title: Rapport från kommissionen om de regionala möten som kommissionen anordnat under 1998-1999 om den gemensamma fiskeripolitiken efter år 2002

eurovoc_concepts:
common fisheries policy
economic analysis
member country
report

text: EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION Bryssel den 24. 01. 2000 KOM (2000) 14 slutlig RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN om de regionala möten som kommissionen anordnat under 1998-1999 om den gemensamma fiskeripolitiken efter år 2002 INNEHÅLLSFÖRTECKNING 1. ALLMÄNNA KOMMENTARER. 4 1. 1. 1. 2. 1. 3. 1. 4. Bakgrund till och syfte med de regionala mötena. 4 Organisatoriska detaljer. 4 Kommissionens utvärdering. 5 Uppföljning. 5 2. RESULTAT AV DE REGIONALA MÖTENA. 5 2. 1. 2. 2. 2. 3. 2. 4. 2. 5. 2. 6. 2. 7. Frågan om tillträde till farvattnen innanför gränsen på 6/12 nautiska mil. 6 Tillträde till Nordsjön. 6 Shetlandsboxen. 6 TAC och kvoter. 6 Individuella överförbara kvoter. 6 Relativ stabilitet och fördelningsnycklar för kvoter. 7 Kassering. 7 2. 8. Fiskeansträngning för fiskeflottorna. 7 utvecklingsprogrammen fleråriga och de 2. 9. Miljöaspekter. 7 2. 10. Internationellt samarbete och fiskeavtal. 8 2. 11. Marknader och handel med fiskeriprodukter. 8 2. 12. Rationalisering och stödåtgärder. 8 2. 13. Genomförande, övervakning och kontroll. 8 2. 14. Fiskeforskning. 8 2. 15. Vattenbruk. 9 2. 16. Medelhavet. 9 2. 17. Beslutsprocesser – institutionella arrangemang. 9 2. 18. Övriga frågor. 9 3. INDIVIDUELLA RAPPORTER PER MEDLEMSSTAT. 10 3. 1. 3. 2. 3. 3. 3. 4. BELGIEN. 10 DANMARK. 11 TYSKLAND. 14 GREKLAND. 15 2 3. 5. 3. 6. 3. 7. 3. 8. 3. 9. SPANIEN. 17 FRANKRIKE. 21 IRLAND. 25 ITALIEN. 26 NEDERLÄNDERNA. 28 3. 10. ÖSTERRIKE. 30 3. 11. PORTUGAL. 31 3. 12. FINLAND. 34 3. 13. SVERIGE. 36 3. 14. FÖRENADE KUNGARIKET. 37 3 BILAGA I Förteckning över de förkortningar som använts BILAGOR BILAGA II Kommissionens frågeformulär om den gemensamma fiskeripolitiken efter år 2002 BILAGA III Rapport om de svar på frågeformuläret som insänts av icke-statliga organisationer och andra organisationer som tillfrågats på gemenskapsnivå BILAGA IV Tabell över datum och platser för de regionala mötena om den gemensamma fiskeripolitiken efter år 2002 4 1. ALLMÄNNA KOMMENTARER 1. 1. Bakgrund till och syfte med de regionala mötena I mars 1998 inledde kommissionen en samrådsprocess i två etapper om den gemensamma fiskeripolitiken efter år 2002. Under den första etappen sändes 350 frågeformulär ut organisationer och föreningar med intresse av fiskefrågor i alla Europeiska medlemsstater. till ett antal representativa unionens Dessa organisationer och föreningar tillfrågades om sina synpunkter inte bara på de frågor som enligt rådets förordning nr 3760/92 och anslutningsakterna från 1985 och 1994 skall ses över år 2002, utan också på alla andra aspekter av den gemensamma fiskeripolitiken. Kommissionen erhöll 175 svar på frågeformuläret. Samtidigt som svaren ofta var kritiska till den gemensamma fiskeripolitiken, belyste de fiskerisektorns och övriga intresserade gruppers mest angelägna frågor när det gäller det framtida fisket i Europeiska unionen. Kommissionen utarbetade 1998 en rapport om svaren på frågeformuläret. Den andra etappen av samrådsprocessen om den gemensamma fiskeripolitiken efter år 2002 innebar anordnande av 30 regionala möten i medlemsstaterna, med deltagande av en lång rad olika berörda parter (sammanlagt cirka 1500 personer deltog i dessa möten). Dessa regionala möten hade följande två syften: första att ge företrädare för fiskerisektorn och andra intresserade grupper För det i medlemsstaterna möjlighet att inleda en direkt dialog med kommissionen om den framtida gemensamma fiskeripolitiken. Deltagarna gavs därmed tillfälle att utveckla sina svar på frågeformuläret och att uttrycka sina nationella/regionala/lokala synpunker på översynen av den framtida fiskeripolitiken efter år 2002, liksom på alla andra frågor av särskilt intresse för dem. För det andra att ge kommissionens tjänstemän tillfälle att få direkt kontakt med de olika aktörerna i medlemsstaterna och ta del av deras synpunkter. Kommissionen behöver få bredast möjliga spektrum av synpunkter och förslag innan den utarbetar och till rådet och Europaparlamentet överlämnar sin rapport om fiskerisituationen i Europeiska unionen i enlighet med artikel 14. 2 i rådets förordning nr 3760/92 om ett gemenskapssystem för fiske och vattenbruk. 1. 2. Organisatoriska detaljer Från september 1998 till juni 1999 anordnade kommissionen 30 regionala möten (i bilaga IV återfinns en lista med datum och plats för de regionala mötena). Till dessa möten inbjöd kommissionen bland andra företrädare för yrkesfiskarnas organisationer, icke-statliga forskningsinstitut, organisationer med intresse av fiskefrågor, konsumentorganisationer, fackpressen och nationella myndigheter samt ledamöter av Europaparlamentet. saluföringssektorerna, fackföreningar, berednings- och 5 Dagordningen för dessa möten följde samma struktur som frågeformuläret och gav deltagarna tillfälle att mer utförligt diskutera alla frågor med anknytning till den gemensamma förvaltning och bevarande av fiskeripolitiken. resurserna, handel med fiskeriprodukter, strukturstöd och stödåtgärder, kontroll, beslutsprocessen, fiskeriforskning, vattenbruk etc. ) (Tillträde till vatten och inre resurser, fiskeavtal, marknader internationellt samarbete och och Dokument med de skriftliga svaren på nationell/gemenskapsnivå till frågeformuläret delades ut vid mötena. Kommissionens tjänstemän presenterade dessa dokument och ledde mötena. 1. 3. Kommissionens utvärdering Resultaten av de regionala mötena uppfyllde kommissionens förväntningar. Kommissionen är generellt sett nöjd med deltagandenivån, med graden av representation från de olika intressesfärerna, liksom med inläggens kvalitet och de förslag som lades fram. I motsats till den första etappen av samrådsprocessen (frågeformuläret) som per definition var tillgängligt enbart för ett begränsat antal representativa organisationer, gav de regionala mötena möjligheter för ett större antal personer att personligen delta i samrådsprocessen. Kommissionen mottog sålunda många nya bidrag som inte ingick i det material som samlats in genom frågeformuläret. Därutöver fick vissa deltagare tillfälle att utveckla sina skriftliga förslag mer i detalj och/eller att informera kommissionen om rent lokala/regionala problem som genom sin karaktär sällan blir föremål för diskussioner inom gemenskapens institutioner. Vissa deltagare kritiserade kommissionen för att anordna samrådsmöten vars resultat, enligt deras åsikt, inte skulle beaktas av kommissionen i dess slutliga förslag. Majoriteten av de parter som berördes av samrådsprocessen välkomnade dock kommissionens initiativ och i debatten om den framtida gemensamma deltog på ett mycket konstruktivt fiskeripolitiken. sätt 1. 4. Uppföljning Kommissionen kommer att överlämna denna rapport om de regionala mötena till rådet, Europaparlamentet och till alla de parter som deltagit i samrådsprocessen om den gemensamma fiskeripolitiken efter år 2002. I mellantiden har kommissionen inlett insamling av det material och de uppgifter som krävs för utarbetande av den rapport om fiskets situation i Europeiska unionen som avses i artikel 14. 2 i rådets förordning nr 3760/92. Det är kommissionens avsikt att lägga fram rapporten i början av år 2001 så att det finns tillräcklig tid för diskussioner i rådet och Europaparlamentet om den framtida gemensamma fiskeripolitiken. 2. RESULTAT AV DE REGIONALA MÖTENA De regionala mötena visade att det råder bred konsensus om att fortsätta en gemensam fiskeripolitik även efter år 2002. 6 Det stod dock samtidigt klart att de konsulterade parterna anser att många inslag i den gemensamma fiskeripolitiken bör ses över, ändras eller till och med förändras helt. Vissa krav, kritik och förslag som formulerats under mötena, är ibland motsägande eftersom de som står bakom dem har motstridiga syften. Det är emellertid naturligt att fiskare i Nordsjön och i Medelhavet inte står inför samma problem eller att producenter och beredningsföretag inte alltid har samma synpunkter på import. Med beaktande av dessa faktorer kan de viktigaste slutsatserna av de regionala mötena sammanfattas på följande sätt: 2. 1. Frågan om tillträde till farvattnen innanför gränsen på 6/12 nautiska mil Det finns praktiskt taget inga krav på inrättande av en ordning med fritt tillträde "fram till stränderna". Det har i Förenade kungariket, Irland och Portugal funnits vissa krav på en förstärkning av den nuvarande ordningen till förmån för kustfiskarna (Exempelvis utvidgning av den nuvarande gränsen upp till 24 nautiska mil eller mer, avveckling av de rättigheter som grannländerna nu har etc. ). 2. 2. Tillträde till Nordsjön Fiskare diskriminerande begränsningar av tillträdet. från Spanien, Portugal, Finland och Sverige stödde avveckling av alla Organisationer från Nordsjöns kuststater uttryckte dock oro för den ökning av fiskeansträngningen i Nordsjön som fritt tillträde till zonen skulle kunna leda till, trots det faktum att tillträdet till de flesta resurser redan är reglerat. 2. 3. Shetlandsboxen Bevarande av Shetlandsboxen fick inte enhälligt stöd. Medan vissa organisationer stödde en fortsättning av den nuvarande ordningen (och också stödde boxar i allmänhet som ett effektivt verktyg för bevarande) var många andra organisationer särskilt i Spanien, Nederländerna men också en stor sammanslutning av yrkesfiskare i Förenade kungariket kritiska till Shetlandsboxen. Enligt deras åsikt fanns inga vetenskapliga skäl för inrättandet av denna box utan detta baserades istället på rent politisk grund. 2. 4. TAC och kvoter Under mötena ansågs det allmänt att systemet med TAC och kvoter hade misslyckats med att begränsa utnyttjandegraden av bestånden på grund av brist på ordentlig kontroll av att reglerna följdes och sunda vetenskapliga råd. Samtidigt fanns det emellertid ingen konsensus om att helt och hållet göra sig av med systemet och ersätta det med något annat. Förstärkt övervakning och införande av mer selektiva redskap, mindre kassering och antagande av alternativa system för reglering av fiskeansträngning föreslogs bland annat som sätt att förbättra det nuvarande systemet. 2. 5. Individuella överförbara kvoter De flesta av deltagarna motsatte sig individuella överförbara kvoter, eftersom de befarade att oligopol och förlust av arbetstillfällen skulle bli följden. Det uttrycktes mer stöd för individuella överförbara kvoter i Nederländerna, Spanien och Danmark. 7 Stöd för nationella/offentliga myndigheter för vissa) erhöll också stöd av Spanien och Nederländerna. inom Europeiska unionen (under överinseende av fri handel med kvoter I Förenade kungariket uttrycktes starkt stöd för det befintliga systemet med tilldelning av nationella kvoter. 2. 6. Relativ stabilitet och fördelningsnycklar för kvoter Principen om relativ stabilitet erhöll brett stöd. I många fall betraktades relativ stabilitet som ett nödvändigt "ont", och att en förändring eller avveckling skulle kunna skapa större problem. Starka krav på förändringar av nycklarna för relativ stabilitet kom till uttryck i Republiken Irland och i Nordirland (avskaffande av Haag-preferenserna). Anpassningar av fördelningsnycklarna för särskilda arter och zoner föreslogs i många medlemsstater. Det argument som oftast fördes fram var att de gällande nycklarna inte avspeglar nuvarande fiskemönster. 2. 7. Kassering De nuvarande reglerna för kassering har blivit hårt kritiserade. Landning av all fångst fick brett stöd av fiskare i vissa medlemsstater. Vissa uttalanden till förmån för den nuvarande politiken för kassering gjordes dock av fiskare, som är oroliga för de kostnader som ett förbud mot kassering kan föra med sig, och av lösa problemet med kasseringar genom vetenskapsmän, som anser att det är bättre att utnyttjande av mer selektiva redskap. 2. 8. Fiskeansträngning och de fleråriga utvecklingsprogrammen för fiskeflottorna Stark kritik framfördes i flera medlemsstater (Italien, Grekland, Nederländerna och Portugal) av faktorn maskinstyrka i den nuvarande definitionen av fiskeansträngning. När det gäller de fleråriga utvecklingsprogrammen för fiskeflottorna, FUP, höjdes röster till förmån för allvarligare påföljder för de stater som inte uppfyller målen i sina FUP (t. ex. i Belgien, Tyskland och Portugal). I andra medlemsstater framförde dock deltagarna stark kritik av FUP och önskade se större flexibilitet i de nuvarande reglerna (t. ex Förenade kungariket och Finland). 2. 9. Miljöaspekter Fiskare efterfrågade större skydd av den marina miljön mot landbaserade föroreningar och andra industriverksamheter. I vissa fall framfördes önskemål om kompensation till fiskarna för förlust av fångst och redskap som sälar och andra marina däggdjur förorsakat (Skottland, Grekland och Finland). 8 2. 10. Internationellt samarbete och fiskeavtal När det gäller det multilaterala samarbetet uttrycktes stöd för gemenskapens politik och insatser. I vissa stater (Spanien, Italien etc. ) uttrycktes önskemål om förstärkning av gemenskapens närvaro i internationella organisationer. När det gäller bilaterala avtal finns en tydlig skiljelinje mellan nord och syd. Fiskare och fartygsägare från länder som främst gynnas av avtal finansierade från gemenskapens budget ville se en förstärkning av den externa fiskeripolitiken (dvs. ett större antal avtal) samt önskade större möjligheter för dem att delta i förhandlingarna. I de nordliga medlemsstaterna fanns det däremot önskemål om en förskjutning av gemenskapens uppmärksamhet mot de nordliga avtalen och om att en del av den externa budgeten skulle anslås till interna strategiska åtgärder. 2. 11. Marknader och handel med fiskeriprodukter I vissa möten överskuggades diskussionerna av kommissionens förslag till reform av den gemensamma organisationen av marknaden som lagts fram i februari 1999. frågor som Detta hindrade dock inte deltagarna från att uttrycka sina synpunkter konsumentskydd eller import från tredje länder. I vissa möten var det uppenbart att beredningssektorn å ena sidan och producenterna å den andra inte delade samma syn på hur marknaderna fungerar. i Medan beredningsföretagen önskade större och lättare tillgång till råmaterial, ville fiskarna se större skydd mot lågprisimport från tredje land. 2. 12. Rationalisering och stödåtgärder Kommissionens förslag till en ny förordning om fonden för fiskets utveckling, FFU, blev oundvikligen föremål för viss diskussion och kommissionens tjänstemän fick tillfälle att klargöra vissa aspekter av det nya förslaget. I många medlemsstater ställde man sig bakom strukturåtgärder och stöd till förnyelse av flottan, liksom stöd till utbildning och till unga fiskare samt stöd till den lilla kustfiskeflottan. 2. 13. Genomförande, övervakning och kontroll Det fanns ett omfattande önskemål om förstärkt kontroll av att bestämmelserna följs liksom om förstärkt övervakning och en uppmaning till enhetliga spelregler för fiskarna i hela unionen. Fiskare från en medlemsstat klagade ofta över att de var bättre övervakade än kollegorna i andra medlemsstater eller från tredje land. Vissa begärde till och med att kommissionens behörighet på detta område skulle förstärkas. 2. 14. Fiskeforskning Många fiskare anförde att vetenskapliga uppgifter ofta är "felaktiga" och att det i realiteten "finns mer fisk" att fiska, trots vetenskapliga bevis för motsatsen. 9 De bad om större insyn, att vetenskapliga studier skulle spridas och om större samarbete med vetenskapsmännen. I många fall bad deltagarna att tvärvetenskaplig forskning som täcker alla fiskets aspekter och inte bara de biologiska, skulle stimuleras. 2. 15. Vattenbruk Företrädare för vattenbrukssektorn klagade ofta över att inte betraktas som en väsentlig del av den gemensamma fiskeripolitiken och över att inte erhålla tillräckligt stöd från gemenskapen. 2. 16. Medelhavet Företrädare från organisationer och föreningar från Medelhavsområdet uttryckte särskilda åsikter om tillämpningen av den gemensamma fiskeripolitiken i den regionen vilka förtjänar att läggas fram separat. Följaktligen betonade många deltagare Medelhavsfiskets "särprägel" , belyste behovet av enhetliga, bindande regler för alla dem som fiskar i regionen, inklusive tredje länder, och bad om en förstärkning av gemenskapens internationella politik i området, både när det gäller tredje land och inom multilaterala organisationer, så att rättvis behandling av gemenskapens fiskare säkerställs. Italienska fiskare var starkt kritiska till de gällande tekniska åtgärderna medan spanska organisationer var positiva till en "regional strategi" för Medelhavsområdet (t. ex. regionala FUP). 2. 17. Beslutsprocesser – institutionella arrangemang Det framlades en enhällig begäran om större öppenhet från kommissionens sida och om större deltagande och bidrag från sektorn vid utarbetandet av gemenskapsbesluten. "Regionaliseringen" av förvaltningsprocessen för fisket (eller antagande av "regionala" lösningar för kassering eller andra frågor) fick starkt stöd i Förenade kungariket, Irland, Finland och Sverige men möttes med misstro i andra stater, bland annat Frankrike och Spanien (med undantag för vissa Medelhavsföreningar i Spanien). Debatten visade att det råder viss förvirring när det gäller termen "regional". För vissa innebär till den en överföring av befogenheter/behörighet nationell/regional nivå, medan den för andra helt enkelt innebär beaktande av regionala särdrag i gemenskapens beslut, utan några institutionella konsekvenser. från gemenskapens institutioner Många parter stödde också en flexibel förvaltningspolitik, som snabbt kan lösa lokala problem och krissituationer. Med hänsyn till att gemenskapens beslutsprocess ofta är ohanterlig och tidskrävande, föreslog de överföring av maktbefogenheter till lokala/regionala myndigheter. 2. 18. Övriga frågor Bland de övriga frågor som togs upp under mötena och vilka inte särskilt omnämndes i frågeformuläret, noterar kommissionen begäran om reglering av /åtgärder för fritidsfisket och oron i vissa länder för följderna av den kommande utvidgningen. 10 3. INDIVIDUELLA RAPPORTER PER MEDLEMSSTAT 3. 1. BELGIEN Mötet hölls i Ostende den 12 januari 1999. för berednings- Företrädare från de belgiska yrkesfiskarnas /handelssektorn, vattenbrukssektorn och den vetenskapliga sektorn, fackföreningar och nationella myndigheter deltog i mötet. Deltagarna välkomnade kommissionens initiativ att gå ner på gräsrotsnivå och utbyta åsikter med aktörerna. En öppen och konstruktiv anda präglade diskussionerna vid mötet. största organisationer, De inlägg som gjordes vid mötet kan sammanfattas på följande sätt: Tillträde till farvatten och resurser: – När det gäller frågan om tillträde till farvattnen innanför gränsen på 6/12 nautiska mil rådde allmän enighet om bevarande av den nuvarande situationen. – Behovet av förbättring av TAC-systemet betonades. Man underströk att den artificiella indelningen av kanalen i sektorer, som ibland var mycket små, skapar problem när det gäller fiske efter vandrande arter och denna inledning borde ändras. – Inställningen till ett utbyte av kvoter mellan medlemsstaterna var positiv. – Man uttryckte sig positivt om systemet för individuella överförbara kvoter under förutsättning att det kombineras med en förbättring av kontrollen. Förvaltning och bevarande av resurserna: – Beträffande kassering, framfördes att användning av mer selektiva fiskeredskap bör främjas. Utnyttjande av nya och mer avancerade tekniska åtgärder bör vara obligatoriskt. Kommissionen bör uppmuntra försök med nya sorters nät. – När det gäller försiktighetsmetoden och misslyckandet att uppnå målen i FUP i allmänhet fleråriga betonades det utvecklingsprogram och tillåtna fångstmängderna, TAC, för följande år för alla. Länder som inte följer sina FUP bör straffas. inte uppfyller målen i sitt totala faktum att när en medlemsstat överfiskar, minskar följaktligen de Marknad: – Det finns inte någon riktig europeisk marknad, främst beroende på bristen på standardisering av de regler som tillämpas i de olika länderna, vilket leder till brist på konkurrens och insyn. Ett annat problem är det dåliga transportsystemet, vilket förhindrar transport av färska produkter från en del av Europa till en annan. – Man gav uttryck för starkt motstånd mot kommissionens förslag om beviljande av stöd för att stimulera avtal mellan fiskare och beredningsföretag och därmed gå förbi auktionerna. Det ansågs att denna typ av avtal kväver konkurrensen och uppmuntrar överfiske för att uppfylla avtalets åtaganden. Samma typ av stöd borde ges till auktionerna, om denna nya åtgärd till slut antas. 11 – Åsikten uttrycktes att det är vid det första försäljningsstället som saluföringen är dåligt organiserad. Förslaget att utbilda fiskare för att låta dem behålla mervärdet i den första försäljningen lades också fram. Bristen på uppgifter om saluföring gör det omöjligt för producenter att känna till priser och marknadsförhållanden i hela gemenskapen. Kontroll : – Det fanns starkt stöd för en förstärkning och standardisering av kontrollen i hela tillbakavisades enhälligt och mer gemenskapen. Den nya förordningen om kontroll specifikt skyldigheten att i loggboken notera också den minsta kvantitet av bifångster. Sektorn klagar över att loggböckerna inte är stora nog för noteringar av små fångster av 30 olika arter. Forskning: – Det råder brist på uppgifter och information. Fiskarnas synpunkter bör beaktas i vetenskapliga bedömningar så att resultaten lättare kan godtas av dem. EU bör främja mer forskning om vattenbruk med fokus på inplantering av fisk i gemenskapsvattnen. Vattenbruk: – När det gäller vattenbruk föreslogs stöd för att förbättra sektorns kunskaper om modernt vattenbruk. Vattenbruk som syftar till inplantering i haven bör stimuleras. Utvidgning av de socioekonomiska åtgärderna till vattenbrukssektorn föreslogs också. 3. 2. DANMARK Två möten hölls i Danmark, ett i Köpenhamn den 27 oktober 1998 och ett i Viborg, Jylland, den 29 oktober 1998. Företrädare för de danska yrkesfiskarnas största organisationer, berednings-/handelssektorn, vattenbruk och de vetenskapliga sektorerna, liksom icke-statliga miljöorganisationer, fackföreningar och nationella myndigheter deltog i mötena. Deltagarna välkomnade kommissionens initiativ att "gå ner på gräsrotsnivå" och utbyta åsikter med branschen. En öppen, positiv och konstruktiv atmosfär präglade diskussionerna, med många muntliga inlägg, särskilt under mötet i Viborg. De bidrag som gavs vid dessa möten kan sammanfattas på följande sätt: Tillträde till farvatten och interna resurser/bevarande och förvaltning: – De fartyg som upprepat överträder reglerna i den gemensamma fiskeripolitiken (överfiske utöver de fastställda kvoterna, fiske av ungfisk eller andra typer av överträdelser) bör bannlysas från sina vanliga hamnar. – Möjligheten att fastställa "omedelbara" stängningar av fiskezoner föreslogs. Deltagarna nämnde de upphörande av fiskeverksamheter som man informellt kom överens om i tyska farvatten mellan Tyskland, Danmark och Nederländerna när en stor koncentration av ungfisk av torsk upptäcktes. Det fanns dock motståndare till detta förslag vilka framhöll att samma skyddade resurser ändå kan fiskas fritt några månader senare. Dessutom vore det nödvändigt att säkra stängning av området för alla flottor eftersom åtgärden annars vore värdelös. 12 – Synpunkter framfördes mot Shetlandsboxen och i allmänhet mot alla typer av boxar, varvid framhölls att inrättandet av sådana boxar hade svag vetenskaplig grund, och att de hade behållits enbart av politiska orsaker. Behovet av en uttömmande vetenskaplig analys av situationen i varje box, i syfte att eliminera de som inte är strikt nödvändiga, betonades flera gånger. – Förslag till stöd för kvoter som omfattar flera år, eller en gemensam TAC för flera besläktade arter (t. ex alla plattfiskar i samma fördelningsnyckel) lades fram. För det andra fanns det ett förslag att under det pågående året tillåta fiske av en procentsats av kvoten för följande år. Detta skulle kunna göras för de arter som var i gott skick och i de fall när det berörda året hade varit bra för fisket och den tilldelade kvoten har överträtts. För det tredje i syfte att undvika föreslogs att för konsekvenser oberäkneliga beredningsindustrin. inte låta kvoterna variera mer än – fångsten med av 15 % per år, dramatiska svängningar – Slutligen, samtidigt som man accepterade att alla TAC av politiska och administrativa orsaker skulle fortsätta att föreslogs att “TAC året” inte förhandlas tillsammans, automatiskt skulle börja löpa för alla arter den 1 januari, utan att inledandet av denna period istället skulle anpassas till den biologiska rytmen för varje art. – Förslaget att förhindra fiske av fisk som inte har fortplantat sig minst en gång, var föremål för livliga diskussioner i Viborg. Andra alternativa förslag till TAC och kvoter, även om de inte hade enhälligt stöd bland fiskarna, var följande: • Ökning av maskstorleken och användning av mer selektiva fiskeredskap, för att säkerställa att fisk fångas endast när den har haft chans att fortplanta sig åtminstone en gång. • Möjlighet att mäta fiskeansträngningen genom åtgång av dieselolja och inte genom kilowatt. Strukturåtgärder – Man uttalade sig för FFU men mot PESCA. Den överdrivna regionaliseringen av de åtgärder som var beroende av programmet, liksom de behöriga myndigheternas problem med samordningen av de olika medlen har bromsat PESCA alltför mycket. Internationella avtal och organisationer – Man ansåg att kommissionen borde vara internationella organisationer. Sektorn skulle vilja närvara vid förhandlingar som observatörer, som är fallet i Norge. representerad i starkt Rationaliseringsåtgärder : – När det gäller stöd, förekom klagomål på att det inte alltid råder konsekvens mellan de principer som styr beviljande av stöd och resten av den gemensamma fiskeripolitiken. Bättre specificering av de olika typerna av bidrag i förhållande till typer av fisken begärdes. Kustfisket har exempelvis andra behov av stöd än det industriella fisket och dessa behov avspeglas inte i den nuvarande förordningen. 13 Kontroll : – Förstärkning och strömlinjeformning av kontrollerna i hela gemenskapen erhöll starkt stöd. Kommissionens behörighet i detta avseende borde ökas. Det är omöjligt att uppfylla kraven i de fleråriga utvecklingsprogrammen utan lämplig gemenskapskontroll. Den ömsesidiga nationella misstron när det gäller kontroll kan endast övervinnas genom mer omfattande gemenskapskontroll. Forskning: – Fiskarnas åsikter bör beaktas i vetenskapliga bedömningar så att resultaten lättare kan godtas av dem. Mekanismerna för informationsutbyte bör förbättras. – Det betonades att forskning om fiskeverksamheter inte är lönande i sig, så den är i stort sett beroende av bidrag och stöd. Betydelsen och behovet av mer omfattande forskning om de socioekonomiska aspekterna, om nya marknader och om internationaliseringen av dessa, om de marina ekosystemen och om fiskets inverkan på den marina näringskedjan, samt forskning om bekämpningsmedels inverkan på fisk och blötdjur (ett område där nästan ingen forskning alls bedrivs nu) betonades. – Det finns inte tillräckliga vetenskapliga uppgifter för att göra en bedömning av bestånden. Bedömningen av situationen för bestånden och den därpå följande fördelningen av TAC utgör emellertid en hörnsten i den nuvarande gemensamma fiskeripolitiken. De danska fiskarna begärde därför förbättringar av den vetenskapliga forskningen och insamlingen av uppgifter, för att möjliggöra noggrann bedömning av bestånden. Man påpekade att våra konkurrenter (Japan, USA) bedriver mer fiske och vattenbruk. forskning än vi när det gäller – Slutligen efterfrågades inrättande av en gemenskapsram där fiskare och vetenskapsmän tillsammans kan diskutera tillgängliga uppgifter och situationen för bestånden, i syfte att försöka göra kriterierna enhetliga och för att bättre utnyttja de uppgifter som fiskarna erhåller. Beslutsprocessen: – Större medverkan från fiskarnas sida behövs. Information om de socioekonomiska effekterna av de beslut som fattas saknas. Emellertid varnades också för "alltför mycket" samråd som kan leda till en "devalvering" av bidragen eftersom kommissionen har begränsad kapacitet att sammanställa alla råd. Vattenbruk: – Förslag lades fram om att bidra till bättre kunskaper om sektorn för modernt vattenbruk. 3. 3. TYSKLAND Ett möte hölls i Hamburg den 2 december 1998. I mötet deltog företrädare för nästan alla branscher i kustdelstaterna. I allmänhet betraktas kommissionens insatser för att samråda med de som är verksamma i sektorn som mycket positiva. federala ministeriet och ministerierna inom fiskerisektorn, samt det 14 De viktigaste punkter som togs upp var systemet med TAC och kvoter, internationellt samarbete och fiskeavtal, behovet av att förstärka och standardisera kontroller och påföljder samt forskning. Ordning för tillträde till Nordsjön – Bibehållande av den nuvarande ordningen för begränsat tillträde förespråkades för att undvika ökat tryck på bestånden och negativa effekter på den tyska flottans struktur. Systemet med TAC och kvoter – Systemet med TAC och kvoter betraktades i princip som ett rimligt system som det inte fanns några alternativ till. Även om systemet var bra, fanns det ändå ofta anledning att kritisera resultaten av det på grund av otillfredsställande genomförande och övervakning. – Övervakningen behöver engageras. Norrmännens system med strikt kontroll och påföljder nämndes som ett exempel att följa. Man beklagade att kommissionen inte hade verkställande befogenheter. förstärkas och producentorganisationerna bör – Därutöver bör det ske färre årliga förändringar av TAC och kvoter för att hjälpa aktörerna i deras planering. Administrationen av kvoter bör förbli producentorganisationernas ansvar. Individuella överförbara kvoter och relativ stabilitet – Starka invändningar restes mot införandet av individuella överförbara kvoter. Ett sådant system skulle koncentrera kvoterna i händerna på en minoritet som har kapital och kontrollerar fiskeverksamhet. Det skulle också vara svårt att övervaka. – Det var mötets enhälliga ståndpunkt att principen om relativ stabilitet skulle bevaras. Fiskeansträngning och FUP – Deltagarna noterade att den information som kommissionen sänt ut om utfiskning av bestånden tog alltför mycket tid och det försenade ofta inledandet av förhandlingar om kompensation. – Man beklagade avsaknaden av påföljder för de medlemsstater som inte uppfyller målen i de fleråriga utvecklingsprogrammen. Internationellt samarbete och fiskeavtal – Krav ställdes på utökad forskning om beståndens tillstånd (för bestånd som omfattas av fiskeavtal), på ökning av antalet gemenskapstjänstemän som sysslar med att förhandla fram fiskeavtal (bi-och multilaterala) och på att inte betala gemenskapens finansiella bidrag förrän vid årets slut på basis av faktiska fångster. Handelspolitik – Problemet med import från låginkomstländer togs upp. Gemenskapen borde utarbeta instrument som möjliggör bättre och snabbare skydd för gemenskapens producenter inför sådan import. Stöd 15 – Man befarade att gemenskapens nya strukturregler skulle kunna resultera i en sänkning av stödbeloppen för fiskeri- och vattenbrukssektorn i regioner utanför mål 1. – Stöd (nationellt och gemenskapsstöd) borde finnas tillgängligt för utveckling av selektiva fiskemetoder och för samarbete mellan fiskare och vetenskapsmän. Kontroller – Det rådde enighet om behovet av att standardisera och stärka kontrollen av att bestämmelserna följs liksom påföljderna i samtliga medlemsstater. – Problemet med att kontrollera stora fabriksfartyg betonades också. Det var jämförelsevis lättare att kontrollera småskaligt kustfiske. Satellitövervakning och strikt mycket övervakning av landningar föreslogs som lösningar. Forskning – Kommissionen uppmärksammades på den otillfredsställande situation som råder i fråga om insamling av uppgifter. Samarbetet mellan industrin och vetenskapsmännen ansågs i allmänhet vara bra, men med vissa lokala skillnader. – I Östersjöregionen var samarbetet mycket intensivt och vetenskapsmännen följde till och med fiskarna på deras resor till havs. Samarbetet var dock otillfredsställande när det kom till förhandlingar om vissa fiskeavtal (t. ex. med Norge). Avtalen förhandlades fram alltför fort och utan att erbjuda fiskare och vetenskapsmän tillfredsställande möjligheter att delta. 3. 4. GREKLAND Ett möte hölls i Aten den 11 mars 1999. Företrädare för det grekiska ministeriet, olika branschorganisationer för yrkesfiskare, liksom icke statliga miljöorganisationer och för fartygsägare, fackföreningar, forskningsinstitut, fackpressen deltog i mötet. Deltagarna välkomnade kommissionens initativ att samråda med alla berörda parter om den framtida gemensamma fiskeripolitiken efter år 2002. De kritiserade dock det faktum att endast ett begränsat antal organisationer hade erhållit frågeformuläret förra året. Följande begäran/förslag lades fram vid mötet: Tillträde till farvatten och resurser/Bevarande och förvaltning – Att behålla de nuvarande begränsningarna av tillträdet till farvattnen innanför 6/12 nautiska mil. – Att skapa fiskezoner i Medelhavet utanför de nuvarande zonerna på 6 eller 12 nautiska mil, i syfte att skydda gemenskapsfiskarnas intressen. – Att ålägga de tredje länder som är bundna till EU via olika associerings- eller samarbetsavtal skyldigheter vad avser beaktande av gemenskapens miljönormer och att 16 säkerställa att det inte förekommer någon illojal konkurrens mellan fiskare och företag från tredje länder och gemenskapens fiskare. – Att möta problemet med kassering genom utnyttjande av mer selektiva fiskeredskap snarare än genom att tillåta landningar av alla fångster, föreslogs av vissa vetenskapsmän. Vissa fiskare föreslog att landningar av alla fångster skulle tillåtas samt att konsumtion av kasserad fisk skulle främjas. – Att se över definitionen av fiskeansträngning. Den del av den som gäller maskinstyrkan är kopplad till fartygets säkerhet och måste ses mot denna bakgrund. En begränsning av maskinstyrkan skulle kunna äventyra säkerheten för fartyg och besättning. – Att stimulera fiskare att lägga upp äldre fartyg. – Att anta åtgärder mot oreglerat fritidsfiske. – Att bättre informera och utbilda unga fiskare. Internationellt samarbete/ Medelhavet – Att säkerställa att myndigheter i tredje länder inte ålägger gemenskapens fartygsägare dolda eller nya villkor som inte ingår i fiskeavtalen. – Att stärka GFCM och fortsätta ansträngningarna för att få till stånd en harmoniserad ordning för bevarande och förvaltning i Medelhavet, som är bindande för alla dem som fiskar där. – Företrädare för fiskarnas organisationer framförde skarp kritik mot kommissionen för att inte ha fortsatt de ansträngningar som gjordes 1994 och 1996 inom ramen för den första och andra diplomatkonferensen om förvaltning av fiskeresurserna i Medelhavet. Åtgärder för rationalisering och stöd – Kommissionens förslag om en rådsförordning om gemenskapens strukturstöd inom fiskerinäringen var föremål för en bred diskussion. Vissa siffror som förekommer i kommissionens förslag (t. ex. fartygs ålder för erhållande av skrotningsbidrag och den procentsats av kapaciteten som skall dras in enligt de villkor som hänför sig till flottförnyelse med statligt stöd) liksom de studier som låg till bas för dessa siffror kritiserades. – Andra förslag som lades fram under mötet inkluderar följande: • Forskning för att finna nya fiskevatten. • Bestämmelser om kompensation i fall av skada som beror på force majeur, orsakad av väder eller delfiner. • • Spridande av vetenskapliga studier till fiskare och andra berörda parter. Särskilda skyddsåtgärder för kustfisket. • Utveckling av vattenbruksverksamheter nämndes särskilt liksom nödvändiga förutsättningar för sådan utveckling. 17 – Det måste betonas att många av deltagarnas förslag och kritik främst riktade sig till de nationella myndigheterna och/eller till själva sektorn, som följande: • • • Behov av rekrytering av fler biologer och inspektörer. Behov av bättre organisation av fiskarna själva. Behov av bättre fungerande nationella fiskmarknader. • Åtgärder mot förorening förorsakad av industriverksamheter etc. 3. 5. SPANIEN Sex möten hölls i Spanien, nämligen Vigo (19 januari 1999), Barcelona (21 januari 1999), Las Palmas (25 januari 1999), Cadiz (27 januari 1999), Madrid (29 januari 1999) och San Sebastian (4 mars 1999). Företrädare för alla berörda parter - producentgrupper som företrädde alla typer av flottor som finns i Spanien, vattenbrukssektorn, beredningsföretag, saluföringssektorn (grossister och detaljister), icke statliga organisationer, medlemmar i olika organ och forskningsinstitut - deltog och gjorde inlägg vid de olika möten som anordnades. Antalet deltagare var stort och en lång rad olika konstruktiva kommentarer gjordes av alla de berörda parter som var företrädda. Ett stort antal företrädare från djuphavsflottan och den industriella flottan samt från beredningssektorn deltog i mötet i Vigo. Mötet i Barcelona fokuserade mer på de problem som berör kustfiskeflottan och flottan i Medelhavet. Vid mötet i Las Palmas behandlades problem som är specifika för fiske i ytterst avlägset belägna regioner som är mycket beroende av fisket i marockanska vatten. I Cadiz tog man också upp oron över flottans beroende av avtalet med Marocko. Vid mötet i Madrid, slutligen, gjordes en bred översikt över alla de tankar som tidigare lagts fram varvid inläggen mer fokuserade på de aspekter som kommissionen måste lägga förslag om under översynen av rådets förordning nr 3760/92, som tillträdet till farvattnen innan för gränsen på 6/12 nautiska mil. De viktigaste punkter som togs upp under mötet i San Sebastian avsåg systemet med TAC och kvoter, fiskeansträngning och FUP, fiskeavtal, samriskföretag, samt enhetliga kontroller och påföljder. Diskussionerna kan sammanfattas på följande sätt: Tillträde till farvattnen innanför gränsen på 6/12 nautiska mil – Vid mötena framkom att den nuvarande ordningen inte kommer att ifrågasättas av sektorn. Företrädare för djuphavsflottan inskränkte sig till att nämna sin teoretiska ståndpunkt om avveckling av de nuvarande begränsningarna. Tillträde till Nordsjön och Shetlandsboxen 18 – Det fanns brett stöd för fritt tillträde till Nordsjön och för avveckling av alla typer av boxar tillträde verkligen är förutom i de fall när det är vetenskapligt bevisat att begränsat nödvändigt. TAC och kvoter, individuella överförbara kvoter och relativ stabilitet – Vid mötena i Barcelona, Cadiz och Madrid, lades förslag fram om fastställandet av TAC för flera arter i Medelhavet. – När det gäller TAC gjordes följande förslag: • Att större uppmärksamhet skulle riktas på fiskeansträngning och tekniska åtgärder och mindre på TAC för att säkerställa bättre bevarande och förvaltning av resurserna. • Att ett system som är lättare att kontrollera skall skapas. Exempelvis är det lättare att tillfälliga att kontrollera redskap, storlek, kontrollera fiskeansträngning återhämntningsperioder och framför allt TAC. än – När det gäller individuella överförbara kvoter motsatte sig företrädare för kustfiskeflottan ett system som enligt dem endast gynnar stora företag som kan mobilisera medel för att köpa fiskerättigheter. De som var för detta system ansåg att individuella överförbara kvoter skulle kunna hjälpa företagen att förbättra sina beräkningar i fråga om investeringar samt förbättra lönsamheten. Kassering och försiktighetsmetoden – När det gäller kassering, var majoriteten emot det nuvarande systemet. Det erkändes att töms ut, men kontinentalsockeln i Medelhavet är begränsad och att resurserna lätt kassering fördömdes. – Den allmänna känslan var att bruket med kassering gör att fiskarna blir mer likgiltiga. Under lekperioden fångas exempelvis mer kassering än målarter. Möjligheten att kassera uppmuntrar i detta fall till urskiljningslöst fiske. Obligatoriska tillfälliga stängningar under lekperioden föreslogs som ett alternativ. – Ett annat förslag var att särskilt i Medelhavet fastställa TAC för flera arter. Större flexibilitet i fråga om utväxling av kvoter mellan länder önskas också, vilket dessutom skulle kunna underlätta bevarandet av relativ stabilitet som den för närvarande definieras och fördelas. – Bland synpunkterna till stöd för det nuvarande kasseringssystemet, ansågs att det är dyrbare och svårare för fiskarna att behöva handskas med den "förbjudna" fångsten tills de är tillbaka i hamn. Det finns inte tillräckligt utrymme i båtarna för lasten och för kasserade fångster och under vissa förhållanden är kassering oundviklig och en naturlig del av fisket. Fiskeansträngning och FUP – När det gäller Medelhavet uttrycktes kritik mot det lämpliga i att lägga upp fartyg. Tillfälliga eller ständiga stängningar av områden skulle vara bättre. – Man förespråkade att forskning skulle bedrivas och att krav på mer selektiva fiskeredskap skulle fastställas. Det föreslogs att producenterna skulle erhålla utbildning så att det första 19 beredningsstadiet stannar hos dem och att det mervärde som läggs till vid den första försäljningen går till dem och kan kompensera för produktionsförluster. – I allmänhet var majoriteten positiv till fastställande av återhämtningsperioder. – Behovet av att beakta andra gemenskapsbestämmelser (hälsa och hygien, säkerhet ombord på fartygen etc. ) när tonnaget fastställs nämndes. – Under mötet i Vigo, framlades förslaget att behålla FUP enbart för de delar av flottan där omstrukturering krävs. – Slutligen framfördes en kraftfull begäran om att kommissionen skall säkerställa tillämpningen av påföljder för de medlemsstater som inte uppfyller målen i sina fleråriga utvecklingsprogram. Miljön – På Kanarieöarna riktades uppmärksamheten på den förstörelse som skett av havsbotten som ett resultat av turistrelaterat byggande. Man begärde att flera havsreservat skapas. Internationellt samarbete och fiskeavtal – Uppfattningen är att kommissionen bör göra följande: • • • • Förhandla och sluta avtal i nya områden som t. ex. i Brasilien och Indonesien. Främja avtal av första generationen. Spela en större roll i de internationella organisationerna (FAO, GFCM) så att den kan kräva samma fiskeansträngning av fartyg som seglar under bekvämlighetsflagg som av fartyg inom gemenskapsflottan, ställa samma krav när det gäller bevarande av resurser etc. Säkerställa att de nya medlemsstatena får samma tillträde inom ramen för de avtal som slutits med Grönland och Norge. – Bland de synpunkter som lades fram under mötena bör särskilt följande inslag nämnas: • • • Företrädare för den industriella flottan motsatte sig allmänt det nya förslaget till FFU som binder samriskföretag till fiskeavtalen. Påpekande av det faktum att slutande av avtal har återverkningar inom hela sektorn. Påpekande av det faktum att kommissionen baserar sitt förslag på information som erhållits från teoretiska experter som ger en felaktig bild av situationen, istället för att lyssna till den sektor som påverkas av avtalet ifråga. – Det föreslogs att EU borde kunna tala med en mun men att den skulle ha flera röster vid omröstningar. I detta sammanhang citerades exempel på vissa organisationer där Grönland och St Pierre och Miquelon har en röst, dvs. samma antal som hela EU. På samma sätt uppmanades kommissionen att tillåta medlemsstaterna att bli medlemmar i organisationer där EU för närvarande förhandlar om sin egen anslutning, under förutsättning att de drar sig tillbaka så snart som EU:s anslutning är klar. 20 – Fackföreningarna krävde bättre socialt skydd i de internationella avtalen. Medelhavet – När det gäller frågan om regionalisering, föreslog företrädare för flera olika organisationer och för de självständiga myndigheter som deltog i mötena i Barcelona, Cadiz och Madrid, att Medelhavet skule delas upp i regioner och en gemenskapspoltitik inrättas som skulle vara regional snarare än nationell. – Vissa föreslog också en utvidgning av olika grannmedlemsstaters kontroll av vattnen utanför gränsen på 12 nautiska mil, vilket Spanien redan hade gjort och möjligheten att ge alla gemenskapsfartyg som så önskar tillträde till denna zon, under förutsättning att de biologiska följer återhämtningsperioder etc. berörda medlemsstatens om fiskeredskap, bestämmelser den – När det gäller ifrågasattes GFCM:s livskraft som enda forum för debatt och samarbete, varvid deltagarna förklarade att de ställde sig positiva till ytterligare band med de olika grannstaterna. förbindelserna med icke-medlemsstater vid Medelhavet, Marknader – En viss minimistorlek krävs för fisk inom hela gemenskapen och fisk som inte får fångas får inte säljas oavsett var den kommer ifrån. – Jämvikt måste uppnås mellan gemenskapens tullförmåner och WTO:s skyldigheter. – Striktare kontroller av importen efterfrågades, liksom skapandet av starkare och mer harmonisera enhetliga gemenskapsmarknaden. Större samstämmighet mellan marknadspolitik och resurspolitik krävdes. producentorganisationer transnationella syfte att i – Det råder ingen konsensus när det gäller förslaget att kräva att all landad fisk skall gå genom auktioner. – Ett kvalitetsmärke för gemenskapsprodukter med en logo som exempelvis "traditionell beredningsmetod" förespråkades. – Under mötet i Vigo framfördes önskemål om att den gemensamma fiskeripolitiken skulle vara mer balanserad i framtiden och att resurserna inom politiken skulle delas mellan flottan, berednings- och saluföringssektorerna. – Därtill föreslogs främjandet av sammanslagningen som den enda metoden för att skapa en homogen organisation av den gemensamma marknaden och en gemenskapsmarknad som inte är lika splittrad och nationell som den är nu. – Marknaden borde integreras mer och i högre grad utnyttjas som ett instrument inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken, som Island och Norge gör. – Företrädare från tonfiskegruppen ifrågasatte nyttan av det nuvarande systemet för kompensationsbidrag. Forskning 21 – Frånsett den biologiska forskningen, borde forskning om alla aspekter av fisket utvecklas. Forskning om verksamheternas socioekonomiska effekter, bättre förståelse av de särskilda problem som präglar varje ekosystem, förhållandet mellan flera arter, ytterligare forskning om nya kasseringsmetoder, utnyttjande av andra marina produkter, och om vilka möjligheter som finns tillgängliga för flottan för det småsakliga fisket nämndes bland annat. – Man föreslog också att kommissionen skulle söka efter experter med mindre akademisk och mer praktisk bakgrund. Rådgivande kommittén för fiskerinäringen – Reformen av kommittén kritiserades av olika parter. Vissa klagade i synnerhet över att rådgivande kommittén endast kan ge kommissionen information och inte tillåts spela en aktiv roll och lägga fram förslag. Vattenbruk – Företrädare för musselproducenterna lade fram önskemål om ett vattenbruksprogram för gemenskapen och om en förteckning över känsliga produkter av samma typ som den som finns för jordbruket. Kontroll – De nationella myndigheternas kontroll bör vara rättvis oavsett vilken flagg som fartyget seglar under. Harmonisering av påföljder föreslogs vid mötet i San Sebastian. Övriga frågor – Krav ställdes på en förenkling av gemenskapsreglerna, särskilt de som gäller kustfiskeflottan. – De nya inspektionsbestämmelserna kritiserades, särskilt behovet av att ange tonnage av helt och hållet marginell fångst. – Fackföreningarna insisterade under alla möten på behovet att fästa större uppmärksamhet vid de sociala aspekterna av den gemensamma fiskeripolitiken. – I Vigo uttrycktes stor oro över förslagen att regionalisera den gemensamma fiskeripolitiken inom ramen för en process som i själva verket, enligt de åsikter som där kom till uttryck, utgör en dold ny nationalisering. Deltagarna var positiva till gemenskapens fiskeripolitik med gemesamma resurser, flottor och marknadsordning. 3. 6. FRANKRIKE Mötet i Frankrike ägde rum den 19 maj 1999 i Paris. Deltagare som företrädde nästan alla branscher inom sektorn liksom ett stort antal lokala kommittéer deltog i mötet som ägde rum i en mycket konstruktiv anda. Tillträde till interna resurser / förvaltning och bevarande av resurserna a) Alla de som begärde ordet ställde sig positiva till att behålla nuvarande situation när det gäller tillträde till farvattnen innanför gränsen på 6-12 nautiska mil. 22 Företrädare från Guyana framhöll att räktrålare (industriellt fiske) inte borde få tillträde till områden där det är mindre än 30 m djupt i syfte att undvika att denna resurs allvarligt äventyras. b) Man förespråkade att det nuvarande systemet för begränsat tillträde till Nordsjön skulle bevaras i syfte att undvika att bestånden utsattes för ökat tryck. Företrädare för anställda inom fiskerinäringen begärde att förekomsten av industriavfall i Nordjön skulle beaktas och att detta problem skulle lösas eftersom det är en viktig orsak till den minskade rekryteringen. c) När det gäller Shetlandsboxen, tycktes de närvarande ställa sig positiva till att behålla Shetlandsboxen. Skälet till detta var för vissa deltagare de effekter den har på bevarandet av resurserna medan vissa andra ansåg att den skulle behållas av enbart politiska skäl. d) Systemet med TAC och kvoter bedömdes i princip vara det lämpligaste systemet och man ansåg att det skulle behållas. Vissa förbättringar ansågs dock vara nödvändiga. Övervakningen av tillämpningen av systemet måste stärkas betydligt. TAC bör baseras på en solid vetenskaplig bas, och därför krävdes intensifierad forskning. Vissa deltagare ansåg att överföringar av överskottskvoter från ett år till ett annat skulle undvikas för att göra det lättare för de som är verksamma i sektorn att förstå systemet. Dessutom tillades det att utbyte av kvoter mellan medlemsstaterna och framför allt mellan producentorganisationer borde vara mer flexibelt och stå under nationella myndigheters kontroll. Vissa av de närvarande var också negativa till fleråriga TAC som skulle kunna leda till dålig förvaltning av resurserna. e) Alla de som begärde ordet i denna fråga motsatte sig individuella överförbara kvoter. Vissa deltagare motsatte sig inte individuella kvoter avsedda att ge de verksamma inom sektorn ökat ansvar och erbjuda dem en bättre översikt som skulle kunna möjligöra för dem att bättre anpassa sin fiskekapacitet till de kvoter som beviljades. Det föreslogs att dessa för kvoter branschorganisationerna. inom ramen kollektivt, förvaltas kanske kunna skulle Enighet rådde dock när det gällde motståndet mot överförbara kvoter eftersom dessa skulle leda till en koncentration av kvoter hos ett litet antal företag och skulle öka trycket på fisket. f) Principen om relativ stabilitet stöddes av en bred konsensus. Följande särskilda synpunkter noterades när det gällde förvaltningen av resurserna i kanalen: Det framhölls att kanalen är ett område med flera arter där 80 % av resurserna inte omfattas av gemenskapens kvotsystem och utnyttjas av kustfiskare. Det skulle därför vara lämpligt att säkerställa att fiskeansträngningen inte flyttas till kanalen när andra områden tömts ut. 23 Andra talare uttryckte kustfiskarnas oro över den direkta konkurrens de var utsatta för från industriella fisken inom zonen på 6 nautiska mil. En icke-statlig organisation gjorde ett inlägg som avsåg resursförvaltning i Lionbukten. Mot bakgrund av att havet utanför territorialvattenzonen nu är öppet för alla fartyg och att ett eventuellt misslyckande i förhandlingarna för att uppnå ett fiskeavtal mellan EU och Marocko skulle kunna leda till återförande av spanska flottenheter till Medelhavet, vilket skulle medföra en obalans i hela området, pläderade organisationen för införande av en territoriell modell för fiskeförvaltning och fiskeskydd, som skulle genomföras av de som är bosatta vid bukten med hjälp av vetenskapligt stöd. g) De fleråriga utvecklingsprogrammen för fiskeflottorna, FUP kritiserades för att ha misslyckats med att uppnå sina mål. En organisation från Medelhavet påpekade att FUP hade negativa effekter på sysselsättningen och att bristen på tillgängliga kW och de fartygspriser som detta ledde till gjorde det mycket svårt för unga människor att börja i yrket. Internationella avtal och externa resurser – Det underströks att fiskeavtal inte skulle uppmuntra anställning av lågavlönad arbetskraft på gemenskapens fartyg. Vissa sociala bestämmelser skulle följas ombord på fartyg som seglar under en medlemsstats flagg och dessa borde också ingå i alla avtal som gemenskapen undertecknar. – Vissa talare kritiserade plundringen av de länders vatten med vilka gemenskapen har undertecknat fiskeavtal. – Andra framhöll att de fiskeavtal som slutits med AVS-länderna och som var av samma typ som de som avsåg tonfiske, har underlättat verklig lokal utveckling i dessa stater, samtidigt som de har försett gemenskapsmarknaden med fisk till rimliga priser för konsumenterna. – Slutligen begärdes i några inlägg att de yrkesverksamma skulle erbjudas direkt deltagande för att tillsammans med kommissionen förhandla avtal med tredje länder. Marknaden för fiskeriprodukter – Producentorganisationerna gav uttryck för oro när det gällde bevarande av gemenskapens tullskydd och kontroller vid gemenskapens yttre gränser. I mer allmänna termer, även om har fiskeriprodukter marknaden globaliseringen gemenskapsproducenterna fortfarande rätt till sund konkurrens. oundviklig, för av är – Andra deltagare begärde att arter som regionalt är mycket viktiga skall inkluderas i bilaga IV till bestämmelserna om den gemensamma organisationen av marknaden. Detta gällde särskilt skaldjur som inte kan inkluderas under vattenbruk, i motsats till vad GD XIV påstår (t. ex. kammusslor). – Företrädare för auktionsföretag ansåg att globalisering och liberalisering av marknaden kommer att innebära en alltför stor ökning av antalet direkta kommersiella avtal, som mycket ofta är undantagna från de bestämmelser som styr kontrakt om offentlig upphandling. 24 – Deltagare från Guyana var oroade över den konkurrens i Martinique och Guadeloupe som förorsakas av beredda produkter med ursprung i Surinam och Brasilien, vilka inte är föremål för de begränsningar som gemenskapens beredningssektor åläggs. – När det gäller informationen till den slutliga konsumenten bör insatser göras för att ursprung (särskilt för att särskilja mellan tillhandahålla uppgifter om produkternas gemenskapen och externa källor) och de produktionsmetoder som använts. Rationalisering och stödåtgärder för fisket – Mot bakgrund av de stora investeringar som skall göras i fiskesektorn underströks behovet av en strukturpolitik och då i synnerhet för att förnya den åldrande flottan och att möjliggöra för unga människor att komma in i yrket. – Vissa deltagare ansåg att flottans överkapacitet inte kan minskas enbart genom lägre maskinsstyrka och att det, inom ramen för subsidiariteten, skulle vara lämpligt att söka fiskeansträngningen (exempelvis kortare efter arbetstid). förvaltningsmetoder alternativa för – Företrädare för fartygsägarna motsatte sig det förslag till förordning om strukturstöd som för närvarande diskuteras inom rådet. Själva lämpligheten av reformprojektet ifrågasattes i den mån som det fortsätter att bidra till rättsosäkerhet. – Vissa av de närvarande begärde att Medelhavsfiskets särprägel skulle beaktas och att förvaltningen av fiskeansträngningen skulle lämnas tillbaka till de lokala fiskarna. Kontroll – Deltagarna var eniga om att det fanns behov av att harmonisera och förstärka kontrollen av i alla att reglerna följs liksom att harmonisera och förstärka bruket av sanktioner medlemsstater i syfte att säkerställa lika villkor för alla fiskare i hela gemenskapen. – För vissa av de närvarande var det endast kommissionen som var i position att uppnå större rättvisa och homogenitet när det gällde kontroll av efterlevnad på gemenskapsnivå. Beslutsprocessen – Den allmänna åsikten var att de yrkesverksammas deltagande i beslutsprocessen borde förfarande vilket genom större insyn utökas avsevärt, kanske i form av ett slags skriftligt garanterar att ett samrådsförfarande sker i god tid innan beslut fattas. Forskning – Företrädare för fartygsägarna ansåg att det råder brist på samordning mellan vetenskapsmän i de olika medlemsstaterna. – Vissa begärde att eftersom vattenkvaliteten försämras, vilket kan leda vattenbruksprodukter släpps ut på marknaden. forskning skulle bedrivas beträffande kvaliteten på vattenmiljön, att vissa förbud mot till Vattenbruk 25 – Vissa deltagare ansåg att förordningen om den gemensamma organisationen av marknaden lämplig för vattenbrukets behov. Detta skulle motivera övervägande av en inte är sektorspecifik gemensam organisation av marknaden för vattenbruk. Övriga synpunkter – En organisation beklagade djupt det faktum att kvinnors roll i fisket idag inte har beaktats. 3. 7. IRLAND Tre möten hölls i Irland, nämligen i Cork den 22 september 1998, i Dublin den 24 september 1998 och i Donegal den 28 september 1998. de för irländska Företrädare berednings- /handelssektorn, samt för sektorn för vattenbruk och vetenskap deltog i mötena. Deltagarna välkomnade kommissionens initiativ att bege sig ut på fältet och utbyta åsikter med företrädare för näringen även om vissa var skeptiska till om det skulle bli möjligt att förändra den gemensamma fiskeripolitiken. branschorganisationer, fiskarnas största Diskussionerna kan sammanfattas på följande sätt: Tillträde till vatten och interna resurser: – En utvidgning av området på 6/12 nautiska mil begärdes, främst av skäl som rör bevarande av resurserna. Återinförande av den irländska boxen begärdes också av vissa organisationer. Det grundläggande antagandet var att de verksamheter som flottor utanför regionen bedriver var mindre ansvariga och mindre hållbara. Det fanns också en känsla av att de irländska fiskarna borde få en större andel av "sina" fiskresurer. – Fiskemönstret för fartyg från andra medlemsstater som har fiskerättigheter i kustvattnen har förändrats och den irländska kustfiskeflottan konfronteras med stora fartyg från andra medlemsstater. Reglerna bör ändras. – Irländska fiskare kan inte fiska i vissa områden under en viss tidsperiod medan andra medlemsstater kan göra det. Detta är en motsättning som måste lösas. – De flesta av fiskarnas branschorganisationer för fiskarna ville att de fördelningsnycklar på vilka den relativa stabiliteten baseras skall ändras så att de bättre avspeglar de nuvarande att åsikter Irland. Deras fiskeverksamheterna fiskeverksamheterna av historiska skäl låg på en låg nivå när Irland anslöt sig till gemenskapen men att de därefter har utvecklats och nu endast blockeras av en alltför låg andel av framför allt resurserna i den irländska exklusiva ekonomiska zonen. baserades på argumentet det i Förvaltning och bevarande av resurserna: – Förvaltningssystemet är alltför centraliserat. Ett system förankrat i kustregionen eller regionalt borde införas istället. Sektorns åsikt var att det skulle leda till större ansvarstagande och motivation att följa reglerna om reglerna fastställdes på denna nivå. – Kritik framfördes mot den tid det tog att fatta beslut på gemenskapsnivå. En mekanism borde införas för att möjliggöra snabbt antagande av åtgärder för bevarande när så krävdes. 26 – Behovet av skydd av bestånden betonades ofta. Åtgärder som stängda zoner eller fiskeperioder eller större maskstorlekar skulle främjas. – De nuvarande reglerna för kassering borde avvecklas. Internationella avtal – Kritik framfördes mot att en så pass stor procentandel av gemenskapsbudgeten anslås till fiskeavtal vilka endast gynnar vissa medlemsstater. Marknader – Den tullfria importen från tredje länder kritserades eftersom den leder till sänkta priser på gemenskapsmarknaden. Övriga frågor – Irländska fiskare och beredningsindustrin önskade erhålla bidrag för transportkostnaderna vilka är högre än i andra medlemsstater på grund av landets mer avlägsna läge. De menade att de befann sig i en situation som i hög grad liknade den som andra avlägset belägna regioner hade, vilka gynnas av särskilt gemenskapsstöd. – Tilläggsåtgärder: Något borde göras på området för sociala förhållanden och arbetsvillkor. – Småskaligt fiske borde erhålla mer stöd från både gemenskapen och nationella myndigheter. – Planering av kustområden: Subsidiaritetsprincipen borde gälla. – Kontroll: Det fanns starkt stöd för en förstärkning av kontrollerna vilka också borde vara i detta avseende borde enhetliga inom hela gemenskapen. Kommissionens behörighet utökas. – Forskning: Fiskarnas synpunkter borde beaktas inom de vetenskapliga bedömningarna så att resultaten lättare kunde godtas av dem. Mekanismerna för informationsutbyte borde förbättras. Fiskare framhöll att deras erfarenhet ofta visade att beståndens tillstånd var bättre än vad vetenskapsmännen rapporterade vilka inte i tillräcklig utsträckning bedrev sin verksamhet på plats. – Beslutsprocessen: Fiskare måste ta större del i beslutsprocessen. Information om de socioekonomiska effekterna av de beslut som fattas saknas. Bättre efterlevnad av reglerna skulle kunna åstadkommas på detta sätt. – Vattenbrukssektorn kritiserade återigen det bristande stöd som denna sektor får från kommissionen. 3. 8. ITALIEN Tre möten hölls i Italien: i Civitavecchia den 1 juni 1999, i Ancona den 3 juni och i Palermo den 7 juni 1999 27 Företrädare för de italienska fiskarnas största branschorganisationer, beredningsindustrin, vattenbrukssektorn och den vetenskapliga sektorn, icke-statliga miljöorganisationer samt för fackföreningarna deltog i mötena. De viktigaste punkter som togs upp vid dessa möten var följande: Medelhavet: – Det rådde konsensus om att Medelhavsfisket är "specifikt" till sin natur, och om tanken på undersektorer inom Medelhavet, som adriatiskt fiske etc. Mot bakgrund av ett sådant "specifikt" fiske bad den italienska sektorn om en särskild politik när det gällde tekniska åtgärder, minimistorlekar etc. för sådana undersektorer. fiske, sicilianskt – Behovet av en verkligt gemensam politik för Medelhavet framhölls starkt vid de tre mötena som ett sätt att lösa frågor som tillträde till farvatten eller gränser. – Intrycket av orättvis behandling av gemenskapsflottan jämfört med flottor från tredje länder som fiskar i Medelhavet gick som en röd tråd genom de tre mötena. – Den italienska sektorn vägrar att tillämpa strängare regler än de som konkurrenterna tillämpar (antingen grannar som Tunisien eller Libyen eller tredje länder som fiskar i Medelhavet). – Gemenskapen bör förhandla fram sina samarbetsavtal med Medelhavsländerna och beakta gemenskapsflottans fiskeintressen. De internationella avtalen med Medelhavsländerna bör, i motsats till avtalet med Marocko, stå öppna för alla medlemsstater. – EU bör kunna "exportera" begreppet ansvarigt fiske i Medelhavet och kräva detta genom de regionala organisationerna (ICATT, GFCM). Den italienska sektorn bad att Italien skulle få möjlighet att direkt lösa sina problem med tredje länder som Kroatien. – Sektorn är positiv till att ingå tillfälliga samriskprojekt och gemensamma företag med sina grannar i Medelhavet. Fiskeansträngning och FUP: – Man motsatte sig den nuvarande definitionen av fiskeansträngning. Kommissionen fokuserar mer på att minska kapaciteten än att minska aktiviteten. – Det fanns starkt stöd för tillfällligt upphörande av verksamheter som finansieras genom statligt stöd. När det gäller småskaligt fiske är ägare och besättning vanligtvis antingen samma personer eller nära släkt. Inlägg gjordes med begäran om stöd till besättningen om stöd till ägaren inte kan godkännas. – Man tog upp problem förorsakade av italienska administrativa förfaranden och som framför allt gällde bidragsansökan för definitivt upphörande av fiskeaktiviteter och för licenser att öppna en fiskodlingsanläggning. Flottans beredskap att minska sin kapacitet och uppfylla det fleråriga utvecklingsprogrammet framgår tydligt av antalet ansökningar som fortfarande inväntar svar. Åtgärder för bevarande 28 – Klagomål framfördes i fråga om de nuvarande TAC för tonfisk och den nuvarande andelen av kvoterna. När det gäller tonfisk framhölls att samtidigt som gemenskapn minskar sin flotta ökar länder som Tunisien sina flottor och fångster. Sektorn klagade över fartyg som seglar under bekvämlighetsflagg och fartyg från tredje länder vilka inte följer ICATT:s bestämmelser. – Palermo kritiserade I för svärdfiskresurserna. Enligt dem är 70 % av fångsten med "palangari" (det fiskeredskap som har ersatt "spadare") under minimistorlek. "spadare"-förbudet som farligt fiskarna också – Fiskare bad om införlivande av en typ av "kulturellt särdrag" i EU-reglerna. En sådan inte tillämpa vissa regler eller att fiska med vissa "särprägel" skulle tillåta dem att "traditionella" redskap och metoder. – När det gäller tekniska åtgärder nämndes förekomsten av vissa motsägelser mellan gemenskapsreglerna och de nationella och regionala (Sicilien) reglerna. Detta leder till bristande insyn och svårigheter att kontrollera att bestämmelserna följs. – Man gav uttryck för motstånd mot de nuvarande bestämmelserna om minimistorlekar, som inte beaktar de särskilda förhållandena i Medelhavet (70 % av flottan är kustfiskande, det svårt att omvandla, misslyckandet med “piano spadare”). råder hög arbetslöshet, det småskaliga fisket är mycket Övriga frågor – Tilläggsåtgärder: områden sysselsättningsmöjligheter. Därför krävs bidrag till utbildning av fiskare. Fiskeregioner fattiga ofta är utan andra – Kontrollen bör särskilda landningsställen varvid man bör kontrollera att ingen landning sker någon annanstans längs kusten. förbättras. Landningarna centraliseras vissa bör till – Marknader : Sektorn uttalade sig till förmån för kvalitetsmärkning, som skulle skilja mellan färska och beredda produkter, och inkludera datum och plats för fisket. Bidrag krävdes för att hjälpa fiskarna att genomföra ett sådant nytt system och att behålla det första mervärdet genom att de själva skulle sköta den första försäljningen. Bidrag för att förbättra hygienförhållandena när det gäller hantering av fisk ombord begärdes likaså. Syftet är att ge konsumenten ett kvalitetsmärke från det ögonblick fisken fångas. Det nämndes också att auktionerna i Italien behöver moderniseras. – Miljöaspekter: En gemenskapsram om förorening av haven begärdes. – Forskning: Forsking bör bedrivas om kustturismens följder för fisket. Goodwill behövs mellan forskare och fiskare, för att man skall nå fram till riktiga uppgifter och kunna fastställa zoner och perioder för stängning av fisket, och efteråt bedöma resultaten av sådana stängningar. – Vattenbruk: Marknaden uppmuntrar till framställning av produkter med högre värde. Sektorn borde därefter utvecklas och integreras med beredningsindustrin. Forskningen borde också fokusera på mer ekologiska metoder och på prognoser om marknadstendenser. Den kommande förordningen bör i högre grad beakta den ekonomiska verkligheten och problem i vattenbrukssektorn. 29 3. 9. NEDERLÄNDERNA Den 20 april 1999 hölls ett möte i Noordwijk. Företrädare för de nederländska fiskarnas största branschorganisationer, för handeln, den fackföreningar och nationella vetenskapliga sektorn, myndigheter deltog i mötet. Deltagarna välkomnade kommissionens initiativ att bege sig till gräsrotsnivå och utbyta åsikter med representanter för näringen. Diskussionerna präglades av en öppen och positiv anda. icke-statliga miljöorganisationer, De viktigaste förslagen kan sammanfattas på följande sätt: Tillträde till vatten och resurser / Bevarande och förvaltning – Stöd uttrycktes för bevarande av den nuvarande zonen på 6/12 nautiska mil. – Det ansågs att det måste fattas beslut om de arter i Nordsjön som inte omfattas av TAC, och om bifångst-problemet för TAC-arter när fiske sker efter icke-kvoterade arter. – Stöd uttrycktes för det nuvarande systemet med TAC och kvoter. – När det gäller kassering, var meningarna delade. • Somliga ansåg att det fanns behov av tydligare, enklare regler för kassering och behov av att prova nya fiskemetoder (som elektrofiske efter plattfisk). • Andra menade att man istället borde låta fiskarna införa sina egna system och landa all sin fångst. System med individuella överförbara kvoter är det bästa sättet att minska kasseringen. – Man motsatte sig den nuvarande definitionen av försiktighetsmetoden. Istället önskade man att särskilda åtgärder skulle vidtas för särskilda problem. – Man motsatt sig den nuvarande definitionen av fiskeansträngning. Maskinstyrka påverkar inte fiskekapaciteten. – Man motsatte sig systemet med fleråriga utvecklingsprogram för fiskeflottorna. Flottan har redan skurits ner till en rimlig omfattning. – Deltagarna uttalade sig istället för införandet av ett system med "stängda områden/säsonger" för att kontrollera överfisket, instället för ett sådant snävt system med FUP. – FUP bör omfatta nya hänsynstaganden i sina slutliga mål, som förbättring av det ekologiska fisket, miljöskydd etc. så att vissa avsteg från målet att uppnå en minskning av flottan kunde accepteras, under förutsättning att andra mål har uppfyllts. Övriga frågor – Begäran framfördes om förbättrade kontakter mellan vetenskapsmän och fiskare, för att undvika de nuvarande motsättningarna och öka det finansiella stödet i syfte att förbättra kvaliteten på uppgiftsinsamlingen. 30 – Önskemål om mer utbildning av unga fiskare framfördes, och utbildning av fiskare i allmänhet om ny teknik och nya fiskeredskap. – Det underströks att det nederländska systemet med gemensam förvaltning borde studeras av EU och andra medlemsstater eftersom detta system kan göra det möjligt för flottan att gå med vinst utan ytterligare kapacitetsnedskärning. Det är ett faktum att fisket är en ekonomiskt i Nederländerna. Det stimulerar fiskarna att ta större ansvar och bli mer medvetna om fiskeriproblem. lönsam verksamhet 3. 10. ÖSTERRIKE Samråden i Österrike hölls den 18 och 19 mars 1999 i Waidhofen (Waldviertel) respektive i Wien. Det rådde en mycket konstruktiv anda vid mötena. Kommissionens ansträngningar att tillträde till havet konsultera sektorn välkomnades. Eftersom Österrike in har något begränsade sig samrådet insjöfiske och beredningsindustrin. i huvudsak till frågor som rörde vattenbruk, Inför reformen av strukturfonderna underströk alla företrädare för vattenbrukssektorn vikten av att fortsätta den nuvarande strukturpolitiken i syfte att garantera en stabil ram som möjliggör planering på medellång och lång sikt och konkurenskraftig produktion, särskilt mot bakgrund av den framtida utvidgningen österut och det faktum att det österrikiska vattenbruket huvudsakligen består av små familjeföretag. I detta sammanhang togs frågan upp om inköpskostnaderna för begagnade maskiner (främst maskiner för hantering, transport och utgrävning (för dammar)) vore berättigade till bidrag på samma sätt som de maskiner som i viss utsträckning används inom andra sektorer. Företrädare för vattenbrukssektorn uttryckte sin oro över gemenskapens kommande utvidgning österut och det stora inflödet till gemenskapens marknad, och särskilt till den österrikiska, av mycket billigare vattenbruksprodukter med ursprung främst i Tjeckien, Ungern, Polen och Slovenien. Det framhölls att dessa ansökarländer skulle dra fördel av låga löner, billigare mycket mer resursinsatser, hygien-, kvalitets- och miljönormer som ännu inte motsvarar de som gäller i gemenskapen etc. ). En lång övergångsperiod med undantag till förmån för ansökarländerna skulle därför vara mycket ogynnsam för det österrikiska vattenbruket. fördelaktiga produktionsförhållanden (t. ex. mycket Restsubstanser av läkemedel som ges till fisk i ansökarländerna skulle utgöra ett särskilt problem. Tillförlitligheten av den tjeckiska hygienkontrollen och möjligheter att vidta åtgärder efter upptäckt av oegentligheter togs upp i detta sammanhang. När det gäller prisskillnaderna mellan Österike och ansökarländerna i fråga om karp betonade företrädarna för vattenbrukssektorn behovet av att behålla ett referenspris. När det gällde frågan om översyn av förordningen om strukturåtgärder och insjöfiskets berättigande till stöd önskade ministeriets företrädare behålla möjligheten och nämnde att en formell begäran om detta skulle göras. Efter en mycket detaljerad presentation av marknadssituationen för i Österrike övergick diskussionen till att behandla följande ämnen: import från länder utanför gemenskapen, den nya "marknads"-förordningen, oro inför de östeuropeiska ländernas anslutning och problemet med listeria. fiskeriprodukter 31 En företrädare för beredningsindustrin kritiserade det faktum att import från vissa länder (t. ex. Polen) varken var föremål för tull eller adekvat kontroll (kvalitet och kvantitet) i motsats till gemenskapens export till dessa länder. I frågan om de östeuropeiska ländernas anslutning gav beredningsindustrins företrädare uttryck för mer eller mindre samma frågeställningar som de som vattenbrukets företrädare tagit upp, och betonade behovet av att så mycket som möjligt undvika övergångsperioder i syfte att undvika snedvridning av konkurrensen. faktum att österrrikiska hälsovårdsmyndigheter En företrädare för beredningsindustrin uppmärksammade ministeriet och kommissionen på det i sina hygienkontroller av rökta laxprodukter skulle komma att tillämpa striktare begränsningar än andra medlemsstater, nämligen "nolltolerans" i analys med avseende på förekomst av listeria. Detta stred mot gemenskapsrätten. 3. 11. PORTUGAL I. Lissabon – 9 februari 1999 I detta möte deltog företrädare för portugisiska myndigheter, tillsammans med företrädare för fisket, vattenbruket och miljöorganisationer. Andan vid mötet var mycket konstruktiv. Deltagandet från den portugisiska sektorn var mycket större än under samrådsprocessens första etapp. Tillträde till kustvatten och resurser – Den stora majoriteten av de företrädda organisationerna var positivt inställda till att behålla det nuvarande systemet med begränsningar innanför gränsen på 12 nautiska mil. Två organisationer önskade att zonen skulle utvidgas till 24 respektive 50 nautiska mil. – Det fanns en känsla av att det begränsade tillträdet diskriminerande. begränsningar av tillträdet från och med år 2003. Industrins organisationer uttryckte stöd för till Nordsjön var orättvist och avveckling av alla – Systemet med TAC och kvoter var värdefullt men olämpligt. Fördelningsnycklarna borde ändras i ljuset av den nuvarande situationen, eftersom dagens Europa inte kunde jämföras med det Europa som existerade när nycklarna fastställdes. – Relativ stabilitet betraktades som en grundläggande aspekt av den gemensamma fiskeripolitiken. Endast en av sammanslutningarna ställde sig positiv till individuella överförbara kvoter. Förvaltning och bevarande av resurser – Förvaltning och bevarande av resurser gjorde ansvarigt fiske till en nödvändighet, men det sätt på vilket fiskarna ersattes var oförenligt med kraven på ansvarigt fiske som endast kan existera om handeln är ansvarig. Påföljderna för samma typ av överträdelser måste tillämpas enhetligt annars skulle det alltid finnas en stark känsla av orättvisa. – En studie behövde göras av miljön, och särskilt de effekter som förorening har på resurserna. 32 – De fleråriga utvecklingsprogrammen för fiskeflottorna borde följas strikt. Medlemsstater som inte uppfyller målen i programmen borde bestraffas. Bruttotonnage borde vara det enda mått som godkändes eftersom mätningar i kW är mycket svåra att göra i praktiken. Sociala aspekter fick inte förbises. Producentorganisationerna borde ha en mer ansvarig roll eftersom de sysskar med förvaltning av resurserna och deltar i regleringen av fiskeansträngningen. Detta krävde "inte endast ekonomiskt" stöd, utan stöd från alla involverade aktörer. – De företrädda organisationerna ansåg att de nuvarande bestämmelserna om kassering borde avskaffas. Fördelarna med att avveckla dessa bestämmelser vore större än nackdelarna. – Begreppet fiskeansträngning kunde inte tillämpas tekniskt på fiske med sardintrålare. – Fiskeinspektionen måste få nödvändiga resurser om den skall vara effektiv. Internationellt samarbete och fiskeavtal – Fisket skulle omfattas av de allmänna avtalen om handel och samarbete. Ett fåtal organisationer ansåg att avtal om gemensamma företag inte hade något värde. Insatser borde göras för att sluta nya fiskeavtal med andra icke-medlemsstater, så att man fick tillträde till resurser. Befintliga avtal borde stärkas. Marknaden för fiskeriprodukter – Utnyttjandet av återtagsmekanismen borde förenklas. Marknaden kontrolleras av mellanhänderna. Åtgärder måste införas för att förhindra denna form av kontroll. Hygienkontrollerna måste utökas och märkningsnormer göras så strikta och heltäckande som möjligt. Bidrag - Strukturstöd – Företrädare för sardinindustrin bad om bidrag för inrättande av ett avtalssystem, för lagring import av konserverade för att motverka frisläppt och för kompensationsåtgärder marockanska sardiner. – Begreppet fiskekapacitet i samband med fiskeansträngning förstods inte helt av fartygsägarna och skeppsbyggnadsindustrin. Fartygsägarnas sammanslutningar betraktade flottförnyelse som nyckeln till att säkerställa näringens framtid tillsammans med kvalitetsprodukter och förbättring av hygien- och säkerhetsförhållanden ombord på fiskefartygen. De uttryckte oro över att de nya bestämmelserna, som innehöll mindre heltäckande stödåtgärder för flottan än de som fanns i förordning (EG) nr 3699/93 kunde äventyra den portugisiska fiskerinäringens framtid. Forskning – Internationellt samarbete och utbyte av vetenskapsmän borde utvecklas och främjas. Vetenskapliga råd borde vara mer genomblickbara. Förtroendet mellan näringen och vetenskapsmännen bör stimuleras. Vattenbruket skulle komma att spela en viktig roll i framtiden och fick således inte förbises. II. Ponta Delgada – Azorerna – 23 februari 1999 33 I mötet deltog företrädare för portugisiska myndigheter och fiskesektorn, vattenbruket och miljöorganisationer. Mötet hölls i en mycket konstruktiv anda där diskussionen rörde sig över ett brett fält och frågor ställdes om utvecklingen av den gemensamma fiskeripolitiken, och särskilt utländska flottors tillträde till de ekonomiska exklusiva zonerna, förvaltning av övärldens viktigaste bestånd (tonfisk och svärdfisk), det bistånd som behövdes för att modernisera flottan och hamnanläggningarna och för att övervaka och kontrollera fiskeverksamheter etc. De särskilda egenskaper som statusen som avlägsen region ger, samt programmet Poseimas betydelse för Azorerna underströks också och bedömdes vara av fundamental vikt för regionen. Tillträde till kustvatten och resurser / Förvaltning och bevarande av resurser : – Majoriteten av de närvarande önskade se att de nuvarande begränsningarna av tillträdet till området innanför 12 nautiska mil skulle fortsätta att gälla. – Företrädare för fartygsägarna och andra organisationer ville att havsområdet under "Azorernas jurisdiktion" skulle omvandlas till en genuin Azorernas box. – Organisationerna begärde därutöver att sportfisket skulle regleras ordentligt. Marknaden för fiskeriprodukter: – Hygienkontrollerna måste bli striktare. – Företrädare för producentorganisationerna och industrins sammanslutningar ansåg att eftersom det fanns mycket få lokala köpare, ett avtalssystem skulle införas med stöd av gemenskapen. Stöd - Strukturer – Företrädare för fartygsägarnas sammanslutningar ansåg att en modernisering av kustfiskeflottan (över 700 fartyg) var avgörande för att säkerställa industrins framtid. De ansåg att tonfiskeflottan skulle ersättas av fartyg som var modernare när det gäller hygien- och säkerhetsstandard. – De ansåg också att stöd skulle ges till utbildning av unga fiskare. Forskning – Vissa vetenskapsmän uttryckte oro för att "studieprojekten" skulle avslutas. De ansåg att det skulle vara mycket svårt att finna de medel som behövdes för att utveckla de grundläggande studier som krävdes för att få en god förståelse av marina resurser och deras balanserade miljömässiga utveckling. Övervakning – Alla organisationerna ansåg det vara mycket viktigt att övervakningen av fisket i den exklusiva ekonomiska zonen och i övärldens hamnar var ordentligt organiserad och utvecklad. Den måste omfatta förorening i EEZ som bland annat orsakades av oljetanker som passerade genom området. III. Funchal – Madeira – 25 februari 1999 34 I mötet deltog bland annat företrädare för portugisiska myndigheter och för fiskeri- och vattenbruksnäringen och miljöorganisationer. De viktigaste ämnen som diskuterades var tillträde till vatten, förvaltning och bevarande av gemensamma gemensamma samriskprojekt resurser, organisationen av marknaden, Poseima och strukturpolitiken. fiskeavtal, företag, och den Tillträde till kustvatten och resurser: – Företrädare för industrin och andra organisationer önskade att det nuvarande systemet med innanför gränsen på 12 nautiska mil skulle fortsätta begränsat tillämpas och om möjligt utsträckas till en "förmånsfiskezon" på upp till 50 nautiska mil. tillträde till området – De ville också att sportfisket skulle regleras ordentligt och behandlas som en genuin affärsverksamhet kopplad till turism. Förvaltning och bevarande av resurser: – Kassering borde undvikas och fisken istället landas och beredas till fiskmjöl. – Företrädare för fartygsägarna bad att tonfisket i Medelhavet skulle förbjudas under fortplantningsperioden. Fiskeavtal: – Organisationerna ansåg att politiken i fråga om fiskeavtal är mycket viktig. Majoriteten av fartygsägarna uttalade sig för gemensamma företag, helst med AVS-länderna och betraktade dessa som ett sätt att hjälpa industrin ut ur en svår situation, att säkra tillräcklig försörjning till industrin och ett sätt att ge fiskarna arbetstillfällen. Marknaden för fiskeriprodukter: – Företrädare för konserverings- och beredningsindustrin betraktade svårigheterna med råmaterialförsörjningen som det största problemet. De begärde att kommissionen inom ramen för Poseima skulle överväga att undantagsvis godkänna import av tonfisk från icke-medlemsstater när ingen fisk fanns tillgänglig i Madeira eller på gemenskapsmarknaden. allmänhet, i Stöd - Strukturer: – Eftersom det här inte rörde sig om en industriell flotta, ansåg företrädarna för fartygsägarna att bidrag till modernisering var ytterst viktiga tillsammans med stöd för att installera och att att utrustning infrysningssystem). göra det möjligt fångsten ombord förvara (kyl- för – De ansåg att gamla fartyg måste ersättas med nya men om detta medförde en minskning av bruttotonnaget skulle det vara oacceptabelt eftersom man då skulle behöva dra ner på antalet fiskare ombord. I Madeira var lönsamheten för spöfiske med fasta linor efter tonfisk nära kopplat till antalet fiskare. – Organisationerna ansåg att stöd skulle ges även till yrkesutbildning, särskilt för unga fiskare. 35 Övervakning: – Organisationerna ansåg att det är ytterst viktigt att övervakningen av fisket i Madeiras EEZ är ordentligt organiserat och utvecklat. Detta kunde ske genom utnyttjande av lämpliga verktyg och utrustning men för detta krävdes finansiellt stöd. 3. 12. FINLAND Ett möte ägde rum i Helsingfors (7. 5. 1999). Deltagarna, som företrädde alla de olika inslagen i den nationella fiskerisektorn, var mycket aktiva under mötet som präglades av den finska sektorns särdrag, både när det gällde dess geografiska läge (särdragen i Östersjön) och det allmänna verksamhetsmönstret. Företrädare för vattenbrukssektorn och för grossisterna uttryckte sin besvikelse över att, som de uppfattade det, förvaltare och beslutsfattare inom den gemensamma fiskeripolitiken övergav sektorn. De ansåg att den gemensamma fiskeripolitiken skulle omfatta handel med fisk och vattenbruk på jämställd nivå med fiskeverksamheterna. En mer positiv inställning från gemenskapen när det gällde vattenbruket efterfrågades eftertryckligt. De viktigaste punkter/förslag som detta möte utmynnade i var följande: Bevarande och förvaltning. – Den gemensamma fiskeripolitiken borde lämna den lax som leker i Finska bukten utanför kvotsystemet. – Finland borde få utökade kvoter för Östersjölax. – FUP är mycket stela och beaktar inte den särskilda situation som råder i Finska bukten och i Bottniska viken. FUP borde vara mer flexibla och ge möjligheter att föra in nya fartyg. – Man borde finna regionala lösningar till problemet med kassering. – Det finns ett akut behov av att lösa frågan om skador som drabbar fiskare och fiskodlare till följd av sälars och sjöfåglars framfart. Ett kompensationssystem måste upprättas för sådana skador. Internationellt samarbete – Det föreligger starka önskemål om ett avtal med Ryssland som skulle kunna utöka fiskemöjligheterna för finska fiskare. Politiken att sluta internationella avtal bör komma alla medlemsstater till del. Vattenbruk. – Dumpningen av norsk lax och regnbågsforell har förorsakat mycket allvarliga problem. Gemenskapens reaktioner har hittills varit alltför svaga. Denna situation hotar den finska vattenbruksindustrins konkurrenskraft. Marknader. 36 – Det finns ytterst få producentorganisationer i Finland. Den gemensamma organisationen av marknaden bör också stödja kooperativ som är den institution som främst utnyttjas i Finland. Rationalisering och stödåtgärder – Strukturpolitiken måste också innehålla åtgärder i händelse av ekonomisk kris, som den som nyligen framkallades i Ryssland och som hade stora negativa återverkningar på den finska sektorn. – Det finns ett behov av att anta åtgärder för att hjälpa till att locka unga fiskare till sektorn. – Strukturstöd måste beviljas för inköp av fiskerättigheter och utrustning, för information och utbildning, för investeringar för att uppfylla miljönormer i vattenbruket etc. Övriga frågor. – Fritidsfiskets och fisketurismens betydelse i Finland underströks. – Forskningen bör fokusera på skador förorsakade av sälar. – Det finns ett behov av omfattande kampanjer för att främja konsumtion av fisk. 3. 13. SVERIGE Ett möte ägde rum i Göteborg (4. 5. 1999). Vissa organisationer var allmänt positiva till samrådsprocessen liksom till marknadspolitiken. Andra var däremot kritiska och skeptiska till samrådsprocessen och uttryckte sitt stöd för nationella lösningar och tillvägagångssätt för att lösa problem som rörde den gemensamma fiskeripolitiken. Företrädare för beredningssektorn gav uttryck för sitt väl kända önskemål att gemenskapen skall garantera tillgång till råmaterial. I de särskilda frågor som behandlades gjordes följande inlägg: Tillträde till vatten och resurser/ Bevarande och förvaltning – Man förordade bevarande av den nuvarande ordningen med begränsat tillträde till zonen innanför 6/12 nautiska mil. – Lokala förvaltningsplaner och utveckling av fisket med de lokala samhällenas deltagande förordades. – Behovet av att kommissionen tillägnar sig bättre kunskaper om nationella/regionala särdrag och förvaltningsmodeller betonades. – Man önskade se en mindre centraliserad och mer flexibel gemensam fiskeripolitik som snabbt kunde svara på lokala problem och särdrag. – Förbättrade tekniska åtgärder och selektiva redskap förordades. 37 Internationellt samarbete – Behovet av att beakta det lokala kustnära fiskets behov i tredje länder under förhandlingar om bilaterala fiskeriavtal påpekades. – Behovet av att minska budgeten för internationella avtal till förmån för andra gemenskapsåtgärder inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken betonades. Marknader – Vissa av deltagarna vid mötet stödde förslaget till gemensam organisation av marknaden, medan andra framförde stark kritik mot förslaget och särskilt ogillade de roller som att producentorganisationerna tillvägagångssättet i Sverige är ett helt annat och att kommissionens förslag endast tar hänsyn till vissa medlemsstaters synpunkter. kommissionens förslag. De underströk givits i – Somliga deltagare underströk att det är omöjligt att säkra en fri marknad och fiskarnas sysselsättning på samma gång, med hänsyn till de begränsningar som den internationella miljön (WTO) för med sig. – En företrädare för en icke-statlig organisation uttryckte tillfredsställelse över de bestämmelser om konsumentskydd som kommissionens förslag innehåller. Rationalisering och stödåtgärder – Man begärde att trålare skulle inkluderas i stödprogrammet, genom att gränsen skulle höjas från 12 m till 15 m, samt bättre samordning av de olika strukturprogrammen. – Deltagarna underströk nyttan av program av samma typ som Pesca liksom svårigheten för vissa avlägset belägna regioner i norra Sverige att få stöd på grund av att det rörde sig om små och utspridda samhällen. Övriga frågor – Krav ställdes på att fiskarna skulle slippa belastningen att samla in data och på att forskningsbidrag inte skulle begränsas. 3. 14. FÖRENADE KUNGARIKET Fyra möten hölls i Förenade kungariket. I detta sammanhang förtjänar det mycket stora antalet deltagare från Förenade kungarikets organisationer i den första etappen i samrådsprocessen (frågeformuläret) att nämnas. Kommissionen hade erhållit uttömmande svar på sitt frågeformulär från 49 organisationer och föreningar som omfattade alla delar av fiskesektorn och alla delar av landet. förvaltning Dessa svar innehöll nya och detaljerade förslag, särskilt när det gällde frågan om bevarande och om regionalisering/decentralisering av den gemensamma fiskeripolitiken sin upprinnelse i förslag som kommer från Förenade kungariket. Exempelvis resurserna. debatten hela har av Med hänsyn till de uttömmande och detaljerade svar som givits i frågeformuläret var det naturligt att debatten under de regionala mötena i Förenade kungariket var något mindre 38 grundlig än i de medlemsstater där deltagandet under den skriftliga samrådsprocessen varit lägre. Diskussionerna var dock ändå mycket intensiva och konstruktiva. Frågor som hänförde sig till tillträde till vatten och resurser, åtgärder för bevarande och förvaltning, liksom regionalisering eller decentralisering av den gemensamma fiskeripolitiken, var huvudpunkter under de diskussioner som ägde rum under mötena i Förenade kungariket. I allmänhet är de brittiska organisationerna emot ytterligare tillträde till zonen på 6/12 nautiska mil / Nordsjön / Shetlandsboxen. Fiskarnas största centralorganisation stödjer dock avveckling av Shetlandsboxen. Det fanns också brett stöd för en regionaliserad / decentraliserad gemensam fiskeripolitik. De viktigaste inläggen under mötena kan sammanfattas på följande sätt: I. Aberdeen - 7 oktober 1998 (östra och norra Skottland) Tillträde till vatten och resurser. – Deltagarna tog upp frågor som rör den rättsliga situationen när det gäller tillträde till farvattnen innanför gränsen på 6/12 nautiska mil/Nordsjön/Shetlandsboxen efter år 2002: Sektorn är orolig över att nykomlingar kommer att få tillträde till territorialvattnen och Nordsjön och att den relativa stabiliteten kan komma att förändras. Bevarande och förvaltning – En intensiv diskussion uppstod om kasseringar och om det norska systemets förtjänster. – Effekterna av den explosionsartade ökningen av sälbeståndet togs också upp. – Krav ställdes på: • • en ökning av kvoten av havskräftor i västra Skottland, förnyad övervägning av de nuvarande kriterierna inom FUP (krav på en mekanism som medger tillgång till strukturstöd för vissa segment av flottan som har uppfyllt sina individuella mål, även när de övergripande nationella målen inte är uppfyllda) – Stöd till förvaltningen av fisket i vissa zoner eller regioner togs upp. Övriga frågor – När det gällde vattenbruk, hänvisade deltagarna till de skriftliga svar som de lämnat. – En begäran om förenkling av strukturprogrammen gjordes. – Frågor som hänför sig till hur avtalet med Norge fungerar togs också upp. – Deltagarna kände sig lugnade av kommissionens förklaringar om rättsläget när det gäller tillträde till vatten och resurser efter år 2002. II. Glasgow -9 oktober 1998 (västra Skottland) 39 De viktigaste frågor som togs upp i Glasgow var följande: Tillträde till farvatten och resurser. – Tillträde till farvattnen innanför gränsen på 6/12 nautiska mil: en utvidgning av zonen önskades. Dessutom bad deltagarna om att en ständigt ordning skulle inrättas och att de historiska rättigheterna i området innanför 6/12 nautiska mil skulle ses över. – Framtiden för relativ stabilitet efter år 2002 diskuterades också. Bevarande och förvaltning – Krav framfördes på större flexibilitet i förvaltningen (realtids-/korttidsstängningar) och större stöd för regionalisering av den gemensamma fiskeripolitiken. – Det fanns önskemål om tillträde till strukturfonder när målen i FUP inte har uppfyllts (förslag om att dela upp FUP i regionala enheter så att segment av den nationella flottan inte håller andra segment som har uppfyllt sina mål "som gisslan") – Företrädare för vissa miljögrupper bad om att OSPAR-konventionen och habitat-direktivet skulle införlivas i den gemensamma fiskeripolitiken och att man skulle utforska vilka möjligheter kommissionens demonstrationsprogram för förvaltning av kustområden medförde för den gemensamma fiskeripolitiken. Övriga frågor. – Deltagarna kritiserade den bristande konsekvensen vid tillämpningen av böter i hela gemenskapen. – Det uttrycktes önskemål om tillträde til strukturfinansiering för installation av VMS och för modernisering av kustflottan. – Slutligen underströks fiskarnas kapacitet att bidra till forskningen. III. London -13 oktober 1998 (England och Wales) Många deltagare kritiserade den gemensamma fiskeripolitiken och kommissionen för bristande insyn. Vissa ansåg också att tvärtemot vad kommissionen påstår "försvinner" den gemensamma fiskeripolitiken år 2002, inklusive relativ stabilitet. Det förekom också frågor om den vikt som kommissionen tillmäter de olika idéer som sektorn lägger fram. De ämnen som togs upp i London inkluderade följande: Tillträde till farvatten och resurser. – Tillträde till farvattnen innanför gränsen på 6/12 nautiska mil : man begärde en lösning nu och inte år 2002 för att dämpa fiskarnas oro, och att antingen zonen på 12 nautiska mil skulle utvidgas eller att det nuvarande undantaget skulle omvandlas till en ständig ordning. – Frmtiden för Shetlandsboxen: Det finns ingen biologisk motivering till denna box och den bör avvecklas. 40 – Tillträdet till Nordsjön och det problem med kassering som skulle bli resultatet av fritt tillträde till området. Deltagarna i mötet motsatte sig ytterligare tillträde till Nordsjön för nykomlingar. Bevarande och förvaltning. – Deltagarna i mötet framförde kritik av systemet med TAC och kvoter (t. ex. var minimistorlekarna för små). – Starkt stöd uttrycktes för de nuvarande begränsningarna i fråga om tillträde till farvatten och för regionalisering/decentralisering av den gemensamma fiskeripolitiken. – Krav framfördes på förändringar av den nuvarande filosofin/metodiken inom FUP (krav på översyn av villkoren, grundvalar och siffror i de nuvarande FUP) och ett förslag framfördes om stimulansbetalning för att belöna fiskare som utnyttjar redskap som går längre än de rättsliga kraven. Övriga frågor – Bristen på enhetliga spelregler i hela gemenskapen när det gäller kontroll av att reglerna följs togs upp och behovet av att kommissionen främjar ytterligare harmonisering betonades. – De negativa följderna av gemenskapens avtal för lokalbefolkningarna underströks. Vissa deltagare var också oroade över att det faktum att avtalet mellan gemenskapen och Marocko inte förnyats kunde leda till en ökning av antalet spanska fartyg i gemenskapens farvatten. – Överreglering av marknaden och skillnader i tillämpning och kontroll av hygienstandarder i hela gemenskapen fördes också fram som en kritik mot den gemensamma fiskeripoitiken. IV. Belfast -16 oktober 1998 (Nordirland). Mötet i Belfast fokuserade på särskilda lokala/regionala problem i Nordirlands fiskesektor och på frågan om regional/lokal decentraliserad förvaltning. Tvivel framfördes om vilken tyngd kommissionen skulle tillmäta samråden och fiskarnas synpunkter. De viktigaste synpunkter som togs upp avsåg följande frågor: Tillträde till farvatten och resurser: – Haagpreferenserna hade katastrofala följder för den lokala industrin och måste "skrotas". Deltagarna framförde stark kritik mot bristen på insyn när det gäller antagande och tolkning av Haagpreferenserna. – Önskemålen inkluderade fortsatta begränsningar av tillträdet till farvatten, avslutande av de "tillfälliga åtgärderna" i Douglasboxen, tillåtelse att fiska kolja i irländska sjön eftersom bestånden är i gott skick, avveckling av Shetlandsboxen etc. Bevarande och förvaltning 41 – Man gav uttryck för känslan att gemenskapens beslutsprocess är alltför avlägsen för fiskarna. Regionalisering av förvaltningen stöddes. – Den gemensamma fiskeripolitiken saknar den flexibilitet som krävs för att snabbt reagera på särskilda situationer på lokal/regional nivå vilket beror på den centraliserade förvaltningsprocessen. När ett fiske är i gott skick bör fiskarna tillåtas fiska (t. ex sill och kolja i Douglasboxen och i Irländska sjön). – De vetenskapliga råd som kommissionen får är ofta "behäftade med fel" eftersom fiskarnas synpunkter inte beaktas. – Det råder brist på enhetliga spelregler i hela EU när det gäller kontroll av att bestämmelserna följs. – FUP lider av många brister (orealistiska mål, tekniska framsteg som inte beaktats, åldersfaktorn saknas i ekvationen, byråkratiskt tillvägagångssätt). – Begränsningar som avser dagar till havs är inte praktiska och bör avskaffas. 42 BILAGA I LISTA ÖVER DE FÖRKORTNINGAR SOM ANVÄNTS FUP: FFU: Fleråriga utvecklingsprogram för fiskeflottorna Fonden för fiskets utveckling GFCM: Allmänna fiskerirådet för Medelhavet VMS: WTO: EEZ: ICCAT: System för fartygsövervakning Världshandelsorganisationen Exklusiv ekonomisk zon Internationella konventionen om bevarande av tonfiskbestånden Atlanten i POSEIMA: Särskilt program för Madeira och Azorerna 43 BILAGA II FRÅGEFORMULÄR Inledning Enligt artikel 14. 2 i förordning (EEG) nr 3760/92 av den 20 december 1992 om ett gemenskapssystem för fiske och vattenbruk skall kommissionen senast den 31 december 2001 situation inom till Europaparlamentet och rådet överlämna en rapport om fiskets gemenskapen, liksom om tillämpningen av den förordningen. På grundval av denna rapport skall rådet före den 31 december 2002 besluta om vilka anpassningar som måste göras, särskilt vad gäller artikel 7 (Shetlandsområdet) och om vilka eventuella ytterligare föreskrifter som behövs i anslutning till den ordning som anges i artikel 6 (tillträde till 6/12 nautiska mil). Kommissionen anser att det är viktigt att redan nu inleda den analys av vilka anpassningar som bör göras av den gemensamma fiskeripolitiken och som föranleds genom tidsgränsen 2002. Detta arbete kommer dock inte att begränsas till en granskning enbart av de frågor som uttryckligen nämns i förordning 3760/92. Kommissionen önskar utnyttja tidsgränsen 2002 för att genomföra en bred granskning av vilka förbättringar av den gemensamma fiskeripolitikens olika delar som bör vidtas för att bättre kunna möta de utmaningar den kommer att ställas inför. Den analys som nu inleds av den gemensamma fiskeripolitiken efter år 2002 påverkar inte de reformer som redan pågår. Somliga av dessa är intimt förbundna med fisket särskilt när det gäller marknad (Kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet - Framtidens marknad för fiskeprodukter i Europeiska unionen) och kontrollåtgärder (Kommissionens inom den meddelande till rådet och Europaparlamentet om framtida kontrollåtgärder gemensamma samtliga områden av gemenskapspolitiken (reformeringen av strukturfonderna - Agenda 2000). fiskeripolitiken) medan andra reformer berör Syftet är att inbjuda till en öppen och konstruktiv debatt med alla dem som berörs av fisket inom Europeiska unionen, under alla stadier och på alla nivåer. Medverkan av alla aktörer inom fiskerinäringen utgör själva kärnan i det tillvägagångssätt som kommissionen har för avsikt att följa. Det frågeformulär som återfinns i bilagan utgör den första etappen i analysen av den gemensamma fiskeripolitiken efter år 2002. Frågeformulärets syfte är att ge Er möjlighet att lämna Era synpunkter på de olika inslagen i den gemensamma fiskeripolitiken, utan att därmed utgöra en enkät. De svar som inlämnas kommer att göra det möjligt för kommissionen att identifiera fiskerisektorns och övriga tillfrågade parters viktigaste önskemål och främsta problem som därmed arbetet bör inriktas på inför år 2002. Efter denna första etapp, kommer de parter som rådfrågas att erbjudas ytterligare tillfälle att fördjupa debatten om fiskeripolitiken efter år 2002 vid de möten som kommissionen kommer att anordna i alla medlemsstater från och med september 1998, innan kommissionen lägger fram sina förslag till Europaparlamentet och rådet. Ni behöver inte svara på alla frågor. Var vänlig och indikera i Ert svar namn och land där Er organisation hör hemma. 44 Svaren skall före den 15 april 1998 sändas till följande adress: Europeiska kommissionen Generaldirektoratet för fiske (GD XIV-1) Rue de la Loi 200 B-1049 Bryssel 45 FRÅGEFORMULÄR Allmän bedömning av den gemensamma fiskeripolitiken Anser Ni att målen med den gemensamma fiskeripolitiken allmänt sett har uppnåtts? Vilka bör, enligt Er mening, fiskeripolitikens prioriterade mål efter år 2002 vara? 1. 1. 1 1. 2 2. Tillträde till inre vatten och resurser 2. 1 För närvarande är tillträde till farvatten innanför gränsen på 6/12 nautiska mil (kustmedlemsstatens territorialvatten) i princip förbehållet kuststatens fiskare. Om inget beslut före den 31 december 2002 kommer denna del av den gemensamma fiskeripolitiken att försvinna. fattas av rådet Anser Ni att denna del av fiskeripolitiken bör behållas och i så fall varför? Om Ni svarat nekande, vänligen ange skälen till varför Ni anser att den bör försvinna. 2. 2 I anslutningsakterna från 1985 och 1994 fastställs en övergångsordning för de anslutande ländernas tillträde till vissa gemenskapsvatten (Nordsjön). Den 31 december 2002 avslutas denna övergångsordning. Vilka ordning anser Ni bör gälla för tillträde till dessa vatten från och med detta datum? 2. 3 I det område som kallas “Shetlandboxen” begränsas tillträdet genom ett licenssystem. Syftet med detta system är att skydda vissa arter som är av särskild betydelse i området och som är biologiskt känsliga för hur de exploateras. Anser Ni att detta system har uppnått sitt syfte? Tycker Ni att systemet bör behållas efter den 31 december 2002? 2. 4 Ordningen med totala tillåtna fångstmängder (TAC) skapades som ett sätt att begränsa utnyttjandegraden av fiskbestånden. Anser Ni att detta syfte har uppnåtts? Vilka andra instrument skulle man kunna använda? 2. 5 För närvarande tilldelar rådet fiskekvoter till medlemsstaterna vilka därefter fördelar dem mellan fiskarna eller deras sammanslutningar. Ibland har förslag lagts fram om att dela ut kvoterna direkt antingen till fiskarnas organisationer eller till fiskarna själva, som därefter sinsemellan skulle kunna byta dem (ett system med individuella överförbara kvoter). Tror Ni att ett system med individuella överförbara kvoter skulle vara bättre än det nuvarande kvotsystemet? Vilka skulle de största svårigheterna vara när det gäller införande av ett sådant system? Om ett individuellt kvotsystem infördes, vem anser Ni borde kontrollera överföring och utnyttjande av kvoterna? 2. 6 När fiskekvoter fördelas mellan medlemsstaterna skall principen om relativ stabilitet beaktas. Enligt denna princip upprätthålls i denna fördelning en fast procentsats för varje medlemsstat. Medlemsstaterna kan på eget ansvar sinsemellan byta sina kvoter. 46 Anser Ni att denna princip ger en rättvis uppdelning av resurserna och att den säkerställer fiskerisektorns behov? Ange Era skäl för eller emot denna princip. 2. 7 Bör förfarandena för tilldelning av kvoter ses över? På vilket sätt? 3. Förvaltning och bevarande av resurserna 3. 1 För att undvika fusk är fiskarna genom de nuvarande tekniska åtgärderna tvingade att kassera den fisk som det inte är tillåtet att fånga och behålla ombord på fiskefartygen. Tycker Ni att gemenskapens regler om kassering bör behållas? Vilka förbättringar eller andra lösningar skulle ni vilja föreslå för att minska mängden fisk som kasseras? 3. 2 Försiktighetsmetoden innebär att fiskeaktivitet får bedrivas endast om det kan bevisas att denna aktivitet inte kommer att skada miljön. Är det enligt Er mening riktigt att en försiktighetsmetod styr förvaltningen av fiskeresurserna? Nämn vilka skäl Ni har för eller emot detta. 3. 3 Ett av sätten att begränsa utnyttjandegraderna är förvaltning av fiskeansträngningen, som består av två komponenter: fiskeflottans kapacitet uttryckt i tonnage och i kW (maskinstyrka) och dess aktivitet som uttrycks i antal dagar i en given zon. Detta system tillämpas i de västliga vattnen (väster om 4° W) och i Östersjön. De fleråriga sätt att anpassa utvecklingsprogrammen för fiskeansträngningen till de tillgängliga resurserna. fiskeflottorna (POP) är också ett Anser Ni att de befintliga instrumenten på ett effektivt sätt bidrar till att begränsa utnyttjandegraderna? Vilka förbättringar eller alternativ skulle Ni vilja föreslå? 3. 4 I de fleråriga utvecklingsprogrammen (POP) fastställs tröskelvärden när det gäller flottans kapacitet och fiskeansträngning i syfte att minska problemet med överkapacitet. Är detta system enligt Er mening anpassat till de syften man vill uppnå? Vilka förbättringar skulle Ni eventuellt vilja föreslå? 3. 5 Näringsverksamheter såsom exempelvis jordbruk, oljeindustri, gruvindustri eller sjötransport leder ofta till miljöeffekter som är skadliga för fiskeresurserna. På samma sätt kan vissa verksamheter som hänger samman med fisket också skada de marina ekosystemen (kasserade fångster, fångster i förlorade eller övergivna redskap, fångst av icke målarter, användning av destruktiva fiskemetoder). Anser Ni att den nuvarande gemensamma fiskeripolitiken tar tillräcklig hänsyn till miljön? Om Ni svarar nekande, vilka förbättringar vill Ni föreslå? 4. Internationellt samarbete och fiskeavtal 4. 1 Genom fiskeavtalen kan gemenskapen värna om gemenskapsflottans traditionella fiskeverksamheter. För närvarande upprätthåller Europeiska unionen fiskeavtal med länder i Afrika, Indiska oceanen, Nordatlanten, Östersjön och med Argentina. 47 Har Ni ett intryck av att det nuvarande systemet med fiskeavtal är tillfredsställande? Vilka förändringar av det skulle Ni vilja genomföra? 4. 2 I vissa fiskeavtal (t. ex. i avtalen med Argentina eller Grönland) förutses bildandet av i gemensamma bolag och tillfälliga gemenskapen och i partnerlandet. företagssammanslutningar mellan aktörer Är dessa instrument enligt Er bedömning effektiva och bör de således utvecklas ytterligare? Hur skulle de eventuellt kunna förbättras? 4. 3 Skulle Ni ställa Er positiv till en utvidgning av samarbetet inom ramen för avtalen så att detta skulle omfatta hela sektorn för fiskeriprodukter (utveckling av partnerskap mellan gemenskapsföretag och tredje länder)? 4. 4 De regionala fiskeorganisationerna en alltmer betydelsefull i de spelar internationella fiskeriförbindelserna. Dessa organisationer ansvarar exempelvis för bevarande och förvaltning av gemensamma fiskbestånd och ständigt vandrande arter såsom tonfisk exempelvis Nordvästatlantiska fiskeriorganisationen (NAFO) och Internationella konventionen om bevarande av atlantisk tonfisk (ICCAT). Europeiska unionen deltar såsom medlem i arbetet i de flesta av dessa organisationer, och företräder där alla medlemsstaternas intressen. svärdfisk. Detta gäller och roll Hur bedömer Ni unionens närvaro inom dessa organisationer? Vilka förändringar skulle Ni vilja föreslå när det gäller den roll som Europeiska unionen bör spela inom dessa regionala fiskeorganisationer i framtiden? 4. 5 Anser Ni att den fiskeripolitik som Europeiska unionen bedriver på det internationella planet på det hela taget är tillfredsställande? Om Ert svar är nekande, vore vi tacksamma om Ni kunde precisera orsakerna till detta och föreslå förbättringar. 4. 6 Särskilda åtgärder för förvaltning av fiskeresurserna i Medelhavet har antagits på gemenskapsnivå. Europeiska unionen har också under de senaste åren ansträngt sig för att främja internationellt samarbete för bevarande och förvaltning av fiskeresurserna i området. Vad är Er bedömning av tillämpningen av den hittillsvarande gemensamma fiskeripolitiken i Medelhavet? Vilka förbättringar kan enligt Er mening göras? 5. Marknaden för fiskeriprodukter 5. 1 Den gemensamma organisationen av marknaden för instrument: marknadsnormer, fiskeriprodukter baseras för ett producentorganisationer, närvarande på prissystem och interventionsmekanismer. Kommissionen har för övrigt nyligen lagt fram ett meddelande om den framtida marknaden för fiskeriprodukter i Europeiska unionen. fyra Vad är Er bedömning av den gemensamma marknadsordningens verksamhet och effektivitet? 5. 2 Vilka mål och medel anser Ni att en gemensam organisation av marknaden för fiskeriprodukter bör ha i framtiden? 48 5. 3 Marknaden för fiskeriprodukter i Europeiska unionen är starkt beroende av import för blivit dessutom har marknaden fiskeriprodukter och för försörjning sin världsomfattande. Uppnår utrikeshandelspolitiken enligt Er mening en tillfredsställande jämvikt mellan marknadens försörjningsbehov och behovet av lojal konkurrens mellan aktörerna i gemenskapen och i tredje land? Om detta enligt Er mening inte är fallet, på vilka punkter tycker Ni att handelspolitiken bör ändras när det gäller fiskeriprodukter med hänsyn till de begränsningar som föreskrivs på internationell nivå? 5. 4 Vilka andra kommentarer har Ni allmänt sett när det gäller marknaden för fiskeriprodukter i Europeiska unionen? 5. 5 Konsumenterna har rätt till fiskeriprodukter som uppfyller vissa miniminormer när det informerade om gäller hygien och kvalitet. De har också rätt att bli fiskeriprodukternas kvalitet och ursprung. tillräckligt Anser Ni att konsumentupplysningen är tillräcklig beträffande fiskeriprodukter? Om inte, vilka typ av information bedömer Ni behövs när det gäller dessa produkter ( skilj i förekommande fall mellan färska och bearbetade produkter)? 6. Åtgärder för att rationalisera och stödja fisket 6. 1 För närvarande beviljar till företag inom "fiskerisektorn", över hela kedjan från flottan till fiskets utveckling (FFU) stöd främst fonden för investeringar saluföringskanalerna liksom till vattenbruk och bearbetning. i Är stöden till flottan effektiva instrument för att minska fiskeansträngningen? Inom vilka områden bör man enligt Er mening prioritera stöd? 6. 2 Förordningen om FFU innehåller några kompletteringsprogram (förtidspensionering och avgångsvederlag). Anser Ni att denna typ av åtgärder motsvarar behoven inom denna sektor? Bör de utvecklas ytterligare? 6. 3 Det sägs ofta att det är viktigt att se till att man tar hänsyn till fiskeriintressena vid mångsidigt utnyttjande av kustområden. På vilket sätt skulle man kunna integrera kustfisket i fysisk planering och tillvaratagande av kustområdena? Bör Europeiska unionen ingripa på detta område och i så fall med vilka medel? 6. 4 Den betydelse som det småskaliga fisket har för sysselsättning, inkomst och säkrad livsmedelsförsörjning är allmänt erkända. Hur skulle man enligt Er åsikt kunna stödja detta fiske på gemenskapsnivå och med vilka medel? 49 7. 7. 1 Övergripande frågor Inom det nuvarande systemet medlemsstaterna. Det medlemsstaterna. sägs faller kontrollverksamheterna huvudsakligen på sig mellan kontrollmetoderna skiljer att ofta Hur skulle man enligt Er bedömning kunna göra kontrollåtgärderna mer effektiva? 7. 2 Förvaltningen av fiskeresurserna föreskriver att beslut fattas på basis av vetenskaplig analys. Fiskeriforskningen spelar sålunda en mycket viktig roll och utvecklas parallellt med den gemensamma fiskepolitikens behov. Hur skulle man kunna säkerställa att de forskningsverksamheter som bedrivs på nationell nivå och gemenskapsnivå blir maximalt effektiva? Vilka prioriteringar anser Ni att Europeiska unionen bör ha när det gäller fiskeforskning? 7. 3 Hur skulle man kunna stärka samarbetet mellan vetenskapsmän och yrkesverksamma inom fiskerinäringen? Vilka förbättringar skulle kunna göras när det gäller att sprida information och göra forskningsresultaten mer lättillgängliga? 7. 4 Brister har konstaterats när det gäller insamling av de basdata som behövs för genomförande av gemensamma fiskeripolitiken. Vilka åtgärder vill Ni föreslå för att förbättra mekanismerna för insamling av uppgifter och överföring av dessa uppgifter till de behöriga myndigheterna? 7. 5 Vattenbruk betraktas som ett sätt att främja diversifiering av inkomsterna och livsmedelsförsörjningen. Det är viktigt att se till att dessa resurser utnyttjas på ett ansvarsfullt sätt och att de skadliga effekterna på miljön och de lokala samhällena begränsas till ett minimum. På vilket sätt anser Ni att Europeiska unionen skulle kunna bidra till en ansvarig utveckling av vattenbruket på gemenskapsnivå? 7. 6 Två inslag som är av stor betydelse för denna sektor är insyn i gemenskapens beslutsprocesser och aktivt deltagande från fiskesektorn. Vilka åtgärder vill Ni föreslå för att förbättra och säkerställa insyn i beslutsfattandet? På vilket sätt skulle man kunna se till att sektorn förs närmare beslutsprocessen? 7. 7 Finns det någon annan aspekt av den gemensamma fiskeripolitiken som inte har nämnts i detta frågeformulär och som enligt Er åsikt förtjänar att tas upp i debatten om utformningen av denna politik efter år 2002? 50 BILAGA III ANALYS AV SVAREN PÅ FRÅGEFORMULÄRET OM DEN GEMENSAMMA FISKERIPOLITIKEN EFTER ÅR 2002 ORGANISATIONER PÅ GEMENSKAPSNIVÅ SOM RÅDFRÅGATS 1. IUCN: World Conservation Union (Världsunionen för bevarande av natur och naturresurser) ESUSG: European Sustainable Use Specialist Group (Europeisk specialistgrupp för hållbart utnyttjande) Arbetsgruppen för fiske EBCD: European Bureau for Conservation and Development (Europeiska kontoret för 2. bevarande och utveckling): svaren var identiska med de som 3. 4. lämnats av "arbetsgruppen för fiske" inom IUCN/ESUSG. AIPCEE: EU Fish Processors Association (Sammanslutning av gemenskapens fiskberedningsföretag) EUROCOOP: European Community of Consumer Co-operatives (Europeiska konsumentkooperativförbundet ) CRPM: Conference of the Peripheral Maritime Regions of Europe (Konferensen 5. avlägset belägna havsregioner i Europa) för 6. GREENPEACE International 7. WWF - (WWF:s politiska kontor för Europa) 8. 9. ICSF: International Collective in Support of Fish-workers (Internationell sammanslutning till stöd för anställda inom fiskerinäringen) HIS: Humane Society International - (Europakontoret): Bidraget från denna organisation begränsade sig till frågan om drivnät. 10. The Whale and Dolphin Conservation Society - (Föreningen för bevarande av valar och delfiner) Whale and Dolphin Conservation Society 1. Allmän bedömning av den gemensamma fiskeripolitiken 1. 1 Har målen med den gemensamma fiskeripolitiken allmänt sett uppnåtts? De flesta av de organisationer som svarade på frågeformuläret ansåg att den gemensamma fiskeripolitiken inte har uppnått sina mål. Svårigheterna med att tillämpa förordningarna och bristen på övervakning är de klagomål som oftast återkommer i svaren. Beredningsföretagens företrädare kritiserar de kvantitativa begränsningarna på import och tullarna på råmaterial som ekonomiska hinder för handeln. 51 Greenpeace fördömer inkonsekvensen inom den gemensamma fiskeripolitiken, särskilt bristen på politisk vilja att tillämpa försiktighetsprincipen. ICSF beklagar bristen på hierarkisk struktur för den gemensamma fiskeripolitikens mål. Endast CRPM är mer varierad i sin bedömning och anger att de flesta regioner anser att den gemensamma fiskeripolitikens mål i allmänhet har uppnåtts. Vissa regioner som gränsar till Atlanten anser att de svaga punkterna i politiken ligger i bristen på tillräcklig kontroll och bristen på effektivitet inom de socioekonomiska åtgärder som tillämpas till förmån för samhällen som är beroende av fisket. 1. 2 Fiskeripolitikens prioriterade mål efter år 2002: – Att säkerställa hållbarhet och mångfald när det gäller fiskresurser och de marina ekosystemen i gemenskapsvattnen (WWF, AIP, samt the Whale and Dolphin Conservation Society ) – Att erhålla tillräcklig försörjning av marknaden och fiskeriindustrierna till rimliga priser (AIP) – Att främja trenden mot regionalisering av denna politik (CRPM) – Att införa en hållbar verksamhet som baseras på försiktighetsprincipen (Greenpeace, samt the Whale and Dolphin Conservation Society). – Att öka samordningen mellan gemenskapens politik på olika områden som kan komma att inverka på fisket, och särskilt politiken för strukturfonderna och forskning (CRPM) – Att betona de sociala aspekterna av den gemensamma fiskeripolitiken (ICSF). 2. Tillträde till vatten och resurser 2. 1 Tillträde till farvattnen innanför gränsen på 6/12 nautiska mil Alla organisationer uttalade sig till förmån för status quo. Enligt CRPM vore alla regioner till och med av den åsikten att åtgärden om möjligt skulle utsträckas och göras permanent. Därutöver bör zoner där fisket skyddas fastställas med gemensamma förvaltningsregler för kuststater och regioner. ISCF är också positiv till en utvidgning av åtgärden i syfte att skydda de lokala ekonomierna och önskar att de lokala kommittéerna skall få större befogenheter när det gäller administrationen av området innanför gränsen på 6/12 nautiska mil. Icke statliga miljöorganisationer betonade systemets fördelar för de bestånd som leker i kustområden och för de lokala samhällena. 2. 2 Tillträde till Nordsjön Följande kommentarer lämnades: – Bibehållande av övergångsordningen för tillträde för de länder som ansluter sig efter år 2002 bör endast vara motiverat av orsaker som hänför sig till förvaltning av resurser eller allvarliga socioekonomiska behov. (IUCN/ESUSG). 52 – Principen om icke-diskriminering bör tillämpas. Denna princip bör dock ändras för de nya medlemsstater som inte tidigare har fiskat i vissa zoner (CRPM). – Vissa nya medlemsstaters tillträde till vissa gemenskapsvatten bör beslutas av de lokala och regionala fiskekommittéerna (ICSF). 2. 3 Shetlandsboxen Den stora majoriteten av de tillfrågade organisationerna anser att Shetlandsboxen bör behållas och att idén med en box till och med skulle kunna utsträckas till andra regioner (WWF, CRPM, ICSF). CRPM anser att fisketrycket ändå är alltför stort och bör minskas genom att minska antalet licenser som beviljas eller antalet fiskedagar som godkänns. En region motsätter sig dock boxen. IUCN/ESUSG ber om en vetenskaplig utvärdering i syfte att avgöra om åtgärden bör behållas, utvidgas eller avvecklas. 2. 4 Systemet med TAC De flesta av organisationerna betvivlar att systemet med TAC är effektivt som ett sätt att minska utnyttjandegraderna. De förbehåll de ger uttryck för är följande: – Uppdelningen i nationella kvoter (CRPM). – Det alltför stora gapet mellan de vetenskapliga rekommendationerna och de kvoter som godkänns (CRPM). – Tillvägagångssättet att behandla varje art för sig (CRPM). – Bristen på och svårigheterna med övervakning (IUCN/ESUSG, WWF). – Det faktum att fiskeflottan inte egentligen är anpassad till de resurser som finns tillgängliga (IUCN/ESUSG, WWF). – Systemet uppmuntrar till spill och kassering (Greenpeace, ICSF) – Systemets osäkra vetenskapliga bas och de politiska kompromisserna i detta system (AIP). WWF rekommenderar starkt fastställande av zoner där inget fiske får bedrivas som tillägg till befintliga tekniska åtgärder och till nedskärningen av flottan. Enligt Greenpeace måste systemet kompletteras med effektiva åtgärder för resursbevarande och kontroll. 2. 5 Systemet med individuella överförbara kvoter Åsikterna är delade om systemet men majoriteten motsatte sig införande av individuella överförbara kvoter eftersom de skulle främja koncentration av tillträdesrättigheter till fiskbestånd i händerna på ett litet antal stora företag (Greenpeace, ICSF). Enligt AIP:s åsikt, skulle antagande av individuella överförbara kvoter leda till att fiskarna skulle inta en mer professionell attityd. IUCN/ESUSG menar att individuella överförbara 53 kvoter är att föredra för fisken efter flera arter. CRPM antyder att den enda "fördelen" med denna typ av kvoter skulle vara att producentorganisationerna får axla ansvaret istället för myndigheterna. Enligt WWF skulle fördelarna vara enbart teoretiska eftersom ett system med individuella överförbara kvoter skulle bli mycket svårt att kontrollera. 2. 6 Principen om relativ stabilitet De flesta organisationerna stödjer principen om relativ stabilitet. CRPM anser att principen om lika tillträde inte skulle göra det möjligt att tillvarata fiskarbefolkningens intressen och inte skulle ta hänsyn till "historiska rättigheter". Förändringar av fördelningsnycklarna måste avspegla det nuvarande mönstret när det gäller bestånd och fiskeverksamheter. Greenpeace beklagar att de politiska förhandlingarna gynnat de stora fiskeföretagen och att man inte tillräckligt har beaktat fiskarbefolkningens intressen. ICSF ber att de lokala kommittéerna skall engageras i förvaltningen av kvoterna. 2. 7 Formlerna för tilldelning av kvoter CRPM uppger att den stora majoriteten av regioner menar att formlerna för tilldelning av kvoter bör ses över och dels baseras på "historiska rättigheter" och dels anpassas till hur tid och rymd. Organisationen rekommenderar en regelbundet resurserna varierar som biologiska återkommanade översyn av kvoterna samt en ökning av den vikt förutsättningar tillmäts när kvoterna tilldelas. i Greenpeace betonar att tilldelning av resurserna bör baseras på ekologiska och sociala kriterier och inte enbart på ekonomiska kriterier. 3. Förvaltning och bevarande av resurserna 3. 1 Kassering För vissa organisationer tycks det totala förbudet mot kassering inte alltid vara den bästa lösningen, särskilt inte i fråga om fiske efter flera arter. Vissa organisationer uppmuntrar ändå utnyttjande av bättre tekniska åtgärder och införande av zoner där fisket är temporärt och/eller permanent förbjudet för vissa arter i syfte at begränsa kasseringen. Greenpeace understryker att syftet bör vara att minska bifångsterna så att ingen kassering blir nödvändig. WWF beklagar bristen på uppgifter från medlemsstatena om graden av kassering och anser att det norska systemet har fördelar. Enligt ICSF:s åsikt borde allt som fiskas tas in till hamn så som sker i Norge. The Whale and Dolphin Conservation Society anser dock att det norska systemet stimulerar till överfiske för beredning av fiskmjöl. Problemet med bifångst av valar kräver också en snar lösning. 3. 2 Försiktighetsmetoden Tillämpningen av försiktighetsmetoden ifrågasätts inte av CRPM, som rekommenderar fastställande av en objektiv metod baserad på förbättrad forskning om det inbördes förhållandet mellan resurserna och miljön och mellan fiskemetoder och miljön i de olika zonerna. 54 Vissa organisationer (AIP, ICSF), anser att försiktighetsmetoden bör tillämpas i fall av vetenskaplig osäkerhet. Slutligen begär Greenpeace, WWF och the Whale and Dolphin Conservation Society total och omedelbar tillämpning av försiktighetsprincipen. 3. 3 Förvaltning av fiskeansträngning De flesta av organisationerna anser att de befintliga instrumenten inte egentligen effektivt bidrar till att begränsa utnyttjandegraderna. De framför följande kritik: – Valet av enhetliga kriterier medger inte flexibel och tillräckligt lyhörd förvaltning av utnyttjandegrader. Regionala FUP bör utnyttjas, särskilt för randområdena (CRPM). – Utveckling av nya förbättrade fartyg har hunnit ifatt begränsningarna (Greenpeace, ICSF). 3. 4 De fleråriga utvecklingsprogrammen för fiskeflottorna (FUP) särskilt effektivt, Samtliga organisationer är av åsikten att systemet med fleråriga utvecklingsprogram inte har varit synnerhet på grund av inadekvata kontroller, bristande överensstämmelse mellan politiken för resursbevarande och strukturpolitiken och praxis att "dirigera om" fiskekapaciteter mellan medlemsstaterna (CRPM, ICSF, WWF). IUCN/ESUSG, i Enligt Greenpeace beaktar inte FUP fenomenet med tekniska framsteg och stimulerar export av överkapacitet till tredje länder. Stöden måste minskas. IUCN/ESUSG rekommenderar att de grundvalar och metoder som används för beräkning av flottkapacitet harmoniseras så att de nedskärningar som skall uppnås är jämförbara från en medlemsstat till en annan. 3. 5 Miljöaspekter av den gemensamma fiskeripolitiken Åsikterna varierar att de viktigaste miljöaspekterna beaktas i målen för den gemensamma fiskeripolitiken, men att sättet som detta sker på måste förbättras (IUCN/ESUSG, AIP, CRPM. ICSF). fråga. Somliga organisationer i denna anser Enligt Greenpeace, WWF och the Whale and Dolphin Conservation Society, tar den gemensamma fiskeripolitiken inte hänsyn till de effekter som målinriktat fiske har på andra arter, eller till bestämmelsernas verkan på miljön i allmänhet, vilket beror på metoderna för förvaltning av fiskeansträngning och systemet med TAC. Närmare samarbete mellan miljö- och fiskerimyndigheter krävs (WWF, Dolphin Conservation Society). the Whale and 4. Internationellt samarbete och fiskeavtal 4. 1 Nuvarande fiskeavtal De nuvarande fiskeavtalen tillfredsställer, under vissa förutsättningar, vissa organisationer (AIP, CRPM) och Greenpeace välkomnar de många förbättringar som införts i de senaste avtalen (biologiska åerhämntningsperioder, ökad övervakning etc. ). Det finns dock ett behov av ökad insyn och den lokala befolkningens behov måste prioriteras. 55 CRPM framför önskemål om ett stort antal förbättringar, däribland kan följande nämnas: – När direkta kostnader berörs vid utbyte av fiskerättigheter, bör de inte betalas av EU utan av de medlemsstater som gynnas. – Avtalen bör ta mer hänsyn till kommersiella och industripolitiska överväganden. – Striktare kontroller bör genomföras av importerade varor i synnerhet när det gäller kvalitets- och hygienaspekter. ICSF menar ifrån långt Andra organisationer anser att det nuvarande systemet med fiskeavtal är skydda att tillfredsställande. till av internationella traditionella verksamheter. Vid genomförandet gemenskapsflottans fiskeavtal önskar ICSF se att en uppförandekod införs, som skulle följas av fjärrfiskande flottor. På samma sätt kritiserar WWF och the Whale and Dolphin Conservation Society de ekonomiska och ekologiska skador som fiskeavtalen förorsakar, särskilt i mindre utvecklade länders vatten. fiskeavtalen inte längre syftar att 4. 2 Gemensamma företag och tillfälliga samriskföretag mellan aktörer i gemenskapen och i partnerländerna Åsikterna i denna fråga skiljer sig mycket åt. Vissa organisationer anser att denna typ av avtal är effektiva och värda att utvecklas (AIP, CRPM). Andra tycker dock inte att det är ett bra system (Greenpeace, WWF). Dessa organisationer beklagar det faktum att gemenskapsfartygen genom dessa avtal kan försvinna från gemenskapens register och inte längre vara underställda gemenskapsbestämmelser, särskilt när det gäller kontroller. 4. 3 Partnerskap mellan företag i gemenskapen och i andra länder som omfattar hela kedjan för fiskeprodukter IUCN/ESUSG och CRPM är positiva till en utvidgning av samarbetet till hela kedjan av fiskeriprodukter. Å andra sidan finns det andra organisationer som motsätter sig en utvidgning (AIP, Greenpeace, WWF). Beredningsföretagen anser att denna typ av samarbete bör bedrivas mellan affärspartner, medan Greenpeace och WWF för fram samma invändningar som mot det nuvarande systemet för fiskeavtal. 4. 4 De regionala fiskeorganisationerna Organisationerna stödjer i allmänhet EU:s närvaro ide regionala fiskeorganisationerna. De hyser åsikten att EU bör vinna förståelse för aspekter som rör hållbar utveckling, skydd av resurser och uppfyllande av avtalsvillkoren. Enligt CRPM:s åsikt bör EU också intensifiera sin roll som medlare och för att förmedla information i sina kontakter med organisationer som företräder branschen. WWF klagar över att EU är tillvägagångssätt och prioriterar de ekonomiska intressen som vissa medlemsstater hyser på bekostnad av en gemensam ståndpunkt. inkonsekvent i sitt 56 Slutligen ber Greenpeace samt the Whale and Dolphin Conservation Society gemenskapen att av ratificera gränsöverskridande fiskbestånd och långvardrande fiskbestånd. om bevarande nationernas konvention förvaltning Förenta och 4. 5 Allmän bedömning av EU:s internationella fiskepolitik Denna politik tycks i allmänhet vara tillfredsställande för flera av organisationerna. Beredningsföretagen är nöjda med gemenskapens insatser för att ge gemenskapens flotta möjlighet att få tillträde till avlägset belägna farvatten och säkerställa att bestämmelserna om förvaltning och bevarande av resurserna följs. CRPM anser dock att de gemensamma ståndpunkterna bör förstärkas och att rollen som talesman för alla nationella intressen bör vara mindre. 4. 6 Den gemensamma fiskeripolitiken i Medelhavet IUCN/ESUSG anser att den gemensamma fiskeripolitiken i Medelhavet bör fortsätta enligt de linjer som utvecklats under de senaste åren och stimulera större frivilligt samarbete. CRPM efterfrågar likaledes förbättringar inom tre områden: införande av områdesbaserad förvaltning av fiskeverksamheter, förstärkning av de vetenskapliga forskningskapaciteterna och en mer strukturerad och lättare erkänd interregional organisation. Det finns också ett behov av att förstärka samarbetet mellan alla kuststaterna, att ta större hänsyn till småskaligt kustfiske, att förstärka de lokala branschorganens roll och att öka forskningskapaciteten. Greenpeace erkänner att Europeiska kommissionen försöker förbättra arbetet inom GFCM. Organisationen anser ändock att de tekniska åtgärder som beslutats som en del av den gemensamma fiskeripolitiken för Medelhavet i vissa fall är motsägande och omöjliga att genomföra. Det finns ett behov av att anta ett regionalt förvaltningssystem som är baserat på principerna för senare tids internationella avtal. Frågor som rör brist på uppgifter, överkapacitet och fångst av småfisk måste tas upp snarast. Enligt the Whale and Dolphin Conservation Society förblir fiske med drivnät ett viktigt problem i området. 5. Marknaden för fiskeriprodukter 5. 1 Den gemensamma organisationen av marknaden Följande kommentarer gjordes: – Producentorganisationerna har mycket olika funktion i olika länder/regioner (AIP). – Interventionsordningar bör begränsas så mycket som möjligt (AIP). – Mekanismerna är alltför komplicerade och stelbenta (CRPM). – Den gemensamma organisationen av marknaden för fiskeriprodukter ger upphov till samma negativa effekter som den gemensamma jordbrukspolitiken, nämligen i detta fall överfiske (WWF). 57 Eurocoop föreslår att en klassificering av fiskeriprodukter per typ och kvalitet inleds, att kontor inrättas vilka får till ansvar att tillämpa och övervaka dessa klassificeringar samt att yrkesverksamma inom fiskhandeln tvingas tillämpa principer för förpackning och emballage som gör det möjligt att spåra produkter. 5. 2 Den gemensamma organisationen av marknaden i framtiden IUCN/ESUSG stödjer kommissionens förslag om fångstprognoser, system om återtag för att undvika att produkter förstörs och om marknadsinsyn, för att ge en garanti om produkternas ursprung och om de metoder som använts för att fånga fisken. Beredningsföretagen ber att hinder. importen inte begränsas ytterligare genom protektionistiska fram tre viktiga mål: att CRPM för integrera producentorganisationerna mer i ett system för regional resursförvaltning och att utveckla metoder och åtgärder för att göra det möjligt att förbättra kvaliteten på produkterna liksom möjligheterna att spåra dem. fortsätta de nuvarande strävandena, 5. 3 Utrikeshandelspolitik De flesta av de tillfrågade organisationerna anser att handelspolitiken inte uppnår en tillfredsställande balans mellan marknadens försörjningsbehov och sund konkurrens mellan gemenskapens aktörer och aktörer i andra länder (CRPM, WWF, ICSF). Enligt Greenpeace bör de internationella handelsreglerna inte försvaga miljönormer och sociala standarder. Beredningssektorn beklagar det faktum att de tullar som tillämpas för import av råmaterial, inverkar menligt på gemenskapens beredningsindustris konkurrenskraft. Å andra sidan menar ICSF att priset på importerad fisk är alltför lågt. 5. 4 Övriga kommentarer om gemenskapens marknad för fiskeriprodukter WWF arbetar, tillsammans med Marine Stewardship Council i London, för att säkerställa fiskresursernas fortbestånd genom att produkterna certifieras av oberoende organ. WWF rekommenderar att EU stödjer MSC i dess insatser trovärdigt märkningssystem för fiskeriprodukter. fastställa ett för att Greenpeace föreslår att stöden till säljfrämjande kampanjer för konsumtion av fisk minskas. 5. 5 Konsumentinformation Endast beredningssektorn anser att den information som för närvarande ges till konsumenten är tillräcklig. the Whale and Dolphin Övriga organisationer Conservation Society) hyser åsikten att förbättringar behövs och ställer sig allmänt positiva till miljömärkning. (Eurocoop, Greenpeace, WWF, ICSF, CRPM betonar två aspekter: behovet av att utöka den information om konsumenternas behov och krav som ges till producenterna liksom den information som konsumenten får om 58 produkternas ursprung och om fiskemetoder liksom behovet av att rationalisera systemen för marknadsföring. WWF skulle vilja att konsumenterna fick information om nuvarande status för de fiskbestånd som de köper. 6. Åtgärder för att rationalisera och stödja fisket 6. 1 Stöd CRPM anser att stödet fiskeansträngningen. till flottan generellt är ett effektivt instrument för att minska Följande rekommendationer har lämnats: – Att betona omstrukturering av flottan snarare än bevilja statligt stöd för skeppsbyggnad (IUCN-ESUSG). – Att bevilja stöd till åtgärder i de fall strukturförändringar verkligen är nödvändiga (AIP). – Att inrätta programplanering med medverkan av de tre parterna EU/stater/regioner. Prioriteringarna bör vara småskaligt fiske, sysselsättning i områden som är beroende av fisket etc. (CRPM). Greenpeace, WWF och ICSF beklagar att stöden utnyttjas till att bygga nya moderna fartyg som ytterligare ökar fiskeansträngningen. 6. 2 Tilläggsåtgärder CRPM och ICSF hyser åsikten att tilläggsåtgärder i princip är positiva och måste utvecklas. CRPM gör dock en generell kommentar om underutnyttjandet av möjligheterna, särskilt i Spanien och i Östersjön, främst på grund av instrumentets brist på flexibilitet i de olika regionala situationerna. WWF begär att en total omvärdering av tilläggsåtgärderna genomförs. 6. 3 Planering och utveckling av kustområden integrerat Flera organisationer (IUCN/ESUSG, CRPM) stödjer EU:s roll som samordnare för att uppnå förbättring, planering och utnyttjande av ett kustområdena. CRPM föredrar genomförande av en sådan metod på regional och lokal nivå liksom starkare strukturering av de organisationer som företräder fiske och vattenbruk. tillvägagångssätt när det gäller 6. 4 Småskaligt fiske Beredningssektorn delar inte åsikten att det småskaliga fisket har någon betydelse för att säkra livsmedelsförsörjningen. Greenpeace och WWF föreslår att strukturåtgärder skall anslås för denna typ av fiske, genom att till exempel reservera vissa fiskbestånd för det. Likaledes framhåller regioner inom CRPM att det finns ett behov av att ompröva prioriteringarna, dvs. att önskan att producera ges lägre prioritet medan bevarande av arbetstillfällen och inkomster ges högre prioritet. 7. Övergripande frågor 59 7. 1 Kontrollåtgärder Alla organisationer är eniga om att kontrollen av att bestämmelserna följs verkligen är en av de svaga punkterna i den gemensamma fiskeripolitiken. I allmänhet menar de att skillnaderna mellan medlemsstaterna är alldeles för stora. Följande förslag har lagts fram: – Att kontroller och påföljder görs enhetliga i alla medlemsstater (AIP, Greenpeace). – Att fiskarnas engagemang understryks i kontrollverksamheten och att de ges ett visst mått av ansvar (IUCN-ESUSG). – Att fiskeförvaltningen återgår till att organiseras i nationell regi(CRPM). – Att en rad repressiva åtgärder med tillräckligt avskräckande effekt utarbetas (CRPM). – Att satellitövervakningssystemet utvecklas (the Whale and Dolphin Conservation Society) – Att kasseringar registreras (Greenpeace). – Att stöd till medlemsstaterna dras in eller vägras om de inte uppfyller sina skyldigheter när det gäller kontroll (Greenpeace). – Att gemenskapens inspektörer ges utökade befogenheter. 7. 2 Fiskeforskning Organisationerna är i allmänhet mycket kritiska till kvaliteten på de forskningsverksamheter som bedrivs på gemenskapsnivå. I synnerhet CRPM räknar upp den kritik som regionerna fört fram: otillräckliga kunskaper om fiskbeståndens status liksom om det inbördes förhållandet mellan arterna å ena sidan och mellan resurser och ekosystem å den andra och otillräckliga medel för att kunna övervaka fartygsrörelser. Några organisationer har lagt fram följande förslag: – Öka den vetenskapliga kunskapen, särskilt om fiskets inverkan på den marina miljön och på hur selektiv fiskeutrustningen bör vara för att undvika bifångster etc. (IUCN/ESUSG, WWF). – Sänd forskningsresultaten till branschorganen (CRPM). – Förbättra insamlingen av vetenskapliga data genom att inkludera "svart" fiske och uppgifter om kassering på konfidentiell bas (AIP) – Fokusera forskningen på selektiva redskap, fiskets inverkan på icke målarter etc. (Greenpeace, IUCN). – Uppmuntra vetenskapsmännen att ta kontakt med de lokala intressenterna (ICSF) 7. 3 Samarbetet mellan vetenskapsmän och fiskare Nedan återges ett par förslag till hur samarbetet skulle kunna stärkas: 60 – – organisera möten mellan de olika typerna av aktörer på alla nivåer för att öka det aktiva utbytet (CRPM), erkänna den avgörande roll som vetenskapsmännen spelar i fiskeförvaltningen och införa öppna regionala samrådsfora (WWF), främja samarbete på områden där yrkesverksamma inom fisket kan hjälpa vetenskapsmän och regioner som upplever svåra socioekonomiska forskning i ge finansiellt stöd till förhållanden (IUCN/ESUSG). 7. 4 Insamling av uppgifter ett regionaliserat gemensamma CRPM recommenderar fiskeripolitiken på området för förvaltning av uppgifter medan IUCN/ESUSG föreslår att en organisation skulle kunna skapas som fick ansvar förvaltning av uppgifter under kommissionens beskydd. Därtill förordar ICSF större insyn när det gäller insamling av uppgifter i syfte att stimulera deltagande av de yrkesverksamma fiskarna. tillvägagångssätt den för för 7. 5 Utveckling av vattenbruket Vissa organisationer önskar se att försiktighetsprincipen verkligen genomförs i tillämpat vattenbruk. IUCN/ESUSG hyser åsikten att vattenbruket i gemenskapen nu måste fortsätta sin utveckling på normala ekonomiska villkor utan att använda sig av strukturstöd. Gemenskapen måste uppmuntra insatser som syftar till att förbättra genetisk forskning, liksom forskning om näring och motståndskraft mot sjukdomar liksom de olika medicinska behandlingar som används i denna sektor och anta åtgärder för skydd av miljön Slutligen betonar Greenpeace att vattenbruket inte bör ersätta fisket. Organisationen vill inte se att samma sak som inträffat i fråga om lax också inträffar för andra arter. Därutöver föreslår Greenpeace liksom WWF bland annat att forskning skall bedrivas om vattenbrukets inverkan på ekosystemen. 7. 6 Beslutsprocessen Enligt IUCN/ESUSG:s åsikt är det nuvarande systemet för att samråda och engagera sektorn i beslutsprocessen helt otillräckligt medan beredningssektorn säger sig vara tilfredsställda med samma system. De senare begär dock att förslagen till gemenskapens förordningar skall diskuteras tidigare i processen. Vissa organisationer betonar behovet av att skapa ett förtroendefullt klimat mellan de olika parter som är involverade, genom att i högre grad anknyta och engagera alla aktörer i själva beslutsprocessen, dvs. företrädare för industrin, vetenskapsmän, icke statliga organisationer etc. (CRPM, WWF, the Whale and Dolphin Conservation Society). Ett system för medförvaltning föreslås av WWF. Slutligen föreslår ICSF större spridning av information genom media. 7. 7 Övriga aspekter av den gemensamma fiskeripolitiken Flera av organisationerna skulle ha velat se följande ämnen behandlade: 61 – Decentralisering av och regionaliserad förvaltning av den gemensamma fiskeripolitiken (CRPM, ICSF). – Budgeten och de olika administrativa bördor och kontroller som tillämpas för import (AIP). – Bifångster (WWF). 62 BILAGA IV Tabell över datum och platser för de regionala möten som hållits om den gemensamma fiskeripolitiken efter år 2002 Datum 1998 1999 22 September 24 september 28 september 7 oktober 9 oktober 13 oktober 16 oktober 27 oktober 29 oktober 2 december 12 Januari 19 januari 21 januari 25 januari 27 januari 29 januari 9 februari 23 februari 25 februari 4 mars 11 mars 18 mars 19 mars 20 april 4 maj 7 maj 19 maj 1 juni 3 juni 7 juni Plats Cork (Irland) Dublin (Irland) Donegal (Irland) Aberdeen (Förenade kungariket) Glasgow (Förenade kungariket) London (Förenade kungariket) Belfast (Förenade kungariket) Köpenhamn (Danmark) Viborg (Danmark) Hamburg (Tyskland) Oostende (Belgien) Vigo (Spanien) Barcelona (Spanien) Las Palmas (Spanien) Cadiz (Spanien) Madrid (Spanien) Lissabon (Portugal) Ponta Delgada (Azorerna) (Portugal) Funchal (Madeira) (Portugal) San Sebastian (Spanien) Aten (Grekland) Waidhofen (Österrike) Wien (Österrike) Noordwijk (Nederländerna) Göteborg (Sverige) Helsingfors (Finland) Paris (Frankrike) Civitavecchia (Italien) Ancona (Italien) Palermo (Italien) 63