheternas nivå och antal, och antalet företag. Alla medlemsstater utom Danmark har inrättat tillståndssystem. 5. Behandling av spilloljor – artikel 5. 3 Enligt artikel 5. 3 får medlemsstaterna besluta att spilloljorna skall behandlas på visst sätt (regenerering eller förbränning). Belgien (regionerna Vallonien Irland, Luxemburg, Österrike, Sverige och Förenade kungariket har inte beslutat att spill- oljor skall behandlas på visst sätt. och Flandern), Danmark, Tyskland, 53 Frankrike har bestämt att spilloljor skall behandlas genom kontrollerad regenerering eller tas omhand i förbränningsanläggningar. Nederländerna anger att fem företag har tillstånd att centrifugera spillolja. Dessa tillstånd, som utfärdas av provinserna, omfattar hälso- och miljöskyddskrav och kontrolleras av myndigheterna i provinserna. Anläggningarna får också ta emot annat avfall än spilloljor. I Finland fastställdes genom Statsrådets beslut 101/1997 rangordningen regenerering, energiåtervinning och säker deponering. Därutöver rekommenderar Ekokem Oy (den statliga anläggningen för behandling av farligt avfall) att in i a) motoroljor, b) smörjoljor såsom hydrauloljor och transmissionsoljor som inte innehåller PCB, c) smörjoljor som innehåller vatten, d) vegetabiliska oljor och e) andra spilloljor, t. ex. oljor som innehåller PCB och oljekontaminerat länsvatten. För spilloljor enligt a) till d) prioriteras i första hand regenerering och i andra hand energiåtervinning, medan spilloljor enligt e) bör bortskaffas på säkert sätt. I praktiken sänder företagen en gång om året en sammanfattning av sina register till tillsynsmyndigheten. Detta är en skyldighet som normalt är knuten till tillstånden. Inspektioner av anläggningar som behandlar spilloljor skall planeras minst vart tredje år. (cid:1) spilloljor delas Enligt de nationella rapporterna har endast Finland tillämpat artikel 5. 3. 6. Uppgifter om företag som hanterar (i frågeformuläret, "omhändertar") spilloljor Enligt artikel 6 omfattas företag som hanterar (regenererar, bränner, omhändertar) spilloljor av tillståndsplikt. I fråga 6 ombads medlemsstaterna att lämna uppgifter om företag som endast hanterar spilloljor och om sådana som hanterar både spilloljor och andra typer av avfall. Hanteringen av spilloljor är, liksom uppsamlingen, organiserad på mycket olika sätt i olika medlemsstater, både vad avser de behöriga myndigheternas nivå och antal. (cid:1) Irland och Nederländerna har inte utfärdat några tillstånd enligt artikel 6 eftersom de inte anser att bearbetad spillolja är att betrakta som "avfall". Detta strider mot EU- lagstiftningen och det förklaras inte varför inte åtminstone företag som behandlar spillolja ges tillstånd. Det kan bero på att man missförstått termen "omhänder- tagande" i samband med spilloljor och trott att den inte omfattar förbränning utan energiåtervinning eller deponering. 7. Gränsvärden för förbränning – artikel 8 Enligt artikel 8. 1 skall medlemsstaterna förvissa sig om att utsläppsgränsvärdena (se bilagan) inte överskrids för förbränningsanläggningar med en tillförd värmeeffekt på mer än 3 MW. Medlemsstaterna får när som helst fastställa strängare gränsvärden eller fastställa gränsvärden för andra ämnen och parametrar. I tabell 2 finns en översikt över de utsläppsgränsvärden som fastställts på gemen- skapsnivå och nationell nivå för förbränningsanläggningar med en tillförd värmeeffekt på 54 mer än 3 MW. I direktivet finns två alternativ för vissa ämnen och medlemsstaterna måste bestämma vilket av dessa två alternativ som skall gälla i respektive land. Irland och Nederländerna har inte genomfört gränsvärdena, eftersom de anser att behandlad spillolja som används som bränsle inte längre är att betrakta som "avfall". Detta överensstämmer inte med direktivet. De gränsvärden som fastställts av Frankrike överensstämmer inte med direktivet. Sverige har inte besvarat frågan. Österrike, Danmark, Finland och Tyskland har fastställt strängare gränsvärden och Österrike har fastställt gränsvärden för ytterligare ämnen. De gränsvärden som medlemsstaterna fastställt för svaveldioxid och stoft varierar mellan 50 och 1 700 mg/Nm3 för svaveldioxid och mellan 10 och 100 mg/Nm3 för stoft. Endast Österrike, Belgien, Danmark, Tyskland och Förenade kungariket har fastställt samma utsläppsgränsvärden också för förbränningsanläggningar med en tillförd värmeeffekt på mindre än 3 MW. Antalet myndigheter som utövar tillsyn över förbränningen av spilloljor och deras nivå skiljer sig åt mellan medlemsstaterna. (cid:1) Åtminstone Irland och Nederländerna följer inte bestämmelserna om utsläpps- gränsvärden för förbränning av spilloljor, och detta gäller kanske även Frankrike och Sverige. 8. Minsta kvantitet spillolja som måste upptas i förteckning – artikel 11 Enligt artikel 11 är företag som producerar, uppsamlar och/eller omhändertar spilloljor föra en förteckning. Denna minsta kvantitet utöver en given kvantitet skyldiga att spilloljor skall fastställas av varje medlemsstat, men får dock högst uppgå till 500 liter. Förteckningen skall på begäran lämnas till de behöriga myndigheterna. Danmark och Frankrike har inte angivit någon minsta kvantitet. Detta kan antingen innebära att det inte finns någon skyldighet att föra en förteckning eller att en sådan skyldighet gäller oberoende av kvantiteten spillolja. I Belgien (regionen Vallonien), Österrike, Finland och Förenade kungariket är alla företag som hanterar spillolja (minsta kvantitet = 0) skyldiga att föra en förteckning. Luxemburg uppger att minimikvantiteten fastställs i lagstiftningen om farligt avfall, men lämnar inga närmare upplysningar om detta. Belgien (regionen Flandern) och Irland har fastställt en minimikvantitet på 500 liter spillolja och Tyskland en minimikvantitet på 100 liter spillolja. Nederländerna uppger att man inte ställer något krav på att producenter av spilloljor skall föra en förteckning. Detta överensstämmer varken med detta direktiv eller med artikel 4. 2 i direktiv 91/689/EEG om farligt avfall. 55 9. och 10. Gottgörelse till företag som samlar upp och omhändertar spilloljor – artikel 14 Enligt artikel 14 får en gottgörelse betalas till företag som samlar upp eller omhändertar spilloljor som en kompensation för de skyldigheter som de åläggs av medlemsstaterna. Ingen gottgörelse har beviljats av Belgien (regionerna Vallonien och Flandern), Danmark, Tyskland, Irland, Luxemburg, Österrike, Sverige och Förenade kungariket. Frankrike har infört en skatt för att täcka kostnaderna för uppsamlingen. Denna åtgärd avseende spilloljor är en del av ett övergripande skatteinstrument som omfattar förorenande verksamhet i allmänhet. Nederländerna anger att en högsta månadsavgift fastställs på grundval av kostnader och intäkter efter behandling. Den avgift som uttas av uppsamlingsföretagen får inte överstiga detta maximibelopp. I praktiken är avgiften 0,04- 0,07 euro per liter och täcker uppsamling och behandling. Det är inte möjligt att skilja på avgifterna för uppsamling och behandling, eftersom samma företag svarar för både uppsamling och behandling. I Finland beviljas gottgörelse för företag som samlar upp och omhändertar spilloljor. Ekokem Oy Ab betalar i genomsnitt ut omkring 1,7- 2,54 miljoner euro per år (~ 2,04 miljoner euro 1997). Enligt lag 894/1986 om avgifter för spilloljor är producenter och importörer skyldiga att erlägga en avgift på ca 0,04 euro per kilogram för smörjoljor och -fetter. 56 Bilaga II 57 Varje år förbrukas 5 109 000 ton smörjoljor i EU Varav 48 % genereras som spilloljor (2 448 000 ton) Varav 24,4 % bränns, delvis i strid med gällande lagstiftning, eller dumpas i miljön Varav i genomsnitt 75,6 % samlas upp (1 827 000 ton) = 36,3 % av den olja som släpps ut på marknaden Varav 36 % regenereras enligt metod D Varav 64 % bränns enligt metod C, B, eller A Omraffinering till smörjolja (basolja) => metod D: en destillationsprocess kombineras med en kemisk process för att avlägsna föroreningar Varav 1 % upparbetas till brännolja => metod C: ren olja för energianvändning genom destillationsprocess och kemisk process Varav 32 % genomgår begränsad behandling => metod B: avskiljning av vatten och sediment - används som tjock- olja i cementugnar, inom stenindustrin, för kraftverk, och marina motorer Varav 31 % inte genomgår någon behandling => metod A: obehandlad olja och avskiljd olja för energianvändning i cementugnar och inom annan industri Figur 1: Översikt över hanteringen av spilloljor i de femton medlemsstaterna 1994/1995 Källa: Economics of Waste Oils Regeneration, Coopers & Lybrand, Haag, 29 januari 1997 58 Spillolja (ton/år) År Total mängd olja som släpptes ut på marknaden/såldes, där detta är känt Total mängd genererad spill- olja, varav: Uppsamlad mängd Regenererad mängd Förbränd mängd Deponerad mängd permanent (även lagring) Anmärkning Österrike Belgien Danmark Finland 1995 1996 1997 1995 1996 1997 1995 1996 1997 1995 1996 86 000 (*) 86 000 (*) 86 000 (*) inget svar inget svar inget svar 79 200 (3) 79 000 (3) 86 400 (3) 103 000 92 000 1997 97 000 Direktiv 75/439/EEG om omhändertagande av spilloljor 45 000 (*) 45 000 (*) 45 000 (*) inget svar inget svar 229 975 - - - 55 000-60 000 55 000-60 000 50 000 39 500 38 000 33 700 186 480 173 140 202 457 41 120 37 676 36 337 inget svar inget svar 47 000 - - - 500 500 500 0 0 0 inget svar inget svar 2 000 41 800 (1) 38 500 (1) 37 400 (1) 185 980 (4) 172 640 (4) 201 957 (4) 31 995 (6) 29 525 (6) 29 327 (6) inget svar inget svar 33 000 - - - inget svar inget svar inget svar 0 0 0 inget svar inget svar 12 000 (5) (*) uppskatt- ning (2) (2) (2) Tabell 1: Uppgifter om spillolja (frågeformulär, fråga II, 1c), fortsätter på nästa sida Anmärkningar: 1) Tidsskillnad mellan uppsamling och förbränning. 2) Uppgifterna omfattar Vallonien och Flandern, men inte Bryssel. 3) Olja och vatten. 4) Ca 40-60 % av denna mängd bränns i Vallonien men genereras utanför Vallonien. 5) Tillfällig lagring. 6) Uppskattat värde, som ren olja 59 Direktiv 75/439/EEG om omhändertagande av spilloljor Spillolja (ton/år) År Total mängd olja som släpptes ut på marknaden/såldes, där detta är känt Total mängd genererad spill- olja, varav: Uppsamlad mängd Regenererad mängd Förbränd mängd Deponerad mängd (även permanent lagring) Anmärkning Frankrike Tyskland Grekland 1995 1996 1997 1995 1996 1997 1994/95 1995 Irland 1996 Italien Luxemburg 1997 1994/95 1995 1996 1997 858 290 860 090 874 629 1 170 500 1 128 500 1 168 000 120 000 40 500 42 120 42 300 625 000 386 000 368 200 373 000 770 200 735 500 760 300 60 000 13. 230 14. 040 14. 130 208 000 2 248 2 709 223 450 236 700 242 000 518 000 510 000 485 000 5 000 7 200 7 920 8 280 180 000 2 248 2 709 3 477 3 477 110 729 104 917 124 196 140 040 80 813 168 71 334 000 323 000 298 000 5 000 inget svar inget svar inget svar 150 000 2 028 2 449 3 477 184 000 187 000 187 000 (1) (1) (1) 0 0 (2) 6. 120 6. 570 7 200 30 000 216 260 (3) (3) (3) 0 (2) 3,75 (4) 0 (4) 0 0 (4) Tabell 1: Uppgifter om spillolja (frågeformulär, fråga II, 1c), fortsätter på nästa sida Uppgifter som inte erhållits från frågeformuläret utan från den källa som nämns i anmärkning (2). Anmärkningar: 1) Spillolja lagras endast i mycket små mängder. 2) Economics of Waste Oils Regeneration, Coopers & Lybrand, Haag, 29 januari 1997. 3) För att omvandla kubikmeter till ton används en oljedensitet på 0,9 ton/m3. 4) Luxemburg exporterade all spillolja för regenerering 60 Nederländerna 1995 1996 1997 Portugal 1994/95 Spanien 1994/95 1995 Sverige 1996 Förenade kungariket 1997 1995 1996 1997 210 000 228 000 187 000 89 000 500 000 144 000 144 000 144 000 895 000 864 329 872 378 Direktiv 75/439/EEG om omhändertagande av spilloljor 85 000 37 000 - 85 000 52 000 - 85 000 49 000 - 45 000 13 000 0 37 000 52 000 49 000 13 000 - - - 0 (5) 110 000 35 000 65 000 0 (5) 250 000 inget svar inget svar inget svar 72 000 (4) inget svar 58 500 (4) (6) 72 000 (4) inget svar 58 500 (4) (6) 72 000 (4) inget svar 58 500 (4) (6) 492 250 422 000 32 000 390 000 (1) inget svar inget svar inget svar 70. 250 (2) (3) (2) (3) (2) (3) (4) 471 550 422 000 32 000 390 000 (1) 49 550 (4) 476 637 422 000 32 000 390 000 (1) 54 637 (4) Spillolja (ton/år) År Total mängd olja som släpptes ut på marknaden/såldes, där detta är känt Total mängd genererad spill- olja, varav: Uppsamlad mängd Regenererad mängd Förbränd mängd Deponerad mängd (även permanent lagring) Anmärkning Tabell 1: Uppgifter om spillolja (frågeformulär, fråga II, 1c) Uppgifter som inte erhållits från frågeformuläret utan från den källa som nämns i anmärkning (5). Anmärkningar: 1) Förbränd efter behandling. 2) Siffrorna måste hanteras försiktigt. Spillolja kan ha ett oljeinnehåll på 2 till 98 %. 3) För att omvandla kubikmeter till ton används en oljedensitet på 0,9 ton/m3. 4) Avfallsmängderna är uppskattningar. 5) Economics of Waste Oils Regeneration, Coopers & Lybrand, Haag, 29 januari 1997. 6) Mängd förbehandlad olja (avfall och sediment avlägsnas). 61 Direktiv 75/439/EEG - Behandling av spillolja - 1997 0% 0% 3% Ej separat insamlad 12% 0% 22% 32% 3% 0% 25% 100% 80% 60% 45% 0% 40% 78% 88% 84% 68% 37% 17% 32% 51% 20% 0% 42% 48% 61% 56% 71% 92% 14% 100% 100% 89% 48% 39% 52% 29% 30% 14% 0% 0% 4% 8% 0% 7% 18% 78 % ) = 88 % ) = Ö sterrike (ua B elgien(*)(ua D an m ark(ua = 84 % ) Finland (ua 97 % ) = 55 % ) = Frankrike (ua Tyskland (ua 83 % ) = Grekland (°)(ua = 8 % ) Irland (ua 39 % ) = 58 % ) = 100 % ) = Italien (°)(ua Luxe m burg (*)(ua N ederländerna (ua 52 % ) = 29 % ) = P ortugal(°)(ua S panien(°)(ua = 44 % ) S verige (ua F örenade 97 % ) = 71 % ) = = 100 % ) kungariket(ua G eno m snitt(ua ua - uppsamlad andel (*) Inga uppgifter om den totala mängd olja som släpptes ut på marknaden (°) Uppgifterna från Grekland, Italien, Portugal oc h Spanien är från 1994/95 Figur 2 - Andel spillolja i procent som omhändertagits, om man antar att 50 % av den olja som släpps ut på marknaden genereras som spillolja (Källa: Tabell 1) 62 29% 2% 53% 17% Dumpad mängd/Totalt genererad mängd Bränd mängd/Totalt genererad mängd Regenererad mängd/Totalt genererad mängd Direktiv 75/439/EEG - spillolja per 1000 invånare - 1997 Total mängd olja som släpptes ut på marknaden/såldes, där detta är känt (genererad spillolja ~ 50% av den olja som släppts ut på marknaden) Uppsamlad mängd Regenererad mängd Bränd mängd Dumpad mängd e r a n å v n i 0 0 0 1 / r å / n o t 25 20 15 10 5 0 Ö sterrike B elgien D an m ark Finland Frankrike Tyskland Grekland (°) Irland Italien (°) Luxe m burg N ederländerna P ortugal(°) S panien (°) kungariket S verige F örenade (°) Uppgifterna för Grekland, Italien, Portugal och Spanien är från 1994/95. Figur 3 – Oljemängder som släpps ut på marknaden och olika behandlingar i ton per år, per 1 000 invånare (Källa: Tabell 1) 63 Direktiv 75/439/EEG om omhändertagande av spilloljor Österrike Belgien Danmark Finland Frankrike Tyskland Irland Luxemburg Gränsvärden (mg/Nm3) Direktiv 75/439/EEG > 3 MW alt. 1 alt. 2 0,5 1 }5 100 5 0,5 1 }1,5 5 100 5 (4) (4) - Kadmium (Cd) - Nickel (Ni) - Krom (Cr) - Koppar (Cu) - Vanadin (V) - Bly (Pb) - Klor (Cl) - Fluor (F) - Svaveldioxid (SO2) - Stoff, totalt Pb+Zn+Cr Kolmonoxid (CO) Organiskt kol 2,3,7,8-TCDD >3M W 0,1 - }5 30 (3) 200- 350 30 4 65 30 0,1 < 3MW >3MW < 3MW >3MW och > 5 MW 0,1 - - - - - 30 (3) - - 30 4 65 30 - 0,5 1 }1,5 5 100 (HCl 5 (HF) 300 (1) 100 (1) - - - - }10 100 5 300 200 <3MW 0,1 0,1 }1,5 1 100 5 900 50 - - - - 0,2 1 }5 100(HCl) 5(HF) 1700 100 - - - - 0,5 1 }5 100 5 - - - - - - >3MW och <3MW 0,05 0,5 0,5 0,5 0,5 0,5 60(HCl) 4(HF) 50 10 - - - - (2) - - - - Neder- länderna (5) Sverige Förenade kungariket >3MW < 3MW 0,5 1 1,5 5 100 5 - - - - inget svar inget svar inget svar inget svar inget svar inget svar inget svar inget svar inget svar inget svar - - - - 0,5 1 1,5 5 100 5 100 - - - - - - - - 5 (8) Tabell 2: Gränsvärden som fastställts för de ämnen som upptas i bilagan till direktivet (frågeformulär, fråga II, 7a). Direktivet ger två alternativ: Alternativ 1: Cr, Cu och V = 1,5 mg/Nm3 och Pb = 5 mg/Nm3 eller alternativ 2: Cr, Cu, V och Pb = 5 mg/Nm3 Inga uppgifter har erhållits från Grekland, Italien, Portugal och Spanien Anmärkningar: 1) Gäller endast Flandern. 2) Inga nationella gränsvärden har fastställts. 3) När blandad förbränning genomförs är gränsvärdet 20 mg/Nm3. 4) Det finns för närvarande inga gränsvärden på gemenskapsnivå. Medlemsstaterna är skyldiga att fastställa gränsvärden. 5) Behandlad spillolja betraktas inte som "avfall" (lägre gränsvärden gäller). 6) Gäller inte förbränningsugnar < 0,4MW för förbränning av spillolja som genereras på plats. 64 DIREKTIV 86/278/EEG OM AVLOPPSSLAM I. INLEDNING Syftet med direktiv 86/278/EEG om skyddet för miljön, särskilt marken, när avloppsslam används i jordbruket66 är att reglera användningen av avloppsslam på ett sådant sätt att skadliga effekter på mark, växtlighet, djur och människor undviks, samtidigt som en korrekt användning av sådant avloppsslam i jordbruket uppmuntras. Direktiv 86/278/EEG omfattar i huvudsak följande bestämmelser: – Definition av begrepp som "slam" (slam från reningsverk, slam från flerkammarbrunnar och slam från andra avloppsreningsverk), "behandlat slam" (slam som behandlats biologiskt, kemiskt eller termiskt, lagrats under lång tid eller behandlats på annat sätt för att avsevärt minska risken för jäsning och hälsoriskerna i samband med användningen) och "användning" (spridning av slam över marken eller annan användning av slam på eller i marken) (artikel 2). – Värden som avser halter av tungmetaller i jord och slam samt den största mängd tungmetaller som årligen får tillföras marken (artikel 4). – Halterna av tungmetaller i jorden får inte överskrida gränsvärdena (artikel 5). – Slammet skall behandlas (artikel 6). – Slammet får inte användas på vissa grödor under en viss tidsperiod före skörd (artikel 7). – Slammet skall användas med beaktande av växternas behov (artikel 8). – Provtagning på och analys av jord och slam skall ske enligt vissa fastställda metoder (artikel 9). – Medlemsstaterna är skyldiga att föra register med aktuella uppgifter om den producerade slammängden, den mängd som används i jordbruket, platsen där slammet skall användas m. m. (artikel 10). – Rapporteringsplikt (artikel 17). Enligt artikel 17 i direktivet skall medlemsstaterna vart fjärde år, och för första gången fem år efter anmälan av direktivet, utarbeta en sammanställning om användningen av slam i jordbruket. Direktivet anmäldes den 17 juni 1986, vilket innebär att medlemsstaterna var skyldiga att sammanställa en första rapport för åren 1987- 1990 senast den 17 juni 1991. Sex medlems- stater, nämligen Belgien, Danmark, Tyskland, Spanien, Frankrike och Förenade kungariket, lämnade in sina rapporter under 1991/92. Kommissionen ansåg inte att det var värt att offentliggöra dessa ofullständiga och ytterst olikartade uppgifter, som dessutom inte förelåg i samma format. 66 EGT L 181, 4. 7. 1986, s. 6. 65 En andra rapport i enlighet med artikel 17 i direktiv 86/278/EEG, för åren 1991- 1994, skulle ha inkommit senast den 17 juni 1995. Fem medlemsstater, nämligen Belgien, Spanien, Frankrike, Portugal och Förenade kungariket, lämnade in rapporter. Kommissionen offentlig- gjorde en sammanfattande rapport67 den 27 februari 1997. Genom artikel 5 i rådets direktiv 91/692/EEG om att standardisera och rationalisera rapporte- ringen om genomförandet av vissa direktiv om miljön68 ändrades artikel 17 i direktiv 86/278/EEG. Nu gäller att medlemsstaterna skall upprätta en rapport vart tredje år, och den första rapporten skall omfatta perioden 1995- 1997. I kommissionens beslut 94/741/EG av den 24 oktober 1994 fastställs, i enlighet med artikel 6 i direktiv 91/692/EEG, utformningen för de frågeformulär som medlemsstaterna skall använda som grund för sina rapporter till kommissionen. Samma utformning har använts i denna sammanfattande rapport. Belgien (regionerna Flandern och Vallonien), Danmark, Tyskland, Finland, Frankrike, Irland, Luxemburg, Portugal, Sverige och Förenade kungariket har lämnat in sina rapporter. Denna sammanfattande rapport grundas på dessa nationella rapporter. Trots många påminnelser från kommissionen hade Grekland, Italien, Nederländerna och Spanien i maj 1999 inte inkommit med några rapporter. Österrike har tillhandahållit separata rapporter för de nio förbundsländerna. Kommissionen har uppmanat de österrikiska myndigheterna att sammanställa dessa regionala rapporter till en nationell rapport, men denna nationella rapport är ännu i oktober 1999 inte tillgänglig. I. RAPPORT BASERAD PÅ MEDLEMSSTATERNAS SVAR PÅ FRÅGE- FORMULÄRET (KOMMISSIONENS BESLUT 94/741/EG) INFÖRLIVANDE MED NATIONELL LAGSTIFTNING 3. Nationell lagstiftning Av den föregående sammanfattande rapporten, som omfattade perioden 1991- 1994, framgick att vissa medlemsstaterna införlivat direktivet på ett ofullständigt eller felaktigt sätt. Mot bakgrund av de uppgifter som erhållits fram till slutet av 1998 ser det ut som om samtliga dessa brister har rättats till på ett tillfredsställande sätt. Belgien (regionen Vallonien) antog den 12 januari 1995 en förordning som reglerar användningen av avloppsslam och slam från flerkammarbrunnar i enlighet med direktivet. Kommissionen noterar vidare att Frankrike antagit två förordningar (décret nr 97-1133 av den 8 december 1997 och arrêté av den 8 januari 1998) som kompletterar införlivandet av direktivet på ett tillfredsställande sätt. Irland anmälde den 12 juni 1998 att man antagit en rättsakt, Statutory Instrument nr 148/1998 om avfallshantering (användning av avloppsslam i jordbruket), som innebar att en annan rättsakt, Statutory Instrument nr. 183/1991 om Europeiska gemenskapens förordning (användning av avloppsslam i jordbruket), ändrades något och upphävdes. Portugal har överlämnat två förordningar (Portaria), nr 176/96 och 177/96 av den 3 oktober 1996 varigenom Decreto-Lei nr 446/91 av den 22 november 1991, genomförs. Direktivet har därmed helt och fullt införlivats med den portugisiska lagstiftningen. 67 68 KOM (97) 23 slutlig. EGT L 377, 31. 12. 1991, s. 48. 66 Tre nya medlemsstater, som inte var medlemmar i gemenskapen före 1994, har tillkommit sedan den förra rapporten. Österrike har en federal struktur, vilket innebär att det är olika förbundsländer som ansvarar för hanteringen av slam. Kommissionen har erhållit anmälningar om genomförandeåtgärder från sex av de nio förbundsländerna (Burgenland, Kärnten, Niederösterreich, Oberösterreich, Steiermark och Vorarlberg). Finland har anmält statsrådets beslut nr 282 av den 14 april 1994 om användning av slam från reningsverk i jordbruket. Sverige har införlivat direktivet genom Naturvårdsverkets kungörelse med föreskrifter om skydd för miljön, särskilt marken, när avloppsslam används i jordbruket (SNFS 1994:2 av den 30 maj 1994). Bedömningen av efterlevnaden av direktivet har ännu inte slutförts för dessa medlemsstater. GENOMFÖRANDE AV DIREKTIVET 1. Särskilda villkor när slam från flerkammarbrunnar och andra liknande anläggningar används – artikel 3. 2 Enligt artikel 3. 2 får slam från flerkammarbrunnar och andra liknande anläggningar användas i jordbruket i enlighet med villkor som den berörda medlemsstaten anser vara nödvändiga för att skydda människors hälsa och miljön. Belgien (regionen Vallonien) kräver att användningen av slam från flerkammarbrunnar i jordbruket skall anpassas efter grödornas behov. Gränsvärdet för kväve är 400 kg per hektar och år. Det finns också en särskild bestämmelse enligt vilken endast en tredjedel av en jordbrukares totalt tillgängliga areal får behandlas med slam från flerkammarbrunnar. Högst 20 000 liter slam från flerkammarbrunnar får spridas per hektar och år. Regionen Flandern och Danmark har inte lämnat några uppgifter på denna punkt. I Finland, Luxemburg, Portugal, Sverige och Förenade kungariket gäller samma bestämmelser för slam från flerkammarbrunnar som för avloppsslam. I Tyskland måste slam från flerkammarbrunnar levereras till en avloppsreningsanläggning för ytterligare behandling innan det får användas i jordbruket. I Frankrike gäller att slam från flerkammarbrunnar måste nedbrukas i jorden omedelbart efter utspridningen på marken. I Irland får slam från flerkammarbrunnar användas på gräsbevuxen mark under förutsättning att marken inte används för bete under de kommande sex månaderna. 2. Gränsvärden för tungmetaller i jord och slam samt högsta årliga belastning – artikel 5 Medlemsstaterna skall förbjuda användning av slam om halterna av en eller flera tung- metaller i jorden överskrider gränsvärdena i bilaga 1 A (artikel 5. 1). Medlemsstaterna skall dessutom fastställa den största tillåtna slammängden och gränsvärden för tungmetaller i slammet i enlighet med bilaga 1 B (artikel 5. 2 a). De skall också säkerställa att de gräns- värden som anges i bilaga 1 C för mängden metaller som tillförs marken per ytenhet och tidsenhet efterlevs (artikel 5. 2 b). 67 De gränsvärden som medlemsstaterna fastställt i enlighet med bilagorna 1 A, 1 B och 1 C till direktivet framgår av tabell 1- 3 och figur 1- 2. De gränsvärden som gäller i Belgien (regionen Flandern) för halten av kvicksilver och zink i jord på vilken slam får användas överensstämmer inte med bilaga 1 A till direktivet. I Sverige beräknas den årliga belastningen för en sjuårsperiod. Bilaga 1 B och största slammängd (i torrvikt) som får användas på jorden – artikel 5. 2 a I Belgien (regionen Vallonien) fastställs de största slammängderna enligt en formel där jämförs med gränsvärdena. Under en treårsperiod är största tungmetallhalten i slammet tillåtna mängd 6 ton per hektar på gräsbevuxen mark och 12 ton per hektar på åkerjord. I regionen Flandern begränsas användningen av avloppsslam till 4 ton vartannat år på åkerjord och till 2 ton vartannat år på gräsbevuxen mark. I Danmark får 10 ton slam spridas per hektar och år. I Tyskland får upp till 3 ton per hektar användas under en treårsperiod. I Irland får 2 ton per hektar och år spridas på jordbruksmark. I Luxemburg får 3 ton per hektar och år användas i jordbruket. I Portugal är 6 ton per hektar och år i princip den största mängd slam som får användas i jordbruket, men mängden får ökas om slammet har en låg halt av tungmetaller. Finland, Frankrike, Sverige och Förenade kungariket har valt att tillämpa artikel 5. 2 b, dvs. att fastställa den maximala årliga belastningen under en tioårsperiod (sju år i Sverige). Mindre stränga gränsvärden för tungmetallhalter på arealer för odling av grödor som uteslutande är avsedda att användas som djurfoder – bilaga 1 A, fotnot 1 Mindre stränga gränsvärden är inte tillåtna i Belgien, Danmark, Finland, Frankrike, Tyskland, Irland, Luxemburg och Sverige. Av tabell 1 i denna rapport framgår vilka gränsvärden som gäller i Portugal för mark med ett pH-värde högre än 7 för kommersiell odling av grödor som används som djurfoder. Förenade kungariket uppger att det finns 10 platser där de normala gränsvärdena för alla metaller får överskridas i enlighet med bilaga 1 A, fotnot 1. Det är vanligen mark som gränsar till avloppsreningsverk och som en gång i tiden använts för rening av avloppsvatten. Dessa områden har en total yta på ca 2 516 hektar. Mindre stränga gränsvärden för tungmetallhalter i fråga om mark med ett pH- värde högre än 7 – bilaga 1 A, fotnot 2 Mindre stränga gränsvärden är inte tillåtna i Belgien, Danmark, Frankrike, Tyskland, Irland, Luxemburg och Sverige. 68 Finland har inte lämnat några uppgifter på denna punkt. Av tabell 1 i denna rapport framgår vilka gränsvärden som gäller i Portugal för mark med ett pH högre än 7 för kommersiell odling av grödor som används som djurfoder. Mindre stränga gränsvärden för den mängd tungmetaller som får användas på arealer avsedda för odling av fodergrödor – bilaga 1 C, fotnot 1 Mindre stränga gränsvärden är inte tillåtna i Belgien, Danmark, Finland, Frankrike, Tyskland, Irland, Luxemburg, Portugal och Sverige. Förenade kungariket uppger att det finns 10 platser där de normala gränsvärdena för alla metaller får överskridas i enlighet med bilaga 1 C, fotnot 1. Det är vanligen mark som gränsar till avloppsreningsverk och som en gång i tiden använts för rening av avloppsvatten. Dessa områden har en total yta på ca 2 516 hektar. 3. Beskrivning av de metoder som används för behandling av slam – artikel 6 Enligt artikel 6 skall slam (utan att det påverkar artikel 7) behandlas innan det används i jordbruket. Medlemsstaterna får dock på villkor som de själva fastställer tillåta användning av obehandlat slam om detta nedbrukas i marken. I Belgien (regionen Vallonien) behandlas slammet genom rötning, aerobisk stabilisering, mekanisk torkning, termisk torkning eller konditionering med kalk eller polyelektrolyter. Regionen Flandern har inte lämnat några uppgifter på denna punkt. I Danmark behandlas avloppsslam genom rötning i rötkammare eller bioreaktor, stabilisering två veckor vid en genom luftning, kompostering (vid kontrollerade betingelser under temperatur på 55°C), konditionering med kalk eller pastörisering vid en temperatur på 70°C i en timme. I Finland genomgår konditioneras med kalk, eller komposteras. slammet anaerobisk rötning, stabiliseras genom luftning eller I Frankrike behandlas slam genom en längre tids luftning, aerobisk eller anaerobisk stabilisering, konditionering med kalk, kompostering eller termisk torkning. I Tyskland används olika metoder, exempelvis anaerobisk rötning, aerobisk stabilisering och konditionering med kalk. Normalt behandlas slammet genom en kombination av dessa metoder. I Irland avvattnas slammet på filterbord och lagras i 6 månader, eller genomgår anaerobisk rötning. I Luxemburg bryts slammet ned och konditioneras därefter med kalk eller järnsalter. Mekaniska enheter används för att avlägsna vattnet. Polyelektrolyter tillsätts och för att underlätta avvattningen görs ingen konditionering med kalk. De metoder som används i Portugal är torkbäddar (slammet dräneras på sandbäddar och fukten får avdunsta), förtjockning, mekanisk avvattning (bandfilter, filterpressar, vakuumfilter eller centrifugering och olika stabiliseringsprocesser. 69 I Sverige används följande metoder: stabilisering (anaerobisk, silbandspressning, lufttorkning), termisk torkning och kompostering. aerobisk, kalk), konditionering, förtjockning (gravitationsförtjockning, flockning) avvattning (centrifugering, I Förenade kungariket används mesofil och termofil anaerobisk rötning, kompostering, stabilisering med kalk, lagring i flytande form, avvattning och lagring, termisk torkning. Analysfrekvensen – bilaga II A, punkt 1: Enligt artikel 6 b skall de som producerar avloppsslam regelbundet lämna alla uppgifter som avses i bilaga 2 A (slamanalyser) till användarna. I Belgien (regionen Vallonien) är analysfrekvensen kopplad till reningsanläggningens storlek, dvs. en analys per år för anläggningar som behandlar mindre än 5 000 personekvivalenter (pe) och upp till en analys per månad för anläggningar som är större än 100 000 pe. Regionen Flandern har inte lämnat några uppgifter på denna punkt. I Danmark, Irland, Portugal och Förenade kungariket gäller samma krav som enligt direktivet. I Finland är analysfrekvensen kopplad till reningsanläggningens storlek, dvs. en analys per år för anläggningar som behandlar mindre än 200 personekvivalenter (pe) och upp till en analys per månad för anläggningar som är större än 100 000 pe. Dessa frekvenser kan minskas om den inkommande vattenmängden inte ändras med tiden. I Frankrike varierar analysfrekvensen från två gånger per år för mindre anläggningar till en gång i veckan för de största anläggningarna. I Tyskland gäller samma analysfrekvens som enligt direktivet, men i enstaka fall kan frekvensen vara upp till sex gånger per år. I Luxemburg varierar analysfrekvensen från en gång per år för små anläggningar (mindre än 5 000 pe) till sex gånger per år för de största anläggningarna (mer än 50 000 pe). I Sverige beror analysfrekvensen på reningsanläggningens storlek och varierar mellan en gång per år för anläggningar som behandlar 200 till 2 000 pe, till en gång i månaden för anläggningar som behandlar mer än 20 000 pe. Särskilda villkor för användning eller nedbrukning av obehandlat slam i marken – artikel 6 a I Belgien (regionen Vallonien) måste obehandlat slam brukas ned i marken omedelbart efter spridning. Behandlat slam måste brukas ned inom 24 timmar. Regionen Flandern har inte lämnat några uppgifter på denna punkt. Det finns inga särskilda regler i Danmark, Irland och Förenade kungariket, I Finland, Tyskland och Luxemburg är det förbjudet att sprida obehandlat slam på marken. I Frankrike får endast slam från flerkammarbrunnar och slam som kommer från små avloppsreningsverk (mindre än 200 pe) spridas på marken utan föregående behandling. 70 I Portugal krävs ett särskilt tillstånd som utfärdas gemensamt av jordbruks- och miljö- ministerierna för spridning eller nedbrukning av obehandlat slam. I Sverige får obehandlat slam användas under förutsättning att det brukas ned senast inom ett dygn från spridningen och att användningen inte leder till olägenheter för närboende. 3. Förbud mot spridning inom en viss tid före bete eller skörd – artikel 7 Enligt artikel 7 skall medlemsstaterna förbjuda att slam används - på gräsbevuxen mark eller på mark där foder produceras, om marken skall användas som betesmark eller om grödorna skall skördas inom en bestämd tidsperiod, som skall fastställas till minst tre veckor (beroende på omständigheterna), - på mark med odlingar av frukt och grönsaker (utom fruktträd), - på mark för odling av frukt och grönsaker i direkt kontakt med jorden (och som äts råa), under tio månader före skörden. I Belgien (regionen Vallonien) skall sex veckor förflyta innan bete tillåts på gräsbevuxen mark eller mark med fodergrödor. Det är förbjudet att sprida slam i skogar och i natur- skyddsområden. Regionen Flandern har inte lämnat några uppgifter på denna punkt. I Danmark är det förbjudet att använda slam på gräsbevuxen mark i ett år innan den används som betesmark, och före skörd på mark där fodergrödor odlas. I Finland måste det gå fem år innan potatis, rotfrukter och grönsaker får odlas på mark som behandlats med slam. Slam får endast spridas på mark där man odlar spannmål, sockerbetor, oljeväxter och grödor som inte är avsedda att användas i livsmedel eller foder. I Frankrike gäller en tidsperiod på sex veckor, som kan förkortas till tre veckor för renat slam. I Tyskland får slam inte användas på gräsbevuxen mark. Det måste noga plöjas ned innan man sår foderväxter, majs och ensilerad majs. I Irland, Portugal och Förenade kungariket gäller minimibestämmelserna i direktivet, dvs. tre veckor före bete och skörd. I Luxemburg är tidsperioden en månad. I Sverige är tidsperioden 10 månader. 4. Gränsvärden och andra åtgärder för mark med ett pH-värde lägre än 6 – artikel 8 71 Om slam används på mark som har ett pH-värde lägre än 6, skall medlemsstaterna enligt artikel 8 ta hänsyn till tungmetallernas större rörlighet och tillgänglighet för grödan och vid behov sänka de gränsvärden som de har fastställt i enlighet med bilaga 1 A. I Belgien (regionen Vallonien) är det förbjudet att sprida slam på mark som har ett pH-värde lägre än 6. Regionen Flandern har inte lämnat några uppgifter på denna punkt. Inga särskilda regler finns i Danmark, Irland och Sverige. I Finland får slam användas på mark med ett pH-värde som överstiger 5,8, eller 5,5 om slammet är stabiliserat med kalk. I Frankrike gäller en lägre årlig belastning för kadmium (15 g/ha/år), krom (1 200 g/ha/år), koppar (1 200 g/ha/år), kvicksilver (12 g/ha/år), bly (900 g/ha/år) och zink (3 000 g/ha/år) på mark som har ett pH-värde mellan 5 och 6. I Tyskland gäller lägre gränsvärden för kadmium (1 mg/kg dm) och zink (150 mg/kg dm) på mark som har ett pH-värde mellan 5 och 6. Slam får inte spridas på mark som har ett pH- värde lägre än 5. I Luxemburg måste slammet ha ett pH-värde högre än 7 om markens pH-värde understiger 6. I dessa fall används i allmänhet slam som konditionerats med kalk (pH högre än 12). I Portugal är lägre gränsvärden tillåtna när pH-värdet är lägre än 5,5 (se tabell 1 i denna rapport). I Förenade kungariket har lägre gränsvärden fastställts för koppar, nickel och zink för att ta hänsyn till att dessa tungmetallers rörlighet ökar när pH-värdet minskar. 6. Jordanalyser med avseende på andra parametrar än pH och tungmetaller – bilaga 2 B, punkt 1 Enligt artikel 9 skall den jord på vilken slammet används analyseras på det sätt som beskrivs i bilaga 2 B. Medlemsstaterna måste först säkerställa att innehållet av tungmetaller i jorden inte överstiger gränsvärdet. Medlemsstaterna skall besluta vilka analyser som skall utföras, hur ofta och av vilka parametrar (pH och tungmetaller är obligatoriska parametrar). I Belgien (regionen Vallonien), Danmark, Finland, Frankrike, Irland, Luxemburg, Sverige och Förenade kungariket behöver endast pH och tungmetaller analyseras. I regionen Flandern analyseras jorden också med avseende på torrsubstans, innehåll av organiska ämnen, kväve, fosfater, extraherbara organiska halogener (EOX) och mineralolja. Den behöriga myndigheten får besluta om ytterligare analyser med avseende på monocykliska aromatiska kolväten, polycykliska organiska kolväten och andra organiska ämnen. I Tyskland måste även fosfater, kalium och magnesium analyseras. I Portugal måste även kväve och fosfor analyseras. 72 Minsta frekvens för jordanalyser – Bilaga 2 B, punkt 2 Vart tionde år i Belgien (regionen Vallonien), Irland, Frankrike och Tyskland, vart tjugonde år i Förenade kungariket, när tio ton torrsubstans sprids per hektar i regionen Flandern. Danmark och Portugal har inte lämnat några uppgifter på denna punkt. I Finland finns ingen viss minsta frekvens - misstänka att gränsvärdena har överskridits. jorden måste analyseras om det finns skäl att I Luxemburg måste jorden analyseras innan slam sprids ut. i Sverige att tungmetallhalten motsvarar eller ligger i närheten Det är mycket ovanligt gränsvärdena och därför genomförs jordanalyser endast om det är troligt att halten av en eller flera tungmetaller i jorden överskrider gränsvärdena. 7. Producerad slammängd, mängd slam som används i jordbruket och slammets genomsnittliga halt av tungmetaller – artikel 10 Enligt artikel 10 skall medlemsstaterna tillse att register förs med aktuella uppgifter om bland annat den producerade slammängden och den mängd som levereras för användning i jordbruket, samt halt av tungmetaller och näringsämnen. I tabellerna 4 och 5 samt i figur 3 presenteras de uppgifter som lämnats till kommissionen. 8. Undantag för små avloppsreningsverk – artikel 11 Enligt artikel 11 får medlemsstaterna besluta att artikel 6 b, 10. 1 b- d och 10. 2 inte skall tillämpas i fråga om slam från avloppsreningsverk med en kapacitet som understiger 5 000 personekvivalenter. Inga undantag har beviljats i Belgien (regionen Vallonien), Danmark, Frankrike, Sverige eller Förenade kungariket. Denna punkt nämns inte i rapporterna från regionen Flandern och från Portugal. I Finland undantas reningsverk med en kapacitet som understiger 5 000 pe. Omkring 450 reningsverk berörs av denna åtgärd. I Tyskland undantas reningsverk med en kapacitet som understiger 1 000 pe. I Irland gäller ett generellt undantag för reningsverk med en kapacitet som understiger 5 000 pe. 73 Bilaga III 74 86/278/EEG A B Kadmium (Cd) Krom (Cr) Koppar (Cu) Kvicksilver (Hg) Nickel (Ni) Bly (Pb) Zink (Zn) 6<pH<7 1 – 3 - 50 – 140 1 – 1,5 30 – 75 50 – 300 150 – 300 Flandern 1,2 Vallonien 2 100 50 1 50 100 200 78 109 5,3 55 120 330 Arsenik (As) 27 D 1,5 100 60 1 50 100 200 DK 0,5 30 40 0,5 15 40 100 E F 2 150 100 1 50 100 300 Direktiv 86/278/EEG om avloppsslam FIN EL I 0,5 200 100 0,2 60 60 150 86/278/EEG IRL L NL Kadmium (Cd) Krom (Cr) Koppar (Cu) Kvicksilver (Hg) Nickel (Ni) Bly (Pb) Zink (Zn) 6<pH<7 1 – 3 - 50 – 140 1 – 1,5 1 - 50 1 1 – 3 100 – 200 50 – 140 1 – 1,5 30 – 75 50 – 300 150 – 300 30 – 75 30 50 50 – 300 150 150 – 300 pH<5,5 1 P 5,5<pH<7 3 50 50 1 30 50 150 200 100 1,5 75 300 300 pH>7 4 300 200 2 110 450 450 S 0,4 60 40 0,3 30 40 100 - 150 5<pH<5,5 5,5<pH<6 UK 3 - 80 1 50 300 200 3 - 100 1 60 300 250 ≤ 6 ≤ pH 3 7 pH>7 3 - 135 1 75 300 300 - 200 1 110 300 450 Tabell 1: Gränsvärden för tungmetaller i jord (mg/kg torrsubstans) Inga uppgifter har lämnats 75 86/278/EEG Bilaga 1 B 20 – 40 - Kadmium (Cd) Krom (Cr) Koppar (Cu) 1000 – 1750 Kvicksilver (Hg) Nickel (Ni) Bly (Pb) Zink (Zn) 300 – 400 750 – 1200 2500 – 4000 16 – 25 86/278/EEG Bilaga 1 B 20 – 40 - Kadmium (Cd) Krom (Cr) Koppar (Cu) 1000 – 1750 Kvicksilver (Hg) Nickel (Ni) Bly (Pb) Zink (Zn) 300 – 400 750 – 1200 2500 – 4000 16 – 25 Direktiv 86/278/EEG om avloppsslam A B Flandern 6 Vallonien 10 250 750* 5 100* 300 2 500* Arsenik (As) 150 EL I 500 600 10 100 500 2 000 IRL 20 - 1 000 16 300 750 2 500 D 10 900 800 8 200 900 2 500 DK 0,4 100 1 000 0,8 30 120 4 000 L NL 20 – 40 1 000 – 1 750 1 000 – 1 750 16 – 25 300 – 400 750 – 1 200 2 500 – 4 000 E P 20 1 000 1 000 16 300 750 2 500 F 20 1 000 1 000 10 200 800 3 000 S 2 100 600 2,5 50 100 800 FIN 3 300 600 2 100 150 1500 UK - - - - - - - Tabell 2: Gränsvärden för tungmetaller i slam (mg/kg torrsubstans) Inga uppgifter har lämnats 76 Cd Cr Cu g k / g m 40 30 20 10 0 86/278 A B DK FIN F D EL IRL I L NL P E S UK Figur 1 - Gränsvärden för tung- metaller i slam. (Källa: tabell 2) 2000 1500 g k / g m 1000 500 0 86/278 1200 1000 800 600 400 200 g k / g m 0 86/278 400 300 200 100 g k / g m 0 86/278 g k / g m 1800 1500 1200 900 600 300 0 86/278 A B DK FIN F D EL IRL I L NL P E S UK A B DK FIN F D EL IRL I L NL P E S UK Pb Hg g k / g m 25 20 15 10 5 0 86/278 A B DK FIN F D EL IRL I L NL P E S UK A B DK FIN F D EL IRL I L NL P E S UK Ni Zn g k / g m 4000 3500 3000 2500 2000 1500 1000 500 0 86/278 A B DK FIN F D EL IRL I L NL P E S UK A B DK FIN F D EL IRL I L NL P E S UK 77 Direktiv 86/278/EEG om avloppsslam Kadmium (Cd) Krom (Cr) Koppar (Cu) Kvicksilver (Hg) Nickel (Ni) Bly (Pb) Zink (Zn) 86/278/EEG Bilaga 1 C 150 A B Flandern 12 Vallonien - - 12 000 100 3 000 15 000 30 000 500 750 10 100 600 1800 Arsenik 300 - - - - - - 86/278/EEG Bilaga 1 C 150 - 12 000 100 3 000 15 000 30 000 Kadmium (Cd) Krom (Cr) Koppar (Cu) Kvicksilver (Hg) Nickel (Ni) Bly (Pb) Zink (Zn) EL I IRL - - - - - - - D - - - - - - - L 120 4 500 5 250 75 1 200 3 600 12 000 Tabell 3: Största årliga belastning av tungmetaller på jordbruksmark (g/ha/år) Inga uppgifter har lämnats DK E - - - - - - - NL P 150 450 1 200 100 3 000 1 500 30 000 F 30 1 500 1 500 15 300 1 500 4 500 S 1,75 100 600 2,5 50 100 800 FIN 1. 5 300 600 1 100 100 1500 UK 150 - 7 500 100 3 000 15 000 15 000 78 Cd Cr Cu r y / a h / g k 0,15 0,12 0,09 0,06 0,03 0,00 86/278 A B DK FIN F D EL IRL I L NL P E S UK Figur 2 - Största årliga genomsnittsbelastning (Källa: tabell 3) r y / a h / g k 5,0 4,0 3,0 2,0 1,0 0,0 86/278 r y / a h / g k r y / a h / g k 15 12 9 6 3 0 86/278 3,0 2,5 2,0 1,5 1,0 0,5 0,0 86/278 r y / a h / g k 12 10 8 6 4 2 0 86/278 A B DK FIN F D EL IRL I L NL P E S UK A B DK FIN F D EL IRL I L NL P E S UK Pb Hg r y / a h / g k 0,10 0,08 0,06 0,04 0,02 0,00 86/278 30 25 20 15 10 5 0 86/278 r y / a h / g k A B DK FIN F D EL IRL I L NL P E S UK Zn A B DK FIN F D EL IRL I L NL P E S UK A B DK FIN F D EL IRL I L NL P E S UK Ni A B DK FIN F D EL IRL I L NL P E S UK 79 Österrike Regionen Vallonien Regionen Flandern Tyskland Danmark Spanien Grekland Frankrike Finland Italien Irland Luxemburg Nederländerna Portugal A B D DK E EL F FIN I IRL L NL P S Medlemsstat Producerad slammängd Mängd slam som används i jordbruket Areal där slammet sprids 1995 1996 1997 1995 % 1996 % 1997 % 1995 1996 1997 Direktiv 86/278/EEG om avloppsslam 14 311 73 325 2 248 647 15 200 65 230 2 215 820 - 69 850 2 227 609 166 584 161 717 151 159 10 687 9 750 940 932 109 369 75 % 13 % 42 % 67 % 12 230 17 860 920 721 104 095 80 % 27 % 42 % 64 % - 23 363 909 547 94 250 33 % 41 % 62 % - 1 625 - - 2 680 -- - 3 900 - 28 261 ha/ 3 år 27 393 ha/ 3 år 23 743 ha/ 3 år 750 000 141 000 - 130 000 820 000 136 000 494 000 47 000 66 % 33 % - 49 000 38 % 544 000 53 000 66 % 39 % - - - - 38 290 - - - - - 145 855 (uppskattn. ) Sverige 230 000 (uppskattn. ) 230 000 (uppskattn. ) 245 172 (uppskattn. för 1998) 230 000 (uppskattn. ) 44 000 30 % 67 800 29 % 90 000 (uppskattn. ) 39 % 4 174 11 % - 30 % 74 000 (uppskattn. för 1998) - - - - - - - - - 16 000 ha/ år (0,6 % av den totalt odlade arealen) - 21 000 ha/år (0,8 % av den totalt odlade arealen) - - - - - - - UK Förenade kungariket 1 120 000 (uppskattn. ) 1 120 000 1 195 000 (uppskattn. ) 548 061 49 % 570 798 51 % 645 798 (uppskattn. ) 54 % Tabell 4: Total slammängd som produceras och mängder som används i jordbruket (ton torrsubstans) Inga uppgifter har lämnats 80 Direktiv 86/278/EEG - Användning av slam i jordbruket 100% 90% 80% 70% 60% 50% 40% 30% 20% 10% 0% A B Dk FIN F(¤) D EL IRL(*) I L NL P(+) E S UK (¤) Medelvärde från 1996 och 1997. (*) Värde från 1997 (+) Medelvärde från 1995 och 1998. Figur 3 – Procentuell andel slam som används i jordbruket av den totala slammängd som produceras vid avloppsreningsverk (Källa: Tabell 4) 81 Direktiv 86/278/EEG om avloppsslam A B D 86/278/EEG Flandern Vallonien 1995 1996 1997 1995 Kadmium (Cd) Krom (Cr) 20 – 40 - Koppar (Cu) 1000 – 1750 Kvicksilver (Hg) Nickel (Ni) 16 – 25 300 – 400 Bly (Pb) 750 – 1200 Zink (Zn) 2500 – 4000 ej tillämpl. ej tillämpl. 1,5 ej tillämpl. ej tillämpl. ej tillämpl. ej tillämpl. ej tillämpl. ej tillämpl. ej tillämpl. ej tillämpl. ej tillämpl. ej tillämpl. 52 277 1,3 24 73 ej tillämpl. ej tillämpl. 863 1,5 52 273 1,2 23 67 831 1,4 46 274 1 23 63 809 1,5 34 298 1,4 25,7 72 878 DK 1996 1,45 40,3 1997 1,31 24,8 303,5 250,3 1,35 24,35 57,37 775,5 1,11 18,4 50,4 678 Kväve (N) Fosfor (P) ej tillämpl. ej tillämpl. 34 290 35 460 34 833 40 500 43 700 43 775 ej tillämpl. ej tillämpl. 21 140 21 930 20 750 31 000 31 600 30 230 E F 1995 1996 1997 1995 FIN 1996 0,7 91 291 1,4 48 43 636 1997 1,04 84 290 1,3 34 39 606 2,9 58,8 309 3 31,9 106,7 754,2 1,3 82 283 1,6 41 47 575 40 000 28 000 31 600 32 000 45 000 20 000 26 000 28 000 5,3 80 334 2,7 39 133 921 40 000 45 000 - - - - - - - - - EL I 86/278/EEG Kadmium (Cd) Krom (Cr) Koppar (Cu) Kvicksilver (Hg) Nickel (Ni) 20 – 40 - 1000 – 1750 16 – 25 300 – 400 Bly (Pb) 750 – 1200 Zink (Zn) 2500 – 4000 Kväve (N) Fosfor (P) IRL 1997 2,8 165 641 0,6 54 150 562 27 558 10 386 L NL P S UK 1995 1996 1997 1995 1996 1997 1995 1996 1997 uppskattn uppskattn - - - - - - - - - - - - - - - - - - 3,8 51 206 1,9 24 128 1628 30 300 45 700* *P2O5 ej tillämpl. ej tillämpl. ej tillämpl. ej tillämpl. ej tillämpl. ej tillämpl. ej tillämpl. 1,6 37,7 517 1,8 19,6 52,4 638 1,4 39 526 1,9 19 44 603 ej tillämpl. ej tillämpl. 36 000 30 600 36 000 29 800 - - - - - - - - - 3,77 162 555 2,59 60 222 764 3,3 157 568 2,4 57 221 792 46 176 43 395 26 244 22 394 - - - - - - - - - Tabell 5: Genomsnittlig tungmetallhalt i slam (mg/kg torrsubstans) Inga uppgifter har lämnats 82 Cd Cr Cu g k / g m 20 15 10 5 0 g k / g m 1000 800 600 400 200 0 g k / g m 1000 800 600 400 200 0 1 99 7 D K lim it avera ge D K 1 99 7 FIN limit avera ge FIN 199 7 F limit average F D limit averag e D 19 97 IR Llimit average IR L 199 7 199 6 1 99 7 Llimit avera ge L S limit average S U K limit U K averag e 19 96 1 99 7 D K limit avera ge D K 1 99 7 FIN limit avera ge FIN 19 97 F lim it averag e F D lim it averag e D 19 97 IR Llimit avera ge IR L 1 997 199 6 1 99 7 Llimit avera ge L S limit average S U K limit U K averag e 19 96 D Klimit average DK 1997 FIN limit average FIN 1997 1997 Flimit average F 1997 Dlimit average D 1997 IRLlimit average IRL 1996 1997 Llimit average L Slimit average S U Klimit U Kaverage 1996 Figur 4 – Genomsnittlig tung- metallhalt i slam. (Källa: tabell 5) Hg Ni g k / g m 16 14 12 10 8 6 4 2 0 g k / g m 300 250 200 150 100 50 0 199 7 D K limit average D K 1997 FIN limit average FIN 1997 Flimit average F 1 997 D limit average D 1997 IR Llimit avera ge IR L 1996 199 7 Llimit L average S limit average S U K limit U K average 199 6 1997 1997 D Klimit average D K FIN limit average FIN 1997 1997 Flimit average F D limit average D IR Llimit average IR L 1997 1997 Llimit average L 1996 1996 Slimit average S U Klimit U K average Pb Zn g k / g m 900 800 700 600 500 400 300 200 100 0 g k / g m 4000 3500 3000 2500 2000 1500 1000 500 0 1997 D K limit average D K 1997 FIN limit average FIN 1997 Flimit average F D limit average D 1997 IR Llimit average IR L 1997 1997 Llimit average L 1996 Slimit average S U Klimit U K average 1996 1997 D Klimit average D K 1997 FIN limit average FIN 1997 Flimit average F 1997 D limit average D 1997 IR Llimit average IR L 1996 1997 Llimit average L Slimit average S U K limit U K average 1996 83 SAMMANFATTNING Syftet med denna rapport är att informera rådet, Europaparlamentet, medlemsstaterna och andra berörda parter om hur genomförandet av direktiv 75/442/EEG, 91/689/EEG, 75/439/EEG och 86/278/EEG fortskrider. Dessa fyra direktiv, om vilka rapporter har utarbetats i enlighet med direktiv 91/692/EEG om rapportering, skiljer sig åt både till innehåll och struktur. Direktiv 75/442/EEG och 91/689/EEG omfattar allmänna och grundläggande bestämmelser för alla typer av avfall och farligt avfall, medan direktiv 75/439/EEG och 86/278/EEG innehåller krav rörande vissa avfallsströmmar – spillolja och avloppsslam. Dessa krav varierar beroende på vilken typ av avfall och avfallsproblem det är fråga om. Svaren på frågeformulären har utvärderats och sammanfattats direktiv för direktiv. I denna del av rapporten försöker vi i stället ge en överblick över direktiven och deras genomförande. Definitionen av avfall Definitioner, särskilt definitionen av "avfall" och "farligt avfall" och av termer som rör avfallshantering (t. ex. "materialåtervinning, återvinning och bortskaffande"), utgör grunden för gemenskapens avfallshanteringspolitik och för den inre marknadens funktion på detta område. Endast fem medlemsstater (Danmark, Spanien, Italien, Finland och Sverige) har införlivat definitionen av "avfall" och den europeiska avfallskatalogen med sin nationella lagstiftning på ett korrekt sätt. Fyra medlemsstater (Grekland, Spanien, Luxemburg och Finland) har korrekt genomfört definitionen av "farligt avfall" och förteckningen över farligt avfall. Detta innebär att endast Spanien och Finland har övertagit gemenskapens avfallsdefinitioner på rätt sätt i sin nationella lagstiftning. Enligt artikel 1. 4 andra strecksatsen i direktiv 91/689/EEG skall medlemsstaterna anmäla allt annat avfall som de anser företer sådana "farliga egenskaper" som anges i bilaga 3. Fram till början av 1999 hade kommissionen mottagit 471 anmälningar. Med utgångspunkt i dessa anmälningar planeras en anpassning av förteckningen över farligt avfall, som av praktiska skäl också kommer att slås samman med den europeiska avfallskatalogen. Bestämmelserna i direktiv 91/689/EEG gäller enligt artikel 1. 5 inte hushållsavfall. Italien och Förenade kungariket har också undantagit hushållsavfall från definitionen av farligt avfall, vilket inte överensstämmer med EG-lagstiftningen. Spillolja klassificeras som farligt avfall (i kapitel 12 och 13 i förteckningen över farligt avfall). Den avfallsterminologi som används i direktiv 75/439/EEG om spilloljor (t. ex. omhändertagande, behandling, regenerering och förbränning) skiljer sig från den som används i ramdirektiven och i gemenskapens strategi för avfallshantering. Med "omhändertagande av spilloljor" avses följaktligen någon form av behandling (regenerering/förbränning, destruk- tion, lagring och dumpning) medan "bortskaffande av avfall" avser de förfaranden som förtecknas i bilaga 2 A, till exempel förbränning utan energiåtervinning, eller deponering. Denna skillnad bör rättas till eftersom den verkar ha lett till viss förvirring åtminstone i fråga 6, där medlemsstaterna ombads lämna upplysningar om företag som "omhändertar spilloljor". Dessutom betraktar Irland och Nederländerna inte behandlade spilloljor som "avfall" utan som bränsle och tillämpar därför inte utsläppsgränsvärdena i direktivet. 84 I direktiv 86/278/EEG definieras "användning" av avloppsslam som "spridning av slam över marken eller annan användning av slam på eller i marken". I kombination med bestämmel- serna i direktiv 86/278/EEG innebär denna definition att användningen av avloppsslam i jordbruket är att betrakta som ett återvinningsförfarande enligt definitionen i bilaga 2 B i direktiv 75/442/EEG (R10: Markspridning som medför agrikulturella fördelar). Rangordning mellan olika metoder för avfallshantering Rangordningen mellan olika metoder för avfallshantering – förhindrande av avfall, material- återvinning, energiåtervinning och säkert bortskaffande - fastställs i artiklarna 3 och 4 i direktiv 75/442/EEG och bekräftas i gemenskapens strategi för avfallshantering från 1996. I artikel 3 i direktiv 75/439/EEG anges följande rangordning för spilloljor: regenerering, för- bränning och säker destruktion/dumpning. Vad gäller tillämpningen av direktiv 75/442/EEG om avfall ombads medlemsstaterna i frågorna 2 och 4 ange vilka åtgärder som vidtagits för att främja att avfall inte uppkommer och för att främja återvinning, och att lämna uppgifter om den mängd avfall som genereras och hanteras. Det är tveksamt huruvida uppkomsten av avfall har förhindrats mellan 1995 och 1997, och i vilken utsträckning. Det finns ingen formel för att beräkna de framsteg som gjorts jämföra dem sinsemellan. Endast Belgien (regionen av olika medlemsstater och för att Flandern) och Luxemburg har inlett särskilda program eller åtgärder för att främja dessa mål. Tyskland och Irland förklarar i sina respektive rapporter hur de genomför dessa mål i sina avfallshanteringssystem, medan övriga medlemsstater endast bekräftar att kraven införlivats med den nationella lagstiftningen. Medlemsstaternas har uppnått mycket varierande resultat när det gäller återvinning av avfall. Den genomsnittliga återvinningsgraden för de femton medlemsstaterna är 15 % (den varierar mellan 0 och 44 %). Den genomsnittliga återvinningsgraden för farligt avfall (för elva med- lemsstater) är ca 19 % och för "annat avfall" 60 %. Den sista siffran måste betraktas med viss försiktighet eftersom endast åtta medlemsstater lämnat uppgifter och inte om samma typer av avfall. Eftersom det inte finns några exakta kriterier på gemenskapsnivå för att skilja mellan förbränning med och utan energiåtervinning måste dessa båda metoder betraktas tillsammans. Danmark och Luxemburg förbränner 56 % av sitt hushållsavfall, medan den genomsnittliga förbränningsgraden är omkring 19 %. Förbränning är, även med energiåtervinning, bara det näst bästa återvinningsalternativet. Nuvarande och framtida initiativ på gemenskapsnivå måste inriktas på separat insamling vid källan och en hög grad av materialåtervinning. Deponering är fortfarande det vanligaste sättet att hantera hushållsavfall (i genomsnitt 62 %), men verkar vara mindre vanligt när det gäller farligt avfall (35 %) och "annat avfall" (17 %). De flesta medlemsstaterna tar själva hand om större delen av sitt avfall (99 %), men Irland och Luxemburg exporterar 35 % respektive 99 % av sitt farliga avfall för bortskaffande. När det gäller hanteringen av spillolja är det viktigt att den separata uppsamlingen fungerar väl. Ju högre uppsamlingsgrad, desto mindre blir den mängd spillolja som dumpas i deponier eller hälls ut på marken eller i avloppet, och som utgör en stor risk för människors hälsa och för miljön. Den genomsnittliga uppsamlingsgraden (om man antar att hälften av den olja som släpps ut på marknaden genereras som spillolja) är ca 71 %, vilket innebär att 29 % inte hanteras korrekt. 85 Rangordningen mellan olika metoder för hantering av spilloljor – regenerering, förbränning och säker destruktion/deponering är fortfarande inte genomförd. Av de elva medlemsstater som inkommit med rapporter är det bara Tyskland, Frankrike och Luxemburg som uppger att en betydande andel av den uppsamlade spilloljan regenereras (~ 60 %, 30- 50 % respektive 100 %). Andelen regenererad spillolja minskar emellertid i Tyskland och minskar mycket kraftigt i Frankrike. Vad beträffar Luxemburg har idealsiffran 100 % inte kontrollerats och kan bero på en annorlunda tolkning av termen "regenerering". Redan i den föregående rapporten konstaterades att direktivet om spilloljor endast genomförts till viss del och att medlemsstaterna i själva verket inte hade prioriterat regenerering framför förbränning av spilloljor. Under perioden 1995- 1997 fortsatte denna trend, särskilt vad gäller prioriteringen av regenerering. Hindren verkar huvudsakligen vara av ekonomisk art, t. ex. att en minsta mängd spillolja behövs för att regenereringen skall bli ekonomiskt lönsam och att det saknas instrument för att stödja regenerering i den tuffa konkurrensen från förbränning av spillolja. Men medlems- staterna ger också intrycket att de inte vill satsa på regenerering. Frankrike menar till exempel att förbränning är den bästa lösningen ur miljösynpunkt. Vad beträffar avloppsslam anses det bästa alternativet för miljön vara att slammet används på jordbruksmark, förutsatt att det inte utgör något hot mot miljön eller mot djurs och människors hälsa. Syftet med direktiv 86/278/EEG är att reglera spridning av avloppsslam på jordbruksmark på ett sådant sätt att miljöproblem undviks. Det har inte inkommit några rapporter om att människor, djur eller grödor har kommit till skada på grund av att slam används på jordbruksmark i enlighet med bestämmelserna i direktivet. Även om denna risk inte helt kan uteslutas verkar det som om bestämmelserna i direktivet på ett ganska effektivt sätt har förhindrat att föroreningar sprids som en följd av användning av slam. Det finns även andra sätt att hantera slam, men de har alla sina nackdelar. Slam kan till exempel deponeras och det är faktiskt den huvudsakliga bortskaffningsmetoden i många medlemsstater. De organiska beståndsdelarna i slammet bryts emellertid ned i den syrefattiga miljö som råder i en deponi. Vid denna nedbrytning bildas deponigaser som metan och koldioxid - båda två växthusgaser. För att inte nämna den dåliga lukten och det ytterst förorenade lakvatten som bildas och som kan förorena grundvattnet. En annan möjlighet är att bränna slammet. Förutom att kostnaderna är höga och troligen kommer att öka ännu mer i och med att mer sofistikerade metoder för rökgasrening utvecklas, uppkommer också problem med hantering av förbränningsrester och produktion av koldioxid, och dessutom går organiska ämnen och näringsämnen i slammet till spillo. Vid rangordning av olika metoder för avfallshantering är förhindrande av avfall det alternativ som är att föredra. Eftersom det för närvarande inte är möjligt att rena avloppsvatten på ett effektivt sätt utan att det bildas slam, är återanvändning det näst bästa alternativet. Det faller sig naturligt att använda avloppsslam på jordbruksmark eftersom det resulterar i ett slutet kretslopp för näringsämnen. I många medlemsstater ökar emellertid misstron mot användning av avfall, i synnerhet slam, på jordbruksmark. När det gäller slam är denna misstro inte vetenskapligt grundad, men den underblåses av det förhållandevis stora antal larmrapporter från jordbruks- och livsmedelssektorn under de senaste åren. Trots att dessa larmrapporter inte har något samband med användningen av slam i jordbruket anses kopplingen mellan mänsklig avföring och livsmedelsgrödor som potentiellt farlig och människors reaktioner blir därefter. 86 De siffror som tillhandahållits av de medlemsstater som lämnat rapporter till kommissionen visar att endast fyra medlemsstater återanvänder mer än 50 % av det producerade slammet i jordbruket. Fem medlemsstater återanvänder mellan 30 och 50 % och en medlemsstat så lite som 11 %. Det är inte realistiskt att förvänta sig en återvinningsgrad på 100 % eftersom det inte kan garanteras att alla typer av slam kan spridas utan risk. Det är nödvändigt att i undersöka om det är möjligt att öka den mängd slam som kan återanvändas. Särskilt Sydeuropa, där jorden har ett stort behov av organiskt material för att motverka erosion och ökenbildning, är återanvändning av slam ett alternativ som bör utvärderas noga. Planering av avfallshantering Enligt artikel 7. 1 i direktiv 75/442/EEG och artikel 6 i direktiv 91/689/EEG (samt i artikel 14 i direktiv 94/62/EG om förpackningar och förpackningsavfall) skall de behöriga myndig- heterna upprätta planer för avfallshanteringen. Dessa planer skall omfatta en angivelse av typ, kvantitet och ursprung beträffande det avfall som skall återvinnas eller bortskaffas, samt allmänna krav, särskilda åtgärder i fråga om vissa typer av avfall och lämpliga områden eller anläggningar för bortskaffande. Spilloljor och avloppsslam bör naturligtvis omfattas av dessa planer. inslag i gemenskapens strategi för avfallshantering. Avfallshanteringsplaner är ett viktigt Genomförandet och tillämpningen av dessa planer är emellertid fortfarande otillfreds- ställande. Grekland och Luxemburg har ännu inte anmält någon avfallshanteringsplan. Alla andra medlemsstater, utom Österrike, har anmält planer som inte omfattar alla typer av avfall eller som inte omfattar medlemsstatens hela territorium. Ett antal överträdelseförfaranden har inletts mot medlemsstaterna för bristande efterlevnad av olika bestämmelser. För att förbättra planeringen av avfallshanteringen planerar kommissionen nu att ta fram riktlinjer för de behöriga myndigheterna. Avfallsstatistik Med tillgång till tillförlitlig statistik är det möjligt dels att ställa upp realistiska mål vid planering av avfallshanteringen, och dels att bedöma nuläget, vilket är syftet med denna rapport. För att det skall vara möjligt att jämföra och utvärdera data är det viktigt att medlemsstaterna använder samma definition av avfall samt en gemensam avfallsförteckning och terminologi inom avfallshanteringsområdet, vilket ännu inte är fallet. I detta avseende har följande problem identifierats: • Termen "hushållsavfall" (avfall från hushåll) och "kommunalt avfall" (som samlas in av förutom kommuner) används ofta synonymt. Kommunalt hushållsavfall, även omfatta handels-, industri- och institutionsavfall. avfall kan emellertid, • Ingen åtskillnad kan göras mellan data om förbränning som bortskaffningsmetod och förbränning med energiåtervinning, eftersom det ännu inte har fastställs några exakta kriterier på gemenskapsnivå för att skilja mellan dessa båda metoder. • Medlemsstaterna har olika sätt att bedöma den mängd spillolja som genereras (mellan 33 och 66 % av den olja som släpps ut på marknaden). 87 De flesta medlemsstater har ännu inte upprättat kompletta databaser om avfallsgenerering och avfallshantering. Informationen om "annat avfall" är särskilt bristfällig, dvs. om allt avfall som inte är hushållsavfall eller farligt avfall. I januari 1999 lade kommissionen fram ett förslag till förordning om avfallshanteringsstatistik till rådet och Europaparlamentet (KOM (1999) 31 slutlig). Syftet med den föreslagna förordningen är att upprätta regler för framställning av gemenskapsstatistik, med gemen- samma definitioner och en gemensam klassificering. Genomförandet av förordningen torde bidra till att avfallsstatistiken blir mer tillgänglig och jämförbar. Förordningen kan emellertid inte genomföras fullt ut förrän tre år efter det att den antagits. Anteckningar Skyldigheten att föra anteckningar om avfall och avfallshantering utgör grunden för avfalls- statistiken. Enligt artikel 14 i direktiv 75/442/EEG skall alla inrättningar och företag som är verksamma inom bortskaffande och återvinning föra anteckningar om avfallet och avfallshanteringen. Enligt artikel 4. 2 i direktiv 91/689/EEG omfattas även producenter av farligt avfall och företag som transporterar farligt avfall av denna skyldighet. I artikel 2. 1 i det direktivet ställs krav på särskild registrering av bortskaffande (deponering) av farligt avfall. Belgien, Tyskland, Frankrike och Nederländerna har inte genomfört alla delar av bestämmel- serna på rätt sätt. Irland och Sverige har inte lämnat tillräckligt mycket information för att möjliggöra en bedömning av genomförandet. Vad beträffar kravet på registrering av farligt avfall som bortskaffas verkar det som om Österrike och Danmark har slagit ihop det med det allmänna kravet i artikel 14 i ramdirektivet. Enligt artikel 11 i direktiv 75/439/EEG kan medlemsstaterna beträffande spilloljor fastställa en minsta mängd (högst 500 liter) utöver vilken den som producerar, samlar upp och/eller omhändertar spilloljor är skyldig att föra en förteckning med olika uppgifter. Dessa gränser har fastställts till mellan 0 och 500 liter. I Nederländerna är producenter av spilloljor inte skyldiga att föra en sådan förteckning. Det är oklart huruvida Danmark och Frankrike, som inte har fastställt några gränser, kräver en förteckning från 0 liter och uppåt eller inte alls. I artikel 10 i direktiv 86/278/EEG ställs krav på register med aktuella uppgifter om generering och användning av avloppsslam samt om slammets egenskaper, användaren och platsen där slammet skall användas. Kommissionen noterar att vissa medlemsstater inte har lämnat de begärda uppgifterna om producerade slammängder och om den mängd slam som används i jordbruket, och att andra bara har tillhandahållit uppskattningar. Enligt samtliga fyra direktiv skall dessa uppgifter på begäran lämnas till de behöriga myndigheterna. Nackdelen med denna bestämmelse är att de behöriga myndigheterna inte automatiskt får tillgång till uppgifterna och när uppgifterna behövs för statistik eller av liknande skäl tar det lång tid att samla in dem. Vissa medlemsstater, t. ex. Belgien (regionen Flandern), Danmark och Finland kräver att årsrapporter skall lämnas till de behöriga myndig- heterna. Dessa rapporter kan sedan utgöra grunden för avfallsstatistik. 88 Kontroll av avfallshanteringen Först av allt måste medlemsstaterna upprätta eller utse de behöriga myndigheter som skall ansvara för att kontrollera avfallshanteringen. Tabell 1 i bilagan till den del av den här rapporten som behandlar direktiv 75/442/EEG innehåller en allmän översikt över de nationella myndigheternas behörighetsområde. I bilagan till den del av den här rapporten som behandlar direktiv 75/439/EEG finns i tabellerna 2, 3. 1, 3. 2 och 4. 2 uppgifter om ansvars- fördelningen inom sektorn för spillolja. Beroende på allmänna skillnader i medlemsstaternas förvaltningssystem varierar behörighetsområdet mycket mellan olika medlemsstater. Denna information används endast i begränsad utsträckning, och det skulle behövas närmare detaljer såsom adresser, verksamhetsområde m. m. för att främja insyn och underlätta insamling av avfallsinformation. Direktiven om avfall omfattar olika instrument för kontroll av avfallshanteringen, tillstånd och regelbundna inspektioner. t. ex. Tillstånd Enligt artiklarna 9, 10 och 12 i direktiv 75/442/EEG om avfall skall inrättningar och företag som är verksamma inom återvinning och bortskaffande erhålla ett tillstånd från den behöriga myndigheten. Inrättningar som samlar upp och transporterar avfall skall registreras av de behöriga myndigheterna. I artikel 11 fastställs villkoren för undantag från tillståndsplikten, och dessa villkor skärps ytterligare genom artikel 3 i direktiv 91/689/EEG om farligt avfall. Ingen av de medlemsstater som lämnat in rapporter har fastställs några allmänna regler för att möjliggöra undantag från tillståndskravet för farligt avfall. Vissa medlemsstater har i sin nationella lagstiftning infört möjligheten till undantag från ramdirektivet, men ingen av dem har redogjort för sin erfarenhet av tillämpningen. Enligt artikel 6 i direktiv 75/439/EEG skall varje företag som omhändertar spilloljor (dvs. som behandlar, destruerar, lagrar eller deponerar oljorna) omfattas av tillståndsplikt. Alla medlemsstater som lämnat in rapporter, med undantag för Danmark, har även inrättat ett tillståndssystem för företag som samlar upp spilloljor. Direktiv 86/278/EEG omfattar allmänna regler om användning av avloppsslam. Bestämmel- ser om tillståndsplikt saknas. Inspektioner Alla inrättningar som hanterar avfall (dvs. som är verksamma inom uppsamling, transport, återvinning eller bortskaffande) skall enligt artikel 13 i direktiv 75/442/EEG regelbundet inspekteras. I artikel 4. 1 i direktiv 91/689/EEG utvidgas detta krav till producenter av farligt avfall. Enligt artikel 13 i direktiv 75/439/EEG skall endast de företag som omhändertar spilloljor (dvs. som behandlar, destruerar, lagrar eller deponerar oljor) inspekteras. Den allmänna bestämmelsen i ramdirektivet gäller dessutom för företag som samlar upp och transporterar spillolja samt producenter av spillolja. 89 Frågeformuläret omfattade endast inspektion av producenter av farligt avfall. De nationella förvaltningarna har inte de resurser som krävs för att inspektera alla producenter av farligt avfall. De koncentrerar sig därför på de viktigaste fallen. I direktiv 86/278/EEG om avloppsslam finns inget krav på regelbundna inspektioner. Åtgärder för att säkerställa återvinning och bortskaffande på säkert sätt Enligt artikel 4 i direktiv 75/442/EEG om avfall skall medlemsstaterna vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa att avfall återvinns eller bortskaffas utan fara för människors hälsa och utan att processer och metoder används som kan skada miljön. Säker avfallshantering är också syftet med artikel 2. 2- 2. 4 i direktiv 91/689/EEG, enligt vilken det är förbjudet att blanda farligt avfall, och med artikel 5. 1 i samma direktiv, enligt vilken farligt avfall skall vara korrekt emballerat och märkt. De flesta medlemsstater som inkommit med rapporter har åtminstone införlivat dessa bestämmelser med sin lagtext, utom Frankrike, Österrike och Finland som mildrat förbudet mot att blanda farligt avfall. Frankrike har dessutom endast genomfört emballerings- och märkningskravet i fråga om sjukhusavfall och smittsamt hälsovårdsavfall. I artikel 7 och 8 i direktiv 75/439/EEG utvecklas ramdirektivets allmänna bestämmelser när det gäller spillolja. Medlemsstaterna skall enligt dessa artiklar vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa att driften av regenereringsanläggningen inte orsakar sådan skada på miljön som kan undvikas. Belgien (regionen Vallonien), Irland, Nederländerna och Österrike har inte införlivat denna bestämmelser eftersom de inte regenererar spillolja. Inte heller Frankrike har genomfört bestämmelsen trots att man regenererar spillolja. Enligt artikel 8 skall medlemsstaterna förvissa sig om att utsläppsgränsvärdena inte överskrids vid förbränning i anläggningar med en tillförd värmeeffekt på 3 MW eller mer. Irland och Nederländerna tillämpar inte dessa utsläppsgränsvärden eftersom de inte anser att behandlade spilloljor är att betrakta som "avfall". För Frankrikes och Sveriges del är det tveksamt om de följer direktivet. Fyra medlemsstater (Österrike, Danmark, Finland och Tyskland) har antagit strängare utsläppsgränsvärden än de i direktivet. Österrike har fastställt gränsvärden för alla parametrar. Enligt planerna skall utsläppsgränsvärdena i framtiden ingå i direktivet om förbränning av avfall. Gränsvärdena utgör det viktigaste inslaget i direktiv 86/278/EEG om avloppsslam. Där fast- ställs gränsvärden för tungmetaller i jord och slam samt den årliga genomsnittsbelastningen av tungmetaller på jordbruksmark. Medlemsstaterna har i stor utsträckning utnyttjat möjligheten i artikel 12 i direktivet, enligt vilken medlemsstaterna vid behov får införa bestämmelser som är strängare än de som föreskrivs i direktivet. Medlemsstaterna har mycket ofta antagit strängare gränsvärden för tungmetaller i slam än de som anges i bilaga 1 B till direktivet. Gränsvärdena varierar mycket mellan medlemsstaterna och det är inte ovanligt med skillnader på 100 gånger, och detta trots att de genomsnittliga halterna av tungmetaller är i stort sett desamma över hela gemenskapen. Det är rimligt att fråga sig om sådana stora skillnader är vetenskapligt grundade. 90 Såsom framgår av tabell 5 har slammets kvalitet – över lag – kraftigt förbättrats under den senaste femårsperioden. Samtidigt gäller att de koncentrationsintervaller som anges i bilaga 1 B till direktivet inte återspeglar den i realiteten låga föroreningshalten i slammet (åtminstone i slam som återanvänds i jordbruket). Därmed inställer sig frågan hur man kan förhindra att slam av undermålig kvalitet återanvänds i jordbruket. Åtgärder som vidtagits i medlems- staterna visar att det är möjligt att förhindra förorening av slammet vid källan och därigenom undvika att tungmetaller sprids i miljön. Direktivet omfattar inga gränsvärden för organiska föreningar. Vissa medlemsstater har anmält ett antal föreningar till kommissionen för vilka de anser att gränsvärden bör fastställas69. Kommissionen noterar emellertid att medlemsstaterna reglerat olika typer av föreningar, vilket än en gång väcker frågan om den vetenskapliga grunden för detta. Trots att dessa olika föreskrifter överensstämmer med direktivet och fördraget, anses de ibland hindra de nationella myndigheternas ansträngningar att upprätthålla allmänhetens tilltro till återanvändning av slam i jordbruket. Överträdelseförfaranden Kommissionen har inlett förfaranden enligt artikel 226 i EG-fördraget mot de medlemsstater som inte uppfyllt sin skyldighet att rapportera om genomförandet av avfallslagstiftningen. Följande tabeller visar pågående överträdelseförfaranden med avseende på genomförandet av direktiv 75/442/EEG, 91/689/EEG och 75/439/EEG. För närvarande pågår inget över- trädelseförfarande avseende genomförandet av direktiv 86/278/EEG om avloppsslam. Överträdelseförfarandet mot Tyskland i fråga om direktiv 75/439/EEG avser bristande överensstämmelse med kravet i artikel 3. 1 att prioritera regenerering av spilloljor. Den portugisiska lagstiftningen uppvisar på flera punkter bristande överensstämmelse med direktivet. 69 I Österrike och Tyskland regleras exempelvis total halt av halogenerade föreningar (AOX) samt dioxiner och furaner (PCCD/F). PCB regleras i Tyskland, Frankrike och Sverige, och PAH i Danmark, Frankrike och Sverige. 91 Österrike Belgien Danmark Finland Frankrike Tyskland Grekland Irland Italien Luxem- burg Neder- länderna Portugal Spanien Sverige Förenade kungariket FU Domst. MY FU FU Domst. FU FU Domst. MY MY Domst. Domst. MY FU FU FU FU MY MY MY FU FU MY FU MY FU Domst. FU FU Domst. MY Dom (1) FU MY MY FU FU Domst. Domst. MY MY MY FU FU FU Domst. FU FU FU FU FU 75/442/EEG Bristfällig tillämp- ning: olika bestämmelser i direktivet Bristfällig tillämp- ning: planer för avfallshantering Underlåtelse att lämna in rapporter 91/689/EEG Bristande överens- stämmelse Bristfällig tillämp- ning: artikel 8. 3 Bristfällig tillämp- ning: planer för avfallshantering 75/439/EEG Bristande överens- stämmelse Underlåtelse att lämna in rapporter 86/278/EEG Underlåtelse att lämna in rapporter Tabell: Överträdelseförfaranden - situationen i oktober 1999 FU = Formell underrättelse, MY = Motiverat yttrande, Domst. = Anhängiggörande/förhandlingar vid EG-domstolen (1) Domstolens dom av den 9 september 1999 i mål C-102/97 Europeiska kommissionen mot Tyskland. 92 Framtidsutsikter Framstegen i fråga om genomförandet av direktiv 75/442/EEG, 91/689/EEG och 75/439/EEG är fortfarande otillräckliga. Antalet överträdelseförfaranden ger en god bild av läget. Vad beträffar direktiven om avfall och farligt avfall återstår fortfarande mycket arbete med att harmonisera definitioner och förteckningar, och med att skapa tillförlitliga avfallsdatabaser för att säkerställa en effektiv planering av avfallshanteringen i enlighet med den fastställda rangordningen mellan olika metoder. Vad beträffar direktiv 75/439/EEG är det inte troligt att medlemsstaterna mer aktivt kommer att främja regenerering av spillolja i framtiden. Den senaste tidens händelser i Belgien, där djurfoder förorenat med dioxin gav upphov till en utbredd förorening av livsmedel av animaliskt ursprung, understryker hur viktigt det är att kontrollera att avfallslagstiftningen efterlevs, och särskilt direktiv 75/439/EEG om omhändertagande av spilloljor. Det behövs nya metoder och instrument på gemenskapsnivå för att förbättra den separata uppsamlingen och hanteringen av spilloljor i enlighet med den fastställda rangordningen, samt åtgärder för att undvika skador på människors hälsa och miljön. inte noterat några större problem när det gäller det formella Kommissionen har införlivandet av direktiv 86/278/EEG om avloppsslam med nationell lagstiftning. Direktivet har på ett ganska effektivt sätt förhindrat att grödor kontamineras med sjukdomsalstrande bakterier som en följd av att slam används på jordbruksmark. Få medlemsstater har emellertid en återanvändningsgrad som överstiger 50 % trots att slammets kvalitet med avseende på innehållet av tungmetaller och näringsämnen skulle möjliggöra ett långt större utnyttjande av dess positiva effekter. Man får inte glömma att produktionen av slam, enligt de uppgifter som lämnats till kommissionen70, förväntas öka med omkring 40 % fram till år 2005. Detta kommer förmodligen att öka trycket på avsättning i jordbruket. Det är viktigt att återanvändningen av slam på jordbruksmark inte hämmas i onödan. Samtidigt är det emellertid ännu viktigare att gemenskapens regelverk för hantering av slam på ett effektivt sätt skyddar miljön, och särskilt marken, från långsiktig förorening. I detta sammanhang och för att försäkra sig om att konsumenterna accepterar åter- användning av slam på jordbruksmark, planerar kommissionen att göra en omfattande översyn av bestämmelserna i direktivet. Bestämmelserna kommer att bedömas med beaktande av den vetenskapliga forskning som genomförts sedan direktivet antogs. Syftet med denna översyn är att säkerställa en hög miljöskyddsnivå. Allmänheten skall inte behöva oroa sig för att återanvändning av slam på jordbruksmark innebär oacceptabla risker för människors hälsa eller för miljön, om den genomförs i enlighet bästa tillgängliga metoder och i överensstämmelse med bestämmelserna i direktivet. Kommis- sionen kommer också att undersöka behovet av tydliga kriterier för analytiska kontroller av det slam som används i jordbruket, för att undvika att föroreningar sprids i miljön eller överförs till grödor som används som livsmedel. Definitionen av avloppsslam kommer också att ses över för att undvika olika tolkningar inom olika lagstiftningssektorer. 70 Se rapporten om Genomförandet av rådets direktiv 91/271/EEG av den 21 maj 1991 om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse, ändrat genom kommissionens direktiv 98/15/EG av den 27 februari 1998, KOM (98) 775 slutlig av den 15 januari 1999. 93 Framtida rapporter och frågeformulär Frågeformulären, och därmed rapporten om genomförandet av avfallslagstiftningen, behandlar för närvarande en blandning av rättsligt införlivande och praktiskt genom- förande av gemenskapens lagstiftning. Denna utformning bör emellertid omprövas. Det förefaller inte lämpligt att vart tredje år ta fram rapporter om tillämpningen av gemen- skapens avfallslagstiftning som i stor utsträckning informerar om hur gemenskapens avfallsdirektiv införlivats med nationell lagstiftning. Den nationella lagstiftningens rättsliga överensstämmelse bör genomgå en granskning när gemenskapslagstiftningen införlivats eller varje gång den nationella lagstiftningen ändras. Rapporterna bör i betydligt större utsträckning inriktas på de erfarenheter som gjorts vid den praktiska tillämpningen. Det kan därför vara nödvändigt frågeformulären i kommissionens beslut 94/741/EG av den 24 oktober 1994 och 97/622/EG av den 27 maj 1997. Dessutom bör bilaga 6 till direktiv 91/692/EEG anpassas så att den överens- stämmer med gällande och delvis antagen gemenskapslagstiftning om avfall. ändra att Rapporterna om genomförandet av gemenskapslagstiftningen utgör ett viktigt verktyg i fullgörandet av kommissionens uppgift att övervaka efterlevnaden av EG-fördraget. Det är emellertid viktigt att uppmärksamma att rapporterna huvudsakligen baseras på de uppgifter som medlemsstaterna själva lämnat. Detta begränsar naturligtvis möjligheten att upptäcka bristfällig tillämpning eller svagheter och brister i den befintliga gemen- skapslagstiftningen. 94