title: Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/93/EG av den 13 december 1999 om ett gemenskapsramverk för elektroniska signaturer

eurovoc_concepts:
electronic signature
legal status
market access
single market

text: L 13/12 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 19. 1. 2000 EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 1999/93/EG av den 13 december 1999 om ett gemenskapsramverk för elektroniska signaturer EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTΑ DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 47. 2 samt artiklarna 55 och 95 i detta, med beaktande av kommissionens förslag (1), med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (2), med beaktande av Regionkommitténs yttrande (3), enligt förfarandet i artikel 251 i fördraget (4), och av följande skäl: 1. 2. 3. 4. 5. Den 16 april 1997 lade kommissionen fram medde- landet om ett europeiskt initiativ inom elektronisk handel för Europaparlamentet, rådet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén. Den 8 oktober 1997 lade kommissionen fram medde- landet ”Säkerhet och tillförlitlighet vid elektronisk kommunikation – Mot en europeisk ram för digitala signaturer och kryptering” för Europaparlamentet, rådet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkom- mittén. Den 1 december 1997 uppmanade rådet kommissionen att så snart som möjligt lägga fram ett förslag till Euro- paparlamentets och rådets direktiv om digitala signa- turer. av av tillhandahållare Elektronisk kommunikation och handel kräver elektro- niska signaturer och därtill hörande tjänster som gör det möjligt att autentisera uppgifter. Olika bestämmelser om rättslig erkännande av elektroniska signaturer och ackre- ditering i medlemsstaterna kan skapa betydande hinder för elek- tronisk kommunikation och elektroniska handel. Ett tydligt gemenskapsramverk för de villkor som skall gälla för elektroniska signaturer kommer dock att stärka förtroendet för och ett allmänt godtagande av den nya inte tekniken. Lagstiftningen i medlemsstaterna får hindra den fria rörligheten för varor och tjänster på den inre marknaden. certifikattjänster Driftskompatibiliteten för produkter för elektroniska signaturer bör främjas. Enligt artikel 14 i fördraget skall den inre marknaden omfatta ett område utan inre gränser där fri rörlighet för varor säkerställs. För att (1) EGT C 325, 23. 10. 1998, s. 5. (2) EGT C 40, 15. 2. 1999, s. 29. (3) EGT C 93, 6. 4. 1999, s. 33. (4) Europaparlamentets yttrande av den 13 januari 1999 (EGT C 104, 14. 4. 1999, s. 49), rådets gemensamma ståndpunkt av den 28 juni 1999 ( EGT C 243, 27. 8. 1999, s. 33) och Europaparlamentets beslut av den 27 oktober 1999 (ännu ej offentliggjort i EGT). Rådets beslut av den 30 november 1999. kunna säkerställa fri rörlighet på den inre marknaden och bygga upp förtroendet för elektroniska signaturer måste därför vissa grundläggande krav, som är specifika för produkter för elektroniska signaturer uppfyllas, utan att det påverkar tillämpningen av rådets förordning (EG) nr 3381/94 av dels 19 december 1994 om upprättandet av en gemenskapsordning för kontroll av export av varor med dubbla användningsområden (5) och rådets beslut 94/942/GUSP av den 19 december 1994 om den gemensamma åtgärd för kontroll av export av varor med dubbla användningsområden som antagits av rådet (6). Detta direktiv harmoniserar inte tillhandahållande av informationssekretess när dessa tjänster som avser tjänster omfattas av nationell lagstiftning om allmän ordning eller allmän säkerhet. fri rörlighet Den inre marknaden säkerställer för personer, vilket innebär att medborgare och invånare i Europeiska unionen i allt större omfattning behöver komma i kontakt med myndigheter i andra medlems- stater än den där de är bosatta. Tillgången till elektronisk kommunikation skulle kunna vara till mycket stor nytta i detta avseende. Den snabba tekniska utvecklingen och Internets globala karaktär kräver öppenhet inför olika tekniker och tjänster för att autentisera Uppgifter elektroniskt. Elektroniska signaturer kommer att användas under mycket skiftande omständigheter och i många olika tillämpningar vilket kommer att ge upphov till ett brett utbud av nya tjänster och produkter som har anknytning till eller som utnyttjar elektroniska signaturer. Defini- tionen av sådana produkter och tjänster bör inte begränsas till utfärdande och hantering av certifikat utan bör också omfatta alla andra tjänster och produkter som använder eller stöder elektroniska signaturer, till exempel registrerings-, tidsregistrerings-, katalog-, databehand- lings- eller konsulttjänster med anknytning till elektro- niska signaturer. Den inre marknaden gör det möjligt för tillhandahållare av certifikattjänster att utveckla sin gränsöverskridande verksamhet för att stärka sin konkurrenskraft och däri- genom erbjuda konsumenter och företag nya möjlig- heter att utbyta information och bedriva elektronisk handel på ett säkert sätt oberoende av gränser. För att stimulera tillhandahållandet av certifikattjänster i hela gemenskapen via öppna nät bör tillhandahållare av certi- utan erbjuda fikattjänster tjänster kunna sina 6. 7. 8. 9. 10. (5) EGT L 367, 31. 12. 1994, s. 1. Förordningen ändrad genom förord- ning (EG) nr 837/95 (EGT L 90, 21. 4. 1995, s. 1). (6) EGT L 367, 31. 12. 1994, s. 8. Beslutet senast ändrat genom beslut 1999/193/GUSP (EGT L 73, 19. 3. 1999, s. 1). 19. 1. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 13/13 förhandstillstånd. Förhandstillstånd omfattar inte endast alla tillstånd som kräver ett beslut från de nationella myndigheterna innan tillhandahållaren av certifikat- tjänster får tillhandahålla dessa tjänster, utan också alla andra åtgärder med samma verkan. 11. 12. Frivilliga ackrediteringssystem som syftar till en högre nivå på tillhandahållarnas tjänster kan utgöra en lämplig ram för tillhandahållare av certifikattjänster, så att de kan fortsätta att utveckla sina tjänster för att uppnå den tillförlitlighet, säkerhet och kvalitet som utvecklingen av marknaden kräver. Sådana system bör främja utarbe- tandet av bästa praxis bland tillhandahållare av certifikat- tjänster. Tillhandahållare av certifikattjänster bör ha frihet att ansluta sig till och dra fördel av sådana ackredi- teringssystem. Certifikattjänster kan tillhandahållas antingen av ett offentligt organ eller av en juridisk eller fysisk person etablerad i enlighet med nationell lag. Medlemsstaterna bör inte förbjuda tillhandahållare av certifikattjänster att verka utanför frivilliga ackrediteringssystem. Det bör ackrediteringssystem inte minskar säkerställas konkurrensen när det gäller certifikattjänster. att 13. Medlemsstaterna får besluta om hur de skall säkerställa att efterlevnaden av bestämmelserna i detta direktiv övervakas. Genom detta direktiv utesluts inte inrättandet av övervakningssystem baserade inom den privata sektorn. Genom detta direktiv åläggs inte tillhandahållare av certifikattjänster att ansöka om att bli övervakade enligt något tillämpligt ackrediteringssystem. 14. 15. 16. Det är viktigt att uppnå balans mellan konsumenternas och företagens behov. I bilaga III redovisas vilka krav som ställs på säkra anordningar för skapande av signaturer för att säker- ställa de avancerade elektroniska signaturernas funktio- nalitet. Bilagan tar inte upp hela den systemmiljö där sådana anordningar används. För att den inre mark- naden skall fungera väl krävs att kommissionen och medlemsstaterna agerar snabbt för att göra det möjligt att utse de organ som skall ansvara för överensstämmel- sebedömning av anordningar för säkra signaturer enligt bilaga III. För att marknadens behov skall tillgodoses måste överensstämmelsebedömningen utföras i tid och på ändamålsenligt sätt. används signaturer som endast Detta direktiv kommer att bidra till användningen och det rättsliga erkännandet av elektroniska signaturer inom gemenskapen. Det behövs inget rättsligt ramverk för elektroniska inom system, vilka grundar sig på frivilliga civilrättsliga avtal mellan ett bestämt antal deltagare. Parternas frihet att sinsemellan komma överens om på vilka villkor de godkänner elektroniskt signerade uppgifter bör respek- teras i den utsträckning det är förenligt med den natio- nella lagstiftningen. Elektroniska signaturer som används i sådana system bör inte förvägras rättslig verkan eller giltighet som bevis i rättsliga förfaranden. 17. 18. 19. 20. 21. 22. 23. inte att harmonisera nationella Detta direktiv avser avtalsrättsliga bestämmelser, till exempel upprättande och fullgörelse av avtal, eller andra utomobligatoriska formaliteter angående signaturer. Därför berör bestäm- melserna om elektroniska signaturers rättsliga verkan inte formkrav som fastställs i nationell lagstiftning om ingående av avtal eller de regler som avgör var ett avtal har ingåtts. Lagring och kopiering av uppgifter för skapande av signaturer kan utgöra ett hot mot den elektroniska signaturens juridiska giltighet. Elektroniska signaturer kommer att användas i den offentliga sektorn inom nationella förvaltningar och gemenskapsförvaltningar i dessa förvaltningars samt kommunikation med varandra och med medborgare och ekonomiska aktörer, till exempel när det gäller offentlig upphandling, beskattning, social välfärd, hälsovård och rättssystem. Harmoniserade normer för elektroniska signaturers rätts- liga verkan kommer att bidra till att en enhetlig rättslig ram bibehålls i hela gemenskapen. I nationell lagstiftning uppställs olika krav för handskrivna signaturers juridiska giltighet. Certifikat kan användas för att bekräfta identi- teten hos en person som undertecknar på elektronisk väg. Avancerade elektroniska signaturer baserade på kvalificerade certifikat syftar till en högre säkerhetsnivå. Avancerade elektroniska signaturer som är baserade på ett kvalificerat certifikat och som skapas genom en säker anordning för skapande av signaturer kan anses juridiskt likvärdiga med handskrivna signaturer endast om kraven för handskrivna signaturer uppfylls. samtliga medlemsstater. Det För att bidra till att metoderna för elektronisk autenti- sering godtas överlag måste det säkerställas att elektro- niska signaturer kan användas som bevis vid rättsliga rättsliga förfaranden i erkännandet av elektroniska signaturer bör baseras på objektiva kriterier och inte vara knutet till auktoriser- ingen av den berörda tillhandahållaren av certifikat- tjänster. Den nationella lagstiftningen reglerar inom vilka rättsliga områden elektroniska dokument och elektro- niska signaturer får användas. Detta direktiv påverkar inte nationella domstolars behörighet att fastslå om det föreligger överensstämmelse med kraven i direktivet och inverkar inte på nationella bestämmelser om fri det bevisprövning. Tillhandahållare av certifikattjänster som tillhandahåller sådana tjänster till allmänheten omfattas av nationella bestämmelser om skadeståndsansvar. Utvecklingen av internationell elektronisk handel kräver gränsöverskridande system som även omfattar tredje land. För att kunna säkerställa en global driftskompatibi- litet kan det vara lämpligt att ingå överenskommelser med tredje land angående multilaterala bestämmelser om ömsesidigt erkännande av certifikattjänster. L 13/14 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 19. 1. 2000 24. 25. 26. 27. 28. att öka kundernas elektronisk För kommunikation och elektronisk handel måste tillhanda- hållare av certifikattjänster iaktta dataskyddslagstift- ningen och respektera privatlivets helgd. förtroende för Bestämmelser om användningen av pseudonymer i certi- fikat bör inte hindra medlemsstaterna från att kräva identifiering av personer enligt gemenskapslagstiftning eller nationell lagstiftning. De åtgärder som krävs för att genomföra detta direktiv skall antas enligt artikel 2 i rådets beslut 1999/468/EG av den 28 juni 1999 om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens genomföran- debefogenheter (1). Kommissionen kommer att göra en översyn av detta direktiv två år efter det att det har genomförts bland annat för att säkerställa att de tekniska framstegen eller ändringarna vad gäller de rättsliga förutsättningarna inte har medfört några hinder för att uppnå de mål som anges i detta direktiv. Kommissionen skall undersöka konsekvenserna på andra närliggande tekniska områden och lägga fram en rapport om detta för Europaparla- mentet och rådet. I enlighet med subsidiaritetsprincipen och proportionali- tetsprincipen i artikel 5 i fördraget kan målet att skapa en harmoniserad rättslig ram för tillhandahållandet av elektroniska signaturer och därmed förknippade tjänster inte i tillräcklig utsträckning uppnås av medlemsstaterna och kan därför bättre uppnås på gemenskapsnivå. Detta direktiv går inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå det målet. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Artikel 1 Tillämpningsområde Syftet med detta direktiv är att underlätta användningen av elektroniska signaturer och bidra till deras rättsliga erkännande. Det fastställer ett rättsligt ramverk för elektroniska signaturer och vissa certifikattjänster för att säkerställa en väl fungerande inre marknad. Det omfattar inte frågor som avser ingående eller giltighet av avtal eller andra rättsliga förpliktelser om den nationella lagstiftningen eller gemenskapslagstiftningen föreskriver vissa inte heller bestämmelser och formkrav, och det påverkar begränsningar i nationell lagstiftning eller gemenskapslagstift- ning som reglerar användningen av dokument. Artikel 2 Definitioner I detta direktiv används följande beteckningar med de bety- delser som här anges: 1. elektronisk signatur: uppgifter i elektronisk form som är logiskt knutna till andra elektroniska fogade till eller (1) EGT L 184, 17. 7. 1999, s. 23. uppgifter och som används som en metod för autenti- sering. 2. avancerad elektronisk signatur: en elektronisk signatur som uppfyller följande krav: a) Den är knuten uteslutande till undertecknaren. b) Undertecknaren kan identifieras genom den. c) Den är skapad med medel som undertecknaren kan behålla under uteslutande sin egen kontroll. d) Den är kopplad till de uppgifter den avser på ett sådant sätt att alla efterföljande ändringar av uppgifterna kan upptäckas. 3. undertecknare: en person som innehar en anordning av signaturer och som agerar antingen på sina egna vägnar eller på det organs eller den fysiska eller juridiska persons vägnar som är han eller hon företräder. 4. uppgifter för skapande av signaturer: unika uppgifter, till exempel koder eller privata krypteringsnycklar som under- tecknaren använder för att skapa en elektronisk signatur. 5. anordning för skapande av signaturer: en konfigurerad programvara eller hårdvara för att använda uppgifterna för skapande av signaturer. 6. säker anordning för skapande av signaturer: en anordning för skapande av signaturer vilken uppfyller kraven i bilaga III. 7. uppgifter för signaturverifiering: uppgifter, till exempel koder eller öppna kryptografiska nycklar, som används för att verifiera den elektroniska signaturen. 8. anordning för signaturverifiering: en konfigurerad program- vara eller hårdvara för att använda uppgifterna för signa- turverifieringen. 9. certifikat: ett intyg i elektronisk form som kopplar ihop uppgifterna för signaturverifiering med en person och bekräftar denna persons identitet. 10. kvalificerat certifikat: ett certifikat som uppfyller kraven i bilaga I och som utfärdas av en tillhandahållare av certifi- kattjänster som uppfyller kraven i bilaga II. 11. tilllhandahållare av certifikattjänster: ett organ eller en fysisk eller juridisk person som utfärdar certifikat eller tillhanda- håller andra tjänster som har anknytning till elektroniska signaturer. 12. produkt för elektroniska signaturer: maskinvara eller program- vara, eller relevanta komponenter i sådana system, som är avsedda att användas av en tillhandahållare av certifikatt- jänster för tillhandahållande av tjänster som avser elektro- niska signaturer eller som är avsedda att användas för att skapa eller verifiera elektroniska signaturer. 13. frivillig ackreditering: sådana tillstånd i vilka de rättigheter och skyldigheter fastställs som är specifika för tillhanda- hållandet av certifikattjänster och som på begäran av den berörda tillhandahållaren av certifikattjänster skall utfärdas av de offentliga eller privata institutioner som ansvarar för utarbetandet och övervakningen av dessa rättigheter och skyldigheter, då tillhandahållaren av certifikattjänster inte får utöva rättigheterna enligt tillståndet förrän denne har erhållit beslutet från institutionen. 19. 1. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 13/15 Artikel 3 Marknadstillträde 1. Medlemsstaterna får inte göra tillhandahållandet av certi- fikattjänster beroende av förhandstillstånd. 2. Utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna i punkt I får medlemsstaterna införa eller behålla frivilliga ackre- diteringssystem som syftar till att höja nivån på tillhanda- hållandet av certifikattjänster. Alla villkor som gäller sådana system skall vara objektiva, tydliga, proportionella och icke- diskriminerande. Medlemsstaterna får inte begränsa antalet ackrediterade tillhandahållare av certifikattjänster av skäl som omfattas av detta direktiv. andra medlemsstater, på de områden som omfattas av detta direktiv. 2. Medlemsstaterna skall säkerställa att produkter för elek- troniska signaturer vilka överensstämmer med detta direktiv har fri rörlighet på den inre marknaden. Artikel 5 Rättslig verkan för elektroniska signaturer 1. Medlemsstaterna skall säkerställa att avancerade elektro- niska signaturer som baseras på ett kvalificerat certifikat och som skapas av en säker anordning för skapande av signaturer 3. Medlemsstaterna skall garantera att ett lämpligt system införs villket gör det möjligt att övervaka de tillhandahållare av certifikattjänster som är etablerade på deras territorium och som utfärdar kvalificerade certifikat till allmänheten. a) uppfyller de rättsliga kraven på en signatur i förhållande till uppgifter i elektronisk form, på samma sätt som en hand- skriven signatur uppfyller samma krav i förhållande till uppgifter på papper, och 4. Lämpliga offentliga eller privata organ som medlemssta- terna utser skall avgöra om säkra anordningar för skapande av signaturer överstämmer med kraven i bilaga III. Kommissionen skall i enlighet med förfarandet i artikel 9 fastställa kriterier för medlemsstaterna för att avgöra om ett organ bör utses. Ett beslut som fattas av de organ som avses i första stycket om att det föreligger överensstämmelse med kraven i bilaga III skall erkännas av samtliga medlemsstater. 5. Kommissionen får i enlighet med förfarandet i artikel 9 fastställa och offentliggöra referensnummer till allmänt erkända standarder för produkter för elektroniska signaturer i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Medlemsstaterna skall utgå ifrån att produkter för elektroniska signaturer överensstämmer med kraven i punkt f i bilaga II samt i bilaga III om de uppfyller dessa standarder. i samarbete 6. Medlemsstaterna och kommissionen skall främja utveckling och användning av anordningar för signatur- verifiering med utgångspunkt i rekommendationerna för säker signaturverifiering i bilaga IV och till gagn för konsumenterna. 7. Medlemsstaterna får förena användningen av elektroniska signaturer i den offentliga sektorn med eventuella ytterligare krav. Sådana krav skall vara objektiva, tydliga, proportionella och icke-diskriminerande och skall endast gälla de särskilda egenskaperna för den berörda tillämpningen. Dessa krav får inte utgöra ett hinder för medborgaren. för gränsöverskridande tjänster Artikel 4 Principer för den inre marknaden 1. Varje medlemsstat skall tillämpa de nationella bestäm- melser som den antar enligt detta direktiv på tillhandahållare av certifikattjänster vilka är etablerade på dess territorium och på de tjänster som dessa tillhandahåller. Medlemsstaterna får inte begränsa tillhandahållandet av certifikattjänster, med ursprung i b) godtas som bevis vid rättsliga förfaranden. 2. Medlemsstaterna en elektronisk signatur inte förvägras rättslig verkan eller giltighet som bevis vid rättsliga förfaranden enbart på grund av att signaturen säkerställa skall att — är i elektronisk form, — inte är baserad på ett kvalificerat certifikat, — inte är baserad på ett kvalificerat certifikat utfärdat av en ackrediterad tillhandahållare av certifikattjänster, eller — inte är skapad av en säker anordning för skapande av signaturer. Artikel 6 Skadeståndsansvar 1. Som ett minimikrav skall medlemsstaterna säkerställa att en tillhandahållare av certifikattjänster genom att utfärda ett certifikat som ett kvalificerat certifikat till allmänheten eller genom att garantera ett sådant certifikat till allmänheten är ansvarig för skada som åsamkats ett organ eller en fysisk eller juridisk person som har rimlig anledning att förlita sig på att a) all information i det kvalificerade certifikatet är korrekt vid tidpunkten för utfärdandet och att certifikatet innehåller alla de uppgifter som föreskrivs för ett kvalificerat certifikat, b) det säkerställs att den undertecknare som anges i det kvalifi- cerade certifikatet vid tidpunkten för utfärdandet av certifi- katet var i besittning av de uppgifter för skapande av signa- turer som motsvarar de uppgifter för signaturverifiering som anges i certifikatet, c) det säkerställs att uppgifterna för skapande av signaturer och uppgifterna för signaturverifiering kan användas som komplement till varandra om tillhandahållaren av certifikat- tjänster framställer båda dessa, såvida inte tillhandahållaren av certifikattjänster bevisar att han inte har handlat försumligt. L 13/16 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 19. 1. 2000 Som ett minimikrav skall medlemsstaterna säkerställa att 2. en tillhandahållare av certifikattjänster som har utfärdat ett certifikat som ett kvalificerat certifikat till allmänheten är ansvarig för skada som genom underlåtenhet att registrera återkallande av certifikatet har åsamkats ett organ eller en fysisk eller juridisk person som har rimlig anledning att förlita sig på certifikatet, såvida tillhandahållaren av certifikattjänsten inte bevisar att han inte har handlat försumligt. 3. Medlemsstaterna skall säkerställa att en tillhandahållare av certifikattjänster i ett kvalificerat certifikat får ange begräns- ningar i ett visst certifikats användningsområde, under förut- sättning att begränsningarna är identifierbara för tredje man. Tillhandahållaren av certifikattjänster skall inte vara ansvarig för skador som härrör från att ett kvalificerat certifikat används i strid med de begränsningar som gäller för detta. 4. Medlemsstaterna skall säkerställa att en tillhandahållare av certifikattjänster i ett kvalificerat certifikat får ange en begräns- ning för värdet av de transaktioner för vilka certifikatet kan användas, under förutsättning att begränsningen är identifierbar för tredje man. inte ansvarig för Tillhandahållaren av certifikattjänster är skador som följer av att denna övre begränsning överskridits. Bestämmelserna i punkterna 1–4 skall 5. inte påverka tillämpningen av rådets direktiv 93/13/EEG av den 5 april 1993 om oskäliga villkor i konsumentavtal (1). Artikel 7 Internationella aspekter skall säkerställa 1. Medlemsstaterna som utfärdas som kvalificerade certifikat till allmänheten av tillhan- dahållare av certifikattjänster som etablerade i ett tredje land betraktas som rättslut likvärdiga med certifikat som utfärdas av tillhandahållare av certifikattjänster vilka är etablerade inom gemenskapen, under förutsättning att certifikat att Om kommissionen får kännedom om att företag i 3. gemenskapen har svårigheter vad gäller marknadstillträde i tredje land, får kommissionen, om det är nödvändigt, förelägga rådet förslag om ett lämpligt förhandlingsmandat i syfte att uppnå jämförbara rättigheter för gemenskapsföretag i ett sådant tredje land. Rådet skall fatta sitt beslut med kvalificerad majoritet. Åtgärder som vidtas enligt denna punkt skall inte påverka tillämpningen av gemenskapens och medlemsstaternas skyldig- heter enligt relevanta internationella avtal. Artikel 8 Dataskydd 1. Medlemsstaterna skall säkerställa att tillhandahållare av certifikattjänster och nationella organ med ansvar för ackredi- tering eller övervakning uppfyller kraven i Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (2). 2. Medlemsstaterna skall säkerställa att en tillhandahållare av certifikattjänster som utfärdar certifikat till allmänheten endast får hämta personuppgifter direkt från den berörde personen eller med dennes uttryckliga medgivande och endast i den utsträckning som är nödvändigt för att utfärda och bibehålla certifikatet. Uppgifterna får inte samlas in eller behandlas för andra ändamål utan uttryckligt medgivande från den berörde personen. Utan att det påverkar den rättsliga verkan som enligt 3. nationell lagstiftning ges pseudonymer får inte medlemsstaterna hindra att tillhandahållare av certifikattjänster anger en pseu- donym i stället för undertecknarens namn i certifikatet. Artikel 9 Kommitté a) tillhandahållaren av certifikattjänster uppfyller kraven i detta direktiv och har ackrediterats enligt ett frivilligt ackrediter- ingssystem som upprättas i en medlemsstat, eller Kommission skall biträdas av en kommitté för elektro- 1. niska signaturer, nedan kallad kommittén. b) en tillhandahållare av certifikattjänster vilken är etablerad inom gemenskapen och uppfyller kraven i detta direktiv garanterar certifikatet, eller 2. När det hänvisas till denna punkt skall artiklarna 4 och 7 i beslut 1999/468/EG tillämpas, med beaktande av bestämmel- serna i artikel 8 i beslutet. c) certifikatet eller tillhandahållaren av certifikattjänster är erkänt enligt ett bilateralt eller multilateralt avtal mellan gemenskapen och tredje land eller internationella organisa- tioner. Den tid som avses i artikel 4. 3 i beslut 1999/468/EG skall vara tre månader. 3. Kommittén skall själv fastställa sin arbetsordning. 2. För att underlätta gränsöverskridande certifikattjänster med tredje land och rättsligt erkännande av avancerade elektro- niska signaturer med ursprung i tredje land skall komissionen vid behov lägga fram förslag som syftar till ett effektivt genom- förande av standarder och internationella avtal för certifikat- tjänster. Kommissionen skall särskilt, vid behov, överlämna förslag till rådet om lämpliga mandat för att förhandla om bilaterala och multilaterala avtal eller tredje land och internatio- nella organisationer. Rådet skall fatta beslut med kvalificerad majoritet. Artikel 10 Kommitténs uppgifter Kommittén skall, i enlighet med förfarandet i artikel 9. 2, klar- göra kraven i bilagorna till detta direktiv, de kriterier som avses i artikel 3. 4 samt de allmänt erkända standarder för produkter för elektroniska signaturer som fastställs och offentliggörs enligt artikel 3. 5. (1) EGT L 95, 21. 4. 1993, s. 29. (2) EGT L 281, 23. 11. 1995, s. 31. 19. 1. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 13/17 Artikel 11 Anmälan 1. Medlemsstaterna skall överlämna följande information till kommissionen och de övriga medlemsstaterna: a) Information om nationella frivilliga ackrediteringssystem, inbegripet alla ytterligare krav enligt artikel 3. 7. b) Namn på och adress till de nationella organ som ansvarar för ackreditering och övervakning samt även till de organ som avses i artikel 3. 4. c) Namn på och adress till samtliga ackrediterade nationella tillhandahållare av certifikattjänster. 2. All information som skall överlämnas enligt punkt 1 och ändringar av denna information skall anmälas av medlemssta- terna så snart som möjligt. Artikel 12 Översyn 1. Kommissionen skall göra en översyn av hur direktivet fungerar och överlämna en rapport om detta till Europaparla- mentet och rådet senast den 19 juli 2003. I översynen skall bland annat ingå en bedömning av om 2. direktivets tillämpningsområde bör ändras med hänsyn till den tekniska, marknadsmässiga utveklingen. Rapporten skall särskilt innehålla en bedömning av harmoni- seringsfrågor på grundval av de erfarenheter som har vunnits. Rapporten skall vid behov åtföljas av förslag till bestämmelser. rättsliga och Artikel 13 Överföring 1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 19 juli 2001. De skall genast underrätta kommissionen om detta. När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall föras skall varje medlemsstat själv utfärda. till kommissionen överlämna 2. Medlemsstaterna skall texterna till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv. Artikel 14 Ikraftträdande Detta direktiv träder i kraft samma dag som det offentliggörs i Europeiska gemeskapernas officiella tidning. Artikel 15 Mottagare Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna. Utfärdat i Bryssel den 13 december 1999. På Europaparlamentets vägnar På rådets vägnar N. FONTAINE Ordförande S. HASSI Ordförande L 13/18 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 19. 1. 2000 BILAGA I Krav på kvalificerade certifikat Kvalificerade certifikat skall innehålla följande: a) Uppgift om att certifikatet har utfärdats som ett kvalificerat certifikat. b) Identitetsbeteckning för tillhandahållaren av certifikattjänster och den stat i vilken tillhandahållaren är etablerad. c) Undertecknarens namn eller pseudonym med uppgift om att det rör sig om en pseudonym. d) Möjlighet till ett särskilt attribut för undertecknaren som i förekommande fall skall tas med, beroende på för vilket ändamål certifikatet är avsett. e) Uppgifter för signaturverifiering som motsvarar uppgifter för skapande av signaturer som undertecknaren har kontroll över. f) Angivande av giltighetstidens början och slut för certifikatet. g) Certifikatets identifieringskod. h) Den avancerade elektroniska signaturen för den tillhandahållare av certifikattjänster som utfärdar certifikatet. i) Eventuella begränsningar av certifikatets användningsområde. j) Eventuella begränsningar av värdet på de transaktioner för vilka certifikatet kan användas. 19. 1. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 13/19 BILAGA II Krav på tillhandahållare av certifikattjänster vilka utfärdar kvalificerade certifikat Tillhandahållare av certifikattjänster skall uppfylla följande krav: a) Visa att de har den pålitlighet som krävs för att tillhandahålla certifikattjänster. b) Garantera driften av ett snabbt och säkert system för registrering och för säkert och omedelbart återkallande. c) Säkerställa att exakt datum och klockslag för certifikatets utfärdande eller återkallande kan slås fast. d) Med lämpliga medel och i överensstämmelse med nationell lagstiftning kunna kontrollera identiteten och i förekom- mande fall särskilda attribut hos den person till vilken ett kvalificerat certifikat utfärdas. e) Ha personal som besitter de expertkunskaper, den erfarenhet och de kvalifikationer som krävs för de tjänster som tillhandahålls, i synnerhet i fråga om ledningskompetens, expertkunskaper avseende teknik för elektroniska signaturer och vana vid lämpliga säkerhetsrutiner. Personalen skall också använda adekvata administrativa rutiner och ledningsru- tiner som uppfyller erkända standarder. f) Använda pålitliga system och produkter som är skyddade mot ändringar och garantera teknisk och kryptografisk säkerhet i de förfaranden som stöds av dessa. g) Vidta åtgärder mot förfalskning av certifikat och, om tillhandahållaren av certifikattjänster genererar uppgifter för skapande av signaturer, garantera att genereringen av dessa uppgifter sker konfidentiellt. h) Förfoga över tillräckliga ekonomiska medel för att bedriva verksamheten i enlighet med kraven i detta direktiv, i synnerhet för att kunna bära risken för skadeståndsskyldighet, till exempel genom en lämplig försäkring. i) Registrera all relevant information om ett kvalificerat certifikat under en lämplig tidsperiod, särskilt för att vid rättsliga förfaranden kunna lägga fram bevis om utfärdande av certifikat. Registreringen får göras elektroniskt. j) Inte lagra eller kopiera uppgifter för skapande av signaturer om den person som tillhandahållaren av certifikattjänster har erbjudit nyckelhanteringstjänster. k) Innan de ingår ett avtalsförhållande med en person som önskar ett certifikat till stöd för sin elektroniska signatur, informera den personen via ett varaktigt kommunikationsmedel om de exakta villkor som gäller för användning av certifikatet, inbegripet eventuella begränsningar av dess användning, förekomsten av ett frivilligt ackrediteringssystem samt förfaranden för klagomål och avgörande av tvister. Sådan information, som får överföras elektroniskt, måste vara skriftlig samt avfattad på ett lättbegripligt språk. Relevanta delar av informationen skall även på begäran göras tillgängliga för tredje man som är beroende av certifikatet. l) Använda tillförlitliga system för lagring av certifikat i verifierbar form så att — enbart behöriga personer kan föra in uppgifter och göra ändringar, — uppgifters autenticitet kan kontrolleras, — certifikaten är offentligt tillgängliga för hämtning av uppgifter endast i de fall för vilka certifikatinnehavarens samtycke har inhämtats, samt — tekniska förändringar som äventyrar dessa säkerhetskrav är uppenbara för den som har hand om systemet. L 13/20 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 19. 1. 2000 BILAGA III Krav på säkra anordningar för skapande av signaturer 1. Säkra anordningar för skapande av signaturer skall genom lämpliga tekniker och förfaranden säkerställa att åtminstone a) de uppgifter för skapande av signaturer som används för att generera signaturen praktiskt taget enbart kan förekomma en gång, och att sekretessen avseende dessa uppgifter är säkerställd inom rimliga gränser, b) de uppgifter för skapande av signaturer som används för att generera signaturen inte med rimlig garanti kan härledas och att signaturen är skyddad mot förfalskning med den teknik som för närvarande finns tillgänglig, c) de uppgifter för skapande av signaturer som används för att generera signaturen kan skyddas på ett tillförlitligt sätt av den legitime undertecknaren så att andra inte kan använda dem. 2. Säkra anordningar för skapande av signaturer får inte förändra de uppgifter som skall signeras eller hindra att dessa uppgifter presenteras för undertecknaren före undertecknandet. BILAGA IV Rekommendationer för säker signaturverifiering Under signaturverifieringsprocessen skall med rimlig säkerhet garanteras a) att de uppgifter som används för att utföra signaturverifiering överensstämmer med de uppgifter som visas för den som utför verifieringen, b) att signaturen kontrolleras på ett tillförlitligt sätt och att resultatet av verifieringen anges korrekt, c) att den som utför verifieringen vid behov på ett tillförlitligt sätt kan fastställa innehållet i de signerade uppgifterna, d) att det begärda certifikatets autenticitet och giltighet på ett tillfredsställande sätt kontrollerats när signaturverifieringen utförs, e) att resultatet av kontrollen och undertecknarens identitet korrekt anges, f) att användning av pseudonym tydligt anges, samt g) att alla förändringar av betydelse för säkerheten kan upptäckas


title: SCHRIFTELIJKE VRAAG E-2328/99 van Alexandros Alavanos (GUE/NGL) aan de Commissie. Gezondheidsproblemen door een fabriek voor de verwerking van olijfpitten in Heraklion (Kreta).

eurovoc_concepts:
Crete
air quality
environmental impact
impact study
industrial pollution
quality of the environment

formats: html pdf print

text: 8. 8. 2000 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen C 225 E/103 lid 2, van Richtlijn 89/106/EEG van de Raad voor wapeningsstaal en voorspanstaal voor artikel 20, beton (1). De Commissie van haar kant zal de werkzaamheden van het Europees ComitØ voor ijzer- en staalstandaardisatie (ECISS) in het kader van het Europees ComitØ voor normalisatie (CEN) voor de opstelling van geharmoniseerde normen blijven ondersteunen. Wat de kwaliteit van de producten en met name hun geschiktheid voor een bepaalde aanwending betreft, is het evenwel aan de betrokken partijen, kopers en verkopers, om in hun contracten de nodige bepalingen op te nemen. Aangezien het gebruik van staalproducten binnen de Gemeenschap onderworpen is aan een aantal systemen voor technische controle en onderzoek die het gebruik van minderwaardig materiaal in gevoelige sectoren uitsluiten, vallen vervalsingen van kwaliteitscertificaten onder het privaatrecht. (1) PB L 240 van 2. 9. 1997. (2000/C 225 E/104) SCHRIFTELIJKE VRAAG E-2328/99 van Alexandros Alavanos (GUE/NGL) aan de Commissie (13 december 1999) Betreft: Gezondheidsproblemen door een fabriek voor de verwerking van olijfpitten in Heraklion (Kreta) In Heraklion (Kreta) is er een fabriek voor de verwerking van olijfpitten, die een bijzonder ernstige vervuiling veroorzaakt, met veel stankoverlast voor de omwonenden. Ook het stadsziekenhuis heeft hiervan veel last, evenals een technische hogeschool en vele andere scholen en kleuterscholen. Ondanks de klachten van de plaatselijke en provinciale autoriteiten, en ondanks de negatieve resultaten van een studie van de dienst voor technische infrastructuur en milieuzorg, verlengt het Ministerie voor Ruimtelijke Ordening en Milieu (YPEChODE) echter keer op keer de bedrijfsvergunning van deze fabriek. Kan de Commissie antwoorden op de volgende vragen: 1. Is er een studie verricht naar de milieueffecten van deze fabriek, vergezeld van de vereiste studies naar het toegepaste productieprocØdØ? 2. Werden alle vereiste metingen verricht en is er een evaluatie verricht van alle maatregelen die in het verleden zijn voorgesteld? 3. Denkt de Commissie over te gaan tot een definitieve sluiting van de fabriek, een kwestie die, onder andere, onder het ressort valt van de algemeen secretaris van de regio Kreta bij het YPEChODE? Antwoord van mevrouw Wallstr(cid:246)m namens de Commissie (17 januari 2000) Het is de Commissie niet bekend of voor de betrokken fabriek een milieueffectrapport is opgesteld. Het is de taak van de nationale autoriteiten te controleren of is voldaan aan de eisen van Richtlijn 85/337/ EEG als gewijzigd bij Richtlijn 97/11/EG van de Raad van 3 maart 1997 betreffende de milieueffectbe- oordeling van bepaalde openbare en particuliere projecten (1). De Commissie beschikt niet over gegevens inzake de door de bewuste fabriek veroorzaakte vervuiling en weet ook niet of een desbetreffend milieueffectrapport is goedgekeurd. De Commissie verzoekt het geacht parlementslid haar een dossier toe te sturen waarin de vervuilende activiteiten van deze fabriek worden beschreven, teneinde haar in staat te stellen zich tot de Griekse autoriteiten te richten en deze zaak te onderzoeken. (1) PB L 73 van 14. 3. 1997


title: Verordnung (EG) Nr. 2633/1999 der Kommission vom 13. Dezember 1999 zur Festsetzung der gemeinschaftlichen Erzeugerpreise und Einfuhrpreise für Nelken und Rosen zur Anwendung der Einfuhrregelung für bestimmte Waren des Blumenhandels aus Zypern, Israel, Jordanien, Marokko, Westjordanland und dem Gazastreifen

eurovoc_concepts:
common price policy
floriculture
import
import price
producer price
third country

formats: pdf print

text: 14. 12. 1999 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften L 321/17 VERORDNUNG (EG) Nr. 2633/1999 DER KOMMISSION vom 13. Dezember 1999 zur Festsetzung der gemeinschaftlichen Erzeugerpreise und Einfuhrpreise für Nelken und Rosen zur Anwendung der Einfuhrregelung für bestimmte Waren des Blumenhandels aus Zypern, Israel, Jordanien, Marokko, Westjordanland und dem Gazastreifen DIE KOMMISSION DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN — gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft, gestützt auf die Verordnung (EWG) Nr. 4088/87 des Rates vom 21. Dezember 1987 zur Festlegung der Bedingungen für die Anwendung von Präferenzzöllen bei der Einfuhr bestimmter Waren des Blumenhandels aus Israel, Jordanien, Marokko, Zypern, dem Westjordanland und dem Gazastreifen (1), zuletzt geändert durch die Verordnung (EG) Nr. 1300/97 (2), insbeson- dere auf Artikel 5 Absatz 2 Buchstabe a), in Erwägung nachstehender Gründe: Gemäß Artikel 2 Absatz 2 und Artikel 3 der Verordnung (EWG) Nr. 4088/87 werden jede zweite Woche die gemein- schaftlichen Einfuhrpreise und Erzeugerpreise für einblütige (Standard) Nelken und mehrblütige (Spray) Nelken, großblütige und kleinblütige Rosen festgesetzt. Diese Preise werden gemäß Artikel 1b der Verordnung (EWG) Nr. 700/88 der Kommission vom 17. März 1988 zur Durchführung der Regelung bei der Einfuhr bestimmter Waren des Blumenhandels mit Ursprung in Zypern, Israel, Jordanien und Marokko sowie im Westjordan- land und im Gazastreifen in die Gemeinschaft (3), zuletzt geän- dert durch die Verordnung (EG) Nr. 2062/97 (4), unter Zugrun- delegung der von den Mitgliedstaaten übermittelten gewich- teten Angaben für den Zeitraum von zwei Wochen festgesetzt. Es ist vorzusehen, daß diese Preise schnellstmöglich festzu- setzen sind, damit die anwendbaren Einfuhrzölle bestimmt werden können. Die vorliegende Verordnung ist deshalb unver- züglich in Kraft zu setzen — HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN: Artikel 1 Die gemeinschaftlichen Erzeugerpreise und Einfuhrpreise, die in einem Zeitraum von zwei Wochen auf einblütige (Standard) Nelken, mehrblütige (Spray) Nelken, großblütige Rosen und kleinblütige Rosen gemäß Artikel 1b der Verordnung (EWG) Nr. 700/88 anwendbar sind, werden im Anhang festgesetzt. Artikel 2 Diese Verordnung tritt am 14. Dezember 1999 in Kraft. Sie gilt vom 15. bis zum 28. Dezember 1999. Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitglied- staat. Brüssel, den 13. Dezember 1999 Für die Kommission Franz FISCHLER Mitglied der Kommission (1) ABl. L 382 vom 31. 12. 1987, S. 22. (2) ABl. L 177 vom 5. 7. 1997, S. 1. (3) ABl. L 72 vom 18. 3. 1988, S. 16. (4) ABl. L 289 vom 22. 10. 1997, S. 1. L 321/18 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften 14. 12. 1999 ANHANG Zeitraum: 15. bis 28. Dezember 1999 (in EUR/100 Stück) Einblütige Nelken (Standard) 15,34 Einblütige Nelken (Standard) 8,39 13,04 — — — Mehrblütige Nelken (Spray) Großblütige Rosen Kleinblütige Rosen 9,83 40,61 13,34 Mehrblütige Nelken (Spray) 16,21 12,85 — — — Großblütige Rosen Kleinblütige Rosen 12,66 11,22 — — — — — — — — Gemeinschaftlicher Erzeugerpreis Gemeinschaftlicher Einfuhrpreis Israel Marokko Zypern Jordanien Westjordanland und Gazastreifen


title: PREGUNTA ESCRITA E-2263/99 de Ewa Hedkvist Petersen (PSE) al Consejo. Fomento de la cooperación en la zona del mar de Barents.

eurovoc_concepts:
Arctic Ocean
Iceland
Norway
Russia
international cooperation
international security

text: 1. 8. 2000 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas C 219 E/131 Las cuestiones referentes a las actividades de este grupo de trabajo deben dirigirse al Consejo. (1) DO C 269 de 28. 8. 1998. (2) DO C 179 de 24. 6. 1999. (2000/C 219 E/163) PREGUNTA ESCRITA E-2263/99 de Ewa Hedkvist Petersen (PSE) al Consejo (13 de diciembre de 1999) Asunto: Fomento de la cooperaci(cid:243)n en la zona del mar de Barents Desde la perspectiva de la pol(cid:237)tica de seguridad, la cooperaci(cid:243)n en la zona del mar de Barents es un aspecto muy importante de la dimensi(cid:243)n n(cid:243)rdica. En la regi(cid:243)n se presentan numerosos retos, tanto de tipo medioambiental y social como en el Æmbito de los transportes, a los que es necesario hacer frente para alcanzar una seguridad comœn en esta parte de la UE y del mundo. Teniendo esto en cuenta, ¿quØ conclusiones ha sacado la Presidencia finlandesa de la Conferencia sobre la dimensi(cid:243)n n(cid:243)rdica, celebrada los d(cid:237)as 11 y 12 de noviembre, con vistas a fomentar la cooperaci(cid:243)n, el desarrollo y la seguridad en la zona del mar de Barents? Respuesta (14 de febrero de 2000) Nadie ignora que la Uni(cid:243)n concede una gran importancia a la Iniciativa «Dimensi(cid:243)n septentrional». El objetivo general de la Iniciativa «Dimensi(cid:243)n septentrional» de la UE es colaborar con los pa(cid:237)ses de la regi(cid:243)n que no pertenecen a la Uni(cid:243)n para incrementar la seguridad europea, las reformas democrÆticas y el desarrollo sostenible en el Norte de Europa. la estabilidad, Los pa(cid:237)ses de la zona del Mar de Barents que no pertenecen a la Uni(cid:243)n, Islandia, Noruega y la Federaci(cid:243)n Rusa son socios importantes de la «Dimensi(cid:243)n Septentrional». Los tres han participado de una manera constructiva en la Conferencia Ministerial de Helsinki y, evidentemente, estarÆn integrados en una cooperaci(cid:243)n mÆs intensa, propuesta en las conclusiones de la Presidencia de la Conferencia Ministerial de Helsinki. En estas conclusiones se hac(cid:237)a hincapiØ en que la Inicitativa «Dimensi(cid:243)n Septentrional» ten(cid:237)a como objeto fomentar el desarrollo, la cooperaci(cid:243)n y la seguridad en la zona del Mar de Barents, as(cid:237) como en la zona mÆs amplia del Norte de Europa. El Consejo Europeo de Helsinki invit(cid:243) a la Comisi(cid:243)n a elaborar, en estrecha cooperaci(cid:243)n con el Consejo y en consulta con los pa(cid:237)ses asociados de la «Dimensi(cid:243)n Septentrional» de la zona, un plan de acci(cid:243)n para la «Dimensi(cid:243)n Septentrional». AdemÆs, las conclusiones de la Presidencia de la Conferencia Ministerial resaltan la funci(cid:243)n de los organismos regionales existentes, como el Consejo EuroÆrtico de Barents, en el futuro trabajo de la Inicitativa «Dimensi(cid:243)n Septentrional». En las conclusiones de la reuni(cid:243)n de Helsinki, se considera que los organismos regionales tienen una funci(cid:243)n espec(cid:237)fica, segœn la cual sirven de instrumento para definir y aplicar las prioridades comunes de la «Dimensi(cid:243)n Septentrional». Por consiguiente el fomento del desarrollo, la cooperaci(cid:243)n y la seguridad en la zona del Mar de Barents constituye una parte integrante del futuro trabajo dentro del marco de la Iniciativa «Dimensi(cid:243)n Septen- trional»


title: Council Regulation (EC) No 2652/1999 of 13 December 1999 amending Council Regulation (EC) No 772/1999 imposing definitive anti-dumping and countervailing duties on imports of farmed Atlantic salmon originating in Norway

eurovoc_concepts:
Norway
anti-dumping duty
countervailing charge
fish farming
import
sea fish

text: 17. 12. 1999 EN Official Journal of the European Communities L 325/1 I (Acts whose publication is obligatory) COUNCIL REGULATION (EC) No 2652/1999 of 13 December 1999 amending Council Regulation (EC) No 772/1999 imposing definitive anti-dumping and counter- vailing duties on imports of farmed Atlantic salmon originating in Norway THE COUNCIL OF THE EUROPEAN UNION, product concerned on the Community market at or above the minimum prices specified in the undertaking. Having regard to the Treaty establishing the European Community, Having regard to Council Regulation (EC) No 384/96 of 22 December 1995 on protection against dumped imports from countries not members of the European Community (1), and in particular Articles 8(9) and 9 thereof, Having regard to Council Regulation (EC) No 2026/97 of 6 October 1997 on protection against subsidised imports from countries not members of the European Community (2), and in particular Article 13(9) and 15 thereof, (3) For the first quarter of 1999, two Norwegian companies either failed to present a report within the prescribed time limit or appeared to have sold the product concerned to the Community market at prices which were below the prices specified in its undertaking. For the fourth quarter of 1998, the Commission also had reason to believe that another Norwegian exporter had sold the product concerned to the Community market at prices which were below the prices specified in its undertaking. Having regard to the proposal submitted by the Commission after consulting the Advisory Committee, (4) Whereas: A. PROVISIONAL DUTIES (1) Within the framework of the anti-dumping and anti- subsidy investigations initiated by two separate notices published in the Official Journal of the European Communi- ties (3), the Commission accepted, by Decision 97/634/ EC (4), undertakings offered by the Kingdom of Norway and by 190 Norwegian exporters in connection with the anti-dumping and anti-subsidy proceedings concerning imports of farmed Atlantic salmon originating in Norway. (2) The text of the undertakings provided that failure to submit a quarterly report of all sales transactions to the first unrelated customer in the Community within a prescribed time-limit except force majeure would be construed as a violation of the undertaking, as would non-compliance with the obligation to sell the in case of (1) OJ L 56, 6. 3. 1996, p. 1. Regulation as last amended by Regulation (EC) No 905/98 (OJ L 128, 30. 4. 1998, p. 18). (2) OJ L 288, 21. 10. 1997, p. 1. (3) OJ C 235, 31. 8. 1996, p. 18, and OJ C 235, 31. 8. 1996, p. 20. (4) OJ L 267, 30. 9. 1997, p. 81. The Commission therefore had reason to believe that these three companies had breached the terms of their undertakings and consequently, by Commission Regula- tion (EC) No 1826/1999 (5) (hereinafter referred to as the ‘provisional duty Regulation’), imposed provisional anti-dumping and countervailing duties on imports of farmed Atlantic Salmon falling within CN codes ex 0302 12 00, ex 0303 22 00, ex 0304 10 13 and ex 0304 20 13 originating in Norway and exported by the three companies listed in Annex II of that Regula- tion. By the same Regulation, the Commission deleted the companies concerned from the Annex to Decision 97/634/EC, which listed the companies from which undertakings were accepted. B. SUBSEQUENT PROCEDURE (5) All three Norwegian companies subject to the provi- sional duties received disclosure in writing concerning the essential facts and considerations on the basis of which these provisional duties were imposed. They were also given an opportunity to submit comments and request a hearing. (5) OJ L 223, 24. 8. 1999, p. 3. L 325/2 EN Official Journal of the European Communities 17. 12. 1999 (6) Within the time limit set in the provisional duty Regula- tion, all the Norwegian companies concerned submitted comments in writing and one requested a hearing, which was granted. Following these submissions, the Commis- sion sought and examined all information it deemed necessary for the purpose of a definitive determination on the apparent violations. (7) In this regard, the Commission's investigation estab- lished that two of the companies against which provi- sional duties had been imposed had not violated their undertakings and that they should be reinstated on the list of companies benefiting from an exemption to the anti-dumping and countervailing duties. The exporters were informed of the essential facts and considerations on the basis of which it was intended to reinstate the Commission's acceptance of their undertakings. As concerns the other company, Vie de France Norway AS (now known as Cuisine Solutions Norway AS), which is subject to provisional duties, it was informed of the essential facts and considerations on the basis of which it was intended to confirm the withdrawal of the its undertaking and to Commission's acceptance of recommend the imposition of definitive anti-dumping and countervailing duties and the definitive collection of the amounts secured by way of provisional duties. It was also granted a period within which to make representa- tions subsequent to this disclosure. The Commission's findings in this respect are set out more fully in Commission Regulation (EC) No 2592/ 1999 (1). the comments None of submitted, however, have changed the conclusion that definitive anti-dumping and countervailing duties should be imposed on imports of farmed Atlantic salmon originating in Norway and exported by Vie de France AS (now known as Cuisine Solutions Norway AS). C. DEFINITIVE DUTIES The investigations which led to the undertakings were concluded by a final determination as to dumping and injury by Regulation (EC) No 1890/97 (2) and a final determination as to subsidisation and injury by Regula- tion (EC) No 1891/97 (3). While both these Regulations were repealed by Regulation (EC) No 772/1999 (4), the facts and considerations established therein remain valid (recital (19) of Regulation (EC) No 772/1999 refers). In accordance with Article 8(9) of Regulation (EC) No 384/96 and Article 13(9) of Regulation (EC) No 2026/ 97 respectively, the rate of the anti-dumping duty and the countervailing duty must be established on the basis of the facts established within the context of the invest- igation which led to the undertaking. In this regard, and in view of recital (107) of Regulation (EC) No 1890/97 (8) (9) (10) (11) (1) OJ L 315, 9. 12. 1999, p. 17. (2) OJ L 267, 30. 9. 1997, p. 1. (3) OJ L 267, 30. 9. 1997, p. 19. (4) OJ L 101, 16. 4. 1999, p. 1. Regulation as last amended by Regula- tion (EC) No 1895/1999 (OJ L 233, 3. 9. 1999, p. 1. ) and recital (149) of Regulation (EC) No 1891/97, it is considered appropriate that the definitive anti-dumping and countervailing duty rates be set at the level, and in the form imposed by Regulation (EC) No 772/1999. D. DEFINITIVE COLLECTION OF PROVISIONAL DUTIES (12) A breach of undertaking has been definitively established in relation to one of the three exporters which were provisionally considered to have violated their undertak- ings. It is therefore considered necessary that, in relation to this exporter, any amounts secured by way of provi- sional anti-dumping and countervailing duties be defin- itively collected at the level of the definitive duties. E. AMENDMENTS OF THE ANNEX TO REGULATION (EC) No 772/1999 (13) the By Commission Regulation (EC) No 2592/1999, Commission accepted undertakings from two new exporters, Normarine AS and Oskar Einar Rydbeck. Pursuant to Article 2 of Regulation (EC) No 772/1999, the Commission also extended the exemption from the anti-dumping and countervailing duties to these expor- ters by adding their names to the Annex to that Regula- tion. (14) Accordingly, in view of all the above, the Annex to Regulation (EC) No 772/1999 exempting the parties listed therein from the duty, should be amended so as to remove the exemption from Vie de France Norway AS. The Annex should also be updated to take account of the exemption extended by Commission Regulation (EC) No 2592/1999 to Normarine AS and Oskar Einar Rydbeck, HAS ADOPTED THIS REGULATION: Article 1 The Annex to Regulation (EC) No 772/1999 shall be replaced by the Annex hereto. Article 2 0302 12 00*22, The amounts secured by way of the provisional anti-dumping and countervailing duties imposed by Regulation (EC) No 1826/1999 in relation to farmed (other than wild) Atlantic salmon falling within CN codes ex 0302 12 00 (Taric codes: 0302 12 00*21, and 0302 12 00*29), ex 0303 22 00 (Taric codes: 0303 22 00*21, 0303 22 00*29), 0303 22 00*22, and ex 0304 10 13 0304 10 13*29) codes: 0304 20 13*21 and 0304 20 13*29) originating in Norway and exported by Vie de France AS, now known as Cuisine Solutions Norway AS (Taric additional code 8321), shall be definitively collected. 0303 22 00*23 codes: (Taric and and 0304 10 13*21 0302 12 00*23 ex 0304 20 13 (Taric 17. 12. 1999 EN Official Journal of the European Communities L 325/3 This Regulation shall enter into force on the day following that of its publication in the Official Journal of the European Communities. Article 3 This Regulation shall be binding in its entirety and directly applicable in all Member States. Done at Brussels, 13 December 1999. For the Council The President S. HASSI L 325/4 EN Official Journal of the European Communities 17. 12. 1999 LIST OF COMPANIES EXEMPTED FROM THE DEFINITIVE ANTI-DUMPING AND COUNTERVAILING DUTIES ANNEX UT No Company Name Taric additional code 3 7 8 11 13 15 16 17 20 21 22 23 24 26 27 31 32 33 35 36 39 41 42 43 44 46 47 48 50 Agnefest Seafood Aqua Export A/S Aqua Partner A/S Arctic Group International Artic Superior A/S A/S Aalesundfisk A/S Austevoll Fiskeindustri A/S Keco A/S Refsnes Fiskeindustri A/S West Fish Ltd Astor A/S Atlantic King Stranda A/S Atlantic Seafood A/S Borkowski & Rosnes A/S Brødrene Aasjord A/S Christiansen Partner A/S Clipper Seafood A/S Coast Seafood A/S Dafjord Laks A/S Delfa Norge A/S Domstein Salmon A/S Ecco Fisk & Delikatesse Edvard Johnsen A/S Eurolaks AS Euronor AS Fiskeforsyningen AS Fjord Aqua Group AS Fjord Trading Ltd. AS Fossen AS 8325 8100 8101 8109 8111 8113 8114 8115 8118 8119 8120 8121 8122 8124 8125 8129 8130 8131 8133 8134 8136 8138 8139 8140 8141 8143 8144 8145 8147 17. 12. 1999 EN Official Journal of the European Communities L 325/5 UT No Company Name Taric additional code 51 52 53 58 60 61 62 66 67 72 75 76 77 79 80 82 83 85 87 92 93 96 98 100 101 104 105 107 108 111 112 113 114 Fresh Atlantic AS Fresh Marine Company AS Fryseriet AS Grieg Seafood AS Haafa fisk AS Hallvard Lerøy AS Atlantis Filetfabrikk AS Hydro Seafood Norway AS Hydrotech-gruppen AS Inter Sea AS Janas AS Joh. H. Pettersen AS Johan J. Helland AS Karsten J. Ellingsen AS Kr Kleiven & Co. AS Labeyrie Norge AS Lafjord Group AS Leica Fiskeprodukter Lofoten Seafood Export AS Marine Seafood AS Marstein Seafood AS Memo Food AS Misundfisk AS Naco Trading AS Namdal Salmon AS Nergård AS Nils Williksen AS Nisja Trading AS Nor-Food AS Nordic Group ASA Nordreisa Laks AS Norexport AS Norfi Produkter AS 8148 8149 8150 8300 8302 8303 8304 8159 8428 8174 8177 8178 8179 8181 8182 8184 8185 8187 8188 8196 8197 8200 8202 8206 8207 8210 8211 8213 8214 8217 8218 8223 8227 L 325/6 EN Official Journal of the European Communities 17. 12. 1999 UT No Company Name Taric additional code 115 116 119 120 121 122 123 124 126 128 130 134 137 140 141 142 144 145 146 147 148 151 153 154 155 156 157 158 160 161 162 164 165 Norfood Group AS Norfra Eksport AS Norsk Akvakultur AS Norsk Sjømat AS Northern Seafood AS Nortrade AS Norway Royal Salmon Sales AS Norway Royal Salmon AS Norway Seafoods ASA Norwell AS Nova Sea AS Ok-Fish Kvalheim AS Pan Fish Sales AS Polar Seafood Norway AS Prilam Norvège AS Pundslett Fisk Rolf Olsen Seafood AS Ryfisk AS Rørvik Fisk-og fiskematforretning AS Saga Lax Norge AS Prima Nor AS Sangoltgruppa AS Scanfood AS Sea Eagle Group AS Sea Star International AS Sea-Bell AS Seaco AS Seacom AS Seafood Farmers of Norway Ltd AS Seanor AS Sekkingstad AS Sirena Norway AS Kinn Salmon AS 8228 8229 8232 8233 8307 8308 8309 8312 8314 8316 8235 8239 8242 8247 8248 8251 8254 8256 8257 8258 8259 8262 8264 8265 8266 8267 8268 8269 8271 8272 8273 8275 8276 17. 12. 1999 EN Official Journal of the European Communities L 325/7 UT No Company Name Taric additional code 167 168 172 174 175 176 178 180 182 183 188 189 190 191 192 193 194 195 196 197 198 Fjord Seafood Leines AS SMP Marine Produkter AS Stjernelaks AS Stolt Sea Farm AS Storm Company AS Superior AS Terra Seafood AS Timar Seafood AS Torris Products Ltd. AS Troll Salmon AS Vikenco AS Wannebo International AS West Fish Norwegian Salmon AS Nor-Fa Food AS Westmarine AS F. Uhrenholt Seafood Norway AS Mesan Seafood AS Polaris Seafood AS Scanfish AS Normarine AS Oskar Einar Rydbeck 8278 8279 8283 8285 8286 8287 8289 8294 8298 8317 8322 8323 8324 8102 8625 A033 A034 A035 A036 A049 A050


title: WRITTEN QUESTION E-2313/99 by Ari Vatanen (PPE-DE) to the Commission. Safety of rail traffic in the EU countries.

eurovoc_concepts:
common transport policy
rail transport
transport safety

text: 3. 10. 2000 EN Official Journal of the European Communities C 280 E/27 was for this reason that it set up the Centre for the development of industry (CDI) under the LomØ Convention. The CDI mobilises funding and technology from private and non-governmental sources for the development of industries in the ACP states. Through structural adjustment support, the Community assists its partners in creating the enabling environment for the growth of the private sector. 3. In pursuit of its overall policy of gradual integration of the developing countries into the global economy, the Community aims at ensuring that trade does not have negative impacts on the environment. This was why it advocated the inclusion of the question of (cid:145)trade and environment(cid:146) in the millennium round of the World trade organisation (WTO). The Community pursues a policy of sustainable development and environmental protection in the 4. developing countries. Agricultural export subsidies (stabex) the issues currently being re- negotiated, under the post-LomØ arrangements, with the ACP states. Without prejudicing the outcome, the Community(cid:146)s aim is precisely to ensure that they do not have negative effects on agriculture in these countries. is one of The Commission delegations in the ACP countries have been asked to initiate dialogue, wherever 5. possible, with national co-ordinating bodies and focal points of the Convention to combat desertification (CCD) with a view to determining the best way forward in implementation of the Convention. The outcome of this exercise will enable the Commission to act in a more speedy manner. 6. The Community advocates decentralised co-operation and the involvement of all concerned in Europe in the development process, including the implementation of the CCD. It has co-funded and will continue to co-fund projects in the developing countries with European non-governmental organisations. (1) SEC(97) 1429. (2000/C 280 E/026) WRITTEN QUESTION E-2313/99 by Ari Vatanen (PPE-DE) to the Commission (13 December 1999) Subject: Safety of rail traffic in the EU countries Lorry traffic has grown considerably in the EU countries over the past decades. In 1970 one third of goods traffic went by rail, last year it was only 14 %. The opening of rail traffic to competition is important so that still more goods traffic can move on to the railways. Promoting rail transport would reduce the congestion on main roads and the environmental damage caused by traffic. It is thought that improving the competitiveness of the railways will alleviate Europe(cid:146)s traffic problems. The liberalisation of competition must not however take place at the cost of train safety, but the maintenance of track, for example, should be separated from the running of trains. What measures has the Commission taken to guarantee greater safety in rail transport in the EU countries? Answer given by Mrs de Palacio on behalf of the Commission (27 January 2000) By its nature and as a result of its operational procedures rail is an exceedingly safe means of transport. Even when including all rail related deaths including suicides and level crossing accidents, rail fatality rates per traffic unit are around a quarter of those for road. Passenger fatalities per passenger-kilometre for rail C 280 E/28 Official Journal of the European Communities EN 3. 10. 2000 are around one twentieth of the rate for passenger cars. Similarly employee fatalities for rail freight can be estimated at around one twentieth of the road freight rate. These statistics show that by any assessment rail is considerably safer than road transport and therefore measures that succeed in encouraging the transfer to rail of traffic that currently travels by road could lead to a reduction overall in injuries and fatalities. It is therefore of considerable concern to the Commission that the market share of rail has dropped to around 40 % of its 1970 level. In 1997, rail(cid:146)s share of all intra-Community surface transport (including short sea shipping) was 8,6 % and its share of land transport was, as quoted, 14,4 %. Improving the competitiveness of rail and ensuring that the rail industry is able to deliver services that current and potential customers require would offer an important step to encourage traffic that can use rail to do so. The railway infrastructure package, on which the Council reached a political agreement on 10th December 1999, would when implemented provide an important step in creating the conditions to enable this. The text also foresees that safety standards should be laid down by bodies that are independent of a railway undertaking as a safeguard to ensure confidence in the safety procedures. The Commission is conscious of the need to ensure at Community level that appropriate safety standards are assured. Considerable work has been undertaken by the Commission in two areas towards this end. Firstly the Commission(cid:146)s recent proposal for a directive (1) on the interoperability of conventional rail foresees the establishment of technical standards and the certification of equipment by notified bodies and would oblige Member States to regularly control the operation and use of the certified railway equipment. Secondly the Commission has been carrying out a study into safety regulations and standards for European railways. The final report available shortly will enable an assessment of what further action is needed at Community level. (1) COM(99) 617 final. (2000/C 280 E/027) WRITTEN QUESTION E-2314/99 by Bartho Pronk (PPE-DE) to the Commission (13 December 1999) Subject: Motor-car insurance in foreign countries In a number of EU Member States, including the Netherlands, motor car insurance policies restrict the option of remaining in a foreign country, typically for any period of more than three months, in some cases of as little as eight weeks. The reason is that a vehicle insured in those countries may remain in a foreign country for only a limited continuous period. This situation can amount to a restriction on the right of residence in another country (cid:129) the more so in that it generally is not possible to get insurance in the country of temporary residence because the vehicle is not registered in that country. 1. Is the Commission aware of this situation? If so, does the Commission take the view that these arrangements restrict the free movement of 2. employees and the free movement of persons? 3. Which countries are in this situation and which are not? 4. What action will the Commission take on this matter? Answer given by Mr Bolkestein on behalf of the Commission (13 January 2000) The Commission is aware of the commercial practice mentioned by the Honourable Member but it does not have accurate information about the specific insurance undertakings involved in the different Member States


title: Directiva 1999/94/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 13 de diciembre de 1999, relativa a la información sobre el consumo de combustible y sobre las emisiones de CO2 facilitada al consumidor al comercializar turismos nuevos

eurovoc_concepts:
air quality
consumer information
energy consumption
greenhouse gas
motor car
motor fuel
motor vehicle pollution
reduction of gas emissions

text: L 12/16 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 18. 1. 2000 DIRECTIVA 1999/94/CE DEL PARLAMENTO EUROPEO Y DEL CONSEJO de 13 de diciembre de 1999 relativa a la información sobre el consumo de combustible y sobre las emisiones de CO2 facilitada al consumidor al comercializar turismos nuevos EL PARLAMENTO EUROPEO Y EL CONSEJO DE LA UNIÓN EUROPEA, (6) Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea, y en particular, el apartado 1 de su artículo 175, Vista la propuesta de la Comisión (1), Visto el dictamen del Comité Económico y Social (2), De conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 251 del Tratado (3), (1) (2) (3) (4) (5) Considerando que el artículo 174 del Tratado prevé la utilización prudente y racional de los recursos naturales; que el uso racional de la energía es uno de los princi- pales instrumentos por los que puede alcanzarse este objetivo y reducirse la contaminación medioambiental; Considerando que el objetivo último de la Convención Marco de las Naciones Unidas sobre el Cambio Climá- tico es conseguir una estabilización de la concentración de gases de efecto invernadero en la atmósfera en un nivel que evite una interferencia antropogénica peligrosa en el sistema climático; Considerando que en virtud del Protocolo de Kioto de la Convención Marco de las Naciones Unidas sobre el Cambio Climático acordado en diciembre de 1997 en la la Comunidad ha aceptado el Conferencia de Kioto, objetivo de reducir sus emisiones de una serie de gases de efecto invernadero en un 8 % durante el período 2008-2012 en relación con los niveles de 1990; Considerando que, en reconocimiento de la importancia de los turismos como fuente de emisiones de CO2, la Comisión propuso a la Comunidad una estrategia para los reducir turismos y potenciar el ahorro de energía; que el Consejo sancionó el planteamiento de la Comisión en sus conclusiones de 25 de junio de 1996; las emisiones de CO2 producidas por Considerando que la información desempeña un papel fundamental en el comportamiento de las fuerzas del mercado; que aportar información precisa, pertinente y el comparable combustible y sobre específicos de los turismos puede emisiones de CO influir en la decisión del consumidor en favor de los automóviles que consuman menos combustible y por lo tanto emitan menos CO 2, impulsando de ese modo a los fabricantes a hacer lo necesario para reducir el consumo de los automóviles; consumo de 2 (1) DO C 305 de 3. 10. 1998, p. 2 y DO C 83 de 25. 3. 1999, p. 1. (2) DO C 40 de 15. 2. 1999, p. 45. (3) Dictamen del Parlamento Europeo de 17 de diciembre de 1998 (DO C 98 de 9. 4. 1999, p. 252), Posición común del Consejo de 23 de febrero de 1999 (DO C 123 de 4. 5. 1999, p. 1) y Decisión del Parlamento Europeo de 4 de noviembre de 1999 (no publicada aún en el Diario Oficial). Considerando que el hecho de que se coloquen etiquetas en los coches de segunda mano en el punto de venta podría influir en los compradores de turismos nuevos, inclinándolos hacia vehículos de bajo consumo, ya que esta característica se tendría en cuenta para la reventa del vehículo; que conviene, por tanto, en el momento de la primera revisión de la presente Directiva, estudiar la conveniencia de ampliar el ámbito de aplicación a los vehículos de segunda mano contemplado en la Directiva 93/116/CE de la Comisión, de 17 de diciembre de 1993, por la que se adapta al progreso técnico la Directiva 80/1268/CEE del Consejo sobre el consumo de combus- tible de los vehículos a motor (4); Considerando que, por lo tanto, es necesario crear una etiqueta de consumo de combustible para todos los turismos nuevos que se expongan en los puntos de venta; Considerando que dicha etiqueta debería incluir informa- ción sobre el consumo de combustible y las emisiones específicas de CO que se hayan determinado de acuerdo con las normas armonizadas y los métodos establecidos por la Directiva 80/1268/CEE del Consejo, de 16 de diciembre de 1980, relativa a las emisiones de dióxido de carbono y al consumo de combustible de los vehículos de motor (5); 2 Considerando que es necesario proporcionar informa- ción normalizada suplementaria sobre el consumo de combustible y las emisiones específicas de CO2 de todas las versiones del mercado de automóviles nuevos de forma adecuada, tanto en el punto de venta como a partir de organismos designados en cada Estado miembro; que tal información puede ser útil para los consumidores que formulan su decisión de compra antes de entrar en el local de exposición o que optan por no acudir a los servicios de un concesionario ni visitar una sala de exposición a la hora de adquirir un turismo; Considerando que es importante informar a los clientes potenciales, en el punto de venta, de cuáles son los modelos de turismo disponibles en dicho punto de venta, con mejor rendimiento en cuanto al combustible; Considerando que todos los impresos de promoción, así como cualquier otro material de promoción asimilable, utilizado en la comercialización de nuevos turismos, debería incluir los datos de consumo de combustible y de las emisiones de CO 2 correspondientes a los modelos de turismo en cuestión, (7) (8) (9) (10) (11) (4) DO L 329 de 30. 12. 1993, p. 39. (5) DO L 375 de 31. 12. 1980, p. 36; Directiva cuya última modifica- ción la constituye la Directiva 93/116/CE de la Comisión. 18. 1. 2000 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas L 12/17 HAN ADOPTADO LA PRESENTE DIRECTIVA: Artículo 1 La presente Directiva tiene por objeto garantizar que se propor- cione a los consumidores información relativa al consumo de combustible y a las emisiones de CO de los turismos nuevos que se pongan a la venta o se ofrezcan en arrendamiento financiero en la Comunidad para que los consumidores puedan elegir con fundamento. 2 Artículo 2 A los fines de la presente Directiva se entenderá por: 1) «turismo»: cualquier vehículo de motor de la categoría M1 definido en el anexo II de la Directiva 70/156/CEE (1) y que corresponda al ámbito de aplicación de la Directiva 80/1268/CEE. Quedarán excluidos los vehículos incluidos en el ámbito de aplicación de la Directiva 92/61/CEE (2) y los vehículos especiales definidos en el inciso de la letra a) del apartado 1 del artículo 4 de la Directiva 70/156/CEE; 2) «turismo nuevo»: cualquier automóvil de turismo que no se haya vendido previamente a una persona que lo haya comprado con una finalidad que no sea la de venderlo o suministrarlo; 3) «certificado de conformidad»: el certificado a que se refiere el artículo 6 de la Directiva 70/156/CEE; 4) «punto de venta»: un lugar, como un local de exposición de automóviles o un espacio abierto en el que se expongan turismos nuevos o se ofrezcan a la venta o en arrenda- miento financiero. Se incluyen en la definición las ferias comerciales, donde se presenten turismos nuevos; 5) «consumo oficial de combustible»: el consumo de combus- tible homologado, por la autoridad responsable de la homologación según lo dispuesto en la Directiva 80/ 1268/CEE, y mencionado en el anexo VIII de la Directiva 70/156/CEE, y adjunto al certificado de homologación CE o que figure en el certificado de conformidad. En caso de que se agrupen en un modelo distintas variantes o versiones, el valor dado al consumo de combustible del modelo se basará en la variante o versión que tenga el consumo oficial de combustible más elevado dentro del grupo; 6) «emisiones oficiales específicas de CO 2»: de un turismo, las medidas de conformidad con lo dispuesto en la Directiva 80/1268/CEE y definidas en el anexo VIII de la Directiva 70/156/CEE, que se adjunten al certificado de homologa- ción CE o figuren en el certificado de conformidad. En caso de que se agrupen en un modelo distintas variantes o dados para el modelo se versiones, basarán en la variante o versión que tenga las emisiones oficiales de CO2 más elevadas dentro del grupo; los valores de CO2 7) «etiqueta de consumo de combustible»: la etiqueta que contiene información al consumidor sobre el consumo (1) Directiva 70/156/CEE del Consejo, de 6 de febrero de 1970, relativa a la aproximación de las legislaciones de los Estados miembros sobre la homologación de vehículos a motor y de sus remolques (DO L 42 de 23. 2. 1970, p. 1); Directiva cuya última modificación la constituye la Directiva 98/91/CE del Parlamento Europeo y del Consejo (DO L 11 de 16. 1. 1999, p. 25). (2) Directiva 92/61/CE del Consejo, de 30 de junio de 1992, relativa a la homologación de los vehículos de motor de dos o tres ruedas (DO L 225 de 10. 8. 1992, p. 72); Directiva modificada por el Acta de adhesión de 1994. oficial de combustible y las emisiones oficiales específicas de CO del vehículo a que acompaña; 2 8) «guía del consumo de combustible»: la recopilación de los datos oficiales de consumo de combustible y emisiones oficiales específicas de CO para cada modelo disponible en el mercado de turismos nuevos; 2 9) «impresos de promoción»: el conjunto de impresos utili- zados para la comercialización, publicidad y promoción de vehículos entre el público en general. Este concepto abarca, como mínimo, los manuales técnicos, los folletos, los anuncios en periódicos, las revistas, la prensa especiali- zada y los carteles; 10) «marca»: la denominación comercial del fabricante que aparece en el certificado de conformidad y en los docu- mentos de homologación; 11) «modelo»: la descripción comercial de la marca, tipo y, en su caso, variante y versión del vehículo de turismo; 12) «tipo, variante y versión»: los vehículos diferenciados de una marca determinada declarados por el fabricante, conforme se define en el anexo II. B de la Directiva 70/ 156/CEE, e identificados distintivamente por caracteres alfanuméricos de tipo, variante y versión. Artículo 3 Los Estados miembros velarán por que se coloque una etiqueta , que sobre consumo de combustible y emisiones de CO2 responda a los requisitos descritas en el anexo I, de forma claramente visible en cada modelo de turismo nuevo, o por que dicha etiqueta se muestre de forma claramente visible cerca del mismo en el punto de venta. Artículo 4 Sin perjuicio de que la Comisión elabore una guía en Internet a escala comunitaria, los Estados miembros velarán por que se publique una guía de consumo de combustible y emisiones de CO2, en consulta con los fabricantes, como mínimo una vez al año, con arreglo a los requisitos del anexo II. Esta guía deberá ser compacta, manejable y gratuita para los consumidores, quienes podrán solicitarla en el punto de venta o ante un organismo designado en cada Estado miembro. La autoridad o las autoridades contempladas en el artículo 8 podrán cooperar en la preparación de la guía. Artículo 5 Los Estados miembros velarán por que se exhiba para cada marca, un cartel (o alternativamente, un dispositivo de visuali- zación) con una lista de los datos oficiales relativos al consumo de carburante y de los datos oficiales específicos relativos a las emisiones de CO2 para todos los modelos de turismo nuevos presentados, puestos en venta u ofrecidos en arrendamiento financiero en un punto de venta o por mediación de dicho punto de venta. Estos datos deberán colocarse en un lugar destacado y de acuerdo con la presentación descrita en el anexo III. L 12/18 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 18. 1. 2000 Artículo 6 Los Estados miembros velarán por que todos los impresos de promoción incluyan los datos oficiales sobre consumo de combustible y los datos oficiales específicos sobre emisiones de CO 2 relativos a los modelos de turismo a los que se refieran, de acuerdo con los requisitos del anexo IV. Los Estados miembros facilitarán, en su caso, material de promoción distinto de los impresos mencionados anterior- mente para indicar los datos oficiales de emisión de CO2 y los datos oficiales de consumo de combustible del modelo de automóvil concreto al que se refieran. Artículo 7 Los Estados miembros velarán por que se prohiba cualquier indicación, símbolo o inscripción en las etiquetas, guías, carteles o impresos de promoción y material a que se refieren los artículos 3, 4, 5 y 6 relacionados con el consumo de que no responda a los combustible y las emisiones de CO2 requisitos de la presente Directiva, cuando su presencia pueda crear confusión a los clientes potenciales de turismos nuevos. c) establecer recomendaciones para aplicar los principios de las disposiciones sobre impresos de promoción a que hace referencia el párrafo primero del artículo 6 a otros medios de comunicación y materiales. Artículo 10 Comité La Comisión estará asistida por un Comité compuesto por representantes de los Estados miembros y presidido por el representante de la Comisión. El representante de la Comisión presentará al Comité un proyecto de las medidas que deban tomarse. El Comité emitirá su dictamen sobre dicho proyecto en un plazo que el presi- dente podrá determinar en función de la urgencia de la cues- tión de que se trate. El dictamen se emitirá según la mayoría prevista en el apartado 2 del artículo 205 del Tratado para adoptar aquellas decisiones que el Consejo deba tomar a propuesta de la Comisión. Con motivo de la votación en el Comité, los votos de los representantes de los Estados miem- bros se ponderarán de la manera definida en el artículo ante- riormente citado. El presidente no tomará parte en la votación. Artículo 8 La Comisión adoptará las medidas previstas cuando sean conformes al dictamen del Comité. Los Estados miembros notificarán a la Comisión la autoridad o autoridades competentes responsables de la aplicación y funcionamiento del sistema de información al consumidor descrito en la presente Directiva. Artículo 9 Cualquier modificación necesaria para adaptar los anexos de la presente Directiva deberá ser adoptada por la Comisión de conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 10 y habiendo consultado a las organizaciones de consumidores y otras partes interesadas. Como base para el proceso de adaptación, los Estados miem- bros deberán enviar a la Comisión, a más tardar el 31 de diciembre de 2003, un informe sobre la eficacia de las disposi- ciones de la presente Directiva, que abarque el período del 18 de enero de 2001 hasta el 31 de diciembre de 2002. El formato de dicho informe se establecerá con arreglo al procedi- miento previsto en el artículo 10, no más tarde del 18 de enero de 2001. Además, la Comisión, con arreglo al procedimiento establecido en el artículo 10, tomará las medidas para: a) definir más concretamente el formato de la etiqueta a la que hace referencia el artículo 3 mediante la modificación del anexo I; b) definir más concretamente los requisitos de la guía a la que hace referencia el artículo 4 con la intención de clasificar los modelos de turismo nuevos, haciendo posible así la confec- ción de una lista de los modelos con arreglo a las emisiones de CO2 y al consumo de combustible dentro de clases especificadas, incluida una clase donde aparezcan los nuevos modelos de automóviles con menor consumo de combus- tible; Cuando las medidas previstas no sean conformes al dictamen del Comité o en caso de ausencia de dictamen, la Comisión someterá sin demora al Consejo una propuesta relativa a las medidas que deban tomarse. El Consejo se pronunciará por mayoría cualificada. Si transcurrido un plazo de tres meses a partir del momento en que la prepuesta se haya sometido al Consejo, éste no se la Comisión adoptará las medidas hubiere pronunciado, propuestas. Artículo 11 Los Estados miembros determinarán las sanciones aplicables a las infracciones de las disposiciones nacionales adoptadas en aplicación de la presente Directiva. Estas sanciones deberán ser eficaces, proporcionadas y disuasorias. Artículo 12 Los Estados miembros adoptarán las disposiciones legales, 1. reglamentarias y administrativas necesarias para dar cumpli- miento a lo dispuesto en la presente Directiva no más tarde del 18 de enero de 2001. Informarán de ello inmediatamente a la Comisión. Cuando los Estados miembros adopten dichas disposiciones, éstas harán referencia a la presente Directiva o irán acompa- ñadas de dicha referencia en el momento de su publicación oficial. El procedimiento para dicha referencia será adoptado por los Estados miembros. 2. Los Estados miembros comunicarán a la Comisión el texto de las disposiciones esenciales de Derecho interno que adopten en el ámbito que abarca la presente Directiva. 18. 1. 2000 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas L 12/19 La presente Directiva entrará en vigor el día de su publicación en el Diario Oficial de las Comunidades Europeas. Artículo 13 Los destinatarios de la presente Directiva serán los Estados miembros. Artículo 14 Hecho en Bruselas, el 13 de diciembre de 1999. Por el Parlamento Europeo La Presidenta N. FONTAINE Por el Consejo El Presidente S. HASSI L 12/20 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 18. 1. 2000 ANEXO I DESCRIPCIÓN DE LA ETIQUETA DE CONSUMO DE COMBUSTIBLE Y DE EMISIONES DE CO 2 Los Estados miembros garantizarán, como mínimo, que las etiquetas de consumo de combustible en su territorio: 1) Sean conformes al formato normalizado con objeto de permitir un mejor reconocimiento por parte de los consumi- dores. 2) Tengan un tamaño de 297 mm × 210 mm (A4). 3) Contengan una referencia al modelo y al tipo de carburante del turismo al que se destinen. 4) Contengan el valor numérico del consumo oficial de carburante y de las emisiones específicas oficiales de CO 2. El valor del consumo oficial de carburante deberá expresarse en litros por cada 100 kilómetros (1/100 km), kilómetros por litro (km/l), o una combinación adecuada de estos valores, y la cifra se redondeará a un decimal. Las emisiones deberán expresarse redondeándolas a la unidad más próxima en gramos por kilómetro específicas oficiales de CO 2 (g/km). Estos valores podrán expresarse en unidades distintas (galones y millas) siempre que ello sea compatible con lo dispuesto en la Directiva 80/181/CEE (1). : 5) Contengan el texto siguiente relativo a la disponibilidad de la guía sobre consumo de combustible y emisiones de CO2 «En todos los puntos de venta puede obtenerse gratuitamente una guía sobre el consumo de combustible y las emisiones de CO 2 en la que figuran los datos de todos los modelos de automóviles de turismo nuevos. ». 6) Contengan el texto siguiente: «El consumo de combustible y las emisiones de CO 2 el comportamiento al volante y otros factores no técnicos. El CO 2 del calentamiento del planeta. ». no sólo dependen del rendimiento del vehículo; también influyen es el principal gas de efecto invernadero responsable (1) Directiva 80/181/CEE del Consejo, de 20 de diciembre de 1979, relativa a la aproximación de las legislaciones de los Estados miembros sobre las unidades de medida, y que deroga la Directiva 71/354/CEE (DO L 39 de 15. 2. 1980, p. 40); Directiva cuya última modificación la constituye la Directiva 89/617/CEE (DO L 357 de 7. 12. 1989, p. 28). 18. 1. 2000 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas L 12/21 ANEXO II DESCRIPCIÓN DE LA GUÍA DE CONSUMO DE COMBUSTIBLE Y DE EMISIONES DE CO 2 Los Estados miembros velarán por que la guía de consumo de combustible y de emisiones de CO2 contenga, como mínimo, la información siguiente: 1) Una lista, elaborada anualmente, de todos los modelos de turismos nuevos puestos en venta en los Estados miembros, clasificados por marcas y por orden alfabético. Si en un Estado miembro se actualiza la guía más de una vez al año, ésta deberá incluir la lista de todos los turismos nuevos existentes en la fecha de publicación de la actualización. 2) Para cada modelo que aparezca en la guía, el tipo de combustible, el valor numérico del consumo oficial de combustible y las emisiones oficiales específicas de CO 2. El consumo oficial de combustible deberá expresarse en litros por cada 100 kilómetros (l/100 km), kilómetros por litro (km/l) o una combinación adecuada de estos valores, y la cifra se redondeará a un decimal. Las emisiones específicas oficiales de CO deberán expresarse redondeándolas con 2 precisión de una unidad en gramos por kilómetro (g/km). Estos valores podrán expresarse en unidades distintas (galones y millas) siempre que ello sea compatible con lo dispuesto en la Directiva 80/181/CEE. 3) Una lista destacada de los 10 modelos de turismos nuevos de mayor eficacia energética ordenados de menor a mayor para cada tipo de combustible. En la lista deberá aparecer el modelo, el valor numérico del emisión específica de CO 2 consumo oficial de combustible y de las emisiones específicas oficiales de CO 2. 4) Consejos a los usuarios de vehículos en el sentido de que el uso correcto y el mantenimiento regular del vehículo, así como el modelo de conducir, con precauciones como las de no conducir de manera agresiva, moderar la velocidad, prever el frenado, mantener la presión correcta de los neumáticos, reducir los períodos de ralentí, evitar la sobrecarga del vehículo, etc. mejoran el consumo de combustible y reducen las emisiones de CO 2 de su vehículo. 5) Una explicación de las consecuencias de las emisiones de gases de efecto invernadero, el riesgo de cambio climático y la influencia de los automóviles, así como una referencia a los distintos tipos de combustibles a disposición del consumidor y sus repercusiones en el medio ambiente conforme a la evidencia científica y los requisitos legislativos más recientes. 6) Una referencia al objetivo de la Comunidad sobre el promedio de emisiones de CO 2 en que debe lograrse tal objetivo. de los turismos nuevos y la fecha 7) Una referencia a la guía de consumo de combustible y emisiones de CO 2 de la Comisión en Internet, cuando esté disponible. L 12/22 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 18. 1. 2000 ANEXO III DESCRIPCIÓN DEL CARTEL QUE DEBERÁ EXHIBIRSE EN EL PUNTO DE VENTA Los Estados miembros velarán por que el cartel responda, como mínimo, a los requisitos siguientes: 1) Tener un tamaño mínimo de 70 cm × 50 cm. 2) La información deberá ser de fácil lectura. 3) Los modelos de turismos deberán agruparse e incluirse en listas aparte según el tipo de combustible (por ejemplo, gasolina o gasóleo). Dentro de cada tipo de combustible, los modelos deberán figurar por orden creciente de emisiones de CO , de forma que el modelo que oficialmente consuma menos combustible aparezca en el primer lugar de la lista. 2 4) Para cada modelo de turismo de la lista deberá precisarse la marca, el consumo oficial de combustible y las emisiones específicas oficiales de CO 2. El consumo oficial de combustible deberá expresarse en litros por cada 100 kilómetros (l/100 km), kilómetros por litro (km/l) o una combinación adecuada de estos valores y la cifra se redondeará a un decimal. Las emisiones específicas oficiales de CO2 deberán expresarse redondeándolas con precisión de una unidad en gramos por kilómetro (g/km). Estos valores podrán expresarse en unidades distintas (galones y millas) siempre que ello sea compatible con lo dispuesto en la Directiva 80/181/CEE. A continuación se propone un posible formato: Tipo de combustible Clasificación Modelo Emisiones de CO 2 Consumo de combustible Gasolina Gasóleo 1 2. 1 2. : 5) Incluir el siguiente texto en relación con la disponibilidad de la guía de consumo de combustible y emisiones de CO 2 «En todos los puntos de venta puede obtenerse gratuitamente una guía sobre el consumo de combustible y las emisiones de CO2 en la que figuran los datos de todos los modelos de automóviles de turismo nuevos. ». 6) Incluir el texto siguiente: «El consumo de combustible y las emisiones de CO 2 no sólo dependen del rendimiento del vehículo; influyen también el comportamiento al volante y otros factores no técnicos. El CO2 es el principal gas de efecto invernadero responsable del calentamiento del planeta. ». 7) Actualizarse totalmente al menos cada seis meses. En el intervalo entre dos actualizaciones, los vehículos nuevos se añadirán al final de la lista. 18. 1. 2000 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas L 12/23 ANEXO IV SUMINISTRO DE DATOS DE CONSUMO DE COMBUSTIBLE Y DE EMISIONES DE CO 2 DE PROMOCIÓN EN LOS IMPRESOS Los Estados miembros velarán por que todos los impresos de promoción incluyan los datos del consumo oficial de combustible y de las emisiones específicas oficiales de CO de los vehículos a que se refieran. Esta información deberá, 2 como mínimo, responder a los requisitos siguientes: 1) Ser de fácil lectura y al menos tan visible como la información principal que se recoge en los impresos de promoción. 2) Ser fácilmente comprensible incluso tras una lectura superficial. 3) Deberán suministrarse los datos relativos al consumo oficial de combustible de todos los modelos del vehículo a los que se refieran los impresos de promoción. Si se especificara más de un modelo, podrán incluirse los datos del consumo oficial de combustible de todos los modelos especificados o la clasificación de mayor o menor consumo. El consumo de combustible se expresará en litros por cada 100 kilómetros (l/100 km), kilómetros por litro (km/l) o una combinación adecuada de ambos valores. Todos los datos numéricos deberán expresarse con precisión de un decimal. Estos valores podrán expresarse en unidades distintas (galones y millas) siempre que ello sea compatible con lo dispuesto en la Directiva 80/181/CEE. Si los impresos de promoción mencionan únicamente la marca y no hacen referencia a ningún modelo concreto, no será preciso suministrar datos sobre el consumo de combustible