title: Směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/96/ES ze dne 13. prosince 1999 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti emisím plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic ze vznětových motorů vozidel a emisím plynných znečišťujících látek ze zážehových motorů vozidel poháněných zemním plynem nebo zkapalněným ropným plynem a o změně směrnice Rady 88/77/EHS

eurovoc_concepts:
air quality
approximation of laws
combustion gases
motor vehicle
motor vehicle pollution

text: 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 269 31999L0096 L 44/1 ÚŘEDNÍ VĚSTNÍK EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ 16. 2. 2000 SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 1999/96/ES ze dne 13. prosince 1999 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti emisím plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic ze vznětových motorů vozidel a emisím plynných znečišťujících látek ze zážehových motorů vozidel poháněných zemním plynem nebo zkapalněným ropným plynem a o změně směrnice Rady 88/77/EHS EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy, se ukázalo, že řada úředně vyhlášených prognóz o nárůstu hustoty provozu udávala nižší hodnoty, než byly hodnoty skutečné; že tím je dán důvod ke stanovení přísných norem pro emise všech motorových vozidel; s ohledem na návrhy Komise (1), s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru (2), (4) v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy (3), (1) (2) vzhledem k tomu, že by měla být přijata opatření v rámci vnitřního trhu; vzhledem k tomu, že první akční program Evropského společenství pro ochranu životního prostředí (4) schválený Radou dne 22. listopadu 1973 vyzval k využití nejno- vějších vědeckých poznatků v boji proti znečišťování ovzduší plyny emitovanými z motorových vozidel a tomu odpovídajícím změnám dříve přijatých směrnic; že pátý akční program, jehož celkové zaměření schválila Radou usnesením ze dne 1. února 1993 (5), stanoví další úsilí, které je nutné vynaložit k podstatnému snížení stávající úrovně emisí znečišťujících látek z motorových vozidel; (3) vzhledem k tomu, že se uznává, že rozvoj dopravy ve Spo- lečenství vedl k závažnému zatížení životního prostředí; že (1) Úř. věst. C 173, 8. 6. 1998, s. 1 a Úř. věst. C 43, 17. 2. 1999, s. 25. (2) Úř. věst. C 407, 28. 12. 1998, s 27. (3) Stanovisko Evropského parlamentu ze dne 21. října 1998 (Úř. věst. C 341, 9. 11. 1998, společný postoj Rady ze dne 22. dubna 1999 (Úř. věst. C 296, 15. 10. 1999, s. 1) a rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 16. listopadu 1999 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku). (4) Úř. věst. C 112, 20. 12. 1973, s. 1. (5) Úř. věst. C 138, 17. 5. 1993, s. 1. s. 74), automobily; emisí pro osobní vzhledem k tomu, že směrnice 88/77/EHS (6) stanovila mezní hodnoty emisí oxidu uhelnatého, nespálených uhlo- vodíků a oxidů dusíku ze vznětových motorů motorových vozidel na základě postupu zkoušky s reprezentativními jízdními podmínkami v Evropě; že uvedená směrnice byla poprvé změněna směrnicí 91/542/EHS (7) ve dvou etapách, přičemž první etapa (1992/1993) má shodný ter- mín s termínem zavedení nových evropských mezních hodnot že druhá etapa (1995/1996) vedla k vytvoření dlouhodobé orien- tace evropského průmyslu motorových vozidel tím, že sta- novila mezní hodnoty založené na očekávaných výsledcích dosud rozvíjené techniky, přičemž však ponechala prů- myslu potřebný čas ke zdokonalení této techniky; že směr- nice 96/1/ES (8) požadovala, aby pro malé vznětové motory se zdvihovým objemem menším než 0,7 dm3 a s otáčkami při jmenovitém výkonu vyššími než 3 000 min-1 byla zavedena mezní hodnota pro emise zne- čišťujících částic stanovená ve směrnici 91/542/EHS teprve od roku 1999; že z technického hlediska je vhodné zacho- vat rozdíl pro emise znečišťujících částic z malých rychlo- běžných vznětových motorů, které mají zdvihový objem menší než 0,75 dm3 a otáčky při jmenovitém výkonu vyšší než 3 000 min-1, avšak tento rozdíl odstranit v roce 2005; (5) vzhledem k tomu, že čl. 5 odst. 3 směrnice 91/542/EHS uložil Komisi, aby podala Radě do konceroku 1996 zprávu (6) Úř. věst. L 36, 9. 2. 1988, s. 33. (7) Úř. věst. L 295, 25. 10. 1991, s. 1. (8) Úř. věst. L 40, 17. 2. 1996, s. 1. 270 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 (6) (7) (8) (9) o pokroku v revizi mezních hodnot kombinace emisí zne- čišťujících látek, a popřípadě zároveň s revizí postupu zkoušky; že takové revidované mezní hodnoty nebudou používány pro nová schválení typu před 1. říjnem 1999; vzhledem k tomu, že Komise se zřetelem k plnění poža- davků článku 4 směrnice 94/12/ES (1) zavedla evropský program pro kvalitu ovzduší, emise z provozu na pozem- ních komunikacích, paliva a techniky motorů (program Auto-oil); že studie efektivnosti nákladů v rámci programu Auto-oil ukázala, že je potřebné další zdokonalování tech- niky vznětového motoru pro těžká nákladní vozidla, aby se dosáhlo v roce 2010 kvality ovzduší popsané ve zprávě Komise o programu Auto-oil; vzhledem k tomu, že zpřísňování požadavků na nové vznětové motory ve směrnici 88/77/EHS je součástí cel- kové strategie Společenství, která obsahuje od roku 2000 také revizi norem pro lehká nákladní vozidla a osobní automobily, zlepšení motorových paliv a přesnější vyhod- nocování hodnot emisí vozidel v provozu; ze 70/156/EHS směrnicí Rady vzhledem k tomu, že směrnice 88/77/EHS je jednou ze zvláštních směrnic týkajících se postupu schvalování typu zavedeného dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel (2); že cíle snížit úroveň emisí znečišťujících látek z motorových vozidel nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států a může jej být proto lépe dosaženo sbližováním právních předpisů členských států týkajících se opatření proti znečišťování ovzduší motorovými vozidly; vzhledem k tomu, že snížení mezních hodnot emisí, kterých se bude používat od roku 2000 a která odpovídají snížení emisí oxidu uhelnatého, součtu emisí uhlovodíků a oxidů dusíku a emisí znečišťujících částic o 30 %, byla v programu Auto-oil opatření k dosažení uspokojivé kva- lity ovzduší ve střednědobém termínu označena jako klíčová; že snížení opacity kouře ve výfukových plynech o 30 % proti hodnotám naměřeným na běžných typech motorů a doplnění směrnice Rady 72/306/EHS (3) bude příspěvkem ke snížení množství znečišťujících částic; že další snížení mezních hodnot emisí, které bude použitelné od roku 2005 a bude znamenat snížení oxidu uhelnatého a součtu emisí uhlovodíků a oxidů dusíku o 30 % a snížení (1) Úř. věst. L 100, 19. 4. 1994, s. 42. (2) Úř. věst. L 42, 23. 2. 1970, s. 1. Směrnice naposledy pozměněná směr- nicí Evropského parlamentu a Rady 98/91/ES (Úř. věst. L 11, 16. 1. 1999, s. 25). (3) Úř. věst. L 190, 20. 8. 1972, s. 1. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí 97/20/ES (Úř. věst. L 125, 16. 5. 1997, s. 21). znečišťujících částic o 80 %, což velmi přispěje ke zlepšení kvality ovzduší ve střednědobém výhledu; že tato snížení budou zahrnovat ovlivnění emisí novými zkušebními cykly lépe představujícími modely jízdy získané ze zkuše- ností na vozidlech v provozu; že výsledkem nové mezní hodnoty pro oxidy dusíku, která se použije od roku 2008, bude další snížení mezní hodnoty pro tuto znečišťující látku o 43 %; že nejpozději do konce roku 2002 Komise posoudí dostupný stav techniky, aby potvrdila povinnou normu pro oxidy dusíku pro rok 2008 ve zprávě pro Evropský parlament a Radu, ke které v případě potřeby přiloží odpovídající návrhy; (10) vzhledem k tomu, že se zavádějí přípustné mezní hodnoty emisí, které budou použitelné pro vozidla definovaná jako „vozidla zvláště šetřící životní prostředí“ (EEV); (11) (12) vzhledem k tomu, že palubní diagnostické systémy (OBD) nejsou ještě zcela vyvinuty pro těžká nákladní vozidla, ale musí být zavedeny od roku 2005, aby bylo umožněno rychlé zjišťování poruch součástí a systémů kritických z hlediska emisí, a tím došlo zlepšenou kontrolou a údrž- bou k významnému zdokonalení udržování počáteční úrovně emisí způsobovaných vozidly v provozu; že od roku 2005 by měly být zavedeny specifické požadavky na životnost nových motorů pro těžká nákladní vozidla a na zkoušení shody těžkých nákladních vozidel v provozu; vzhledem k tomu, že se zavádějí nové zkušební cykly pro schvalování typu pro plynné znečišťující látky a znečišťu- jící částice a opacitu kouře, které umožní reprezentativnější vyhodnocení emisních vlastností vznětových motorů v podmínkách zkoušek více podobných podmínkám vozi- del v provozu; že se pro konvenční vznětové motory a pro vznětové motory vybavené oxidačními katalyzátory zavádí nový kombinovaný postup zkoušky (se dvěma cykly); že se zavádí nový kombinovaný postup zkoušky (se dvěma cykly) pro motory na plyn a také pro vznětové motory vybavené moderními zařízeními ke snižování emisí; že od roku 2005 se budou všechny vznětové motory zkoušet oběma použitelnými zkušebními cykly; že Komise bude sledovat pokrok v jednáních o zavedení celosvětově har- monizovaného postupu zkoušky; (13) vzhledem k tomu, že členským státům by mělo být umož- něno prostřednictvím daňových pobídek podpořit uvedení na trh vozidel, která splňují požadavky přijaté na úrovni Společenství, přičemž tyto pobídky musí vyhovovat usta- novením Smlouvy a splňovat určité podmínky umožňující vyhnout se narušení vnitřního trhu; že touto směrnicí není dotčeno právo členských států zahrnout emise znečisťují- cích látek a jiných látek do základu pro stanovení silniční daně pro motorová vozidla; 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 271 (14) (15) vzhledem k tomu, že při vývoji právních předpisů Spole- čenství týkajících se emisí z motorových vozidel by se měly brát v úvahu výsledky probíhajícího výzkumu vlastností znečišťujících částic; vzhledem k tomu, že do 31. prosince 2000 musí Komise předložit zprávu o vývoji zařízení pro omezení emisí z těž- kých nákladních vozidel se vznětovými motory a o vztahu k jakosti paliva, o potřebě zlepšit přesnost a reprodukova- telnost měření znečišťujících částic a postupů odběru a o vývoji celosvětově harmonizovaného zkušebního cyklu; (16) vzhledem k tomu, že směrnici 88/77/EHS je proto třeba změnit, PŘIJALY TUTO SMĚRNICI: Článek 1 Směrnice 88/77/EHS se mění takto: 1. Název se nahrazuje tímto: „Směrnice Rady 88/77/EHS ze dne 3. prosince 1987 o sbližo- vání právních předpisů členských států týkajících se opatření proti emisím plynných znečišťujících látek a znečišťujících čás- tic ze vznětových motorů vozidel a emisím plynných znečiš- ťujících látek ze zážehových motorů vozidel poháněných zemním plynem nebo zkapalněným ropným plynem “. 2. Článek 1 se nahrazuje tímto: „Článek 1 Pro účely této směrnice: — ‚vozidlem‘ se rozumějí všechna vozidla definovaná v části A přílohy II směrnice 70/156/EHS poháněná vznětovým motorem nebo plynovým motorem, kromě vozidel kate- gorie M1 s maximální technicky přípustnou hmotností nepřekračující 3,5 t, — ‚vznětovým motorem nebo plynovým motorem‘ se rozumí zdroj motorického pohonu vozidla, pro který se může udělit schválení typu jako samostatného technického celku ve smyslu článku 2 směrnice 70/156/EHS, 3. Přílohy I až VIII se nahrazují přílohami I až VII obsaženými v příloze této směrnice. Článek 2 1. Od 1. ledna 2000 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic a opacity kouře emitovaných z motoru — odmítnout udělit ES schválení typu nebo vydat doklad uve- dený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla poháněného vznětovým motorem nebo plynovým motorem, ani — zakázat registraci, prodej, uvedení do provozu nebo užívání nového vozidla tohoto typu, ani — odmítnout udělit ES schválení typu pro typ vznětového motoru nebo plynového motoru, ani — zakázat prodej nebo užívání nového vznětového motoru nebo plynového motoru, pokud jsou splněny odpovídající požadavky příloh směrnice 88/77/EHS ve znění této směrnice, zejména pokud emise plyn- ných znečišťujících látek a znečišťujících částic a opacita kouře z motorů splňují mezní hodnoty stanovené buď v řádku A, nebo v řádku B1 nebo B2, nebo mezní hodnoty stanovené v řádku C tabulek v bodu 6. 2. 1 přílohy I směrnice 88/77/EHS ve znění této směrnice. 2. Od 1. října 2000 členské státy — nesmějí již udělit ES schválení typu nebo vydat doklad uve- dený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS a — odmítnou udělit vnitrostátní schválení typu pro typy vznětových motorů nebo plynových motorů a typy vozidel poháněných vznětovými motory nebo plynovými motory, pokud emise plynných znečišťujících látek a znečišťují- cích částic opacity kouře z motoru nesplňují mezní hodnoty sta- novené v řádku A tabulek v bodu 6. 2. 1 přílohy I směrnice 88/77/EHS ve znění této směrnice. — ‚EEV‘ se rozumí vozidlo zvláště šetřící životní prostředí, což znamená vozidlo poháněné motorem, který splňuje volitelné mezní hodnoty emisí uvedené v řádku C tabulek v bodu 6. 2. 1 přílohy I. “ 3. Od 1. října 2001, kromě vozidel a motorů určených k vývozu do třetích zemí a kromě náhradních motorů pro vozidla v pro- vozu, členské státy 272 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 — považují prohlášení o shodě doprovázející nová vozidla nebo nové motory podle směrnice 70/156/EHS za neplatná pro účely odst. 1 čl. 7 uvedené směrnice a 6. Od 1. října 2008 členské státy — zakáží registraci, prodej, uvádění do provozu nebo užívání nových vozidel poháněných vznětovým motorem nebo ply- novým motorem a prodej a užívání nových vznětových motorů nebo plynových motorů, — nesmějí již udělit ES schválení typu nebo vydat doklad uve- dený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS a — odmítnou udělit vnitrostátní schválení typu pokud emise plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic a opacita kouře z motoru nesplňují mezní hodnoty stanovené v řádku A tabulek v bodu 6. 2. 1 přílohy I směrnice 88/77/EHS ve znění této směrnice. pro typy vznětových motorů nebo plynových motorů a typy vozidel poháněných vznětovým motorem nebo plynovým motorem, pokud emise plynných znečišťujících látek a znečišťu- jících částic a opacita kouře z motoru nesplňují mezní hodnoty stanovené v řádku B2 tabulek v bodu 6. 2. 1 přílohy I směrnice 88/77/EHS ve znění této směrnice. 4. Od 1. října 2005 členské státy — nesmějí již udělit ES schválení typu nebo vydat doklad uve- dený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS a — odmítnou vnitrostátní schválení typu pro typy vznětových motorů nebo plynových motorů a typy vozidel poháněných vznětovým motorem nebo plynovým moto- rem, pokud emise plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic a opacita kouře z motoru nesplňují mezní hodnoty stano- vené v řádku B1 tabulek v bodu 6. 2. 1 přílohy I směrnice 88/77/EHS ve znění této směrnice. 5. Od 1. října 2006, kromě vozidel a motorů určených k vývozu do třetích zemí a kromě náhradních motorů pro vozidla v pro- vozu, členské státy 7. Od 1. října 2009, kromě vozidel a motorů určených k vývozu do třetích zemí a kromě náhradních motorů pro vozidla v pro- vozu, členské státy — považují prohlášení o shodě doprovázející nová vozidla nebo nové motory podle směrnice 70/156/EHS za neplatná pro účely odst. 1 čl. 7 uvedené směrnice a — zakáží registraci, prodej, uvádění do provozu nebo užívání nových vozidel poháněných vznětovým motorem nebo ply- novým motorem a prodej a užívání nových vznětových motorů nebo plynových motorů, pokud emise plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic a opacita kouře z motoru nesplňují mezní hodnoty stanovené v řádku B2 tabulek v bodu 6. 2. 1 přílohy I směrnice 88/77/EHS ve znění této směrnice. — považují prohlášení o shodě doprovázející nová vozidla nebo nové motory podle směrnice 70/156/EHS za neplatná pro účely odst. 1 čl. 7 uvedené směrnice a 8. V souladu s odstavcem 1 se pokládá motor, který splňuje odpovídající požadavky příloh směrnice 88/77/EHS ve znění této směrnice a splňuje mezní hodnoty stanovené v řádku C tabulek v bodu 6. 2. 1 přílohy I směrnice 88/77/EHS ve znění této směr- nice, za splňující požadavky uvedené v odstavcích 2 až 7. — zakáží registraci, prodej, uvádění do provozu nebo užívání nových vozidel poháněných vznětovým motorem nebo ply- novým motorem a prodej a užívání nových vznětových motorů nebo plynových motorů, Článek 3 pokud emise plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic a opacita kouře z motoru nesplňují mezní hodnoty stanovené v řádku B1 tabulek v bodu 6. 2. 1 přílohy I směrnice 88/77/EHS ve znění této směrnice. 1. Členské státy mohou stanovit daňové pobídky pouze pro motorová vozidla splňující požadavky směrnice 88/77/EHS ve znění této směrnice. Tyto pobídky musí být v souladu se Smlouvou a musí dále splňovat podmínky stanovené v písme- nech a) a b): 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 273 a) musí se vztahovat všechna nová vozidla, která jsou uváděna na trh členského státu a která splňují v předstihu mezní hod- řádku A tabulek v bodu 6. 2. 1 noty přílohy I směrnice 88/77/EHS ve znění této směrnice a následně od 1. října 2000 mezní hodnoty stanovené v řádku B1 nebo B2 uvedených tabulek; stanovené v musí skončit dnem použitelnosti povinného uplatňování mez- ních hodnot stanovených v odst. 3 čl. 2 pro nová vozidla nebo dnem stanoveným pro povinné uplatňování mezních hodnot emisí stanovených v řádku B1 nebo B2 tabulek v bodu 6. 2. 1 přílohy I směrnice 88/77/EHS ve znění této směrnice; Článek 5 Od 1. října 2005 pro nové typy a od 1. října 2006 pro všechny typu udělená pro vozidla a motory typy musí schválení potvrzovat také správnou činnost zařízení pro kontrolu emisí po dobu normální životnosti vozidla nebo motoru. Komise posoudí rozdíly v normální životnosti různých kategorií těžkých nákladních vozidel a uváží, zda navrhne vhodné požadavky na životnost specifické pro každou kategorii. b) musí se vztahovat na všechna nová vozidla, která jsou uvá- děna na trh členského státu a která splňují volitelné mezní hodnoty stanovené v řádku C tabulek v bodu 6. 2. 1 přílohy I směrnice 88/77/EHS ve znění této směrnice. Článek 6 2. Ve vztahu ke každému typu vozidla nesmějí pobídky převýšit dodatečné náklady na technická řešení potřebná pro dosažení mezních hodnot stanovených buď v řádku A, nebo v řádku B1, nebo B2, nebo mezních hodnot stanovených v řádku C tabulek v bodu 6. 2. 1 přílohy I směrnice 88/77/EHS ve znění této směr- nice, a náklady na jejich instalaci do vozidla. Od 1. října 2005 pro nové typy a od 1. října 2006 pro všechny typu udělená pro vozidla a motory typy musí schválení potvrzovat také správnou činnost zařízení pro kontrolu emisí po dobu normální životnosti vozidla za běžných podmínek používání (kontrola shodnosti vozidel v provozu, která jsou správně udržována a používána). 3. Komise musí být včas informována o záměrech zavést nebo změnit daňové pobídky podle tohoto článku, aby mohla předložit své připomínky. Komise musí potvrdit a doplnit toto opatření podle článku 7. Článek 7 Článek 4 dne Komise předloží Evropskému parlamentu a Radě do 12 měsíců ode v platnost nebo do 31. prosince 2000, podle toho, co nastane dříve, návrh na potvrzení nebo doplnění této směrnice. vstupu této směrnice Od 1. října 2005 musí být všechny nové typy vozidel a od 1. října 2006 všechny typy vozidel vybaveny palubním diagnostickým systémem (OBD) nebo palubním měřicím systémem (OBM) k monitorování emisí z výfuku v provozu. V návrhu bude přihlédnuto Komise navrhne k tomuto účelu Evropskému parlamentu a Radě opatření. Tato opatření musí obsahovat — neomezený a normalizovaný přístup do palubního diagnos- tického systému OBD při kontrole, diagnostice, údržbě a opravách, — normalizaci chybových kódů, — k postupu přezkoumání stanoveném v článku 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/69/ES (1) a v článku 9 směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/70/ES (2), — k vývoji techniky kontroly emisí pro vznětové motory a ply- nové motory, včetně techniky následného zpracování, se zřetelem na vzájemnou závislost této techniky a jakosti paliva, — k potřebě zlepšit přesnost a reprodukovatelnost stávajícího postupu měření a odběru vzorků pro velmi nízké úrovně zne- čišťujících částic z motorů, — kompatibilitu náhradních dílů k usnadnění oprav, výměn dílů a údržby vozidel vybavených systémem OBD. (1) Úř. věst. L 350, 28. 12. 1998, s. 1. (2) Úř. věst. L 350, 28. 12. 1998, s. 58. 274 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 — k vývoji celosvětově harmonizovaného zkušebního cyklu pro zkoušky ke schválení typu, a tento návrh bude obsahovat — ustanovení, která stanoví zavedení palubního diagnostického systému OBD pro těžká nákladní vozidla od 1. října 2005 v souladu s článkem 4 této směrnice obdobně k ustanovením směrnice 98/69/ES o snižování emisí z výfuku osobních auto- mobilů a lehkých nákladních vozidel, — ustanovení o životnosti zařízení k regulaci emisí od 1. října 2005 v souladu s článkem 5 této směrnice, — ustanovení k zajištění shodnosti vozidel v provozu s postu- pem schvalování typu vozidel od 1. října 2005 v souladu s článkem 6 této směrnice, se zřetelem na zvláštní povahu zkoušek motorů těchto vozidel a na specifické informace z palubního diagnostického systému (OBD), v rámci zaměření na efektivnost nákladů, — přiměřené mezní hodnoty pro znečišťující látky, které nejsou v současnosti regulovány, jako důsledek rozšířeného zavádění nových alternativních paliv. Do 31. prosince 2001 podá Komise zprávu o pokroku v jed- náních týkajících se celosvětově harmonizovaného zkušebního cyklu. Do 30. června 2002 podá Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o požadavcích na používání palubního měřicího systému OBM. Na základě této zprávy předloží Komise návrh na ledna 2005 opatření, která vstoupí v platnost nejpozději 1. a budou obsahovat technické požadavky a odpovídající přílohy pro schvalování typu palubních měřicích systémů (OBM), kterými se zajistí nejméně rovnocenná úroveň monitorování jako u palub- ních diagnostických systémů (OBD) a které budou s těmito systémy kompatibilní. Nejpozději do 31. prosince 2002 posoudí Komise ve zprávě pro Evropský parlament a Radu dostupný stav techniky z hlediska potvrzení povinné normy pro NOx pro rok 2008 a v případě potřeby tuto zprávu doprovodí vhodnými návrhy. Článek 8 1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. čer- vence 2000. Neprodleně o nich uvědomí Komisi. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy. 2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitros- tátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice. Článek 9 Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství. Článek 10 Tato směrnice je určena členským státům. V Bruselu dne 13. prosince 1999. Za Evropský parlament předsedkyně N. FONTAINE Za Radu Předsedkyně S. HASSI 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 275 PŘÍLOHA OBSAH PŘÍLOHA I OBLAST PŮSOBNOSTI, DEFINICE A ZKRATKY, ŽÁDOST O ES SCHVÁLENÍ TYPU, POŽADAVKY A ZKOUŠKY A SHODNOST VÝROBY ………………… 1. Oblast působnosti ……………………………………………………………………………………… 2. Definice a zkratky ……………………………………………………………………………………… 3. Žádost o ES schválení typu …………………………………………………………………………… 4. ES schválení typu ……………………………………………………………………………………… 5. Označení motoru ……………………………………………………………………………………… 6. Požadavky a zkoušky ………………………………………………………………………………… 7. Montáž do vozidla …………………………………………………………………………………… 8. Rodina motorů ………………………………………………………………………………………… 9. Shodnost výroby ……………………………………………………………………………………… Dodatek 1 Dodatek 2 Postup zkoušek kontroly shodnosti výroby pokud je směrodatná odchylka vyho- vující ……………………………………………………………………………… Postup zkoušek kontroly shodnosti výroby pokud je směrodatná odchylka nevy- hovující nebo není k dispozici …………………………………………………… Dodatek 3 Postup ověření kontroly shodnosti výroby na žádost výrobce ………………… PŘÍLOHA II INFORMAČNÍ DOKUMENT č …………………………………………………… Dodatek 1 Podstatné vlastnosti základního motoru a informace o provedení zkoušky …… 1. Popis motoru…………………………………………………………………………………………… 2. Opatření proti znečišťování ovzduší ………………………………………………………………… 3. Dodávka paliva ………………………………………………………………………………………… 4. Časování ventilů ……………………………………………………………………………………… 5. Systém zapalování (jen u zážehových motorů) ……………………………………………………… 6. Zařízení poháněná motorem ………………………………………………………………………… 7. Doplňkové informace o podmínkách zkoušky ……………………………………………………… 8. Výkon motoru ………………………………………………………………………………………… Dodatek 2 Podstatné vlastnosti rodiny motorů ……………………………………………… 1. Společné parametry …………………………………………………………………………………… 2. Seznam rodiny motorů ……………………………………………………………………………… Dodatek 3 Podstatné vlastnosti typu motoru v rodině motorů …………………………… 1. Popis motoru ………………………………………………………………………………………… 2. Opatření proti znečišťování ovzduší ………………………………………………………………… 3. Dodávka paliva ………………………………………………………………………………………… 4. Časování ventilů ……………………………………………………………………………………… 5. Systém zapalování (jen zážehové motory) …………………………………………………………… Dodatek 4 Vlastnosti částí vozidla majících vztah k motoru ……………………………… Strana 278 278 278 284 285 287 289 291 291 293 296 298 300 302 303 303 304 305 308 308 308 309 310 312 312 312 314 314 315 316 319 319 320 276 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 PŘÍLOHA III POSTUP ZKOUŠKY ……………………………………………………………… 1. Úvod …………………………………………………………………………………………………… 2. Podmínky zkoušek …………………………………………………………………………………… Dodatek 1 Zkušební cykly ESC a ELR ……………………………………………………… 1. Seřízení motoru a dynamometru …………………………………………………………………… 2. Provedení zkoušky ESC ……………………………………………………………………………… 3. Provedení zkoušky ELR ……………………………………………………………………………… 4. Výpočet plynných emisí ……………………………………………………………………………… 5. Výpočet emisí částic …………………………………………………………………………………… 6. Výpočet hodnot kouře ………………………………………………………………………………… Dodatek 2 Zkušební cyklus ETC …………………………………………………………… 1. Postup mapování vlastností motoru ………………………………………………………………… 2. Generování referenčního zkušebního cyklu ………………………………………………………… 3. Zkoušky emisí ………………………………………………………………………………………… 4. Výpočet plynných emisí ……………………………………………………………………………… 5. Výpočet emisí částic (jen u vznětových motorů) …………………………………………………… Dodatek 3 Plán průběhu zkoušky ETC s motorem na dynamometru ……………………… Dodatek 4 Postupy měření a odběru vzorků ………………………………………………… 1. Úvod …………………………………………………………………………………………………… 2. Dynamometr a vybavení zkušební komory ………………………………………………………… 3. Určení plynných složek ……………………………………………………………………………… 4. Určení částic …………………………………………………………………………………………… 5. Určení kouře …………………………………………………………………………………………… Dodatek 5 Postup kalibrace ………………………………………………………………… 1. Kalibrace analytických přístrojů ……………………………………………………………………… 2. Kalibrace systému CVS ………………………………………………………………………………… 3. Kalibrace systému k měření částic …………………………………………………………………… 4. Kalibrace zařízení k měření kouře …………………………………………………………………… PŘÍLOHA IV TECHNICKÉ VLASTNOSTI REFERENČNÍHO PALIVA PŘEDEPSANÉHO PRO SCHVALOVACÍ ZKOUŠKY A K OVĚŘOVÁNÍ SHODNOSTI VÝROBY ……… 1. Motorová nafta1 ……………………………………………………………………………………… 2. Zemní plyn (NG) ……………………………………………………………………………………… 3. Zkapalněný ropný plyn (LPG) ………………………………………………………………………… PŘÍLOHA V ANALYTICKÉ SYSTÉMY A SYSTÉMY PRO ODBĚR VZORKŮ ………………… 1. Určení plynných emisí ………………………………………………………………………………… 2. Ředění výfukového plynu a určení částic …………………………………………………………… 3. Určení kouře …………………………………………………………………………………………… PŘÍLOHA VI CERTIFIKÁT EHS SCHVÁLENÍ TYPU …………………………………………… PŘÍLOHA VII PŘÍKLAD POSTUPU VÝPOČTU ………………………………………………… Strana 321 321 322 324 324 325 327 329 332 334 336 336 336 337 341 345 347 357 357 357 358 360 362 364 364 370 372 373 374 374 375 376 377 377 384 399 403 405 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 277 SEZNAM OBRÁZKŮ Obrázek 1 Zvláštní definice zkušebních cyklů ……………………………………………………… Obrázek 2 Schéma zkoušek shodnosti výroby ……………………………………………………… Obrázek 3 Sled zkoušky ELR ………………………………………………………………………… Obrázek 4 Obrázek 5 Obrázek 6 Obrázek 7 Obrázek 8 Interpolace kontrolního bodu NOx ……………………………………………………… Plán průběhu zkoušky ETC s motorem na dynamometru ……………………………… Schéma zařízení k určení účinnosti konvertoru NOx …………………………………… Schéma systému analýzy surového výfukového plynu pro CO, NOx a HC jen pro zkoušku ESC ……………………………………………………………………………… Schéma systému analýzy zředěného výfukového plynu pro CO, CO2, NOx a HC pro zkoušku ETC a volitelně pro zkoušku ESC ……………………………………………… Obrázek 9 Schéma analýzy methanu (metoda GC) ………………………………………………… Obrázek 10 Schéma analýzy methanu separátorem uhlovodíků jiných než methan (NMC) ……… Obrázek 11 Systém s ředěním části toku s izokinetickou sondou a s odběrem dílčího vzorku (řízení SB) ………………………………………………………………………………………… Obrázek 12 Systém s ředěním části toku s izokinetickou sondou a s odběrem dílčího vzorku (řízení PB) ………………………………………………………………………………………… Obrázek 13 Systém s ředěním části toku s měřením koncentrace CO2 nebo NOx a s odběrem dílčího vzorku……………………………………………………………………………………… Obrázek 14 Systém s ředěním části toku s měřením koncentrace CO2, s bilancí uhlíku a s odběrem celkového vzorku ………………………………………………………………………… Obrázek 15 Systém s ředěním části toku s jednoduchou Venturiho clonou a s odběrem dílčího vzorku …………………………………………………………………………………… Obrázek 16 Systém s ředěním části toku s dvojitou Venturiho clonou nebo s dvojitouVenturiho tru- bicí, s měřením koncentrace a s odběrem dílčího vzorku ……………………………… Obrázek 17 Systém s ředěním části toku s rozdělením do více trubek, s měřením koncentrace a s odběrem dílčího vzorku ……………………………………………………………… Obrázek 18 Systém s ředěním části toku s řízením průtoku a s odběrem celkového vzorku ……… Obrázek 19 Systém s ředěním části toku s řízením průtoku a s odběrem dílčího vzorku ………… Obrázek 20 Systém s ředěním plného toku …………………………………………………………… Obrázek 21 Systém k odběru vzorku částic …………………………………………………………… Obrázek 22 Systém s dvojitým ředěním (jen u systémů s plným tokem) …………………………… Obrázek 23 Plnoprůtočný opacimetr ………………………………………………………………… Obrázek 24 Opacimetr s dílčím tokem ……………………………………………………………… SEZNAM TABULEK Tabulka 1 Mezní hodnoty — zkoušky ESC a ELR ………………………………………………… Tabulka 2 Mezní hodnoty — zkoušky ETC ………………………………………………………… Tabulka 3 Hodnoty kritérií vyhovění a nevyhovění pro plán odběru vzorků podle dodatku 1…… Tabulka 4 Hodnoty kritérií vyhovění a nevyhovění pro plán odběru vzorků podle dodatku 2…… Tabulka 5 Hodnoty kritérií vyhovění a nevyhovění pro plán odběru vzorků podle dodatku 3…… Tabulka 6 Mezní odchylky regresní přímky ………………………………………………………… Tabulka 7 Přípustná vypuštění bodů z regresní analýzy …………………………………………… Tabulka 8 Přesnost měřicích přístrojů ……………………………………………………………… Tabulka 9 Doprvčená Zatízení filtrů ………………………………………………………………… strana 280 295 328 331 356 367 377 378 381 383 385 385 386 386 387 388 389 390 390 394 397 397 400 401 290 290 297 299 301 340 341 357 361 278 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 PŘÍLOHA I OBLAST PŮSOBNOSTI, DEFINICE A ZKRATKY, ŽÁDOST O ES SCHVÁLENÍ TYPU, POŽADAVKY A ZKOUŠKY A SHODNOST VÝROBY 1. OBLAST PŮSOBNOSTI Tato směrnice se vztahuje na emise plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic ze všech moto- rových vozidel vybavených vznětovými motory a na emise plynných znečišťujících látek ze všech moto- rových vozidel vybavených zážehovými motory pracujícími se zemním plynem nebo zkapalněným rop- ným plynem a na vznětové motory a zážehové motory uvedené v článku 1, kromě těch vozidel kategorií N1, N2 a M2, pro která bylo uděleno schválení typu podle směrnice 70/220/EHS (1) naposledy pozmě- něné směrnicí Komise 98/77/ES (2). 2. DEFINICE A ZKRATKY Pro účely této směrnice: 2. 1 2. 2 „zkušebním cyklem“ se rozumí sled fází zkoušky, z nichž každá je definována určitými otáčkami a točivým momentem, které musí mít motor v ustáleném stavu (zkouška ESC) nebo za neustálených provozních podmínek (zkouška ETC, ELR); „schválením typu motoru (rodiny motorů)“ se rozumí schválení typu motoru (rodiny motorů) z hlediska úrovně emisí plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic; 2. 3 „vznětovým motorem“ se rozumí motor, který pracuje na principu zapalování kompresí; „plynovým motorem“ se rozumí motor na zemní plyn (NG) nebo na zkapalněný ropný plyn (LPG); 2. 4 2. 5 2. 6 2. 7 „typem motoru“ se rozumějí motory, které se neliší v takových zásadních hlediscích, jako jsou vlastnosti definované v příloze II této směrnice; „rodinou motorů“ se rozumí výrobcem stanovená skupina motorů, které vzhledem ke své konstrukci defi- nované v dodatku 2 k příloze II této směrnice mají podobné emisní vlastnosti; všechny jednotlivé motory rodiny musí splňovat platné mezní hodnoty emisí; „základním motorem“ se rozumí motor vybraný z rodiny motorů tak, aby jeho emisní vlastnosti byly repre- zentativní pro tuto rodinu motorů; „plynnými znečišťujícími látkami“ se rozumějí oxid uhelnatý, uhlovodíky (vyjádřené ekvivalentem CH1,85 pro vznětové motory, CH2,525 pro motory na LPG a CH2,93 pro motory na NG (NMHC)), methan (vyjádřený ekvivalentem CH4 pro NG) a oxidy dusíku vyjádřené ekvivalentem oxidu dusičitého (NO2); „znečišťujícími částicemi“ se rozumí jakýkoli materiál, který se zachytí na stanoveném filtračním médiu po zředění výfukových plynů vznětového motoru čistým filtrovaným vzduchem tak, aby teplota znečišťu- jících částic nepřekračovala 325 K (52 °C); 2. 8 „kouřem“ se rozumějí částice suspendované v proudu výfuku vznětového motoru, které pohlcují, odrážejí nebo lámou světlo; (1) Úř. věst. L 76, 6. 4. 1970, s. 1. (2) Úř. věst. L 286, 23. 10. 1998, s. 1. 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 279 2. 9 2. 10 2. 11 2. 12 2. 13 2. 14 2. 15 2. 16 2. 17 2. 18 2. 19 2. 20 „netto výkonem“ se rozumí výkon v kW ES odebraný dynamometrem na konci klikového hřídele nebo rov- nocenného směrnice pro měření Komise 80/1269/EHS (1) naposledy pozměněné směrnicí 97/21/ES (2); a měřený metodou výkonu orgánu podle ES „deklarovaným maximálním výkonem (Pmax)“ se rozumí maximální výkon v kW ES (netto výkon) podle pro- hlášení výrobce v jeho žádosti o schválení typu; „poměrným zatížením“ se rozumí procentuální podíl maximálního využitelného momentu při daných otáč- kách; „zkouškou ESC“ se rozumí zkušební cyklus skládající se z 13 režimů ustáleného stavu, který se provádí podle bodu 6. 2 této přílohy; „zkouškou ELR“ se rozumí zkušební cyklus skládající se ze sledu stupňů zatížení při konstantních otáč- kách motoru, který se provádí podle bodu 6. 2 této přílohy; „zkouškou ETC“ se rozumí zkušební cyklus skládající se z 1 800 neustálených režimů, které se střídají kaž- dou sekundu, cyklus probíhá podle bodu 6. 2 této přílohy; „rozsahem provozních otáček motoru“ se rozumí rozsah otáček motoru, který se používá nejčastěji při běž- ném provozu motoru a který leží mezi dolními a horními otáčkami podle přílohy III této směrnice; „dolními otáčkami (nlo)“ se rozumějí nejnižší otáčky, při kterých má motor 50 % maximálního deklaro- vaného výkonu; „horními otáčkami (nhi)“ se rozumějí nejvyšší otáčky, při kterých má motor 70 % maximálního deklaro- vaného výkonu; „otáčkami motoru A, B a C“ se rozumějí zkušební otáčky v rozsahu provozních otáček motoru, které se použijí pro zkoušku ESC a pro zkoušku ELR podle dodatku 1 k příloze III této směrnice; „kontrolním rozsahem“ se rozumí rozsah mezi otáčkami motoru A a C a mezi procentním zatížením od 25 do 100; „referenčními otáčkami (nref)“ se rozumí 100 % hodnoty otáček, která se použije k denormalizování poměr- ných hodnot otáček zkoušky ETC podle dodatku 2 k příloze III této směrnice; 2. 21 „opacimetrem“ se rozumí přístroj určený k měření opacity částic kouře na principu zeslabení světla; 2. 22 2. 23 2. 24 2. 25 „skupinou plynů NG“ se rozumí jedna ze skupin H nebo L definovaných v evropské normě EN 437 z lis- topadu 1993; „automatickou přizpůsobivostí“ se rozumíkaždé zařízení motoru, které umožňuje udržovat konstantní poměr vzduch/palivo; „rekalibrováním“ se rozumí jemné seřízení motoru na NG, aby se zajistila stejná výkonnost (výkon, spotřeba paliva) v jiné skupině zemního plynu; „Wobbeho indexem (dolním Wl nebo horním Wu)“ se rozumí poměr odpovídající výhřevnosti plynu na jed- notku objemu k druhé odmocnině poměrné hustoty plynu za stejných referenčních podmínek: W = HGas×√ρair/ρgas (1) Úř. věst. L 375, 31. 12. 1980, s. 46. (2) Úř. věst. L 125, 16. 5. 1997, s. 31. 280 CS 2. 26 2. 27 2. 28 Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 „faktorem posunu l (Sl)“ se rozumí výraz, který popisuje požadovanou pružnost systému řízení motoru z hlediska změny poměru přebytku vzduchu l, jestliže motor pracuje s plynem rozdílného složení, než má čistý methan (pro výpočet Slviz příloha VII); „EEV“ se rozumí vozidlo zvláště šetřící životní prostředí (Enhanced Environmentally Friendly Vehicle), což je vozidlo poháněné motorem splňujícím volitelné mezní hodnoty emisí uvedené v řádku C tabulek v bodu 6. 2. 1 této přílohy; „odpojovacím zařízením“ se rozumí konstrukční prvek motoru nebo vozidla, který měří nebo snímá rych- lost vozidla, otáčky motoru, použitý rychlostní stupeň, teplotu, tlak v sání nebo jakýkoli jiný parametr, aby se aktivovala, měnila, zpomalovala nebo deaktivovala funkce kterékoli části systému k řízení emisí a tím se snížila účinnost systému pro řízení emisí za běžných podmínek používání vozidla. Takové zařízení se nepokládá za odpojovací zařízení, jestliže: — potřeba tohoto zařízení je oprávněná k dočasné ochraně motoru proti občasným provozním pod- mínkám, které by mohly vést k poškození nebo poruše, a k tomuto účelu nejsou použitelná jiná opatření, jež nesnižují účinnost systému regulace emisí; — zařízení pracuje, jen když je to potřebné při startování motoru nebo při zahřívání a když k tomuto účelu nejsou použitelná jiná opatření, jež nesnižují účinnost systému regulace emisí. Obrázek 1 Zvláštní definice zkušebních cyklů 2. 29 Značky a zkratky 2. 29. 1 Značky zkušebních parametrů Značka Jednotka Význam AP AT CEE CEM C1 m2 m2 — — — Plocha průřezu izokinetické odběrné sondy Plocha průřezu výfukového potrubí Účinnost vztažená k ethanu Účinnost vztažená k methanu Ekvivalent uhlovodíků vyjádřený uhlíkem 1 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 281 Značka Jednotka Význam conc ppm/vol. % Koncentrace (s indexem označujícím složku) D0 DF D E EZ fa fc FFH FS GAIRW GAIRD GDILW GEDFW GEXHW GFUEL GTOTW H HREF Ha Hd m3/s — — — Úsek na ose souřadnic příslušející kalibrační funkci PDP Faktor ředění Konstanta Besselovy funkce Konstanta Besselovy funkce g/kWh Interpolovaná hodnota emisí NOx v regulačním bodě — s-1 — — kg/h kg/h kg/h kg/h kg/h kg/h kg/h Faktor ovzduší v laboratoři Besselova mezní frekvence filtru Specifický faktor paliva použitý k výpočtu vlhké koncentrace ze suché koncentrace Stechiometrický faktor Hmotnostní průtok vlhkého nasávaného vzduchu Hmotnostní průtok suchého nasávaného vzduchu Hmotnostní průtok vlhkého ředicího vzduchu Ekvivalentní hmotnostní průtok zředěného vlhkého výfukového plynu Hmotnostní průtok vlhkého výfukového plynu Hmotnostní průtok paliva Hmotnostní průtok zředěného vlhkého výfukového plynu MJ/m3 Výhřevnost g/kg g/kg g/kg Referenční hodnota absolutní vlhkosti (10,71 g/kg) Absolutní vlhkost nasávaného vzduchu Absolutní vlhkost ředicího vzduchu HTCRAT mol/mol Poměr vodíku k uhlíku i K k KH,D KH,G KV Kw,a — — m-1 — — — Index označující jednotlivý režim Besselova konstanta Koeficient absorpce světla Korekční faktor vlhkosti pro NOx pro vznětové motory Korekční faktor vlhkosti pro NOx pro plynové motory Kalibrační funkce CFV Korekční faktor převodu ze suchého stavu na vlhký stav pro nasávaný vzduch 282 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 Značka Jednotka Význam KW,d KW,e KW,r L La m mass MDIL Md Mf Mf,p Mf. b MSAM MSEC MTOTW MTOTW,i N NP NP,i n np nhi nlo nref pa pA pB — — — % m Korekční faktor převodu ze suchého stavu na vlhký stav pro ředicí vzduch Korekční faktor převodu ze suchého stavu na vlhký stav pro ředěný výfukový plyn Korekční faktor převodu ze suchého stavu na vlhký stav pro surový výfukový plyn Procento točivého momentu z maximálního točivého momentu při zkušebních otáčkách Efektivní délka optické dráhy Sklon kalibrační funkce PDP g/h nebo g Index označující hmotnostní průtok emisí (nebo proporcionální hmotnostní průtok) kg mg mg mg mg kg kg kg % — — min-1 s-1 min-1 min-1 min-1 kPa kPa kPa Hmotnost vzorku ředicího vzduchu prošlého filtry k odběru vzorků částic Hmotnost vzorku částic odebraného z ředicího vzduchu Hmotnost odebraného vzorku částic Hmotnost vzorku částic odebraného na primárním filtru Hmotnost vzorku částic odebraného na koncovém filtru Hmotnost vzorku zředěného výfukového plynu prošlého filtry k odběru částic Hmotnost sekundárního ředicího vzduchu Celková hmotnost CVS za cyklus ve vlhkém stavu Okamžitá hmotnost CVS ve vlhkém stavu Opacita Celkový počet otáček PDP za cyklus Počet otáček PDP za časový interval Otáčky motoru Otáčky PDP Horní otáčky motoru Dolní otáčky motoru Referenční otáčky motoru pro zkoušku ETC Tlak nasycených par vzduchu nasávaného motorem Absolutní tlak Celkový atmosférický tlak 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 283 Značka Jednotka Význam pd ps p1 P(a) P(b) P(n) P(m) W Qs q r Ra Rd Rf r S Si Sl T Ta T te tf tp Δt Δti τ V0 W Wact kPa kPa kPa kW kW kW kW — Tlak nasycených par ředicího vzduchu Atmosférický tlak suchého vzduchu Podtlak ve vstupu do čerpadla Příkon pomocných zařízení namontovaných pro zkoušku Příkon pomocných zařízení odmontovaných pro zkoušku Netto výkon nekorigovaný Výkon změřený na zkušebním stavu Besselova konstanta m3/s Objemový průtok CVS — — % % — Ředicí poměr Poměr ploch průřezu izokinetické sondy a výfukového potrubí Relativní vlhkost nasávaného vzduchu Relativní vlhkost ředicího vzduchu Faktor odezvy FID kg/m3 Hustota kW m-1 — K K s s s s s s % m3/ot — kWh Nastavení dynamometru Okamžitá hodnota kouře Faktor posunu l Absolutní teplota Absolutní teplota nasávaného vzduchu Doba měření Doba elektrické odezvy Doba odezvy filtru pro Besselovu funkci Doba fyzikální odezvy Časový interval mezi za sebou následujícími měřenými hodnotami kouře (= 1/četnost odběru vzorků) Časový interval pro okamžitý průtok CFV Propustnost kouře Objemový průtok PDP za skutečných podmínek Wobbeho index Skutečná práce cyklu při zkoušce ETC 284 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 Značka Jednotka Význam kWh Práce referenčního cyklu při zkoušce ETC — — m3/ot m-1 Váhový faktor Efektivní váhový faktor Kalibrační funkce objemového průtoku PDP Besselova střední hodnota na 1 s pro kouř Wref WF WFE X0 Yi 2. 29. 2 Značky chemických složek CH4 C2H6 C3H8 CO DOP CO2 HC NMHC NOx NO NO2 PT Methan Ethan Propan Oxid uhelnatý Dioktylftalát Oxid uhličitý Uhlovodíky Uhlovodíky jiné než methan Oxidy dusíku Oxid dusný Oxid dusičitý Částice 2. 29. 3 Zkratky CFV CLD ELR ESC ETC FID GC HLCD HFID LPG NDIR NG NMC Venturiho trubice kritického průtoku Chemoluminiscenční detektor Evropská zkouška se závislostí na zatížení Evropská zkouška s ustáleným cyklem Evropská zkouška s neustáleným cyklem Plamenoionizační detektor Plynový chromatograf Vyhřívaný chemoluminiscenční detektor Vyhřívaný plamenoionizační detektor Zkapalněný ropný plyn Nedisperzní analyzátor s absorpcí v infračerveném pásmu Zemní plyn Separátor uhlovodíků jiných než methan ŽÁDOST O ES SCHVÁLENÍ TYPU Žádost o ES schválení typu samostatného technického celku pro typ motoru nebo pro rodinu motorů Žádost o schválení typu motoru nebo rodiny motorů z hlediska úrovně emisí plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic pro vznětové motory a z hlediska úrovně emisí plynných znečišťujících látek pro plynové motory podává výrobce motoru nebo jeho pověřený zástupce. 3. 3. 1 3. 1. 1 3. 1. 2 K žádosti se ve trojím vyhotovení přiloží následující dokumenty a údaje: 3. 1. 2. 1 popis typu motoru nebo popřípadě rodiny motorů, který obsahuje všechny údaje uvedené v příloze II této směrnice ve shodě s požadavky článků 3 a 4 směrnice 70/156/EHS. 3. 1. 3 Technické zkušebně se ke zkouškám podle bodu 6 předloží motor, který odpovídá údajům o „typu motoru“ nebo o „základním motoru“ podle přílohy II. 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 285 3. 2 Žádost o ES schválení typu pro typ vozidla z hlediska jeho motoru 3. 2. 1 Žádost o schválení typu vozidla z hlediska emisí plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic z jeho vznětového motoru nebo z rodiny motorů a z hlediska emisí plynných znečišťujících látek z jeho ply- nového motoru nebo z rodiny motorů podává výrobce vozidla nebo jeho pověřený zástupce. 3. 2. 2 K žádosti se ve trojím vyhotovení přiloží následující dokumenty a údaje: 3. 2. 2. 1 popis typu vozidla, částí vozidla spojených s motorem a typu motoru, popřípadě rodiny motorů, se všemi údaji uvedenými v příloze II, spolu s dokumentací podle článku 3 směrnice 70/156/EHS. 3. 3 Žádost o ES schválení typu pro typ vozidla se schváleným motorem 3. 3. 1 Žádost o schválení typu vozidla z hlediska emisí plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic z jeho schváleného vznětového motoru nebo ze schválené rodiny motorů a z hlediska emisí plynných znečiš- ťujících látek z jeho schváleného plynového motoru nebo ze schválené rodiny motorů podává výrobce vozidla nebo jeho pověřený zástupce. 3. 3. 2 K žádosti se ve trojím vyhotovení přiloží následující dokumenty a údaje: 3. 3. 2. 1 popis typu vozidla a částí vozidla spojených s motorem, se všemi údaji uvedenými v příloze II a výtisk cer- tifikátu ES schválení typu (příloha VI) motoru nebo popřípadě rodiny motorů jako samostatného tech- nického celku, který je instalován do typu vozidla, spolu s dokumentací podle článku 3 směrnice 70/156/EHS. 4. ES SCHVÁLENÍ TYPU 4. 1 ES schválení typu s univerzální použitelností paliv ES schválení typu s univerzální použitelností paliv se udělí za podmínky následujících požadavků: 4. 1. 1 4. 1. 2 4. 1. 3 V případě motorové nafty splňuje základní motor požadavky této směrnice pokud jde o referenční palivo uvedené v příloze IV. U zemního plynu musí základní motor prokázat schopnost přizpůsobit se jakémukoli složení paliva, které může být nabízeno na trhu. U zemního plynu obecně existují dva druhy paliva: palivo s velkou výhřevností (plyn H) a palivo s malou výhřevností (plyn L), avšak s velkým rozptylem v obou rozsazích. Liší se výrazně svým obsahem energie vyjádřeným Wobbeho indexem a svým faktorem Sλ posunu λ. Vzorce pro výpočet Wobbeho indexu a Sλ jsou uvedeny v bodech 2. 25 a 2. 26. Složení referenčních paliv odráží proměnlivost těchto parametrů. Základní motor musí splňovat požadavky této směrnice s referenčními palivy G20 a G25 uvedenými v příloze IV, aniž by byl mezi oběma zkouškami jakkkoli znovu nastaven přívod paliva. Po změně paliva je však přípustný jeden přizpůsobovací průběh jedním cyklem ETC bez měření. Před zkouškou se musí základní motor zaběhnout podle postupu uvedeného v bodu 3 dodatku 2 k příloze III. U motoru pracujícího se zemním plynem, který se může samočinně přizpůsobit jednak pro skupinu plynů H, jednak pro skupinu plynů L, a u něhož se přepíná mezi skupinou H a skupinou L přepínačem, se musí základní motor zkoušet s dvěma vhodnými referenčními palivy uvedenými pro každou skupinu v příloze IV, při všech polohách přepínače. Tato paliva jsou G20 (palivo 1) a G23 (palivo 2) pro skupinu plynů H, G23 (palivo 1) a G25 (palivo 2) pro skupinu plynů L. Základní motor musí splňovat požadavky této směrnice v obou polohách přepínače, aniž by byl mezi oběma zkouškami provedenými při jedné a druhé poloze přepínače. Po změně paliva je však přípustný jeden přizpůsobovací průběh jedním cyk- lem ETC bez měření. Před zkouškou se musí základní motor zaběhnout podle postupu uvedeného v bodu 3 dodatku 2 k příloze III. 4. 1. 3. 1 Na žádost výrobce se motor může zkoušet s třetím palivem (palivo 3), jestliže faktor Sλ posunu λ leží mezi těmito faktory paliv G20 a G25, např. je-li palivem 3 palivo běžné na trhu. Výsledky této zkoušky se mohou použít jako základ pro hodnocení shodnosti výroby. 286 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 4. 1. 3. 2 Poměr výsledků měření emisí r se určí pro každou znečišťující látku takto: r = výsledek měření emisí pro referenční palivo 2 výsledek měření emisí pro referenční palivo 1 nebo ra = a rb = výsledek měření emisí pro referenční palivo 2 výsledek měření emisí pro referenční palivo 3 výsledek měření emisí pro referenční palivo 1 výsledek měření emisí pro referenční palivo 3 4. 1. 4 U LPG musí základní motor prokázat schopnost přizpůsobit se jakémukoli složení paliva, které se může nabízet na trhu. U LPG kolísá složení C3/C4. Tato kolísání se odrážejí v referenčních palivech. Základní motor musí splňovat požadavky na emise s referenčními palivy A a B uvedenými v příloze IV, aniž by byl mezi oběma zkouškami jakkoli znovu nastaven přívod paliva. Po změně paliva je však přípustný jeden přizpůsobovací průběh jedním cyklem ETC bez měření. Před zkouškou se musí základní motor zaběh- nout podle postupu uvedeného v bodu 3 dodatku 2 k příloze III. 4. 1. 4. 1 Poměr výsledků měření emisí r se určí pro každou znečišťující látku takto: r = výsledek měření emisí pro referenční palivo 2 výsledek měření emisí pro referenční palivo 1 4. 2 ES schválení typu s omezenou použitelností paliv Při současném stavu techniky není ještě možné vytvořit motory na zemní plyn, které pracují s chudou směsí a samočinně se přizpůsobují palivu. Tyto motory však mají výhodu v příznivé účinnosti a nízkých emisích CO2. Jestliže by uživatel měl zaručeno dodávání paliva stejnoměrného složení mohl by si zvolit motor spalující chudou směs. Pro takový motor by se mohlo udělit schválení typu s omezenou použi- telností paliv. V zájmu mezinárodní harmonizace je žádoucí, aby se pro vzorek takového motoru udělilo mezinárodní schválení typu. Varianty motorů s omezenou použitelností paliv by pak musely být iden- tické, kromě obsahu databáze elektronického řídicího zařízení (ECU) palivového systému a takových částí palivového systému (jako jsou vstřikovací trysky), které musí být přizpůsobeny rozdílnému průtoku paliva. ES schválení typu s omezenou použitelností paliv se udělí za podmínky následujících požadavků: 4. 2. 1 Schválení typu z hlediska emisí z výfuku pro motor na zemní plyn a konstruovaný pro provoz jak se skupinou plynů H tak se skupinou plynů L Základní motor se zkouší se dvěma vhodnými referenčními palivy uvedenými v příloze IV pro odpoví- dající skupiny. Tato paliva jsou G20 (palivo 1) a G23 (palivo 2) pro skupinu plynů H, G23 (palivo 1) a G25 (palivo 2) pro skupinu plynů L. Základní motor musí splňovat požadavky na emise, aniž by byl mezi oběma zkouškami jakkoli nově nastaven přívod paliva. Po změně paliva je však přípustný jeden přizpůsobovací průběh jedním cyklem ETC bez měření. Před zkouškou se musí základní motor zaběh- nout podle postupu uvedeného v bodu 3 dodatku 2 k příloze III. 4. 2. 1. 1 Na žádost výrobce se motor může zkoušet s třetím palivem (palivo 3), jestliže faktor Sl posunu l leží mezi těmito faktory paliv G20 a G23 nebo G23 a G25, např. je-li palivo 3 palivo obvyklé na trhu. Výsledky této zkoušky se mohou použít jako základ pro hodnocení shodnosti výroby. 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 287 4. 2. 1. 2 Poměr výsledků měření emisí r se určí pro každou znečišťující látku takto: r = výsledek měření emisí pro referenční palivo 2 výsledek měření emisí pro referenční palivo 1 nebo ra = a rb = výsledek měření emisí pro referenční palivo 2 výsledek měření emisí pro referenční palivo 3 výsledek měření emisí pro referenční palivo 1 výsledek měření emisí pro referenční palivo 3 4. 2. 1. 3 Při dodání zákazníkovi musí být na motoru štítek (viz bod 5. 1. 5), udávající pro kterou skupinu plynů je motor schválen jako typ. 4. 2. 2 Schválení typu z hlediska emisí z výfuku pro motor na zemní plyn nebo na LPG a konstruovaný pro provoz s jedním specifickým složením paliva 4. 2. 2. 1 Základní motor musí splňovat požadavky na emise s referenčními palivy G20 a G25 v případě zemního plynu nebo s referenčními palivy A a B v případě LPG, podle požadavků přílohy IV. Mezi zkouškami je přípustné jemné seřízení palivového systému. Toto jemné seřízení se skládá z překalibrování databáze palivového systému, aniž by přitom došlo ke změně základní strategie řízení nebo základní struktury databáze. Jestliže je to nutné, připouští se výměna částí, které mají přímý vztah k průtočnému množství paliva (jako jsou vstřikovací trysky). 4. 2. 2. 2 Na přání výrobce se motor může zkoušet s referenčními palivy G20 a G23 nebo G23 a G25, přičemž schválení typu platí pouze pro skupinu plynů H nebo popřípadě pro skupinu plynů L. 4. 2. 2. 3 Při dodání zákazníkovi musí být na motoru štítek (viz bod 5. 1. 5), udávající pro které složení paliva byl motor kalibrován. 4. 3 Schválení typu z hlediska emisí z výfuku pro člen rodiny motorů 4. 3. 1 Kromě případu uvedeného v bodu 4. 3. 2 se rozšíří schválení typu základního motoru bez dalšího zkou- šení na všechny členy rodiny motorů pro všechna složení paliva ve skupině, pro kterou byl základní motor schválen jako typ (v případě motorů popsaných v bodu 4. 2. 2), nebo pro tutéž skupinu paliv (v případě motorů popsaných buď v bodu 4. 1, nebo v bodu 4. 2), pro kterou byl základní motor schválen jako typ. 4. 3. 2 Sekundární zkušební motor Jestliže v případě žádosti o schválení typu motoru nebo vozidla z hlediska jeho motoru, který přísluší do rodiny motorů, zjistí schvalovací orgán, že z hlediska vybraného základního motoru není předložena žádost plně reprezentativní pro rodinu motorů definovanou v dodatku 1 k příloze I, může schvalovací orgán vybrat a zkoušet alternativní, a jestliže je to potřebné, další referenční zkušební motor. 4. 4 Certifikát schválení typu Pro schválení typu uvedené v bodech 3. 1, 3. 2 a 3. 3 se vydá certifikát odpovídající vzoru v příloze VI. 5. OZNAČENÍ MOTORU 5. 1 Motor schválený jako typ jako samostatný technický celek musí být označen: 5. 1. 1 výrobní nebo obchodní značkou výrobce motoru; 288 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 5. 1. 2 obchodním názvem výrobce, 5. 1. 3 číslem ES schválení typu, před kterým je umístěno rozlišovací písmeno (písmena) nebo číslo státu, který udělil ES schválení typu (1); 5. 1. 4 jedním z následujících označení, umístěných za číslem ES schválení typu u motoru na zemní plyn: — H u motoru schváleného a kalibrovaného pro skupinu plynů H; — L u motoru schváleného a kalibrovaného pro skupinu plynů L; — HL u motoru schváleného a kalibrovaného jak pro skupinu plynů H, tak pro skupinu plynů L; — Ht u motoru schváleného a kalibrovaného pro specifické složení plynu ve skupině plynů H a přestavitelného jemným seřízením palivového systému motoru pro jiný specifický plyn ve skupině plynů H; — Lt u motoru schváleného a kalibrovaného pro specifické složení plynu ve skupině plynů L a přestavitelného jemným seřízením palivového systému motoru pro jiný specifický plyn ve skupině plynů L; — HLt u motoru schváleného a kalibrovaného pro specifické složení plynu ve skupině plynů H nebo ve skupině plynů L a přestavitelného jemným seřízením palivového systému motoru pro jiný speci- fický plyn ve skupině plynů H nebo ve skupině plynů L. 5. 1. 5 Štítky U motorů na zemní plyn a na LPG se schválením typu s omezenou použitelností paliv se použijí násle- dující štítky: 5. 1. 5. 1 Obsa h Musí být uvedeny následující údaje: V případě bodu 4. 2. 1. 3 musí být na štítku uvedeno „POUŽÍVAT JEN SE ZEMNÍM PLYNEM SKUPINY H“. V případě potřeby se „H“ nahradí „L“. V případě bodu 4. 2. 2. 3 musí být na štítku uvedeno „POUŽÍVAT JEN SE ZEMNÍM PLYNEM SPECIFIKA- CE. …“ nebo popřípadě „POUŽÍVAT JEN SE ZKAPALNĚNÝM ROPNÝM PLYNEM SPECIFIKACE. …“. Musí se uvést všechny údaje z odpovídající tabulky (tabulek) v příloze IV spolu s jednotlivými složkami a mez- ními hodnotami uvedenými výrobcem motoru. Výška písmen a číslic musí být nejméně 4 mm. Poznámka: Jestliže takové označení není možné z důvodu nedostatku místa, může se použít zjednodušený kód. V takovém případě musí být vysvětlení obsahující všechny výše uvedené údaje snadno dostupné pro kaž- dého, kdo plní palivovou nádrž nebo provádí údržbu nebo opravu motoru a jeho příslušenství, a také příslušným orgánům. Umístění a obsah tohoto vysvětlení budou stanoveny dohodou mezi výrobcem a schvalovacím orgánem. 5. 1. 5. 2 V l a s t n o s t i Štítky musí mít trvanlivost po dobu životnosti motoru. Štítky musí být snadno čitelné a jejich písmena a číslice musí být nesmazatelné. Kromě toho připojení štítků musí být trvanlivé po dobu životnosti motoru a štítky nesmí být možno odstranit, aniž by byly přitom zničeny nebo se jejich nápis stal neči- telným. (1) 1 = Německo, 2 = Francie, 3 = Itálie, 4 = Nizozemsko, 5 = Švédsko, 6 = Belgie, 9 = Španělsko, 11 = Spojené království, 12 = Rakousko, 13 = Lucembursko, 16 = Norsko, 17 = Finsko, 18 = Dánsko, 21 = Portugalsko, 23 = Řecko, FL = Lichtenštej- nsko, IS = Island, IRL = Irsko. 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 289 5. 1. 5. 3 Um í s t ě n í Štítky musí být umístěny na části motoru, která je nezbytná pro běžný provoz motoru a která obvykle nevyžaduje výměnu v průběhu života motoru. Kromě toho musí být tyto štítky umístěny tak, aby byly dobře viditelné pro osobu o průměrné velikosti po tom, co na motor byla namontována všechna pomocná zařízení nutná pro provoz motoru. 5. 2 5. 3 Při žádosti o ES schválení typu pro typ vozidla z hlediska jeho motoru musí být označení uvedené v bodu 5. 1. 5 umístěno také těsně u otvoru k plnění paliva. Při žádosti o ES schválení typu pro typ vozidla s motorem schváleným jako typ musí být označení uve- dené v bodu 5. 1. 5 umístěno také těsně u otvoru k plnění paliva. 6. POŽADAVKY A ZKOUŠKY 6. 1 Obecně Konstrukční části schopné ovlivnit emise plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic musí být konstruovány, vyrobeny a namontovány tak, aby umožnily motoru za běžného užívání splnit požadavky této směrnice. 6. 1. 1 Je zakázáno používat odpojovací zařízení nebo nenormální strategie řízení emisí. Jestliže schvalovací orgán má podezření, že typ vozidla používá odpojovací zařízení nebo nenormální strategii regulace emisí za určitých provozních podmínek, musí výrobce na vyžádání poskytnout informace o používání tako- vých zařízení nebo strategií omezování emisí a jejich účinku na emise. Taková informace musí obsaho- vat popis všech konstrukčních částí k řízení emisí, logiku systému řízení dodávky paliva včetně řídicích strategií a přepínacích bodů při všech provozních režimech. Tyto informace musí zůstat přísně důvěrné a nesmějí se být připojeny k dokumentaci požadované v bodu 3 přílohy I. 6. 2 Požadavky na emise plynných znečišťujících látek, znečišťujících částic a kouře Pro schvalování typu podle řádku A tabulek v bodu 6. 2. 1 se emise musí měřit zkouškami ESC a ELR u konvenčních vznětových motorů včetně motorů s elektronickým zařízením ke vstřikování paliva, s recirkulací výfukových plynů nebo s oxidačními katalyzátory. Vznětové motory s moderními systémy následného zpracování výfukových plynů včetně katalyzátorů NOx nebo zachycovačů částic musí být kromě toho podrobeny zkoušce ETC. Pro schvalování typu podle řádku B1 nebo B2 nebo řádku C tabulek v bodu 6. 2. 1 se emise musí měřit zkouškami ESC, ELR a ETC. U plynových motorů se musí plynné emise měřit zkouškou ETC. Postupy zkoušek ESC a ELR jsou popsány v dodatku 1 k příloze III, postup zkoušky ETC v dodatcích 2 a 3 k příloze III. Emise plynných znečišťujících látek a popřípadě znečišťujících částic a popřípadě kouře z motoru předaného ke zkoušení se měří metodami popsanými v dodatku 4 k příloze III. Příloha V popisuje dopo- ručené analytické systémy pro plynné znečišťující látky, doporučené systémy k odběru částic a doporu- čený systém k měření kouře. Jiné systémy nebo analyzátory musí být schváleny technickou zkušebnou, jestliže se shledá, že dávají rov- nocenné výsledky při odpovídajícím zkušebním cyklu. Určení rovnocennosti systému se musí zakládat na korelační studii zahrnující 7 párů vzorků (nebo více párů) a porovnávající uvažovaný systém s jedním z referenčních systémů uvedených v této směrnici. Pro emise znečišťujících částic se uznává jako refe- renční systém pouze plnoprůtočný systém s ředěním. „Výsledky“ se vztahují na hodnotu emisí specific- kého cyklu. Korelační zkoušky se musí provést v téže laboratoři, v téže zkušební buňce a s 290 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 tímtéžmotorem a pokud možno se provedou současně. Kritérium rovnocennosti je splněno, jestliže střední hodnoty zkušebních párů souhlasí na ± 5 %. K přijetí nového systému do směrnice se musí určení rovnocennosti zakládat na výpočtu opakovatelnosti a reprodukovatelnosti podle normy ISO 5725. 6. 2. 1 Mezní hodnoty Specifická hmotnost oxidu uhelnatého, celku uhlovodíků, oxidů dusíku a částic určených zkouškou ESC a opacita kouře určená zkouškou ELR nesmějí přesáhnout hodnoty uvedené v tabulce 1. Tabulka 1 Mezní hodnoty — zkoušky ESC a ELR Řádek A (2000) B1 (2005) B2 (2008) C (EEV) Hmotnost oxidu uhel- natého Hmotnost uhlovodíků Hmotnost oxidů dusíku Hmotnost částic Kouř (CO) g/kWh (HC) g/kWh (NOx) g/kWh (PT) g/kWh 2,1 1,5 1,5 1,5 0,66 0,46 0,46 0,25 5,0 3,5 2,0 2,0 0,10 0,13 (1) 0,02 0,02 0,02 m-1 0,8 0,5 0,5 0,15 (1) Pro motory se zdvihovým objemem menším než 0,75 dm3 na válec a s otáčkami při jmenovitém výkonu vyššími než 3 000 min-1. U vznětových motorů, které jsou navíc podrobeny zkoušce ETC, a zvláště u plynových motorů, speci- fické hmotnosti oxidu uhelnatého, uhlovodíků jiných než methan, methanu (kde to připadá v úvahu), oxidů dusíku a částic (kde to připadá v úvahu) nesmějí přesáhnout hodnoty uvedené v tabulce 2. Tabulka 2 Mezní hodnoty — zkoušky ETC (1) Hmotnost oxidu uhelnatého Hmotnost uhlo- vodíků jiných než methan Hmotnost methanu Hmotnost oxidů dusíku Hmotnost částic Řádek (CO) g/kWh (NMHC) g/kWh (CH4) (2) g/kWh (NOx) g/kWh (PT) (3) g/kWh A (2000) 5,45 B1 (2005) B2 (2008) C (EEV) 4,0 4,0 3,0 0,78 0,55 0,55 0,40 1,6 1,1 1,1 0,65 5,0 3,5 2,0 2,0 0,16 0,21 (4) 0,03 0,03 0,02 (1) Podmínky pro ověření přijatelnosti zkoušek ETC (viz bod 3. 9 dodatku 2 k příloze III), kterými se měří emise ply- nových motorů a porovnávají se s odpovídajícími mezními hodnotami stanovenými v řádku A, se znovu přešetří, a v případě potřeby se změní postupem stanoveným v článku 13 směrnice 70/156/EHS. (2) Jen pro motory na zemní plyn. (3) Neplatí pro plynové motory pro stupeň A a stupně B1 a B2. (4) Pro motory se zdvihovým objemem menším než 0,75 dm3 na válec a s otáčkami jmenovitého výkonu vyššími než 3 000 min-1. 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 291 6. 2. 2 Měření uhlovodíků u vznětových motorů a plynových motorů 6. 2. 2. 1 Výrobce může zvolit měření hmotnosti všech uhlovodíků (THC) zkouškou ETC místo měření hmotnosti uhlovodíků jiných než methan. V tomto případě je mezní hodnota hmotnosti všech uhlovodíků stejná, jako je uvedena v tabulce 2 pro hmotnost uhlovodíků jiných než methan. 6. 2. 3 Zvláštní požadavky na vznětové motory 6. 2. 3. 1 Specifická hmotnost oxidů dusíku měřená v náhodně zvolených zkušebních bodech v kontrolním roz- sahu zkoušky ESC nesmí překročit o více než 10 % hodnoty interpolované ze sousedních zkušebních režimů (viz body 4. 6. 2 a 4. 6. 3 dodatku 1 k příloze III). 6. 2. 3. 2 Hodnota kouře při náhodně zvolených otáčkách zkoušky ELR nesmí přesáhnout největší hodnotu kouře ze dvou sousedních zkušebních otáček o více než 20 % nebo mezní hodnotu o více než 5 %, podle toho, která je větší. 7. MONTÁŽ DO VOZIDLA 7. 1 Montáž motoru do vozidla musí z hlediska schválení typu motoru splňovat následující vlastnosti: 7. 1. 1 podtlak v sání nesmí být vyšší než podtlak uvedený pro schválený typ motoru v příloze VI; 7. 1. 2 protitlak ve výfuku nesmí být vyšší protitlak uvedený pro schválený typ motoru v příloze VI; 7. 1. 3 7. 1. 4 objem systému výfuku se nesmí lišit o více než 40 % od objemu uvedeného pro schválený typ motoru v příloze VI; výkon absorbovaný pomocnými zařízeními nutnými pro provoz motoru nesmí přesáhnout výkon uve- dený pro schválený typ motoru v příloze VI. 8. RODINA MOTORŮ 8. 1 Parametry definující rodinu motorů Rodina motorů určená výrobcem motoru může být definována základními vlastnostmi, které musí být společné motorům této rodiny. V některých případech se mohou parametry navzájem ovlivňovat. Tyto vlivy se musí brát v úvahu, aby se zajistilo, že do rodiny motorů jsou včleněny pouze motory, které mají z hlediska emisí znečišťujících látek podobné vlastnosti. Aby mohly být motory pokládány za patřící do téže rodiny motorů, musí mít stejný následující seznam základních parametrů: 8. 1. 1 Spalovací cyklus: — dvoudobý — čtyřdobý 8. 1. 2 Chladicí médium: — vzduch — voda — olej 8. 1. 3 U plynových motorů a u motorů se zařízením k následnému zpracování výfukových plynů — počet válců (jiné vznětové motory s menším počtem válců, než má základní motor, se mohou pokládat za patřící do téže rodiny motorů, pokud systém dodávky paliva odměřuje palivo pro každý jednotlivý válec). 292 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 8. 1. 4 Zdvihový objem jednotlivého válce: — motory musí být v celkovém rozmezí 15 % 8. 1. 5 Způsob nasávání vzduchu: — atmosférické sání — přeplňování — přeplňování s chladičem přeplňovaného vzduchu 8. 1. 6 Druh/konstrukce spalovacího prostoru — předkomůrka — vířivá komůrka — otevřený spalovací prostor 8. 1. 7 Ventily a kanály — uspořádání, rozměry a počet: — hlava válců — stěna válce — kliková skříň 8. 1. 8 Systém vstřikování paliva (vznětové motory): — čerpadlo — potrubí — vstřikovací tryska — řadové vstřikovací čerpadlo — čerpadlo s rozdělovačem — jednotlivý prvek — vstřikovací jednotka 8. 1. 9 Systém přívodu paliva (plynové motory): — směšovací zařízení — přívod/přípusť (jednobodové, vícebodové) — vstřikování kapaliny (jednobodové, vícebodové) 8. 1. 10 Systém zapalování (plynové motory) 8. 1. 11 Různé vlastnosti: — recirkulace výfukových plynů — vstřikování vody/emulze — přípusť sekundárního vzduchu — chlazení přeplňovacího vzduchu 8. 1. 12 Následné zpracování výfukových plynů — třícestný katalyzátor — oxidační katalyzátor — redukční katalyzátor — tepelný reaktor — zachycovač částic 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 293 8. 2 Volba základního motoru 8. 2. 1 Vznětové motory Hlavním kritériem při volbě základního motoru rodiny je největší dodávka paliva na jeden zdvih při deklarovaných otáčkách maximálního točivého momentu. V případě, kdy toto hlavní kritérium plní záro- veň dva nebo více motorů, užije se jako druhé kritérium pro volbu základního motoru největší dodávka paliva na jeden zdvih při jmenovitých otáčkách. Za určitých okolností může schvalovací orgán rozhod- nout, že nejhorší případ emisí rodiny motorů je možno nejlépe určit zkouškou druhého motoru. Schva- lovací orgán pak může vybrat ke zkoušce další motor, jehož vlastnosti nasvědčují tomu, že bude prav- děpodobně mít nejvyšší úroveň emisí v této rodině motorů. Jestliže motory rodiny mají další proměnné vlastnosti, které by mohly být pokládány za vlastnosti ovliv- ňující emise z výfuku, musí se tyto vlastnosti také určit a brát v úvahu při volbě základního motoru. 8. 2. 2 Plynové motory Hlavním kritériem při volbě základního motoru rodiny je největší zdvihový objem. V případě, kdy toto hlavní kritérium splňují zároveň dva nebo více motorů, užije se jako druhé kritérium pro volbu základ- ního motoru v následujícím pořadí: — největší dodávka paliva na zdvih při otáčkách deklarovaného jmenovitého výkonu; — největší předstih zážehu; — nejmenší poměr recirkulace výfukových plynů; — motor nemá čerpadlo vzduchu nebo má čerpadlo s nejmenším skutečným průtokem vzduchu. Za určitých okolností může schvalovací orgán dojít k závěru, že nejhorší případ emisí rodiny motorů je možno nejlépe určit zkouškou druhého motoru. Schvalovací orgán pak může vybrat ke zkoušce další motor, jehož vlastnosti nasvědčují tomu, že pravděpodobně bude mít nejvyšší úroveň emisí v této rodině motorů. 9. 9. 1 SHODNOST VÝROBY K zajištění shodnosti výroby se musí přijmout opatření podle článku 10 směrnice 70/156/EHS. Shod- nost výroby se kontroluje na základě údajů v certifikátu schválení typu, jehož vzor je uveden v příloze VI této směrnice. Pokud příslušné orgány nepokládají za vyhovující postup kontroly u výrobce, použijí se body 2. 4. 2 a 2. 4. 3 přílohy X směrnice 70/156/EHS. 9. 1. 1 Jestliže se měří emise znečisťujících látek a schválení typu motoru bylo jednou nebo vícekrát rozšířeno, provedou se zkoušky na motorech popsaných ve schvalovací dokumentaci, která se týká daného rozšíření. 9. 1. 1. 1 Shodnost motoru, který byl podroben zkoušce emisí znečišťujících látek: Po předání motorů správnímu orgánu nesmí výrobce provádět na vybraných motorech jakákoli seřízení. 9. 1. 1. 1. 1 Ze série se namátkově odeberou tři motory. Motory, pro jejichž schválení typu podle řádku A tabulek v bodu 6. 2. 1 jsou předepsány jen zkoušky ESC a ELR nebo jen zkouška ETC, se pro kontrolu shodnosti výroby podrobí vhodným použitelným zkouškám. Se souhlasem správního orgánu se pro kontrolu shod- nosti výroby podrobí všechny ostatní motory, jejichž typ byl schválen podle řádku A, B1 nebo B nebo C tabulek v bodu 6. 2. 1, buď zkouškám ESC a ELR, nebo zkoušce ETC. Mezní hodnoty jsou uvedeny v bodu 6. 2. 1 této přílohy. 9. 1. 1. 1. 2 Pokud příslušný orgán souhlasí se směrodatnou odchylkou výroby udanou výrobcem podle přílohy X směrnice 70/156/EHS, která se vztahuje na motorová vozidla a jejich přípojná vozidla, provedou se zkoušky podle dodatku 1 k této příloze. 294 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 Pokud příslušný orgán nesouhlasí se směrodatnou odchylkou výroby udanou výrobcem podle přílohy X směrnice 70/156/EHS, která se vztahuje na motorová vozidla a jejich přípojná vozidla, provedou se zkoušky podle dodatku 2 k této příloze. Na žádost výrobce se mohou zkoušky provést podle dodatku 3 k této příloze. 9. 1. 1. 1. 3 Na základě zkoušky odebraných motorů se výrobky určité série pokládají za shodné, pokud podle zkušeb- ních kritérií v odpovídajícím dodatku bylo splněno kritérium vyhovění pro všechny znečisťující látky, a za neshodné, pokud bylo splněno kritérium nevyhovění pro jedinou znečisťující látku. Jestliže bylo splněno kritérium vyhovění u jedné znečisťující látky, nelze toto rozhodnutí změnit žád- nými doplňkovými zkouškami určenými k určitého kritéria pro ostatní znečisťující látky. Jestliže nebylo splněno kritérium vyhovění pro všechny znečisťující látky a jestliže nebylo splněno kritérium nevyhovění pro jednu znečisťující látku, podrobí se zkoušce jiný motor (viz obrázek 2). Výrobce si může kdykoli vyžádat zastavení zkoušek, jestliže nebylo splněno žádné kritérium. V takovém případě se zaznamená kritérium nevyhovění. 9. 1. 1. 2 Zkoušky se provedou s nově vyrobenými motory. Plynové motory se zaběhnou podle postupu uvede- ného v bodu 3 dodatku 2 k příloze III. 9. 1. 1. 2. 1 Na žádost výrobce se však mohou zkoušky provést se vznětovými nebo plynovými motory, které byly zaběhnuty po dobu delší, než je uvedena v bodu 9. 1. 1. 2, avšak nejvýše 100 hodin. V tomto případě záběh provede výrobce, který však nesmí motory jakkoli seřizovat. 9. 1. 1. 2. 2 Pokud výrobce žádá o souhlas se záběhem podle bodu 9. 1. 1. 2. 1, může se tento záběh provést na: — všech motorech, které se zkoušejí, nebo — na prvním zkoušeném motoru, s určením součinitele vývoje emisí takto: — emise znečisťujících látek se změří při nule hodin a při x hodinách na prvním zkoušeném motoru, — součinitel vývoje emisí mezi nulou hodin a x hodinami se vypočte pro každou znečisťující látku z poměru: emise při x hodinách emise při nule hodin Tento poměr může být menší než 1. Další motory určené ke zkoušce se nezabíhají, avšak jejich hodnoty emisí při nule hodin se upraví souči- nitelem vývoje emisí. V tomto případě se uvažují tyto hodnoty: — hodnoty při x hodinách pro první motor, — hodnoty při nule hodin násobené součinitelem vývoje emisí pro ostatní motory. 9. 1. 1. 2. 3 U vznětových motorů a u plynových motorů pracujících s LPG mohou všechny tyto zkoušky proběh- nout s palivem obchodní jakosti. Na žádost výrobce lze však použít referenční palivo podle přílohy IV. To znamená, že zkoušky, které jsou popsány v bodu 4 této přílohy, se provedou s nejméně dvěma z refe- renčních paliv pro každý plynový motor. 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 295 9. 1. 1. 2. 4 U motorů pracujících se zemním plynem se mohou všechny tyto zkoušky provést s palivem obchodní jakosti takto: — u motorů označených písmenem H s palivem obchodní jakosti skupiny H; — u motorů označených písmenem L s palivem obchodní jakosti skupiny L; — u motorů označených písmeny HL s palivem obchodní jakosti skupiny H nebo L. Na žádost výrobce lze však použít referenční palivo podle přílohy IV. To znamená, že zkoušky, které jsou popsány v bodu 4 této přílohy, se provedou s nejméně dvěma z referenčních paliv pro každý plynový motor. 9. 1. 1. 2. 5 V případě sporu způsobeného nevyhověním plynových motorů, při použití paliva obchodní jakosti, se zkoušky musí provést s referenčním palivem, s kterým byl zkoušen základní motor, nebo popřípadě s dalším palivem 3 podle bodu 4. 1. 3. 1 a 4. 2. 1. 1 a s kterým mohla být provedena zkouška základního motoru. Výsledky se pak musí přepočítat s použitím odpovídajícího faktoru (faktorů) r, ra nebo rb podle bodů 4. 1. 3. 2, 4. 1. 4. 1 a 4. 2. 1. 2. Jestliže r, ranebo rb jsou menší než jedna, korekce se neprovádí. Změřené výsledky a vypočtené výsledky musí prokázat, že motor splňuje mezní hodnoty se všemi vhodnými palivy (paliva 1, 2 a popřípadě 3). 9. 1. 1. 2. 6 Zkoušky shodnosti výroby plynového motoru konstruovaného pro provoz s jedním specifickým slo- žením paliva se provedou s palivem, pro které byl motor kalibrován. Obrázek 2 Schéma zkoušek shodnosti výroby 296 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 Dodatek 1 POSTUP ZKOUŠEK KONTROLY SHODNOSTI VÝROBY, POKUD JE SMĚRODATNÁ ODCHYLKA VYHOVUJÍCÍ 1. V tomto dodatku je popsán postup, který se použije pro ověření shodnosti výroby z hlediska zkoušky emisí zne- čisťujících látek, pokud směrodatná odchylka výroby udaná výrobcem je vyhovující. 2. Při vzorku o velikosti nejméně tří motorů platí pro takový výběr vzorku, že pravděpodobnost, že série vyhoví zkoušce, je při 40 % vadných motorů rovna 0,95 (riziko výrobce = 5 %), zatímco pravděpodobnost, že série vyhoví zkoušce, je při 65 % vadných motorů rovna 0,1 (riziko spotřebitele = 10 %). 3. Pro každou ze znečišťujících látek uvedených v bodu 6. 2. 1 přílohy I se použije následující postup (viz obrázek 2): L = přirozený logaritmus mezní hodnoty pro znečisťující látku, χi = přirozený logaritmus hodnoty naměřené u i-tého motoru vzorku, s = odhadnutá směrodatná odchylka výroby (po stanovení přirozených logaritmů měřených hodnot), n = velikost vzorku. 4. Pro každý soubor vzorků se vypočte součet směrodatných odchylek od mezní hodnoty podle následujícího vzorce: 5. Pak: n 1 S∑ i=1 (L –χi) — je-li statistický údaj zkoušky větší než hodnota kritéria vyhovění uvedená pro velikost vzorku v tabulce 3, bylo splněno kritérium vyhovění pro danou znečišťující látku; — je-li statistický údaj zkoušky menší než hodnota kritéria nevyhovění uvedená pro velikost vzorku v tabulce 3, bylo splněno kritérium nevyhovění pro danou znečišťující látku; — nastane-li jiný případ, přezkouší se další motor podle bodu 9. 1. 1. 1 přílohy I a postup výpočtu se aplikuje na velikost vzorku o jeden motor větší. 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 297 Tabulka 3 Hodnoty kritérií vyhovění a nevyhovění pro plán odběru vzorků podle dodatku 1 Nejmenší velikost vzorku: 3 Kumulativní počet zkoušených motorů (velikost vzorku) Hodnota kritéria vyhovění An Hodnota kritéria nevyhovění Bn 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 31 32 3,327 3,261 3,195 3,129 3,063 2,997 2,931 2,865 2,799 2,733 2,667 2,601 2,535 2,469 2,403 2,337 2,271 2,205 2,139 2,073 2,007 1,941 1,875 1,809 1,743 1,677 1,611 1,545 1,479 – 2,112 – 4,724 – 4,790 – 4,856 – 4,922 – 4,988 – 5,054 – 5,120 – 5,185 – 5,251 – 5,317 – 5,383 – 5,449 – 5,515 – 5,581 – 5,647 – 5,713 – 5,779 – 5,845 – 5,911 – 5,977 – 6,043 – 6,109 – 6,175 – 6,241 – 6,307 – 6,373 – 6,439 – 6,505 – 6,571 – 2,112 298 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 Dodatek 2 POSTUP ZKOUŠEK KONTROLY SHODNOSTI VÝROBY, POKUD JE SMĚRODATNÁ ODCHYLKA NEVYHOVUJÍCÍ NEBO NENÍ K DISPOZICI 1. V tomto dodatku je popsán postup, který se použije pro ověření shodnosti výroby z hlediska zkoušky emisí zne- čisťujících látek, pokud je směrodatná odchylka výroby udaná výrobcem buď nevyhovující, nebo není k dispo- zici. 2. Při vzorku o velikosti nejméně tří motorů platí pro takový výběr vzorku, že pravděpodobnost, že série vyhoví zkoušce, je při 40 % vadných motorů rovna 0,95 (riziko výrobce = 5 %), zatímco pravděpodobnost, že série vyhoví zkoušce, je při 65 % vadných motorů rovna 0,1 (riziko spotřebitele = 10 %). 3. Rozdělení měřených hodnot znečišťujících látek uvedených v bodu 6. 2. 1 přílohy I se pokládá za logaritmicko- normální a tyto hodnoty se musí nejdříve transformovat stanovením jejich přirozených logaritmů. Písmenné značky moa m značí minimální a maximální velikosti vzorku (mo= 3 a m = 32) a písmenná značka n značí veli- kost zpracovávaného vzorku. 4. Jsou-li přirozené logaritmy hodnot měřených v sérii c1, c2,…, ci a L je přirozený logaritmus mezní hodnoty dané znečisťující látky, pak platí: a, di = χi– L  = dn n 1 n∑ i=1 di Vn2 = 2 ) (di–dn n 1 n∑ i=1 5. Tabulka 4 udává hodnoty kritéria vyhovění An a kritéria nevyhovění Bn v závislosti na velikosti zpracovávaného /Vna užije se pro rozhodnutí, zda série vyhověla, nebo nevyhověla, vzorku. Statistický údaj zkoušek je poměr dn takto: pro mo≽ n < m: — série je vyhovující, jestliže  dn Vn ≤ An — série je nevyhovující, jestliže  dn Vn ≥ Bn — je potřebné další měření, jestliže An ≤  dn Vn ≥ Bn 6. Poznámky Pro výpočet následujících hodnot statistického výsledku zkoušek jsou užitečné tyto vzorce: n 1 1 dn dn  +  =(1 – n)dn – 1  – dn) (dn n)Vn – 1 2 =(1 – n – 1  = d1;V1 = 0) (n = 2,3,. ; d1 Vn + 1 2 2 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 299 Tabulka 4 Hodnoty kritérií vyhovění a nevyhovění pro plán odběru vzorků podle dodatku 2 Nejmenší velikost vzorku: 3 Kumulativní počet zkoušených motorů (velikost vzorku) Hodnota kritéria vyhovění An Hodnota kritéria nevyhovění Bn 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 31 32 – 0,80381 – 0,76339 – 0,72982 – 0,69962 – 0,67129 – 0,64406 – 0,61750 – 0,59135 – 0,56542 – 0,53960 – 0,51379 – 0,48791 – 0,46191 – 0,43573 – 0,40933 – 0,38266 – 0,35570 – 0,32840 – 0,30072 – 0,27263 – 0,24410 – 0,21509 – 0,18557 – 0,15550 – 0,12483 – 0,09354 – 0,06159 – 0,02892 – 0,00449 – 0,03876 16,64743 7,68627 4,67136 3,25573 2,45431 1,94369 1,59105 1,33295 1,13566 0,97970 0,85307 0,74801 0,65928 0,58321 0,51718 0,45922 0,40788 0,36203 0,32078 0,28343 0,24943 0,21831 0,18970 0,16328 0,13880 0,11603 0,09480 0,07493 0,05629 0,03876 300 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 Dodatek 3 POSTUP OVĚŘENÍ KONTROLY SHODNOSTI VÝROBY NA ŽÁDOST VÝROBCE 1. Tento dodatek popisuje postup, který se použije na žádost výrobce k ověření shodnosti výroby z hlediska zkoušky emisí znečisťujících látek. 2. Při vzorku o velikosti nejméně tří motorů platí pro takový výběr vzorku, že pravděpodobnost, že série vyhoví zkoušce, je při 30 % vadných motorů rovna 0,90 (riziko výrobce = 10 %), zatímco pravděpodobnost, že série vyhoví zkoušce, je při 65 % vadných výrobků rovna 0,1 (riziko spotřebitele = 10 %). 3. Pro každou ze znečišťujících látek uvedených v bodu 6. 2. 1 přílohy I se použije následující postup (viz obrázek 2): L = mezní hodnota pro znečišťující látku, xi = měřená hodnota pro i-tý motor vzorku, n = velikost vzorku. 4. Pro vzorek se vypočte statistický údaj zkoušek, který kvantifikuje počet nevyhovujících motorů, tj. xi ≥ L. 5. Pak: — je-li statistický údaj zkoušek menší nebo roven hodnotě kritéria vyhovění uvedeného pro velikost vzorku v tabulce 5, bylo dosaženo kritéria vyhovění pro danou znečisťující látku; — je-li statistický údaj zkoušek větší nebo roven hodnotě kritéria nevyhovění uvedeného pro velikost vzorku v tabulce 5, bylo dosaženo kritéria nevyhovění pro danou znečisťující látku; — nastane-li jiný případ, přezkouší se další motor podle bodu 9. 1. 1. 1 přílohy I a postup výpočtu se aplikuje na velikost vzorku o jeden motor větší. V tabulce 5 jsou hodnoty kritéria vyhovění a kritéria nevyhovění vypočteny podle normy ISO 8422/1991. 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 301 Tabulka 5 Hodnoty kritérií vyhovění a nevyhovění pro plán odběru vzorků podle dodatku 3 Nejmenší velikost vzorku: 3 Kumulativní počet zkoušených motorů (velikost vzorku) Hodnota kritéria vyhovění An Hodnota kritéria nevyhovění Bn 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 — 0 0 1 1 2 2 3 3 4 4 5 5 6 6 7 8 3 4 4 5 5 6 6 7 7 8 8 9 9 10 10 11 9 302 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 PŘÍLOHA II 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 303 PODSTATNÉ VLASTNOSTI ZÁKLADNÍHO MOTORU A INFORMACE O PROVEDENÍ ZKOUŠKY (1) Dodatek 1 304 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 305 306 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 307 308 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 309 310 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 311 312 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 Dodatek 2 PODSTATNÉ VLASTNOSTI RODINY MOTORŮ 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 313 314 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 Dodatek 3 PODSTATNÉ VLASTNOSTI TYPU MOTORU V RODINĚ MOTORŮ (1) 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 315 316 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 317 318 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 319 320 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 Dodatek 4 VLASTNOSTI ČÁSTÍ VOZIDLA MAJÍCÍCH VZTAH K MOTORU 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 321 PŘÍLOHA III POSTUP ZKOUŠKY 1. ÚVOD 1. 1 Tato příloha popisuje způsoby stanovení emisí plynných znečisťujících látek, znečisťujících částic a kouře z motoru, který se bude zkoušet. Jsou popsány tři zkušební cykly, které se použijí podle bodu 6. 2 přílohy I: — ESC, který se skládá z 13 režimů ustáleného stavu, — ELR, který se skládá ze sledu stupňů neustáleného zatížení při různých otáčkách a tyto stupně jsou integ- rální částí postupu zkoušky a provádějí se postupně za sebou, — ETC, který se skládá z neustálených, každou sekundu se střídajících režimů. 1. 2 Ke zkoušce se motor namontuje na zkušební stav a připojí se k dynamometru. 1. 3 Princip měření Emise znečisťujících látek z výfuku motoru, které se měří, obsahují plynné složky (oxid uhelnatý, součet uhlo- vodíků u vznětových motorů jen při zkoušce ESC; uhlovodíky jiné než methan u vznětových a plynových motorů jen při zkoušce ETC; methan u plynových motorů jen při zkoušce ETC a oxidy dusíku), částice (jen u vznětových motorů) a kouř (u vznětových motorů jen při zkoušce ELR). Kromě toho se oxid uhelnatý často používá jako indikační plyn ke stanovení poměru ředění u systémů s ředěním části toku a systémů s ředěním plného toku. Osvědčená technická praxe doporučuje, aby se obecně měřil oxid uhličitý jako výborný nástroj k rozpoznání problémů měření v průběhu zkoušky. 1. 3. 1 Zkouška ESC V průběhu předepsaného sledu provozních stavů zahřátého motoru se kontinuálně analyzují emise z výfuku na vzorku surových výfukových plynů. Zkušební cyklus se skládá z většího počtu režimů otáček a výkonu, které odpovídají typickému provoznímu rozsahu vznětových motorů. V průběhu každého režimu se měří koncentrace všech plynných znečišťujících látek, průtok výfukových plynů a výkon a změřené hodnoty se zváží. Vzorek částic se zředí stabilizovaným okolním vzduchem. V průběhu celého postupu zkoušky se ode- bere jeden vzorek a zachytí se na vhodných filtrech. Pro každou znečišťující látku se vypočtou emitované gramy na kilowatthodinu, jak je popsáno v dodatku 1 k této příloze. Kromě toho se změří NOx ve třech zkušebních bodech v oblasti kontroly, které vybere technická zkušebna (1), a změřené hodnoty se porovnají s hodnotami vypočtenými z režimů zkušebního cyklu, které zahrnují vybrané zkušební body. Kontrolou NOx se zajišťuje účinnost zařízení motoru k omezení emisí v typickém provozním rozsahu motoru. 1. 3. 2 Zkouška ELR V průběhu předepsané zatěžovací zkoušky se určuje kouř zahřátého motoru opacimetrem. Zkouška se skládá ze zatěžování motoru při konstantních otáčkách z 10 % na 100 % zatížení, a to při třech různých otáčkách motoru. Kromě toho se provede čtvrtý zatěžovací stupeň vybraný technickou zkušebnou (1) a hodnota se porovná s hodnotami předcházejících zatěžovacích stupňů. Nejvyšší hodnota kouře se určí průměrovacím algoritmem, jak je popsáno v dodatku 1 k této příloze. (1) Zkušební body musí být vybrány za použití schválených statistických metod náhodného výběru. 322 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 1. 3. 3 Zkouška ETC S motorem zahřátým na provozní teplotu se v průběhu předepsaného neustáleného cyklu, který vystihuje s velmi dobrou přibližností silniční jízdní režimy specifické pro motory velkého výkonu instalované v nák- ladních automobilech a autobusech, analyzují výše uvedené znečišťující látky po zředění celkového množství výfukových plynů stabilizovaným okolním vzduchem. S použitím signálů zpětné vazby pro točivý moment a otáčky motoru přicházejících z dynamometru se integruje výkon v čase trvání cyklu a výsledkem je práce vykonaná motorem za cyklus. Koncentrace NOx a HC za cyklus se určí integrací signálu analyzátoru. Kon- centrace CO, CO2 a NMHC se může určit integrací signálu analyzátoru nebo odběrem vzorku do vaku. Pokud jde o částice, zachytí se proporcionální vzorek na vhodných filtrech. K výpočtu hodnot hmotnosti emisí zne- čišťujících látek se určí průtok zředěných výfukových plynů za cyklus. Z hodnot hmotnosti emisí ve vztahu k práci motoru se určí gramy každé znečišťující jak je popsáno v dodatku 2 k této příloze. látky emitované na kilowatthodinu, 2. PODMÍNKY ZKOUŠEK 2. 1 Podmínky zkoušky motoru 2. 1. 1 Změří se absolutní teplota Ta v sání vzduchu pro motor vyjádřená v kelvinech a suchý atmosférický tlak ps vyjádřený v kPa a podle následujících ustanovení se určí parametr F: a) pro vznětové motory: Motory s atmosférickým sáním a motory mechanicky přeplňované: F = (99 298)0,7 ps)*( Ta Motory přeplňované turbokompresorem s chlazením nasávaného vzduchu nebo bez tohoto chlazení: b) pro plynové motory: ps)0,7 F = (99 298)1,5 *( Ta ps)1,2 F = (99 298)0,6 *( Ta 2. 1. 2 Platnost zkoušky Aby byla zkouška uznána za platnou, musí být parametr F takový, aby: 0,96 ≤ F ≤ 1,06 2. 2 Motory s chlazením přeplňovacího vzduchu Musí se zaznamenávat teplota přeplňovacího vzduchu, která se smí lišit při otáčkách deklarovaného maxi- málního výkonu a při plném zatížení o ± 5 K od maximální teploty přeplňovacího vzduchu uvedené v bodu 1. 16. 3 dodatku 1 k příloze II. Teplota chladicího média musí být nejméně 293 K (20 °C). Jestliže se použije systém ve zkušebně nebo vnější dmychadlo, smí se lišit teplota přeplňovacího vzduchu o ± 5 K od maximální teploty přeplňovacího vzduchu uvedené v bodu 1. 16. 3 dodatku 1 k příloze II při otáč- kách deklarovaného maximálního výkonu a při plném zatížení. Nastavení chladiče přeplňovacího vzduchu, kterým se splňují výše uvedené podmínky, se musí použít pro celý zkušební cyklus. 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 323 2. 3 Systém sání motoru Musí se použít systém sání motoru, který má vstupní odpor vzduchu lišící se nejvýše o ± 100 Pa od horní hranice u motoru pracujícího při otáčkách maximálního deklarovaného výkonu a s plným zatížením. 2. 4 Výfukový systém motoru Musí se použít výfukový systém, který má protitlak ve výfuku lišící se nejvýše o ± 1 000 Pa od horní hranice u motoru pracujícího při otáčkách maximálního deklarovaného výkonu a s plným zatížením a který má objem nelišící se o více než ± 40 % od objemu uvedeného výrobcem. Může se použít systém zkušebny, pokud reprodukuje skutečné provozní podmínky motoru. Výfukový systém musí splňovat požadavky pro odběr vzorků výfukového plynu stanovené v bodu 3. 4 dodatku 4 k příloze IIIa a v bodech 2. 2. 1 a 2. 3. 1 EP přílohy V týkajících se výfukové trubky (EP). Jestliže je motor vybaven zařízením k následnému zpracování výfukových plynů, musí mít výfuková trubka stejný průměr, jako se používá v praxi, v místě vzdáleném proti směru proudění o nejméně 4 průměry trubky od vstupu v začátku expanzní části, která obsahuje zařízení k následnému zpracování výfukových plynů. Vzdálenost mezi přírubou sběrného výfukového potrubí nebo výstupem z turbokompresoru a zařízením k následnému zpracování výfukových plynů musí být stejná jako v uspořádání na vozidle nebo musí mít hod- notu uvedenou výrobcem. Protitlak ve výfuku, popřípadě odpor musí splňovat stejná kritéria, jak je uvedeno výše, a mohou být seřízeny ventilem. Nádrž obsahující zařízení k následnému zpracování výfukových plynů se může vyjmout při orientační zkoušce a při mapování vlastností motoru a může se nahradit rovnocennou nádrží s neaktivním nosičem katalyzátoru. 2. 5 Systém chlazení Musí se použít systém chlazení motoru s dostatečnou kapacitou k udržení běžných pracovních teplot motoru předepsaných výrobcem. 2. 6 Mazací olej Vlastnosti mazacího oleje použitého při zkoušce musí být zapsány a předloženy zároveň s výsledky zkoušky podle bodu 7. 1 dodatku 1 k příloze II. 2. 7 Palivo Musí se použít referenční palivo popsané v příloze IV. Teplotu paliva a měřicí bod vymezí výrobce v rámci mezních hodnot stanovených v bodu 1. 16. 5 dodatku 1 k příloze II. Teplota paliva nesmí být nižší než 306 K (33 °C). Jestliže není určena, musí mít na vstupu systému dodávky paliva hodnotu 311 K ± 5 K (38 °C ± 5 °C). U motorů pracujících s NG a LPG musí být teplota paliva a měřicí bod v rozmezí mezních hodnot stano- vených v bodu 1. 16. 5 dodatku 1 k příloze II nebo u motorů, které nejsou základními motory, v bodu 1. 16. 5 dodatku 3 k příloze II. 2. 8 Zkouška zařízení k následnému zpracování výfukových plynů Jestliže je motor vybaven zařízením k následnému zpracování výfukových plynů, musí být emise změřené za zkušební cyklus (cykly) reprezentativní pro emise ve skutečném provozu. Jestliže to nelze dosáhnout v jed- nom zkušebním cyklu (např. u filtrů částic s periodickou regenerací), provede se více zkušebních cyklů a z výsledků zkoušek se určí průměr nebo se výsledky zváží. Přesný postup vycházející ze správného tech- nického zhodnocení se dohodne mezi výrobcem motoru a technickou zkušebnou na základě osvědčeného technického úsudku. 324 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 Dodatek 1 ZKUŠEBNÍ CYKLY ESC A ELR 1. SEŘÍZENÍ MOTORU A DYNAMOMETRU 1. 1 Určení otáček motoru A, B a C Otáčky motoru A, B a C udá výrobce podle následujících ustanovení: Horní otáčky nhi se určí výpočtem 70 % deklarovaného maximálního netto výkonu P(n), jak je stanoveno v bodu 8. 2. dodatku 1 k příloze II. Nejvyšší otáčky, při kterých má motor tuto hodnotu výkonu na křivce výkonu, jsou otáčky nhi. Dolní otáčky nlo se určí výpočtem 50 % deklarovaného maximálního netto výkonu P(n), jak je stanoveno v bodu 8. 2 dodatku 1 k příloze II. Nejnižší otáčky, při kterých má motor tuto hodnotu výkonu na křivce výkonu, jsou otáčky nlo. Otáčky motoru A, B a C se vypočtou takto: Otáčky A =nlo+25%(nhi–nlo) Otáčky B =nlo+50%(nhi–nlo) Otáčky C =nlo+75%(nhi–nlo) Otáčky motoru A, B a C lze ověřit jednou z následujících metod: a) V průběhu schvalování výkonu motoru podle směrnice 80/1269/EHS se měří v doplňkových zkušeb- ních bodech, aby se zajistilo přesné určení nhi a nlo. Maximální výkon nhia nlose určí z křivky výkonu a otáčky motoru A, B a C se vypočtou podle výše uvedených ustanovení. b) Zmapují se vlastnosti motoru podél křivky plného zatížení z nejvyšších otáček bez zatížení do volno- běžných otáček, přičemž se použije nejméně 5 měřicích bodů na interval 1000 min-1 a měřicích bodů v rozmezí ± 50 min-1 otáček deklarovaného maximálního výkonu. Maximální výkon nhia nlose určí z této mapovací křivky vlastností a otáčky motoru A, B a C se vypočtou podle výše uvedených ustanovení. Jestliže změřené otáčky motoru A, B a C jsou v rozmezí ± 3 % otáček motoru deklarovaných výrobcem pou- žijí se pro zkoušku emisí deklarované otáčky motoru. Jestliže kterékoliv otáčky motoru překračují tuto mezní odchylku použijí se pro zkoušku emisí změřené otáčky motoru. 1. 2 Určení seřízení dynamometru Křivka točivého momentu při plném zatížení se určí experimentálně, aby se mohly vypočítat hodnoty točivého momentu pro vymezené zkušební režimy za netto podmínek, které jsou uvedeny v bodu 8. 2 dodatku 1 k příloze II. Popřípadě se může vzít v úvahu příkon zařízení poháněných motorem. Seřízení dyna- mometru pro každý zkušební režim se vypočte podle vzorce: , jestliže se zkouší za netto podmínek, + (P(a)–P(b)), jestliže se nezkouší za netto podmínek, s = P(n)* s = P(n)* L 100 L 100 kde: s = seřízení dynamometru, kW, P(n) = netto výkon motoru podle bodu 8. 2 dodatku 1 k příloze II, kW, L = procento zatížení podle bodu 2. 7. 1, %, P(a) = příkon pomocných zařízení, která jsou namontována podle bodu 6. 1 dodatku 1 k příloze II, P(b) = příkon pomocných zařízení, která jsou odmontována podle bodu 6. 2 dodatku 1 k příloze II. 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 325 2. PROVEDENÍ ZKOUŠKY ESC Na žádost výrobce se může provést před měřicím cyklem orientační zkouška ke stabilizování motoru a výfu- kového systému. 2. 1 Příprava odběrných filtrů Nejméně jednu hodinu před zkouškou se vloží každý filtr (dvojice filtrů) do uzavřené, ale neutěsněné Petriho misky a umístí se do vážicí komory ke stabilizaci. Na konci periody stabilizace se každý filtr (dvojice filtrů) zváží a zaznamená se vlastní hmotnost filtrů. Filtr (dvojice filtrů) se pak uloží do Petriho misky, která se uzavře, nebo do utěsněného držáku filtru až do doby, kdy bude potřebný ke zkoušce. Jestliže se filtr (dvojice filtrů) nepoužije během osmi hodin od jeho vyjmutí z vážicí komory, musí se stabilizovat a znovu zvážit před použitím. 2. 2 Instalace měřicího zařízení Přístroje a odběrné sondy se instalují, jak je požadováno. Použije-li se k ředění výfukových plynů systém s ředěním plného toku, připojí se výfuková trubka k systému. 2. 3 Startování ředicího systému a motoru Ředicí systém a motor se nastartují a zahřívají se, až se všechny teploty a tlaky ustálí při maximálním výkonu podle doporučení výrobce a osvědčené technické praxe. 2. 4 Startování odběrného systému pro odběr částic Systém pro odběr částic se nastartuje a nechá se běžet s obtokem. Hladina částic pozadí ředicího vzduchu se může určit vedením ředicího vzduchu filtry částic. Jestliže se používá filtrovaný ředicí vzduch může se pro- vést jedno měření před zkouškou a jedno měření po ní. Jestliže ředicí vzduch není filtrován, mohou se pro- vést měření na začátku a na konci cyklu a vypočítat průměrná hodnota. 2. 5 Nastavení ředicího poměru Ředicí vzduch se musí nastavit tak, aby teplota zředěných výfukových plynů měřená bezprostředně před primárním filtrem nepřesáhla 325 K (52 °C) při kterémkoli režimu. Ředicí poměr (q) nesmí být menší než 4. U systémů, které používají CO2 nebo NOx k regulaci ředicího poměru, se musí měřit obsah CO2 nebo NOx v ředicím vzduchu na začátku a na konci každé zkoušky. Výsledky měření koncentrace CO2 a NOx pozadí v ředicím vzduchu před zkouškou a po ní se smějí lišit nejvíce o 100 ppm u prvního plynu a o 5 ppm u dru- hého plynu. 2. 6 Kontrola analyzátorů Analyzátory emisí se nastaví na nulu a jejich měřicí rozsah se kalibruje. 2. 7 Zkušební cyklus 2. 7. 1 Se zkoušeným motorem se provede následující třináctirežimový cyklus na dynamometru: 326 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 Číslo režimu Otáčky motoru Procento zatížení Váhový faktor Trvání režimu 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 volnoběžné A B B A A A B B C C C C — 100 50 75 50 75 25 100 25 100 25 75 50 0,15 0,08 0,10 0,10 0,05 0,05 0,05 0,09 0,10 0,08 0,05 0,05 0,05 4 minuty 2 minuty 2 minuty 2 minuty 2 minuty 2 minuty 2 minuty 2 minuty 2 minuty 2 minuty 2 minuty 2 minuty 2 minuty 2. 7. 2 Postup zkoušky Začne postup zkoušky. Zkouška musí být provedena v pořadí čísel režimů, jak je stanoveno v bodu 2. 7. 1. Motor musí pracovat v každém režimu po předepsanou dobu, přičemž se mění otáčky a zatížení v prvních 20 sekundách. Uvedené otáčky se musí udržovat v rozmezí ± 50 min-1 a uvedený točivý moment se musí udržovat v rozmezí ± 2 % maximálního točivého momentu při zkušebních otáčkách. Na žádost výrobce se může postup zkoušky opakovat v počtu dostatečném k zachycení většího množství čás- tic na filtru. Výrobce musí předložit podrobný popis postupů vyhodnocování měřených hodnot a výpočtů. Plynné emise se určují jen při prvním cyklu. 2. 7. 3 Odezva analyzátoru Výstup analyzátorů se zapisuje zapisovačem nebo se zaznamenává odpovídajícím systémem záznamu dat v průběhu zkušebního cyklu, kdy výfukový plyn prochází analyzátory. 2. 7. 4 Odběr vzorku částic Během celého postupu zkoušky se použije jeden pár filtrů (primární a koncový filtr, viz dodatek 4 k příloze III). Váhové faktory pro jednotlivé režimy vymezené v postupu zkušebního cyklu se musí uvažovat tak, že se v každém jednotlivém režimu cyklu odebere vzorek proporcionální hmotnostnímu průtoku výfukových plynů. To lze dosáhnout tím, že se seřídí průtok vzorku, doba odběru nebo ředicí poměr tak, aby bylo spl- něno kritérium efektivních váhových faktorů podle bodu 5. 6. Doba odběru na jeden režim musí být nejméně 4 sekundy na váhový faktor 0,01. Odběr se musí provést v každém režimu co nejpozději. Odběr vzorku částic musí skončit nejdříve 5 sekund před koncem každého režimu. 2. 7. 5 Podmínky motoru Během každého režimu se zaznamenávají otáčky a zatížení motoru, teplota a podtlak nasávaného vzduchu, teplota a protitlak ve výfuku, průtok paliva a průtok nasávaného vzduchu nebo výfukového plynu, teplota přeplňovacího vzduchu, teplota paliva a vlhkost, přičemž po dobu odběru částic, avšak v každém případě během poslední minuty každého režimu, musí být splněny požadavky na otáčky a zatížení (viz bod 2. 7. 2). Musí se zaznamenávat všechna doplňková data potřebná k výpočtu (viz body 4 a 5). 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 327 2. 7. 6 Ověření emisí NOx v kontrolní oblasti Ověření emisí NOx v kontrolní oblasti musí proběhnout bezprostředně po ukončení režimu 13. Před začátkem měření se motor stabilizuje v režimu 13 po dobu 3 minut. Měření se provedou v různých zkušebních bodech v oblasti kontroly, které vybere technická zkušebna (1). Každé měření trvá dvě minuty. Postup měření je totožný s měřením NOx při třináctirežimovém cyklu a provede se podle bodů 2. 7. 3, 2. 7. 5 a 4. 1 tohoto dodatku a podle bodu 3 dodatku 4 k příloze III. Výpočet se provede podle bodu 4. 2. 7. 7 Opakované ověření analyzátorů Po zkoušce emisí se k opakovanému ověření analyzátorů použije nulovací plyn a shodný kalibrační plyn. Ověření se považuje za vyhovující, jestliže je rozdíl mezi výsledkem před zkouškou a po zkoušce menší než 2 % hodnoty kalibračního plynu rozpětí. 3. PROVEDENÍ ZKOUŠKY ELR 3. 1 Instalace měřicího zařízení Opacimetr a popřípadě odběrné sondy se musí instalovat za tlumičem výfuku nebo za každým zařízením k následnému zpracování výfukových plynů, pokud je namontováno, podle obecných postupů instalace uve- dených výrobcem přístroje. Kromě toho se musí splnit požadavky oddílu 10 normy ISO DIS 11614 v případech, na které se tyto požadavky vztahují. Před provedením každé kontroly nuly a koncového údaje stupnice se opacimetr zahřeje a stabilizuje podle doporučení výrobce přístroje. Jestliže je opacimetr vybaven systémem k proplachování vzduchem, aby se zabránilo znečišťování optiky přístroje, musí se tento systém také aktivovat a seřídit podle doporučení výrobce. 3. 2 Ověření opacimetru Ověření nuly a koncového údaje stupnice se provede v režimu čtení údajů opacimetru, protože stupnice opa- city má dva přesně definované body kalibrace, a to opacitu 0 % a opacitu 100 %. Koeficient absorpce světla se správně vypočte na základě změřené opacity a hodnoty LA udané výrobcem opacimetru, když se přístroj znovu seřídí na režim čtení údajů k pro zkoušku. Bez blokování světelného paprsku opacimetru se nastaví údaj opacity na 0,0 % ± 1,0 %. Při blokování dráhy světla ke snímači se nastaví údaj opacity na 100,0 % ± 1,0 %. 3. 3 Zkušební cyklus 3. 3. 1 Stabilizování motoru Motor a systém se zahřejí odběrem maximálního výkonu tak, aby se stabilizovaly parametry motoru podle doporučení výrobce. Fáze stabilizování také ochrání vlastní měření před vlivem úsad ve výfukovém systému pocházejících z předchozí zkoušky. Když je motor stabilizován, zahájí se cyklus v rozmezí 20 ± 2 s po fázi stabilizování. Na žádost výrobce je možné provést orientační zkoušku pro doplňkové stabilizování před měřicím cyklem. (1) Zkušební body se musí vybrat s použitím schválených statistických metod náhodného výběru. 328 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 3. 3. 2 Postup zkoušky Zkouška se skládá ze sledu tří stupňů zatížení při každých ze tří otáček motoru A (cyklus 1), B (cyklus 2) a C (cyklus 3) určených podle bodu 1. 1 přílohy III, po nichž následuje cyklus 4 při otáčkách, které jsou v kon- trolní oblasti, a se zatížením mezi 10 % a 100 % vybraným technickou zkušebnou (1). Při běhu zkoušeného motoru na dynamometru se musí dodržet následující sled zkoušky znázorněný na obrázku 3. Obrázek 3 Sled zkoušky ELR a) Motor musí běžet s otáčkami A a se zatížením 10 % po dobu (20 ± 2) s. Uvedené otáčky se musí dodr- žovat v rozmezí ± 20 min-1 a uvedený točivý moment v rozmezí ± 2 % maximálního točivého momentu při otáčkách zkoušky. b) Na konci předcházejícího úseku se ovládací páka otáček uvede rychle do zcela otevřené polohy, ve které se udržuje po dobu (10 ± 1) s. Dynamometr musí působit zatížením potřebným k tomu, aby otáčky motoru kolísaly nejvýše o ± 150 min-1 během prvních 3 s a nejvýše o ± 20 min-1 v průběhu zbývající části úseku. c) Sled popsaný v a) a b) se opakuje dvakrát. d) Po ukončení třetího stupně zatížení se v průběhu (20 ± 2) s motor seřídí na otáčky B a na zatížení 10 %. e) Sled a) až c) se provede s motorem běžícím s otáčkami B. f) Po ukončení třetího stupně zatížení se v průběhu (20 ± 2) s motor seřídí na otáčky C a na zatížení 10 %. g) Sled a) až c) se provede s motorem běžícím s otáčkami C. h) Po ukončení třetího stupně zatížení se v průběhu (20 ± 2) s motor seřídí na zvolené otáčky a na jakékoli zatížení překračující 10 %. i) Sled a) až c) se provede s motorem běžícím se zvolenými otáčkami. 3. 4 Kontrola správnosti cyklu Relativní směrodatné odchylky středních hodnot kouře při každých stanovených otáčkách zkoušky (SVA, SVB, SVC vypočtených podle bodu 6. 3. 3 tohoto dodatku ze tří za sebou následujících stupňů zatížení při kaž- dých z otáček zkoušky) musí být nižší než 15 % střední hodnoty nebo nižší než 10 % mezní hodnoty uve- dené v tabulce 1 přílohy I, podle toho, která je větší. Jestliže rozdíl je větší, musí se sled opakovat tak dlouho, až hodnoty tří za sebou následujících stupňů zatížení budou splní kritéria kontroly správnosti. (1) Zkušební body se musí vybrat s použitím schválených statistických metod náhodného výběru. 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 329 3. 5 Opakované ověření opacimetru Hodnota posunu nuly opacimetru po zkoušce nesmí přesáhnout ± 5 % mezní hodnoty uvedené v tabulce 1 přílohy I. 4. VÝPOČET PLYNNÝCH EMISÍ 4. 1 Vyhodnocení změřených hodnot K vyhodnocení plynných emisí se pro každý režim určí střední hodnota ze záznamu údajů posledních 30 sekund režimu a střední koncentrace HC, CO a NOx v průběhu každého režimu se určí ze středních hod- not záznamů údajů a odpovídajících kalibračních údajů. Může se použít jiný způsob záznamu, jestliže zajistí rovnocenný sběr dat. Při ověřování NOx v kontrolní oblasti platí výše uvedené požadavky jen pro NOx. Průtok výfukového plynu GEXHW nebo pokud se volí průtok zředěného výfukového plynu GTOTW, se určí podle bodu 2. 3 dodatku 4 k příloze III. 4. 2 Korekce suchého/vlhkého stavu Jestliže se již neměří na vlhkém základě, převede se změřená koncentrace na vlhký základ podle následujících vzorců: conc (vlhká) = Kw*conc(suchá) Pro surový výfukový plyn: KW,r =(1–FFH* GFUEL GAIRD)–KW2 FFH = 1,969 (1+ GFUEL GAIRW) KW,e,1 = (1– HTCRAT *CO2%(vlhký) 200 )–KW1 KW,e,2 =( 1+ (1–KW1) HTCRAT *CO2%(suchý) 200 ) Pro nasávaný vzduch (jestliže je jiný než ředicí vzduch) KW,a = 1 – KW2 KW2 = 1,608 * Ha 1000 + (1,608 * Ha) Ha = 6,220 * Ra * pa -2 pB – pa * Ra * 10 a Pro ředěný výfukový plyn: nebo: Pro ředicí vzduch: KW,d = 1 – KW1 KW1 = 1,608 * Hd 1000 + (1,608 * Hd) Hd = 6,220 * Rd * pd -2 pB – pd * Rd * 10 kde: Ha, Hd = g vodyv 1 kg suchého vzduchu Rd, Ra = relativní vlhkost ředicího/nasávaného vzduchu, %, pd, pa = tlak nasycených par v ředicím/nasávaném vzduchu, kPa, pB = celkový barometrický tlak, kPa. 330 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 4. 3 Korekce na vlhkost a teplotu u NOx Protože emise NOx jsou závislé na vlastnostech okolního vzduchu, musí se koncentrace NOx korigovat z hle- diska okolní teploty a vlhkosti faktory podle následujícího vzorce: KH,D = 1 1+A *(Ha–10,71)+B *(Ta–298) kde: A = 0,309 ∙ GFUEL/GAIRD– 0,0266, B = -0,209 ∙ GFUEL/GAIRD+0,00954, Ta = teplota vzduchu, K, Ha = vlhkost nasávaného vzduchu, g vody na 1 kg suchého vzduchu, Ha = 6,220*Ra*pa -2 pB–pa*Ra*10 kde: Ra = relativní vlhkost nasávaného vzduchu, %, pa = tlak nasycených par v nasávaném vzduchu, kPa, pB = celkový barometrický tlak, kPa. 4. 4 Výpočet hmotnostních průtoků emisí Hmotnostní průtoky emisí předpokládá, že hustota výfukového plynu je 1,293 kg/m3 při 273 K (0 °C) a 101,3 kPa: (g/h) pro každý režim se vypočtou následujícím způsobem, přičemž se 1) NOxmass=0,001587*NOxconc*KH,D*GEXHW 2) COxmass=0,000966*COconc*GEXHW 3) HCmass=0,000479*HCconc*GEXHW kde NOx conc, COconc, HCconc (1) jsou střední koncentrace (ppm) v surovém výfukovém plynu určené podle bodu 4. 1. Pokud jsou plynné emise určeny systémem s ředěním plného toku, použijí se následující vzorce: 1) NOxmass=0,001587*NOxconc*KH,D*GTOTW 2) COxmass=0,000966*COconc*GTOTW 3) HCmass=0,000479*HCconc*GTOTW kde NOx conc, COconc, HCconc (1) jsou střední koncentrace (ppm) korigované pozadím ve zředěném výfukovém plynu pro každý režim, určené podle bodu 4. 3. 1. 1 dodatku 2 k příloze III. 4. 5 Výpočet specifických emisí Emise (g/kWh) se vypočtou pro všechny jednotlivé složky následujícím způsobem: = NOx CO= HC= ∑NOx,mass*WFi ∑P(n)i*WFi ∑COmass*WFi ∑P(n)i*WFi ∑HCmass*WFi ∑P(n)i*WFi Při výše uvedeném výpočtu se použily váhové faktory (WF) podle bodu 2. 7. 1. (1) Vztaženo na ekvivalent C1. 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 331 4. 6 Výpočet hodnot kontrolní oblasti Pro tři kontrolní body vybrané podle bodu 2. 7. 6 se emise NOx změří a vypočtou podle bodu 4. 6. 1 a také se určí interpolací z režimů zkušebního cyklu, které jsou nejblíže k odpovídajícímu kontrolnímu bodu podle bodu 4. 6. 2. Měřené hodnoty se pak porovnají s interpolovanými hodnotami podle bodu 4. 6. 3. 4. 6. 1 Výpočet specifických emisí Emise NOx pro každý z kontrolních bodů Z se vypočtou takto: NOxmass,Z=0,001587*NOxconc,Z*KH,D*GEXHW NOx,Z=NOxmass,Z/P(n)Z 4. 6. 2 Určení hodnoty emisí ze zkušebního cyklu Emise NOx pro každý z kontrolních bodů se interpoluje ze čtyř nejbližších režimů zkušebního cyklu, které obklopují vybraný kontrolní bod Z, jak je znázorněno na obrázku 4. Pro tyto režimy platí následující defi- nice: Otáčky R Otáčky S = Otáčky T = nRT = Otáčky U = nSU Procento zatížení R = Procento zatížení S Procento zatížení T = Procento zatížení U Emise NOx vybraného kontrolního bodu Z se vypočte takto: a kde: ER, ES, ET, EU EZ = ERS + (ETU – ERS)∙(MZ – MRS)/(MTU – MRS) ETU = ET + (EU – ET)∙(nZ – nRT)/(nSU – nRT) ERS = ER + (ES – ER) * (nZ – nRT)/(nSU – nRT) MTU = MT + (MU – MT) * (nZ – nRT)/(nSU – nRT) MRS = MR + (MS – MR) * (nZ – nRT)/(nSU – nRT) = specifická emise NOx obklopujících režimů vypočtených podle bodu 4. 6. 1, MR, MS, MT, MU = točivý moment motoru obklopujících režimů. Obrázek 4 Interpolace kontrolního bodu NOx 332 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 4. 6. 3 Porovnání hodnot emisí NOx Změřené specifické emise NOx kontrolního bodu Z (NOx,Z) se porovnají s interpolovanou hodnotou EZ takto: NOx,diff = 100*(NOx,z–Ez)/Ez 5. VÝPOČET EMISÍ ČÁSTIC 5. 1 Vyhodnocení změřených hodnot K vyhodnocení částic se zaznamená celková hmotnost (MSAM, i) vzorku zachyceného filtry pro každý režim. Filtry se vloží zpět do vážicí komory a stabilizují se po dobu nejméně jedné hodiny, avšak nejvýše po dobu 80 hodin a pak se zváží. Zaznamená se brutto hmotnost filtrů a odečte se tara hmotnost (viz bod 1 tohoto dodatku). Hmotnost částic Mf je součtem hmotností částic na primárních a koncových filtrech. Jestliže se musí použít korekce pozadím, musí se zaznamenat hmotnost ředicího vzduchu (MDIL), který pro- šel filtry, a hmotnost částic (Md). Jestliže se vykonalo více než jedno měření, musí se pro každé jednotlivé měření vypočítat poměr Md/MDIL a určit střední hodnota. 5. 2 Systém s ředěním části toku Konečné výsledky zkoušky emisí částic, které se uvedou ve zkušebním protokolu, se určí následujícími kroky. Protože druhy řízení ředicího poměru mohou být různé, použijí se k určení GEDF různé metody výpočtu. Všechny výpočty musí vycházet ze středních hodnot jednotlivých režimů v průběhu periody odběru vzorku. 5. 2. 1 Izokinetické systémy GEDFW,i=GEXHW,i*qi qi= GDILW,1+(GEXHW,i* r) (GEXHW,i* r) kde r odpovídá poměru ploch příčných řezů izokinetickou sondou a výfukovou trubkou: 5. 2. 2 Systémy s měřením koncentrace CO2 nebo NOx R = Ap AT GEDFW,i=GEXHW,i*qi qi= concE,i–concA,i concD,i–concA,i kde: concE = koncentrace vlhkého sledovacího plynu v neředěném výfukovém plynu, concD = koncentrace vlhkého sledovacího plynu ve zředěném výfukovém plynu, concA = koncentrace vlhkého sledovacího plynu v ředicím vzduchu. Koncentrace měřené pro suchý stav se převádějí na vlhký stav podle bodu 4. 2. tohoto dodatku. 5. 2. 3 Systémy s měřením CO2 a metoda bilance uhlíku (1) GEDFW,i = 206,5*GFUEL,i CO2D,i–CO2A,i kde: CO2D = koncentrace CO2 ve zředěném výfukovém plynu, CO2A = koncentrace CO2 v ředicím vzduchu, (koncentrace v objemových % ve vlhkém stavu). (1) Hodnota platí jen pro referenční palivo uvedené v příloze IV. 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 333 Tato rovnice je založena na předpokladu bilance uhlíku (atomy uhlíku dodané motoru jsou emitovány jako CO2) a je odvozena následujícími kroky: a 5. 2. 4 Systémy s měřením průtoku GEDFW,i = GEXHW,i*qi qi = 206,5*GFUEL,i GEXHW,i*(CO2D,i–CO2A,i) GEDFW,i = GEXHW,i*qi qi = GTOTW,i (GTOTW,i–GDILW,i) 5. 3 Systém s ředěním plného toku Výsledky zkoušky emisí částic, které se uvedou ve zkušebním protokolu, se určí následujícími kroky. Všechny výpočty musí vycházet ze středních hodnot jednotlivých režimů v průběhu doby odběru vzorku. GEDFW,i = GTOTW,i 5. 4 Výpočet hmotnostního průtoku částic Hmotnostní průtok částic se vypočte takto: PTmass = Mf MSAM *  GEDFW 1000 kde: i=n  = ∑ GEDFW GEDFW,i * WFi i=1 i=n MSAM = ∑ MSAM,i i=1 i = 1, … n určené za zkušební cyklus sčítáním středních hodnot pro jednotlivé režimy během doby odběru vzorků. Hmotnostní průtok částic může být korigován pozadím takto: PTmass =[ Mf MSAM –( Md MDIL *(∑ i=n(1– i=1 1 DFi)*WFi))]*  GEDFW 1000 Pokud se provede více než jedno měření, nahradí se. (Md/MDIL) hodnotou (Md/MDIL). DFi = 13,4/(concCO2+ (concCO + concHC) ∙ 10-4)) pro jednotlivé režimy, nebo DFi = 13,4/concCO2 pro jednotlivé režimy. 5. 5 Výpočet specifických emisí Emise částic se vypočtou takto: PT = PTmass ∑P(n)i*WFi 334 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 5. 6 Efektivní váhový faktor Efektivní váhový faktor WFE, ipro každý režim se vypočte takto: WFE,i =  MSAM,i*GEDFW MSAM*GEDFW,i Hodnota efektivních váhových faktorů se smí lišit od hodnoty váhových faktorů uvedených v bodu 2. 7. 1 nej- výše o ± 0,003 (± 0,005 pro režim volnoběhu). 6. VÝPOČET HODNOT KOUŘE 6. 1 Besselův algoritmus K výpočtu jednosekundových středních hodnot z okamžitých údajů hodnot kouře přepočítaných v souladu s bodem 6. 3. 1 musí být použit Besselův algoritmus. Algoritmus emuluje dolní propust druhého řádu a jeho použití vyžaduje iterativní výpočty k určení koeficientů. Koeficienty jsou funkcí doby odezvy systému opa- cimetru a četnosti odběru. Proto se musí bod 6. 1. 1 opakovat vždy, když se mění doba odezvy systému nebo četnost odběru vzorku. 6. 1. 1 Výpočet doby odezvy filtru a Besselových konstant Požadovaná Besselova doba odezvy tF je funkcí doby fyzikální odezvy a doby elektrické odezvy systému opa- cimetru podle požadavků bodu 5. 2. 4 dodatku 4 k příloze III a vypočte se z následující rovnice: kde: tp = doba fyzikální odezvy, s, te = doba elektrické odezvy, s. tF = √1-(tp 2) 2+te Výpočet mezní frekvence filtru fc je založen na skokovém vzrůstu vstupní veličiny z 0 na 1 v době £ 0,01 s (viz přílohu VII). Doba odezvy je definována jako čas mezi okamžikem, kdy Besselův výstup dosáhne hodnoty 10 % (t10) této skokové funkce, a okamžikem, kdy dosáhne hodnoty 90 % (t90) této funkce. K tomuto účelu se musí provést přiblížení iterací na fc, dokud se nedosáhne t90 — t10 ≈ tp. První iterace fc je dána nás- ledujícím vzorcem: fc = π/(10*tF) Besselovy konstanty E a K se vypočtou z následujících rovnic: 1 E = 2 + D *Ω 1+Ω *√3* D K = 2*E *(D *Ω 2 –1)–1 kde D = 0,618034 Δt = 1/četnost odběru Ω = 1/[tg (p. Δt. fc)] 6. 1. 2 Výpočet Besselova algoritmu S použitím hodnot E a K se vypočte jednosekundová Besselova střední odezva na skokovou vstupní veli- činu Si takto: Yi = Yi-1 + E *(Si + 2*Si–1 + Si–2–4*Yi–2) + K *(Yi–1–Yi–2) kde: Si–2 = Si–1 = 0, Si = 1, Yi–2 = Yi–1= 0. Časy t10 a t90 se musí interpolovat. Časový rozdíl mezi t90 a t10 definuje dobu odezvy tF pro uvedenou hod- notu fc. Jestliže tato doba odezvy není dostatečně blízká požadované době odezvy, musí se následujícím způ- sobem pokračovat v iteraci do doby, kdy se skutečná doba odezvy neliší o více než 1 % od požadované doby odezvy: |(t90–t10)–tF| ≤ 0,01*tF 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 335 6. 2 Vyhodnocení změřených hodnot Hodnoty měření kouře se musí zachycovat s frekvencí nejméně 20 Hz. 6. 3 Určení hodnot kouře 6. 3. 1 Přepočet měřených hodnot Protože základní jednotkou měření všech opacimetrů je propustnost musí se hodnoty kouře přepočítat z pro- pustnosti t na koeficient absorpce světla k takto: k = - 1 LA *In(1– N 100)a N = 100–τ kde: K = koeficient absorpce světla, m-1, LA = efektivní délka optické dráhy podle údaje výrobce přístroje, m, N = opacita, %, t = propustnost, %. Přepočet se musí vykonat před každým dalším zpracováváním změřených hodnot. 6. 3. 2 Výpočet Besselovy střední hodnoty kouře Vlastní mezní frekvencí filtru fc se rozumí frekvence, která generuje požadovanou dobu odezvy filtru tF. Jak- mile tato frekvence byla určena iterativním postupem podle bodu 6. 1. 1, vypočtou se vlastní konstanty E a K Besselova algoritmu. Besselův algoritmus se pak použije na okamžitou křivku kouře (hodnota k), jak je popsáno v bodu 6. 1. 2: Yi = Yi-1 + E *(Si + 2*Si–1 + Si–2–4*Yi–2) + K *(Yi–1–Yi–2) Besselův algoritmus je svou povahou rekurzivní. Proto jsou ke spuštění algoritmu potřebné některé počá- teční vstupní hodnoty Si-1 a Si-2 a počáteční výstupní hodnoty Yi-1 a Yi-2. Tyto hodnoty lze předpokládat za rovné nule. Pro každý stupeň zatížení při třech otáčkách A, B a C se vybere maximální jednosekundová hodnota Ymax z jednotlivých hodnot Yi každé křivky kouře. 6. 3. 3 Konečný výsledek Střední hodnoty kouře SV z každého cyklu (zkušebních otáček) se vypočtou takto: Pro zkušební otáčky A: pro zkušební otáčky B: pro zkušební otáčky C: kde: SVA = (Ymax1,A + Ymax2,A + Ymax3,A)/3 SVB = (Ymax1,B + Ymax2,B + Ymax3,B)/3 SVC = (Ymax1,C + Ymax2,C + Ymax3,C)/3 Ymax1, Ymax2, Ymax3 = největší jednosekundová Besselova střední hodnota kouře při každém ze tří stupňů zatí- žení. Konečná hodnota se vypočte takto: SV = (0,43*SVA) + (0,56*SVB) + (0,01*SVC) 336 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 Dodatek 2 ZKUŠEBNÍ CYKLUS ETC 1. POSTUP MAPOVÁNÍ VLASTNOSTÍ MOTORU 1. 1 Určení rozsahu otáček pro mapu vlastností motoru K provedení zkoušky ETC na zkušebním stanovišti se musí před zkušebním cyklem zmapovat vlastnosti motoru, aby bylo možno určit křivku závislosti otáček a točivého momentu. Minimální a maximální otáčky pro mapování jsou definovány takto: Minimální otáčky pro mapování = Volnoběžné otáčky Maximální otáčky pro mapování = nhi ∙ 1,02 nebo otáčky, při kterých točivý moment plného zatížení klesne na nulu, podle toho, které z nich jsou nižší 1. 2 Vytvoření mapy výkonových vlastností motoru Motor se zahřeje při maximálním výkonu, aby se stabilizovaly parametry motoru podle doporučení výrobce a osvědčené technické praxe. Po stabilizaci motoru se vytvoří mapa vlastností motoru takto: a) motor se odlehčí a běží při volnoběžných otáčkách; b) motor běží s nastavením vstřikovacího čerpadla na plné zatížení při minimálních otáčkách pro mapování; c) otáčky motoru se zvyšují se středním přírůstkem (8 ± 1) min-1/s z minimálních otáček pro mapování na maximální otáčky pro mapování. Body otáček motoru a točivého momentu se zaznamenávají s čet- ností registrace nejméně jeden bod za sekundu. 1. 3 Vytvoření mapovací křivky Všechny body měření zaznamenané podle bodu 1. 2 se spojí lineární interpolací. Výslednou křivkou točivého momentu je mapovací křivka, která musí být použita k přepočítání normalizovaných hodnot točivého momentu cyklu motoru na skutečné hodnoty točivého momentu motoru pro zkušební cyklus, jak je popsáno v bodu 2. 1. 4 Jiné způsoby mapování Jestliže se výrobce domnívá, že výše uvedený postup mapování není jistý nebo není reprezentativní pro kte- rýkoli daný motor, mohou se použít jiné způsoby mapování. Tyto jiné způsoby musí splňovat záměr vyme- zených mapovacích postupů k určení maximálního točivého momentu dosažitelného při všech otáčkách motoru, které se vyskytují v průběhu zkušebních cyklů. Odchylky od způsobů mapování uvedených v této části musí být z důvodů spolehlivosti nebo reprezentativnosti schváleny technickou zkušebnou zároveň se zdůvodněním jejich použití. V žádném případě se však nesmějí použít kontinuální sestupné změny otáček motoru u regulovaných motorů nebo u motorů přeplňovaných turbodmychadlem. 1. 5 Opakované zkoušky Motor nemusí být zmapován před každým jednotlivým zkušebním cyklem. Motor se musí znovu zmapo- vat před zkušebním cyklem, jestliže: — podle technického posouzení uplynula neúměrně dlouhá doba od posledního zmapování; — na motoru byly vykonány mechanické změny nebo následná kalibrování, které potenciálně mohou ovlivnit výkonové vlastnosti motoru. 2. GENEROVÁNÍ REFERENČNÍHO ZKUŠEBNÍHO CYKLU Zkušební cyklus neustálených provozních podmínek je popsán v dodatku 3 této přílohy. Normalizované hodnoty točivého momentu a otáček se musí převést, jak je uvedeno dále, na skutečné hodnoty, které dávají referenční cyklus. 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 337 2. 1 Skutečné otáčky Otáčky se převedou z normalizovaných hodnot podle následující rovnice: Skutečné otáčky = % otáček(referenční otáčky — otáčky volnoběhu) 100 + otáčky volnoběhu Referenční otáčky nref odpovídají 100 % hodnot otáček uvedených v programu motorového dynamometru v dodatku 3. Jsou definovány takto (viz obrázek 1 v příloze I): nref = nlo + 95% *(nhi–nlo) kde nhi a nlo jsou buď vymezeny podle bodu 2 přílohy I, nebo určeny podle bodu 1. 1 dodatku 1 k příloze III. 2. 2 Skutečný točivý moment Jako točivý moment je normalizován maximální točivý moment při odpovídajících otáčkách. Hodnoty točivého momentu referenčního cyklu se musí převést z normalizovaného stavu následujícím způsobem s použitím mapovací křivky určené podle bodu 1. 3: Skutečný moment = % točivého momentu ∙ maximální točivý moment 100 pro dotyčné skutečné otáčky určené podle bodu 2. 1. Ke generování referenčního cyklu se musí vzít jako negativní hodnoty točivého momentu bodů, v kterých je motor poháněn (m), hodnoty převedené z normalizovaného stavu podle jednoho z následujících postupů: — 40 % negativních z pozitivního točivého momentu, který je dosažitelný v bodu přidružených otáček, — zmapování negativního točivého momentu potřebného k pohánění motoru z minimálních do maximál- ních otáček pro mapování, — určení negativního točivého momentu potřebného k pohánění motoru při otáčkách volnoběhu a při referenčních otáčkách a lineární interpolace mezi oběma těmito body. 2. 3 Příklad postupu převedení z normalizovaného stavu Jako příklad se má následující zkušební bod převést do nenormalizovaného stavu: % otáček = 43 % točivého momentu = 82 Dány jsou následující hodnoty: referenční otáčky = 2 200 min-1 otáčky volnoběhu = 600 min-1 Z toho vyplývá: skutečné otáčky = 43*(2200–600) 100 + 600 = 1288 min -1 skutečný točivý moment = 82*700 100 = 574 Nm přičemž maximální točivý moment zjištěný z mapovací křivky při otáčkách 1 288 min-1 je 700 Nm. 3. ZKOUŠKY EMISÍ Na žádost výrobce se může provést předběžná zkouška ke stabilizování motoru a výfukového systému před měřicím cyklem. Motory na zemní plyn a na LPG se musí zaběhnout zkouškou ETC. Motor musí proběhnout nejméně dvěma cykly ETC, dokud emise CO měřené v jednom cyklu ETC nepřesáhnou o více než 10 % emisí CO změřených v předcházejícím cyklu ETC. 338 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 3. 1 Příprava filtrů k odběru vzorků (jen u vznětových motorů) Nejméně jednu hodinu před zkouškou se umístí každý filtr (každá dvojice filtrů) do uzavřené, avšak neu- těsněné Petriho misky a uloží se do vážicí komory za účelem stabilizace. Na konci stabilizační periody se každý filtr (každá dvojice) zváží a zaznamená se jeho tara hmotnost. Filtr (dvojice filtrů) se pak uloží do uzavřené Petriho misky nebo do utěsněného nosiče filtru do doby, kdy bude potřebný ke zkoušce. Jestliže se filtr (dvojice filtrů) nepoužije v průběhu osmi hodin od jeho vyjmutí z vážicí komory, musí se stabilizo- vat a znovu zvážit před použitím. 3. 2 Instalace měřicího zařízení Aparatura a odběrné sondy se instalují požadovaným způsobem. Výfuková trubka se napojí na systém s ředěním plného toku výfukového plynu. 3. 3 Startování ředicího systému a motoru Ředicí systém a motor se nastartují a nechají se zahřát až do doby, kdy se všechny teploty a tlaky při maximálním výkonu stabilizují podle doporučení výrobce a osvědčené technické praxe. 3. 4 Startování systému odběru vzorků částic (jen u vznětových motorů) Systém odběru vzorků částic se nastartuje a nechá se běžet s obtokem. Hladina pozadí částic v ředicím vzdu- chu se může určit vedením ředicího vzduchu přes filtry částic. Jestliže se použije filtrovaný ředicí vzduch, může se provést jedno měření před zkouškou nebo po ní. Jestliže ředicí vzduch není filtrován mohou se provést měření na začátku a na konci cyklu a pak se z nich určí střední hodnoty. 3. 5 Seřízení systému s ředěním plného toku výfukového plynu Celkový tok zředěného výfukového plynu se nastaví tak, aby v systému nedošlo k žádné kondenzaci vody a aby maximální teplota ve vstupní části filtru byla nejvýše 325 K (52 °C) viz bod 2. 3. 1 přílohy V, DT). 3. 6 Přezkoušení analyzátorů Analyzátory emisí se vynulují a kalibrují. Jestliže se použijí vaky k odběru vzorků, musí se vyprázdnit. 3. 7 Postup startování motoru Stabilizovaný motor se nastartuje podle postupu startování doporučeného výrobcem v příručce uživatele, s použitím buď sériově vyrobeného spouštěče, nebo dynamometru. Volitelně se může motor nastartovat přímo ze stabilizační fáze, přičemž se motor při dosažení otáček volnoběhu nevypne. 3. 8 Zkušební cyklus 3. 8. 1 Postup zkoušky Když motor dosáhl otáček volnoběhu, zahájí se postup zkoušky. Zkouška se musí vykonat podle referenč- ního cyklu stanoveného v bodu 2 tohoto dodatku. Body seřízení, které určují otáčky a točivý moment motoru, musí být udávány s frekvencí 5 Hz (doporučená frekvence je 10 Hz) nebo s frekvencí vyšší. Otáčky a točivý moment, kterými reaguje motor, se registrují nejméně jednou každou sekundu v průběhu zkušeb- ního cyklu a signály se mohou elektronicky filtrovat. 3. 8. 2 Odezva analyzátoru Při startování motoru nebo postupu zkoušky, jestliže je motor nastartován přímo ze stabilizační fáze, se nastartují současně následující měřicí zařízení: — začátek odběru nebo analýzy ředicího vzduchu, — začátek odběru nebo analýzy zředěného výfukového plynu, — začátek měření množství zředěného výfukového plynu (CVS) a požadovaných teplot a tlaků, — začátek registrace zpětnovazebních hodnot otáček a točivého momentu dynamometru. 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 339 HC a NOx se musí kontinuálně měřit v ředicím tunelu s frekvencí 2 Hz. Střední koncentrace se určí integ- rováním signálů analyzátoru po dobu trvání zkušebního cyklu. Doba odezvy systému nesmí být delší než 20 s a popřípadě musí být koordinována s kolísáním toku CVS a s odchylkami doby trvání odběru vzorků/zkušebního cyklu. CO, CO2, NMHC a CH4 se určí integrováním nebo analýzou koncentrací plynů shromážděných v průběhu cyklu ve vacích k odběru vzorků. Koncentrace plynných znečišťujících látek v ředicím vzduchu se určí integrováním nebo shromážděním ve vaku k odběru ředicího vzduchu. Všechny ostatní hodnoty se registrují s nejméně jedním měřením za sekundu (1 Hz). 3. 8. 3 Odběr vzorků částic (jen u vznětových motorů) Jestliže cyklus začne přímo z fáze stabilizování, přepne se systém odběru vzorků částic z obtoku na shro- mažďování částic při nastartování motoru nebo na začátku postupu zkoušky. Jestliže se nepoužije kompenzace průtoku, seřídí se čerpadlo (čerpadla) k odběru vzorků tak, aby průtok odběrnou sondou částic nebo přenosovou trubkou se udržoval na hodnotě nastaveného průtoku s přípustnou odchylkou ± 5 %. Jestliže se použije kompenzace průtoku (např. proporcionální řízení toku vzorků), musí se prokázat, že poměr průtoku hlavním tunelem k průtoku vzorků částic kolísá nejvýše o ± 5 % jeho nastavené hodnoty (kromě prvních 10 sekund odběru vzorků). Poznámka: Při postupu s dvojitým ředěním je průtok vzorků netto rozdílem mezi průtokem filtry k odběru vzorků a průtokem sekundárního ředicího vzduchu. Musí se zaznamenávat střední hodnoty teploty a tlaku na vstupu do plynoměru (plynoměrů) nebo do přístrojů k měření průtoku. Jestliže není možno udržet nastavený průtok v průběhu úplného cyklu (v mezích ± 5 %) vzhledem k vysokému zatížení filtru částicemi, je zkouška neplatná. Zkouška se musí opa- kovat s menším průtokem nebo s filtrem většího průměru. 3. 8. 4 Zastavení motoru Jestliže se motor zastaví v kterémkoli okamžiku zkušebního cyklu, musí se stabilizovat a znovu nastartovat a zkouška se musí opakovat. Jestliže dojde v průběhu zkušebního cyklu k chybné funkci některého z poža- dovaných zkušebních zařízení, je zkouška neplatná. 3. 8. 5 Úkony po zkoušce Při ukončení zkoušky se zastaví měření objemu zředěného výfukového plynu, průtok plynu do odběrných vaků a čerpadlo k odběru vzorků částic. U integrovaného systému analyzátoru musí odběr vzorků pokra- čovat, dokud neuplynou doby odezvy systému. Jestliže se použily odběrné vaky, musí se koncentrace v jejich obsahu analyzovat co nejdříve a v každém případě nejpozději do 20 minut od ukončení zkušebního cyklu. Po zkoušce emisí se použije nulovací plyn a tentýž kalibrovací plyn rozpětí k překontrolování analyzátorů. Zkouška se pokládá za platnou, jestliže rozdíl mezi výsledky před zkouškou a po zkoušce je menší než 2 % hodnoty kalibrovacího plynu rozpětí. Jen u vznětových motorů se filtry částic vrátí do vážicí komory nejpozději do jedné hodiny po ukončení zkoušky a před vážením se stabilizují v uzavřené, avšak neutěsněné Petriho misce po dobu nejméně jedné hodiny, avšak ne déle než 80 hodin. 3. 9 Ověření provedení zkoušky 3. 9. 1 Posun údajů Pro minimalizaci zkreslujícího účinku časové prodlevy mezi zpětnovazebními hodnotami a hodnotami referenčního cyklu se může celý sled zpětnovazebních signálů otáček a točivého momentu časově posu- nout před sled referenčních otáček a točivého momentu nebo za tento sled. Jestliže se zpětnovazební sig- nály posunou, musí se jak otáčky, tak točivý moment posunout o stejnou hodnotu ve stejném směru. 340 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 3. 9. 2 Výpočet práce cyklu Skutečná práce cyklu Wact(kWh) se vždy vypočte z páru zaznamenaných zpětnovazebních otáček motoru a hodnot točivého momentu. Jestliže došlo k této volbě, musí se tento výpočet provést po každém posu- nutí zpětnovazebních údajů. Skutečná práce cyklu Wact se použije k porovnání s prací referenčního cyklu Wref a k výpočtu emisí specifických pro brzdu (viz body 4. 4 a 5. 2). Stejná metoda se může použít k integrování jak referenčního, tak skutečného výkonu motoru. Jestliže se mají určit hodnoty mezi soused- ními referenčními hodnotami nebo sousedními změřenými hodnotami, provede se lineární interpolace. Při integrování práce referenčního cyklu a skutečného cyklu se všechny negativní hodnoty točivého momentu položí rovny nule a započítají se. Jestliže se integrování provede při frekvenci menší než 5 Hz a jestliže během daného časového úseku se hodnota točivého momentu mění z pozitivní na negativní nebo z negativní na pozitivní, vypočte se negativní podíl a položí se rovný nule. Pozitivní podíl se započítá do integrované hodnoty. Wact musí být mezi –15 % a +5 % hodnoty Wref. 3. 9. 3 Statistické ověření platnosti zkušebního cyklu Pro otáčky, točivý moment a výkon se provedou lineární regrese zpětnovazebních hodnot na referenční hodnoty. Jestliže došlo k této volbě, musí se tento výpočet provést po každém posunutí zpětnovazebních údajů. Musí se použít metoda nejmenších čtverců, přičemž rovnice k nejlepšímu přizpůsobení má tento tvar: kde: y = zpětnovazební (skutečná) hodnota otáček (min-1), točivého momentu (Nm) nebo výkonu (kW), y = mx + b m = sklon regresní přímky, x = referenční hodnota otáček (min-1), točivého momentu (Nm) nebo výkonu (kW), b = pořadnice průsečíku regresní přímky s osou y. Pro každou regresní přímku se vypočte běžná chyba odhadnuté hodnoty SE jako y = f(x), a koeficient určení r2 Doporučuje se provést tuto analýzu při 1 Hz. Všechny negativní referenční hodnoty točivého momentu a přiřazené zpětnovazební hodnoty se musí vypustit z výpočtu statistické kontroly platnosti točivého momentu a výkonu pro cyklus. Aby se zkouška pokládala za platnou, musí splňovat kritéria tabulky 6. Tabulka 6 Mezní odchylky regresní přímky Otáčky Točivý moment Výkon Běžná chyba odhadnuté hodnoty (SE) jako y = f(x) max. 100 min-1 max. 13 % největšího momentu točivého motoru podle mapy výkonu max. 8 % největšího výkonu motoru podle mapy výkonu Sklon regresní přímky, m 0,95 až 1,03 0,83 až 1,03 0,89 až 1,03 Koeficient určení, r2 min. 0,9700 min. 0,8800 min. 0,9100 Pořadnice průsečíku regresní přímky s osou y, b ± 50 min-1 ± 20 Nm nebo ± 2 % točivého max. momentu podle toho, která hodnota je větší ± 4 kW nebo ± 2 % max. výkonu podle toho, která hodnota je větší Je přípustné vypustit z regresních analýz body, jak je uvedeno v tabulce 7. 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 341 Tabulka 7 Přípustná vypuštění bodů z regresní analýzy Podmínky Body, které se vypustí Plné zatížení/plné otevření akcelerátoru a zpětnova- zební hodnota točivého momentu < referenční hod- nota točivého momentu Bez zatížení, žádný bod volnoběhu a zpětnovazební hodnota točivého momentu > referenční hodnota točivého momentu Točivý moment nebo výkon Točivý moment nebo výkon Bez zatížení/zavřený akcelerátor, bod a otáčky vol- noběhu > referenční otáčky volnoběhu Otáčky nebo výkon 4. VÝPOČET PLYNNÝCH EMISÍ 4. 1 Určení průtoku zředěných výfukových plynů Celkový průtok zředěných výfukových plynů za celý cyklus (kg/zkouška) se vypočte ze změřených hodnot v průběhu celého cyklu a z odpovídajících kalibračních údajů zařízení k měření průtoku (V0 pro PDP nebo KV pro CFV podle bodu 2 dodatku 5 k příloze III). Použijí se následující vzorce, jestliže se teplota zředěného výfukového plynu udržuje konstantní v průběhu celého cyklu s použitím výměníku tepla (± 6 K pro PDP-CVS, ± 11 K pro CFV-CVS, viz bod 2. 3 přílohy V). Pro systém PDP-CVS: kde: MTOTW = 1,293*V0*Np*(pB–p1)*273/(101,3* T) MTOTW = hmotnost vlhkého zředěného výfukového plynu za celý cyklus, kg, V0 NP pB p1 T = objem plynu načerpaného za otáčku při podmínkách zkoušky, m3/ot, = celkový počet otáček čerpadla za zkoušku, = atmosférický tlak ve zkušební komoře, kPa, = podtlak ve vstupu čerpadla, kPa, = střední teplota zředěného výfukového plynu na vstupu čerpadla za celý cyklus, K. Pro systém CFV-CVS: kde: MTOTW = 1,293*t *Kv*pA/T 0,5 MTOTW = hmotnost vlhkého zředěného výfukového plynu za celý cyklus, kg, T Kv pA T = doba trvání cyklu, s = kalibrační koeficient Venturiho trubice s kritickým prouděním pro běžné podmínky, = absolutní tlak na vstupu do Venturiho trubice, kPa, = absolutní teplota na vstupu do Venturiho trubice, K. Jestliže je použit systém s kompenzací průtoku (tj. bez výměníku tepla), musí se vypočítat okamžité hmot- nostní emise a integrovat pro celý cyklus. V tomto případě se okamžitá hmotnost zředěného výfukového plynu vypočte takto: Pro systém PDP-CVS: kde: MTOTW,i = 1,293*V0*Np,i*(pB–p1)*273/(101,3∙ T) MTOTW,i = okamžitá hmotnost vlhkého zředěného výfukového plynu, kg, Np,i = celkový počet otáček čerpadla za časový interval. 342 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 Pro systém CFV-CVS: MTOTW,i = 1,293*Δti*Kv*pA/T 0,5 kde: MTOTW,i = okamžitá hmotnost vlhkého zředěného výfukového plynu, kg, Dti = časový interval, s. Jestliže ve vzorku celková hmotnost částic (MSAM) a plynných znečišťujících látek překračuje 0,5 % celko- vého průtoku CVS (MTOTW), koriguje se průtok CVS hmotností MSAM nebo se proud toku vzorku částic před zařízením k měření průtoku (PDP nebo CFV) vede zpět k CVS. 4. 2 Korekce NOx vlhkostí Protože emise NOx závisejí na podmínkách okolního vzduchu, koriguje se koncentrace NOx vlhkostí okol- ního vzduchu s použitím faktorů uvedených v následujících vzorcích: a) u vznětových motorů: b) u plynových motorů: KH,D = 1 1–0,0182*(Ha–10,71) kde: Ha = vlhkost nasávaného vzduchu, udávaná v g vody na 1 kg suchého vzduchu, KH,G = 1 1–0,0329*(Ha–10,71) přičemž: Ha = 6,220*Ra*pa -2 pB–pa*Ra*10 Ra = relativní vlhkost nasávaného vzduchu, %, pa = tlak par nasyceného nasávaného vzduchu, kPa, pB = celkový barometrický tlak, kPa. 4. 3 Výpočet hmotnostního průtoku emisí 4. 3. 1 Systémy s konstantním hmotnostním průtokem U systémů s výměníkem tepla se určí hmotnost znečišťujících látek (g/zkouška) z následujících rovnic: 1) NOxmass=0,001587*NOxconc*KH,D*MTOTW(diesel engines) 2) NOxmass=0,001587*NOxconc*KH,G*MTOTW(gas engines) 3) COmass=0,000966*COconc*MTOTW 4) HCmass=0,000479*HCconc*MTOTW′(diesel engines) 5) HCmass=0,000502*HCconc*MTOTW′(LPG fuelled engines) 6) NMHCmass=0,000516*NMHCconc*MTOTW′(NG fuelled engines) 7) CH4mass=0,000552*CH4conc*MTOTW(NG fuelled engines) kde: NOx conc, COconc, HCconc (1), NMHCconc MTOTW KH, D KH, G (1) Vztaženo na ekvivalent C1 = střední koncentrace korigované pozadím, za celý cyklus, zjištěné integrací (povinné pro NOxa HC) nebo změřené ve vacích, ppm = celková hmotnost zředěného výfukového plynu za celý cyklus určená podle bodu 4. 1, kg, = korekční faktor vlhkosti pro vznětové motory určený podle bodu 4. 2, = korekční faktor vlhkosti pro plynové motory určený podle bodu 4. 2. 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 343 Koncentrace změřené pro suchý stav se musí převést na vlhký stav podle bodu 4. 2 dodatku 1 k příloze III. Určení NMHCconc závisí na metodě, která se použila (viz bod 3. 3. 4 dodatku 4 k příloze III). V obou případech se musí určit koncentrace CH4 a odečíst od koncentrace HC takto: a) metoda GC b) metoda NMC kde: NMHCconc = HCconc–CH4conc NMHCconc = HC(w/o Cutter)*(1—CEM)–HC(wCutter) CEE–CEM HC(se separátorem) = koncentrace HC, když vzorek plynu protéká NMC, HC(bez separátoru) = koncentrace HC, když vzorek plynu obtéká NMC, CEM CEE = účinnost vztažená k methanu určená podle bodu 1. 8. 4. 1 dodatku 5 k příloze III, = účinnost vztažená k ethanu určená podle bodu 1. 8. 4. 2 dodatku 5 k příloze III. 4. 3. 1. 1 Ur č e n í k o n c e n t r a c í k o r i g o v a n ý c h p o z a d í m Aby se určily netto koncentrace znečišťujících látek, musí se od změřených koncentrací odečíst střední kon- centrace pozadí plynných znečišťujících látek v ředicím vzduchu. Střední hodnoty koncentrací pozadí se mohou určit metodou vaku k odběru vzorků nebo kontinuálním měřením s integrací. Použije se následu- jící vzorec: kde: conc = conce–concd*(1–(1/DF)) conc = koncentrace dané znečišťující látky ve zředěném výfukovém plynu korigovaná o množství dané znečišťující látky obsažené v ředicím vzduchu, ppm, conce = koncentrace dané znečišťující látky změřená v zředěném výfukovém plynu, ppm, concd = koncentrace dané znečišťující látky změřená v ředicím vzduchu, ppm, DF = faktor ředění Faktor ředění se vypočte takto: a) pro vznětové motory a pro plynové motory na LPG b) pro plynové motory na NG DF = FS -4 CO2,conce+(HCconce+COconce)*10 DF = FS -4 CO2,conce+(NMHCconce+COconce)*10 kde: CO2,conce = koncentrace CO2 ve zředěném výfukovém plynu, % objemových, HCconce = koncentrace HC ve zředěném výfukovém plynu, ppm C1, NMHCconce = koncentrace NMHC ve zředěném výfukovém plynu, ppm C1, COconce FS = koncentrace CO ve zředěném výfukovém plynu, ppm, = stechiometrický faktor. Koncentrace změřené pro suchý stav se převedou na vlhký stav podle bodu 4. 2 dodatku 1 k příloze III. Stechiometrický faktor se vypočte takto: FS = 100* χ χ + y 2 +3,76*(χ + y 4) 344 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 kde: x, y = složení paliva CxHy Jestliže není složení paliva známo, mohou se alternativně použít následující stechiometrické faktory: FS (vznětové motory) = 13,4 FS (LPG) = 11,6 FS (NG) = 9,5 4. 3. 2 Systémy s kompenzací průtoku U systémů bez výměníků tepla se určí hmotnost znečišťujících látek (g/zkouška) výpočtem okamžitých hmotnostních emisí a integrováním okamžitých hodnot za celý cyklus. Také se použije přímo na okamži- tou hodnotu koncentrace korekce pozadím. Použijí se následující vzorce: n 1) NOxmass=∑ i=1 n 2) NOxmass=∑ i=1 n (MTOTW,i*NOxconce,i*0,001587*KH,D)–(MTOTW*NOxconcd*(1–1/DF)*0,001587*KH,D)(vznětové motory) (MTOTW,i*NOxconce,i*0,001587*KH,G)–(MTOTW*NOxconcd*(1–1/DF)*0,001587*KH,G)(plynové motory) 3) COmass=∑ (MTOTW,i*COconce,i*0,000966)–(MTOTW*COconcd*(1–1/DF)*0,000966) i=1 n 4) HCmass=∑ (MTOTW,i*HCconce,i*0,000479)–(MTOTW*HCconcd*(1–1/DF)*0,000479)(vznětové motory) i=1 n 5) HCmass=∑ (MTOTW,i*HCconce,i*0,000502)–(MTOTW*HCconcd*(1–1/DF)*0,000502)(motory na LPG) i=1 n 6) NMHCmass=∑ (MTOTW,i*NMHCconce,i*0,000516)–(MTOTW*NMHCconcd*(1–1/DF)*0,000516)(motory na NG) i=1 n 7) CH4mass=∑ i=1 (MTOTW,i*CH4conce,i*0,000552)–(MTOTW*CH4concd*(1–1/DF)*0,000552)(motory na NG), kde: conce concd = koncentrace dané znečišťující látky změřená ve zředěném výfukovém plynu, ppm, = koncentrace dané znečišťující látky změřená v ředicím vzduchu, ppm, MTOTW,i = okamžitá hmotnost zředěného výfukového plynu (viz bod 4. 1), kg, MTOTW = celková hmotnost zředěného výfukového plynu za celý cyklus (viz bod 4. 1), kg, KH,D KH,G = korekční faktor vlhkosti pro vznětové motory určený podle bodu 4. 2, = korekční faktor vlhkosti pro plynové motory určený podle bodu 4. 2, DF = faktor ředění určený podle bodu 4. 3. 1. 1. 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 345 4. 4 Výpočet specifických emisí Emise (g/kWh) se vypočtou pro všechny jednotlivé složky takto:  = NOxmass/Wact(vznětovéa plynové motory) NOx CO = COmass/Wact(vznětové a plynové motory) HC = HCmass/Wact(vznětové motory a motory na LPG) NMHC = NMHCmass/Wact(motory na NG)  = CH4mass/Wact(motory na NG, ) CH4 kde: Wact = skutečná práce vykonaná v cyklu určená podle bodu 3. 9. 2, kWh. 5. VÝPOČET EMISÍ ČÁSTIC (JEN U VZNĚTOVÝCH MOTORŮ) 5. 1 Výpočet hmotnostního průtoku Hmotnost částic (g/zkouška) se vypočte takto: PTmass = Mf MSAM * MTOTW 1000 kde: Mf = hmotnost částic odebraných ve vzorku za celý cyklus, mg, MTOTW = celková hmotnost zředěného výfukového plynu za celý cyklus určená podle bodu 4. 1, kg, MSAM = hmotnost zředěného výfukového plynu odebraného z ředicího tunelu sloužícího ke shromažďo- vání částic, kg a: Mf = Mf,p + Mf,b, jestliže tyto hmotnosti se zjišťují odděleně, mg, Mf,p = hmotnost částic shromážděných na primárním filtru, mg, Mf,b = hmotnost částic shromážděných na koncovém filtru, mg. Jestliže se použije systém dvojitého ředění, odečte se hmotnost sekundárního ředicího vzduchu od celkové hmotnosti dvojitě ředěného výfukového plynu, který prošel odběrnými filtry částic. kde: MSAM = MTOT–MSEC MTOT = hmotnost dvojitě zředěného výfukového plynu, který prošel filtrem částic, kg, MSEC = hmotnost sekundárního ředicího vzduchu, kg. Jestliže se určuje hladina částic v pozadí ředicího vzduchu podle bodu 3. 4, může se hmotnost částic kori- govat pozadím. V tomto případě se hmotnost částic (g/zkouška) vypočte takto: PTmass =[ Mf MSAM –( Md MDIL *(1– 1 DF))]* MTOTW 1000 kde: Mf, MSAM, MTOTW = viz výše, MDIL Md DF = hmotnost primárního ředicího vzduchu odebraného systémem odběru vzorků částic pozadí, kg, = hmotnost částic pozadí shromážděných z primárního ředicího vzduchu, mg, = faktor ředění určený podle bodu 4. 3. 1. 1. 346 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 5. 2 VÝPOČET SPECIFICKÝCH EMISÍ Emise částic (g/kWh) se vypočtou takto: kde: Wact = skutečná práce vykonaná v cyklu určená podle bodu 3. 9. 2, kWh. PT = PTmass/Wact 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 347 Dodatek 3 PLÁN PRŮBĚHU ZKOUŠKY ETC S MOTOREM NA DYNAMOMETRU Čas Normální otáčky Normální toč. Moment Čas Normální otáčky Normální toč. Moment Čas Normální otáčky Normální toč. Moment s 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 31 32 33 34 35 36 37 38 39 40 41 42 43 44 45 46 47 48 49 50 51 52 53 54 55 56 57 58 59 60 61 62 % 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0,1 23,1 12,6 21,8 19,7 54,6 71,3 55,9 72 86,7 51,7 53,4 34,2 45,5 54,6 64,5 71,7 79,4 89,7 57,4 59,7 90,1 82,9 51,3 28,5 29,3 26,7 20,4 14,1 6,5 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 25,5 % 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 1,5 21,5 28,5 71 76,8 80,9 4,9 18,1 85,4 61,8 0 48,9 87,6 92,7 99,5 96,8 85,4 54,8 99,4 0 30,6 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 11,1 s 63 64 65 66 67 68 69 70 71 72 73 74 75 76 77 78 79 80 81 82 83 84 85 86 87 88 89 90 91 92 93 94 95 96 97 98 99 100 101 102 103 104 105 106 107 108 109 110 111 112 113 114 115 116 117 118 119 120 121 122 123 124 125 % 28,5 32 4 34,5 64,1 58 50,3 66,4 81,4 88,7 52,5 46,4 48,6 55,2 62,3 68,4 74,5 38 41,8 47,1 52,5 56,9 58,3 56,2 52 43,3 36,1 27,6 21,1 8 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 11,6 0 27,2 17 36 59,7 80,8 49,7 65,6 78,6 64,9 44,3 51,4 58,1 69,3 72 72,1 65,3 % 20,9 73,9 82,3 80,4 86 0 83,4 99,1 99,6 73,4 0 58,5 90,9 99,4 99 91,5 73,7 0 89,6 99,2 99,8 80,8 11,8 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 14,8 0 74,8 76,9 78 86 17,9 0 86 72,2 „m“ „m“ 83,4 97 99,3 20,8 „m“ „m“ s 126 127 128 129 130 131 132 133 134 135 136 137 138 139 140 141 142 143 144 145 146 147 148 149 150 151 152 153 154 155 156 157 158 159 160 161 162 163 164 165 166 167 168 169 170 171 172 173 174 175 176 177 178 179 180 181 182 183 184 185 186 % 64 59,7 52,8 45,9 38,7 32,4 27 21,7 19,1 34,7 16,4 0 1,2 30,1 30 54,4 77,2 58,1 45 68,7 85,7 60,2 59,4 72,7 79,9 44,3 41,5 56,2 65,7 74,4 54,4 47,9 54,5 62,7 62,3 46,2 44,3 48,2 51 50 49,2 49,3 49,9 51,6 49,7 48,5 50,3 51,1 54,6 56,6 58 53,6 40,8 32,9 26,3 20,9 10 0 0 0 0 % „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 0,4 14 48,6 11,2 2,1 19,3 73,9 74,4 55,6 0 82,1 98,1 67,2 0 98 99,6 45 0 84,4 98,2 99,1 84,7 0 89,7 99,5 96,8 0 54,2 83,2 13,3 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 72,5 84,5 64,8 76,5 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 0 0 0 0 0 348 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 Čas Normální otáčky Normální toč. Moment Čas Normální otáčky Normální toč. Moment Čas Normální otáčky Normální toč. Moment s 187 188 189 190 191 192 193 194 195 196 197 198 199 200 201 202 203 204 205 206 207 208 209 210 211 212 213 214 215 216 217 218 219 220 221 222 223 224 225 226 227 228 229 230 231 232 233 234 235 236 237 238 239 240 241 242 243 244 245 246 247 248 249 250 251 252 253 254 % 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 21,2 30,8 5,9 34,6 59,9 84,3 68,7 43,6 41,5 49,9 60,8 70,2 81,1 49,2 56 56,2 61,7 69,2 74,1 72,4 71,3 71,2 67,1 65,5 64,4 62,9 62,2 62,9 58,8 56,9 % 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 62,7 75,1 82,7 80,3 87 86,2 „m“ „m“ 85,4 94,3 99 99,4 92,4 0 86,2 99,3 99 99,3 99,8 8,4 0 9,1 „m“ „m“ „m“ 25,6 35,6 24,4 „m“ „m“ s 255 256 257 258 259 260 261 262 263 264 265 266 267 268 269 270 271 272 273 274 275 276 277 278 279 280 281 282 283 284 285 286 287 288 289 290 291 292 293 294 295 296 297 298 299 300 301 302 303 304 305 306 307 308 309 310 311 312 313 314 315 316 317 318 319 320 321 322 % 54,5 51,7 56,2 59,5 65,5 71,2 76,6 79 52,9 53,1 59 62,2 65 69 69,9 70,6 68,9 69,8 69,6 65,7 67,1 66,7 65,6 64,5 62,9 59,3 54,1 51,3 47,9 43,6 39,4 34,7 29,8 20,9 36,9 35,5 20,9 49,7 42,5 32 23,6 19,1 15,7 25,1 34,5 44,1 52,8 63,6 73,6 62,2 29,2 46,4 47,3 47,2 47,9 47,8 49,2 52,7 57,4 61,8 66,4 65,8 59 50,7 41,8 34,7 28,7 25,2 % „m“ 17 78,7 94,7 99,1 99,5 99,9 0 97,5 99,7 99,1 99 99,1 83,1 28,4 12,5 8,4 9,1 7 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 73,4 „m“ „m“ „m“ 11,9 „m“ „m“ „m“ 0 73,5 76,8 81,4 87,4 98,6 99 99,7 „m“ „m“ 22 13,8 12,5 11,5 35,5 83,3 96,4 99,2 99 60,9 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ s 323 324 325 326 327 328 329 330 331 332 333 334 335 336 337 338 339 340 341 342 343 344 345 346 347 348 349 350 351 352 353 354 355 356 357 358 359 360 361 362 363 364 365 366 367 368 369 370 371 372 373 374 375 376 377 378 379 380 381 382 383 384 385 386 387 388 389 390 % 43 38,7 48,1 40,3 42,4 46,4 46,9 46,1 45,7 45,5 46,4 51,3 51,3 53,2 53,9 53,4 53,8 50,6 47,8 41,6 38,7 35,9 34,6 34,8 35,9 38,8 41,5 47,1 53,1 46,4 42,5 43,6 47,1 54,1 62,9 72,6 82,4 88 46,4 53,4 58,4 61,5 64,8 68,1 73,4 73,3 73,5 68,3 45,4 47,2 44,5 47,8 46,8 46,9 46,8 46,1 46,1 45,5 44,7 43,8 41 41,1 38 35,9 33,5 53,1 48,3 49,9 % 24,8 0 31,9 61 52,1 47,7 30,7 23,1 23,2 31,9 73,6 60,7 51,1 46,8 50 52,1 45,7 22,1 26 17,8 29,8 71,6 47,3 80,3 87,2 90,8 94,7 99,2 99,7 0 0,7 58,6 87,5 99,5 99 99,6 99,5 99,4 0 95,2 99,2 99 99 99,2 99,7 29,8 14,6 0 49,9 75,7 9 10,3 15,9 12,7 8,9 6,2 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 6,4 6,3 0,3 0 48,9 „m“ „m“ 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 349 Čas Normální otáčky Normální toč. Moment Čas Normální otáčky Normální toč. Moment Čas Normální otáčky Normální toč. Moment s 391 392 393 394 395 396 397 398 399 400 401 402 403 404 405 406 407 408 409 410 411 412 413 414 415 416 417 418 419 420 421 422 423 424 425 426 427 428 429 430 431 432 433 434 435 436 437 438 439 440 441 442 443 444 445 446 447 448 449 450 451 452 453 454 455 456 457 458 % 48 45,3 41,6 44,3 44,3 43,4 44,3 43 42,2 42,7 45 43,6 42,2 44,8 43,4 45 42,2 61,2 56,3 59,7 62,3 67,9 69,5 73,1 77,7 79,7 82,5 85,3 86,6 89,4 62,2 52,7 50,2 49,3 52,2 51,3 51,3 51,1 51,1 51,8 51,3 51,1 51,3 52,3 52,9 53,8 51,7 53,5 52 51,7 53,2 54,2 55,2 53,8 53,1 55 57 61,5 59,4 59 57,3 64,1 70,9 58 41,5 44,1 46,8 47,2 % „m“ „m“ 3,1 79 89,5 98,8 98,9 98,8 98,8 98,8 99 98,9 98,8 99 98,8 99 54,3 31,9 72,3 99,1 99 99,2 99,3 99,7 99,8 99,7 99,5 99,4 99,4 99,4 0 96,4 99,8 99,6 99,8 100 100 100 100 99,9 100 100 100 99,8 99,7 99,6 99,9 99,6 99,8 99,9 99,7 99,5 99,4 99,6 99,7 99,4 99,2 99 5,7 0 59,8 99 90,5 0 59,8 92,6 99,2 99,3 s 459 460 461 462 463 464 465 466 467 468 469 470 471 472 473 474 475 476 477 478 479 480 481 482 483 484 485 486 487 488 489 490 491 492 493 494 495 496 497 498 499 500 501 502 503 504 505 506 507 508 509 510 511 512 513 514 515 516 517 518 519 520 521 522 523 524 525 526 % 51 53,2 53,1 55,9 53,9 52,5 51,7 51,5 52,8 54,9 57,3 60,7 62,4 60,1 53,2 44 35,2 30,5 26,5 22,5 20,4 19,1 19,1 13,4 6,7 3,2 14,3 34,1 23,9 31,7 32,1 35,9 36,6 38,7 38,4 39,4 39,7 40,5 40,8 39,7 39,2 38,7 32,7 30,1 21,9 12,8 0 0 0 0 0 0 0 0 0 30,5 19,7 16,3 27,2 21,7 29,7 36,6 61,3 40,8 36,6 39,4 51,3 58,5 % 100 99,7 99,7 53,1 13,9 „m“ „m“ 52,2 80 95 99,2 99,1 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 63,8 0 75,7 79,2 19,4 5,8 0,8 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 25,6 56,9 45,1 4,6 1,3 28,6 73,7 59,5 0 27,8 80,4 88,9 11,1 s 527 528 529 530 531 532 533 534 535 536 537 538 539 540 541 542 543 544 545 546 547 548 549 550 551 552 553 554 555 556 557 558 559 560 561 562 563 564 565 566 567 568 569 570 571 572 573 574 575 576 577 578 579 580 581 582 583 584 585 586 587 588 589 590 591 592 593 594 % 60,7 60,7 54,5 45,5 40,8 38,9 36,6 36,1 44,8 51,6 59,1 66 75,1 81 39,1 53,8 59,7 64,8 70,6 72,6 72 68,9 67,7 66,8 64,3 64,9 63,6 63 64,4 63 63,6 63,3 60,1 61 59,7 58,7 56 53,9 52,1 49,9 46,4 43,6 40,8 37,5 27,8 17,1 12,2 11,5 8,7 8 5,3 4 3,9 0 0 0 0 0 0 0 8,7 16,2 23,6 21,1 23,6 46,2 68,4 58,7 % „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 72,7 78,9 91,1 99,1 99,1 99,9 8 0 89,7 99,1 99 96,1 19,6 6,3 0,1 „m“ „m“ 16,9 7 12,5 7,7 38,2 11,8 0 5 9,1 8,4 0,9 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 0,6 0,9 1,1 0,5 0,9 0,2 0 0 0 0 0 0 0 0 0 22,8 49,4 56 56,1 56 68,8 61,2 „m“ 350 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 Čas Normální otáčky Normální toč. Moment Čas Normální otáčky Normální toč. Moment Čas Normální otáčky Normální toč. Moment s 595 596 597 598 599 600 601 602 603 604 605 606 607 608 609 610 611 612 613 614 615 616 617 618 619 620 621 622 623 624 625 626 627 628 629 630 631 632 633 634 635 636 637 638 639 640 641 642 643 644 645 646 647 648 649 650 651 652 653 654 655 656 657 658 659 660 661 662 % 31,6 19,9 32,9 43 57,4 72,1 53 48,1 56,2 65,4 72,9 67,5 39 41,9 44,1 46,8 48,7 50,5 52,5 51 50 49,1 47 43,1 39,2 40,6 41,8 44,4 48,1 53,8 58,6 63,6 68,5 72,2 77,1 57,8 60,3 61,9 63,8 64,7 65,4 65,7 65,6 49,1 50,4 50,5 51 49,4 49,2 48,6 47,5 46,5 46 45,6 47,1 46,2 47,9 49,5 50,6 51 53 54,9 55,7 56 56,1 55,6 55,4 54,9 % „m“ 8,8 70,2 79 98,9 73,8 0 86 99 98,9 99,7 „m“ „m“ 38,1 80,4 99,4 99,9 99,7 90,3 1,8 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 0,5 53,4 65,1 67,8 99,2 98,9 98,8 99,2 89,4 0 79,1 98,8 98,8 98,8 98,9 46,5 44,5 3,5 0 73,1 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 11,3 42,8 83 99,3 99,7 99,9 99,7 99,6 99,3 99,1 99 99 9,3 „m“ „m“ 51,3 s 663 664 665 666 667 668 669 670 671 672 673 674 675 676 677 678 679 680 681 682 683 684 685 686 687 688 689 690 691 692 693 694 695 696 697 698 699 700 701 702 703 704 705 706 707 708 709 710 711 712 713 714 715 716 717 718 719 720 721 722 723 724 725 726 727 728 729 730 % 54,9 54 53,8 52 50,4 50,6 49,3 50 50,4 51,9 53,6 54,6 56 55,8 58,4 59,9 60,9 63 64,3 64,8 65,9 66,2 65,2 65 63,6 62,4 61,8 59,8 59,2 59,7 61,2 62,2 62,8 63,5 64,7 64,7 65,4 66,1 64,3 64,3 63 62,2 61,6 62,4 62,2 61 58,7 55,5 51,7 49,2 48,8 47,9 46,2 45,6 45,6 45,5 43,8 41,9 41,3 41,4 41,2 41,8 41,8 43,2 45 44,2 43,9 38 % 59,8 39,3 „m“ „m“ „m“ 0 41,7 73,2 99,7 99,5 99,3 99,1 99 99 98,9 98,8 98,8 98,8 98,9 64 46,5 28,7 1,8 6,8 53,6 82,5 98,8 98,8 98,8 98,8 98,8 49,4 37,2 46,3 72,3 72,3 77,4 69,3 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 40,4 „m“ „m“ 9,8 34,5 37,1 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 17,4 29 „m“ „m“ 10,7 s 731 732 733 734 735 736 737 738 739 740 741 742 743 744 745 746 747 748 749 750 751 752 753 754 755 756 757 758 759 760 761 762 763 764 765 766 767 768 769 770 771 772 773 774 775 776 777 778 779 780 781 782 783 784 785 786 787 788 789 790 791 792 793 794 795 796 797 798 % 56,8 57,1 52 44,4 40,2 39,2 38,9 39,9 42,3 43,7 45,5 45,6 48,1 49 49,8 49,8 51,9 52,3 53,3 52,9 54,3 55,5 56,7 61,7 64,3 64,7 66,2 49,1 52,1 52,6 52,9 52,3 54,2 55,4 56,1 56,8 57,2 58,6 59,5 61,2 62,1 62,7 62,8 64 63,2 62,4 60,3 58,7 57,2 56,1 56 55,2 54,8 55,7 56,6 58 58,6 58,7 59,3 58,6 60,5 59,2 59,9 59,6 59,9 59,9 60,5 60,3 % „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 16,5 73,2 89,8 98,6 98,8 99,1 99,2 99,7 100 99,9 99,9 99,5 99,4 99,3 99,3 99,2 99,1 99 98,8 47,4 1,8 „m“ „m“ 46 61 0 20,4 56,7 59,8 49,2 33,7 96 98,9 98,8 98,8 98,8 98,8 98,8 98,9 46,3 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 9,3 26,3 42,8 47,1 52,4 50,3 20,6 „m“ „m“ „m“ 9,7 9,6 9,6 9,6 6,2 9,6 13,1 20,7 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 351 Čas Normální otáčky Normální toč. Moment Čas Normální otáčky Normální toč. Moment Čas Normální otáčky Normální toč. Moment s 799 800 801 802 803 804 805 806 807 808 809 810 811 812 813 814 815 816 817 818 819 820 821 822 823 824 825 826 827 828 829 830 831 832 833 834 835 836 837 838 839 840 841 842 843 844 845 846 847 848 849 850 851 852 853 854 855 856 857 858 859 860 861 862 863 864 865 866 % 59,9 60,5 61,5 60,9 61,2 62,8 63,4 64,6 64,1 63 62,7 63,5 64,1 64,3 64,1 63,7 62,9 62,4 61,7 59,8 57,4 54,8 54,3 52,9 52,4 50,4 48,6 47,9 46,8 46,9 49,5 50,5 52,3 54,1 56,3 58,7 57,3 59 59,8 60,3 61,2 61,8 62,5 62,4 61,5 63,7 61,9 61,6 60,3 59,2 57,3 52,3 49,3 47,3 46,3 46,8 46,6 44,3 43,1 42,4 41,8 43,8 44,6 46 46,9 47,9 50,2 51,2 % 31 42 52,5 51,4 57,7 98,8 96,1 45,4 5 3,2 14,9 35,8 73,3 37,4 21 21 18 32,7 46,2 45,1 43,9 42,8 65,2 62,1 30,6 „m“ „m“ „m“ „m“ 9,4 41,7 37,8 20,4 30,7 41,8 26,5 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 29,7 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 38,8 35,1 „m“ „m“ „m“ 2,1 2,4 68,8 89,2 99,2 99,4 99,7 99,8 99,6 s 867 868 869 870 871 872 873 874 875 876 877 878 879 880 881 882 883 884 885 886 887 888 889 890 891 892 893 894 895 896 897 898 899 900 901 902 903 904 905 906 907 908 909 910 911 912 913 914 915 916 917 918 919 920 921 922 923 924 925 926 927 928 929 930 931 932 933 934 % 52,3 53 54,2 55,5 56,7 57,3 58 60,5 60,2 60,3 60,5 61,4 60,3 60,5 61,2 61,6 61,5 61,2 61,3 63,1 63,2 62,3 62 61,6 61,6 61,8 62 62 61,1 61,2 60,7 60,7 60,9 60,1 59,3 59,9 59,4 59,2 59,5 58,3 58,2 57,6 57,1 57 57 56,5 56,3 56,1 55,2 54,7 55,2 55,2 55,9 55,9 56,1 55,8 55,9 55,8 56,4 56,4 56,4 56,4 54 53,4 52,3 52,1 52,3 52,2 % 99,4 99,3 99,2 99,1 99 98,9 98,9 31,1 „m“ „m“ 6,3 19,3 1,2 2,9 34,1 13,2 16,4 16,4 „m“ „m“ 4,8 22,3 38,5 29,6 26,6 28,1 29,6 16,3 „m“ „m“ 19,2 32,5 17,8 19,2 38,2 45 32,4 23,5 40,8 „m“ „m“ „m“ „m“ 0,6 26,3 29,2 20,5 „m“ „m“ 17,5 29,2 29,2 16 26,3 36,5 19 9,2 21,9 42,8 38 11 35,1 7,3 5,4 27,6 32 33,4 34,9 s 935 936 937 938 939 940 941 942 943 944 945 946 947 948 949 950 951 952 953 954 955 956 957 958 959 960 961 962 963 964 965 966 967 968 969 970 971 972 973 974 975 976 977 978 979 980 981 982 983 984 985 986 987 988 989 990 991 992 993 994 995 996 997 998 999 1000 1001 1002 % 52,8 53,7 54 55,1 55,2 54,7 52,5 51,8 51,4 50,9 51,2 50,3 50,2 50,9 49,9 50,9 49,8 50,4 50,4 49,7 51 50,3 50,2 49,9 50,9 50 50,2 50,2 49,9 50,4 50,2 50,3 49,9 51,1 50,6 49,9 49,6 49,4 49 49,8 50,9 50,4 49,8 49,1 50,4 49,8 49,3 49,1 49,9 49,1 50,4 50,9 51,4 51,5 52,2 52,8 53,3 53,6 53,4 53,9 55,2 55,8 55,7 55,8 56,4 55,4 55,2 55,8 % 60,1 69,7 70,7 71,7 46 12,6 0 24,7 43,9 71,1 76,8 87,5 99,8 100 99,7 100 99,7 99,8 99,8 99,7 100 99,8 99,8 99,7 100 99,7 99,8 99,8 99,7 99,8 99,8 99,8 99,7 100 99,9 99,7 99,6 99,6 99,5 99,7 100 99,8 99,7 99,5 99,8 99,7 99,5 99,5 99,7 99,5 99,8 100 99,9 99,9 99,7 74,1 46 36,4 33,5 58,9 73,8 52,4 9,2 2,2 33,6 „m“ „m“ 26,3 352 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 Čas Normální otáčky Normální toč. Moment Čas Normální otáčky Normální toč. Moment Čas Normální otáčky Normální toč. Moment s 1003 1004 1005 1006 1007 1008 1009 1010 1011 1012 1013 1014 1015 1016 1017 1018 1019 1020 1021 1022 1023 1024 1025 1026 1027 1028 1029 1030 1031 1032 1033 1034 1035 1036 1037 1038 1039 1040 1041 1042 1043 1044 1045 1046 1047 1048 1049 1050 1051 1052 1053 1054 1055 1056 1057 1058 1059 1060 1061 1062 1063 1064 1065 1066 1067 1068 1069 1070 % 55,8 56,4 57,6 58,8 59,9 62,3 63,1 63,7 63,3 48 47,9 49,9 49,9 49,6 49,9 49,3 49,7 49,1 49,4 48,3 49,4 48,5 48,7 48,7 49,1 49 49,8 48,7 48,5 49,3 49,7 48,3 49,8 49,4 49,8 50,5 50,3 51,2 50,5 50,6 50,4 49,9 49,1 47,9 48,1 47,5 46,9 47,7 46,9 46,5 48 47,2 48,7 48,7 47,8 48,8 47,4 47,3 47,3 46,9 46,7 46,8 46,9 46,7 45,5 45,5 44,2 43 % 23,3 50,2 68,3 90,2 98,9 98,8 74,4 49,4 9,8 0 73,5 99,7 48,8 2,3 „m“ „m“ 47,5 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 31,3 45,3 44,5 61 64,3 64,4 65,6 64,5 82,9 86 89 81,4 49,9 20,1 24 36,2 34,5 30,3 53,5 61,6 73,6 84,6 87,7 80 50,4 38,6 63,1 5 47,4 49,8 23,9 44,6 65,2 60,4 61,5 „m“ „m“ „m“ „m“ s 1071 1072 1073 1074 1075 1076 1077 1078 1079 1080 1081 1082 1083 1084 1085 1086 1087 1088 1089 1090 1091 1092 1093 1094 1095 1096 1097 1098 1099 1100 1101 1102 1103 1104 1105 1106 1107 1108 1109 1110 1111 1112 1113 1114 1115 1116 1117 1118 1119 1120 1121 1122 1123 1124 1125 1126 1127 1128 1129 1130 1131 1132 1133 1134 1135 1136 1137 1138 % 42,5 41 39,9 39,9 40,1 39,9 39,4 43,8 52,9 52,8 53,4 54,7 56,3 57,5 59 59,8 60,1 61,8 61,8 61,7 62 62,3 62 61,3 61,1 61,2 61,1 61,1 61,3 61,3 60,4 58,8 57,7 56 54,7 53,3 52,6 53,4 53,9 54,9 55,8 57,1 56,5 58,9 58,7 59,8 61 60,7 59,4 57,9 57,6 56,3 55 53,7 52,1 51,1 49,7 49,1 48,7 48,2 48 48 47,2 47,3 46,6 47,4 46,3 45,4 % „m“ „m“ „m“ 38,2 48,1 48 59,3 19,8 0 88,9 99,5 99,3 99,1 99 98,9 98,9 98,9 48,3 55,6 59,8 55,6 29,6 19,3 7,9 19,2 43 59,7 98,8 98,8 26,6 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 23,2 84,2 99,4 99,3 99,2 99 99,1 98,9 98,9 98,9 98,8 19,2 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 25,8 46,1 46,9 46,7 70 70 67,6 67,6 74,7 13 „m“ „m“ s 1139 1140 1141 1142 1143 1144 1145 1146 1147 1148 1149 1150 1151 1152 1153 1154 1155 1156 1157 1158 1159 1160 1161 1162 1163 1164 1165 1166 1167 1168 1169 1170 1171 1172 1173 1174 1175 1176 1177 1178 1179 1180 1181 1182 1183 1184 1185 1186 1187 1188 1189 1190 1191 1192 1193 1194 1195 1196 1197 1198 1199 1200 1201 1202 1203 1204 1205 1206 % 45,5 44,8 46,6 46,3 48,5 49,9 49,1 49,1 51 51,5 50,9 51,6 52,1 50,9 52,2 51,5 51,5 50,8 50,3 50,3 49,3 48,8 47,8 48,1 48,4 49,6 51 51,6 53,3 55,2 55,7 56,4 56,8 57 57,6 56,9 56,4 57 56,4 57 57,7 58,6 58,9 59,4 58,8 60,1 60,6 60,7 60,7 60 60,2 59,7 59,8 59,8 59,8 60 59,5 59,9 59,8 59 58,9 59,1 58,9 58,4 58,7 58,3 57,5 57,2 % 24,8 73,8 99 98,9 99,4 99,7 99,5 99,5 100 99,9 100 99,9 99,7 100 99,7 98,3 47,2 78,4 83 31,7 31,3 21,5 59,4 77,1 87,6 87,5 81,4 66,7 63,2 62 43,9 30,7 23,4 „m“ „m“ „m“ 4 23,4 41,7 49,2 56,6 56,6 64 68,2 71,4 71,3 79,1 83,3 77,1 73,5 55,5 54,4 73,3 77,9 73,9 76,5 82,3 82,8 65,8 48,6 62,2 70,4 62,1 67,4 58,9 57,7 57,8 57,6 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 353 Čas Normální otáčky Normální toč. Moment Čas Normální otáčky Normální toč. Moment Čas Normální otáčky Normální toč. Moment s 1207 1208 1209 1210 1211 1212 1213 1214 1215 1216 1217 1218 1219 1220 1221 1222 1223 1224 1225 1226 1227 1228 1229 1230 1231 1232 1233 1234 1235 1236 1237 1238 1239 1240 1241 1242 1243 1244 1245 1246 1247 1248 1249 1250 1251 1252 1253 1254 1255 1256 1257 1258 1259 1260 1261 1262 1263 1264 1265 1266 1267 1268 1269 1270 1271 1272 1273 1274 % 57,1 57 56,4 56,7 55,9 56,3 56,7 56 56 56,4 56,7 56,9 57 57,7 57,5 58,4 58,7 58,2 58,5 58,8 59 58,2 57,6 57,1 57,2 57 56,7 56,8 56,9 57 57,4 57,3 57,7 57,5 58,6 58,2 58,8 58,3 58,7 59,1 58,6 58,8 58,8 58,7 59,1 59,1 59,4 60,6 59,6 60,1 60,6 59,6 60,7 60,5 59,7 59,6 59,8 59,6 60,1 59,9 59,7 59,6 59,7 59,8 59,9 60,6 60,5 60,2 % 42,6 70,1 59,6 39 68,1 79,1 89,7 89,4 93,1 93,1 94,4 94,8 94,1 94,3 93,7 93,2 93,2 93,7 93,1 86,2 72,9 59,9 8,5 47,6 74,4 79,1 67,2 69,1 71,3 77,3 78,2 70,6 64 55,6 49,6 41,1 40,6 21,1 24,9 24,8 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 2,6 „m“ „m“ „m“ 4,1 7,1 „m“ „m“ „m“ „m“ 4,9 5,9 6,1 „m“ „m“ 22 10,3 10 6,2 7,3 14,8 s 1275 1276 1277 1278 1279 1280 1281 1282 1283 1284 1285 1286 1287 1288 1289 1290 1291 1292 1293 1294 1295 1296 1297 1298 1299 1300 1301 1302 1303 1304 1305 1306 1307 1308 1309 1310 1311 1312 1313 1314 1315 1316 1317 1318 1319 1320 1321 1322 1323 1324 1325 1326 1327 1328 1329 1330 1331 1332 1333 1334 1335 1336 1337 1338 1339 1340 1341 1342 % 60,6 60,6 61 61 61,3 61,2 61,5 61 61,1 60,5 60,2 60,2 60,2 59,9 59,4 59,6 59,3 58,9 58,8 58,9 58,9 58,9 58,7 58,7 59,3 60,1 60,5 59,5 59,7 59,7 60,1 60,8 60,9 61,3 61,8 62 62,2 62,6 62,7 62,9 63,1 63,5 63,6 64,3 63,7 63,8 63,6 63,4 63,2 63,3 62,9 63 63,1 61,8 61,6 61 61,2 60,8 61,1 60,7 60,6 60,5 60,6 60,9 60,9 61,4 61,3 61,5 % 8,2 5,5 14,3 12 34,2 17,1 15,7 9,5 9,2 4,3 7,8 5,9 5,3 4,6 21,5 15,8 10,1 9,4 9 35,4 30,7 25,9 22,9 24,4 61 56 50,6 16,2 50 31,4 43,1 38,4 40,2 49,7 45,9 45,9 45,8 46,8 44,3 44,4 43,7 46,1 40,7 49,5 27 15 18,7 8,4 8,7 21,6 19,7 22,1 20,3 19,1 17,1 0 22 40,3 34,3 16,1 16,6 18,5 29,8 19,5 22,3 35,8 42,9 31 s 1343 1344 1345 1346 1347 1348 1349 1350 1351 1352 1353 1354 1355 1356 1357 1358 1359 1360 1361 1362 1363 1364 1365 1366 1367 1368 1369 1370 1371 1372 1373 1374 1375 1376 1377 1378 1379 1380 1381 1382 1383 1384 1385 1386 1387 1388 1389 1390 1391 1392 1393 1394 1395 1396 1397 1398 1399 1400 1401 1402 1403 1404 1405 1406 1407 1408 1409 1410 % 61,3 61 60,8 60,9 61,2 60,9 60,7 60,9 60,7 59,6 59,6 59,4 59,3 58,9 59,1 59 59 59 58,8 58,9 58,9 59,3 58,9 59,3 59,4 59,6 59,4 59,3 59,4 59,4 58,8 59,1 58,5 58,8 58,5 58,7 59,1 59,1 59,1 59,4 59,7 60,7 59,8 60,2 59,9 61 60,6 60,6 59,6 59,6 60,6 59,8 60 60,5 60,9 61,3 61,2 61,4 61,3 61,4 61,1 61,5 61 61,1 61,4 61,6 61,7 61,8 % 19,2 9,3 44,2 55,3 56 60,1 59,1 56,8 58,1 78,4 84,6 66,6 75,5 49,6 75,8 77,6 67,8 56,7 54,2 59,6 60,8 56,1 48,5 42,9 41,4 38,9 32,9 30,6 30 25,3 18,6 18 10,6 10,5 8,2 13,7 7,8 6 6 13,1 22,3 10,5 9,8 8,8 8,7 9,1 28,2 22 23,2 19 38,4 41,6 47,3 55,4 58,7 37,9 38,3 58,7 51,3 71,1 51 56,6 60,6 75,4 69,4 69,9 59,6 54,8 354 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 Čas Normální otáčky Normální toč. Moment Čas Normální otáčky Normální toč. Moment Čas Normální otáčky Normální toč. Moment s 1411 1412 1413 1414 1415 1416 1417 1418 1419 1420 1421 1422 1423 1424 1425 1426 1427 1428 1429 1430 1431 1432 1433 1434 1435 1436 1437 1438 1439 1440 1441 1442 1443 1444 1445 1446 1447 1448 1449 1450 1451 1452 1453 1454 1455 1456 1457 1458 1459 1460 1461 1462 1463 1464 1465 1466 1467 1468 1469 1470 1471 1472 1473 1474 1475 1476 1477 1478 % 61,6 61,3 61,3 61,2 61,3 61,2 61,2 61 60,9 61 60,7 60,7 60,8 61 61 61,3 61,7 62,3 62,3 62,3 62,8 62,8 62,9 62,9 62,8 62,7 61,5 61,9 61,5 61 60,9 60,6 60,3 60,8 60,2 60,5 60,2 60,7 60,9 59,6 60,2 59,5 59,8 59,6 59,3 59 58,8 58,7 59,2 59,7 60,4 60,2 60,4 59,9 59,9 59,6 59,4 59,4 60,4 59,5 59,3 60,9 60,7 60,9 61 60,6 60,9 60,8 % 53,6 53,5 52,9 54,1 53,2 52,2 52,3 48 41,5 32,2 22 23,3 38,8 40,7 30,6 62,6 55,9 43,4 37,4 35,7 34,4 31,5 31,7 29,9 29,4 28,7 14,7 17,2 6,1 9,9 4,8 11,1 6,9 7 9,2 21,7 22,4 31,6 28,9 21,7 18 16,7 15,7 15,7 15,7 7,5 7,1 16,5 50,7 60,2 44 35,3 17,1 13,5 12,8 14,8 15,9 22 38,4 38,8 31,9 40,8 39 30,1 29,3 28,4 36,3 30,5 s 1479 1480 1481 1482 1483 1484 1485 1486 1487 1488 1489 1490 1491 1492 1493 1494 1495 1496 1497 1498 1499 1500 1501 1502 1503 1504 1505 1506 1507 1508 1509 1510 1511 1512 1513 1514 1515 1516 1517 1518 1519 1520 1521 1522 1523 1524 1525 1526 1527 1528 1529 1530 1531 1532 1533 1534 1535 1536 1537 1538 1539 1540 1541 1542 1543 1544 1545 1546 % 60,7 60,1 59,9 60,4 60,7 59,9 59,7 59,5 59,2 58,8 58,7 58,7 57,9 58,2 57,6 58,3 57,2 57,4 58,3 58,3 58,8 58,8 59,4 59,1 59,1 59 59,5 59,4 59,4 59,4 59,4 58,9 59 58,8 58,9 58,8 58,9 59,1 58,8 59 58,7 57,9 58 57,1 56,7 56,7 56,6 56,8 56,3 56,3 56 56,7 56,6 56,9 56,9 57,4 57,4 58,3 58,5 59,1 59,4 59,6 59,5 59,6 59,3 59,4 59,1 59 % 26,7 4,7 0 36,2 32,5 3,1 „m“ „m“ „m“ 0,6 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 9,5 6 27,3 59,9 7,3 21,7 38,9 26,2 25,5 26 39,1 52,3 31 27 29,8 23,1 16 31,5 25,9 40,2 28,4 38,9 35,3 30,3 19 3 0 2,4 „m“ „m“ 5,3 2,1 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 3,8 „m“ „m“ „m“ „m“ 13,9 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 0,5 9,2 11,2 26,8 11,7 s 1547 1548 1549 1550 1551 1552 1553 1554 1555 1556 1557 1558 1559 1560 1561 1562 1563 1564 1565 1566 1567 1568 1569 1570 1571 1572 1573 1574 1575 1576 1577 1578 1579 1580 1581 1582 1583 1584 1585 1586 1587 1588 1589 1590 1591 1592 1593 1594 1595 1596 1597 1598 1599 1600 1601 1602 1603 1604 1605 1606 1607 1608 1609 1610 1611 1612 1613 1614 % 58,8 58,7 57,5 57,4 57,1 57,1 57 57,1 57,3 57,3 58,2 58,7 58,3 58,6 59 59,8 59,3 59,7 60,1 60,7 60,7 60,7 60,7 61,1 61,1 60,8 60,1 60,7 60,4 60 59,9 60,8 60,4 60,2 59,6 59,9 59,8 59,6 59,4 60,1 59,5 59,8 60,6 59,3 59,3 59,4 58,7 58,8 59,1 59,7 59,5 59,6 59,6 59,4 59,6 59,9 60,5 59,6 59,7 60,9 60,1 59,9 60,8 60,6 60,9 61,1 61,2 61,4 % 6,4 5 „m“ „m“ 1,1 0 4,5 3,7 3,3 16,8 29,3 12,5 12,2 12,7 13,6 21,9 20,9 19,2 15,9 16,7 18,1 40,6 59,7 66,8 58,8 64,7 63,6 83,2 82,2 80,5 78,7 67,9 57,7 60,6 72,7 73,6 74,1 84,6 76,1 76,9 84,6 77,5 67,9 47,3 43,1 38,3 38,2 39,2 67,9 60,5 32,9 20 34,4 23,9 15,7 41 26,3 14 21,2 19,6 34,3 27 25,6 26,3 26,1 38 31,6 30,6 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 355 Čas Normální otáčky Normální toč. Moment Čas Normální otáčky Normální toč. Moment Čas Normální otáčky Normální toč. Moment s 1615 1616 1617 1618 1619 1620 1621 1622 1623 1624 1625 1626 1627 1628 1629 1630 1631 1632 1633 1634 1635 1636 1637 1638 1639 1640 1641 1642 1643 1644 1645 1646 1647 1648 1649 1650 1651 1652 1653 1654 1655 1656 1657 1658 1659 1660 1661 1662 1663 1664 1665 1666 1667 1668 1669 1670 1671 1672 1673 1674 1675 1676 % 61,7 61,5 61,7 62,2 61,4 61,8 61,8 61,6 61,7 61,7 61,7 61,2 61,9 61,4 61,7 62,4 62,8 62,2 62,5 62,3 62,6 62,3 62,7 62,2 61,9 62,5 61,7 61,7 61,6 61,4 60,8 60,7 61 60,4 61 60,7 60,5 60,8 61,2 60,9 61,1 60,7 61,3 60,9 61,4 61,7 61,8 61,7 61,7 61,5 61,3 61,5 61,1 61,4 61,4 61,3 61 61,5 61 60,9 60,9 60,6 „m“ = motor je poháněn % 29,6 28,8 27,8 20,3 19,6 19,7 18,7 17,7 8,7 1,4 5,9 8,1 45,8 31,5 22,3 21,7 21,9 22,2 31 31,3 31,7 22,8 12,6 15,2 32,6 23,1 19,4 10,8 10,2 „m“ „m“ „m“ 12,4 5,3 13,1 29,6 28,9 27,1 27,3 20,6 13,9 13,4 26,1 23,7 32,1 33,5 34,1 17 2,5 5,9 14,9 17,2 „m“ „m“ 8,8 8,8 18 13 3,7 3,1 4,7 4,1 s 1677 1678 1679 1680 1681 1682 1683 1684 1685 1686 1687 1688 1689 1690 1691 1692 1693 1694 1695 1696 1697 1698 1699 1700 1701 1702 1703 1704 1705 1706 1707 1708 1709 1710 1711 1712 1713 1714 1715 1716 1717 1718 1719 1720 1721 1722 1723 1724 1725 1726 1727 1728 1729 1730 1731 1732 1733 1734 1735 1736 1737 1738 1739 % 60,6 60,6 60,7 60,6 60,1 60,5 60,4 59,9 59,6 59,6 59,9 59,9 59,8 59,4 59,5 59,6 59,4 60,9 60,5 60,1 60,1 60,5 60 60 60 60,1 59,9 59,4 59,5 59,5 59,5 59,4 59,6 59,5 60,1 59,4 59,8 59,9 60,1 59,6 59,6 59,4 59,6 60,1 60,2 59,4 60,3 59,9 60,2 60,3 60,4 60,6 60,8 60,9 60,9 60,7 60,9 61,1 61,1 61 61 60,6 60,9 % 6,7 12,8 11,9 12,4 12,4 12 11,8 12,4 12,4 9,1 0 20,4 4,4 3,1 26,3 20,1 35 22,1 12,2 11 8,2 6,7 5,1 5,1 9 5,7 8,5 6 5,5 14,2 6,2 10,3 13,8 13,9 18,9 13,1 5,4 2,9 7,1 12 4,9 22,7 22 17,4 16,6 28,6 22,4 20 18,6 11,9 11,6 10,6 16 17 16,1 11,4 11,3 11,2 25,6 14,6 10,4 „m“ „m“ s 1740 1741 1742 1743 1744 1745 1746 1747 1748 1749 1750 1751 1752 1753 1754 1755 1756 1757 1758 1759 1760 1761 1762 1763 1764 1765 1766 1767 1768 1769 1770 1771 1772 1773 1774 1775 1776 1777 1778 1779 1780 1781 1782 1783 1784 1785 1786 1787 1788 1789 1790 1791 1792 1793 1794 1795 1796 1797 1798 1799 1800 % 60,8 59,9 59,8 59,1 58,8 58,8 58,2 58,5 57,5 57,9 57,8 58,3 57,8 57,5 58,4 58,1 58,8 58,3 58,3 59 58,2 57,9 58,5 57,4 58,2 58,2 57,3 58 57,5 57,4 58,8 57,7 58,4 58,4 59 59 58,8 58,8 59,1 59,4 59,6 50 40 30 20 10 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 % 4,8 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 14,3 4,4 0 20,9 9,2 8,2 15,3 38 15,4 11,8 8,1 5,5 4,1 4,9 10,1 7,5 7 6,7 6,6 17,3 11,4 47,4 28,8 24,3 25,5 35,5 29,3 33,8 18,7 9,8 23,9 48,2 37,2 29,1 25 20 15 10 5 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 356 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 Plán zkoušky ETC na dynamometru je graficky znázorněn na obrázku 5. Obrázek 5 Plán průběhu zkoušky ETC na dynamometru 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 357 Dodatek 4 POSTUPY MĚŘENÍ A ODBĚRU VZORKŮ 1. ÚVOD PLYnné složky, částice a kouř emitované z motoru předaného ke zkouškám se měří metodami popsanými v příloze V. Odpovídající body přílohy V popisují doporučené systémy analýzy plynných emisí (bod 1), doporučené systémy ředění a odběru částic (bod 2) a doporučené opacimetry k měření kouře (bod 3). U zkoušky ESC se určují plynné složky v surovém výfukovém plynu. Volitelně se mohou určovat ve zředěném výfukovém plynu, jestliže se k určení částic použije systém ředění plného toku. Částice se určí buď systémem ředění části toku, nebo systémem ředění plného toku. U zkoušky ETC se musí použít k určení plynných emisí a emisí částic jen systém s ředěním plného toku, který se pokládá za referenční systém. Technická zkušebna však může schválit systémy s ředěním části toku, jestliže se prokázala jejich rovnocennost podle bodu 6. 2 přílohy I a jestliže technické zkušebně byly předloženy podrobný popis vyhodnocení dat a postupy výpočtu. 2. DYNAMOMETR A VYBAVENÍ ZKUŠEBNÍ KOMORY Ke zkouškám emisí z motorů na dynamometrech pro zkoušky motorů se musí použít následující zařízení. 2. 1 Dynamometr pro zkoušky motorů Musí se použít dynamometr pro zkoušky motorů, který má odpovídající vlastnosti, aby na něm bylo možno vykonat zkušební cykly popsané v dodatcích 1 a 2 k této příloze. Systém k měření otáček musí mít přesnost ± 2 % udávaných hodnot. Systém k měření točivého momentu musí mít přesnost ± 3 % udávaných hodnot pro rozmezí údajů > 20 % plného rozsahu stupnice a přesnost ± 0,6 % plného rozsahu stupnice pro roz- mezí údajů ≤ 20 % plného rozsahu stupnice. 2. 2 Ostatní přístroje Užité přístroje k měření spotřeby paliva, spotřeby vzduchu, teploty chladiva a maziva, tlaku výfukového plynu a podtlaku v sacím potrubí, teploty výfukového plynu, teploty nasávaného vzduchu, atmosférického tlaku, vlhkosti vzduchu a teploty paliva musí odpovídat požadavkům. Tyto přístroje musí splňovat poža- davky uvedené v tabulce 8: Tabulka 8 Přesnost měřicích přístrojů Měřicí přístroj Přesnost Spotřeba paliva Spotřeba vzduchu Teploty ≤ 600 K (327 °C) Teploty > 600 K (327 °C) Atmosférický tlak Tlak výfukového plynu Podtlak v sání Jiné tlaky Relativní vlhkost Absolutní vlhkost ± 2 % maximální hodnoty motoru ± 2 % maximální hodnoty motoru ± 2 K v absolutní hodnotě ± 1 % udávané hodnoty ± 0,1 kPa v absolutní hodnotě ± 0,2 kPa v absolutní hodnotě ± 0,05 kPa v absolutní hodnotě ± 0,1 kPa v absolutní hodnotě ± 0,3 % v absolutní hodnotě ± 5 % udávané hodnoty 358 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 2. 3 Průtok výfukového plynu K výpočtu emisí v surovém výfukovém plynu je nutné znát průtok výfukového plynu (viz bod 4. 4 dodatku 1). K určení průtoku výfukového plynu se může použít jedna z následujících metod: a) přímé měření průtoku výfukového plynu průtokovou clonou nebo rovnocenným měřicím systémem; b) měření průtoku vzduchu a průtoku paliva vhodnými měřicími systémy a výpočet průtoku výfukového plynu pomocí následující rovnice: GEXHW = GAIRW + GFUEL(pro hmotnost ve vlhkém stavu) Přesnost určení průtoku výfukového plynu musí být v mezích ± 2,5 % naměřené hodnoty nebo musí být lepší. 2. 4 Průtok zředěného výfukového plynu K výpočtu emisí ve zředěném výfukovém plynu při použití systému s ředěním plného toku (povinného u zkoušky ETC) je nutné znát průtok zředěného výfukového plynu (viz bod 4. 3 dodatku 2). Celkový hmot- nostní průtok zředěného výfukového plynu (GTOTW) nebo celková hmotnost zředěného výfukového plynu za celý cyklus (MTOTW) se musí měřit zařízeními PDP nebo CFV (bod 2. 3. 1 přílohy V). Přesnost musí být v mezích ± 2,5 % naměřené hodnoty nebo musí být lepší a musí se určit podle bodu 2. 4 dodatku 5 k příloze III. 3. URČENÍ PLYNNÝCH SLOŽEK 3. 1 Obecné požadavky na analyzátory Analyzátory musí mít měřicí rozsah odpovídající přesnosti požadované k měření koncentrací složek výfu- kového plynu (bod 3. 1. 1). Doporučuje se, aby analyzátory pracovaly tak, aby měřená koncentrace byla v rozmezí od 15 % do 100 % plného rozsahu stupnice. Jestliže indikační systémy (počítače, zařízení k záznamu dat) mohou zajistit dostatečnou přesnost a roz- lišovací schopnost pod 15 % plného rozsahu stupnice, jsou také přijatelná měření pod 15 % plného roz- sahu stupnice. V tomto případě musí být provedeny doplňkové kalibrace v nejméně čtyřech nenulových bodech, které jsou rozmístěny v přibližně stejných vzdálenostech, aby byla zajištěna přesnost kalibračních křivek podle bodu 1. 5. 5. 2 dodatku 5 k příloze III. Elektromagnetická kompatibilita (EMC) zařízení musí být na takové úrovni, aby se minimalizovaly doda- tečné chyby. 3. 1. 1 Chyba měření Celková chyba měření včetně křížové citlivosti na jiné plyny (viz bod 1. 9 dodatku 5 k příloze III) nesmí přesáhnout ± 5 % indikované hodnoty nebo ± 3,5 % plného rozsahu stupnice, přičemž se vezme menší z obou hodnot. U koncentrací nižších než 100 ppm nesmí chyba měření přesáhnout ± 4 ppm. 3. 1. 2 Opakovatelnost Opakovatelnost definovaná jako 2,5 násobek směrodatné odchylky deseti opakovaných odezev na daný kalibrační plyn nebo kalibrační plyn rozpětí nesmí být pro každý použitý měřicí rozsah nad 155 ppm (nebo ppmC) větší než ± 1 % koncentrace na plném rozsahu stupnice nebo větší než ± 2 % každého měřicího rozsahu použitého pod 155 ppm (nebo ppmC). 3. 1. 3 Šum Odezva špička-špička analyzátoru na nulovací plyn a na kalibrační plyn v rozpětí 10 s za kteroukoli periodu nesmí překročit 2 % plného rozsahu stupnice na všech použitých rozsazích. 3. 1. 4 Posun nuly Posun nuly za dobu jedné hodiny musí být na nejnižším používaném rozsahu menší než 2 % plného roz- sahu stupnice. Odezva na nulu je definována jako střední hodnota odezvy (včetně šumu) na nulovací plyn v časovém intervalu 30 s. 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 359 3. 1. 5 Posun měřicího rozpětí Posun měřicího rozpětí za dobu jedné hodiny musí být menší než 2 % plného rozsahu stupnice na nej- nižším používaném rozsahu. Měřicí rozpětí je definováno jako rozdíl mezi odezvou na kalibrační rozpětí a odezvou na nulu. Odezva na kalibrační rozpětí je definována jako střední hodnota odezvy včetně šumu na kalibrační plyn rozpětí v časovém intervalu 30 s. 3. 2 Sušení plynu Volitelné zařízení pro sušení plynu musí mít minimální vliv na koncentraci měřených plynů. Užití che- mické sušičky není přijatelným postupem k odstraňování vody ze vzorku. 3. 3 Analyzátory Principy měření, které je nutno používat, jsou popsány v bodech 3. 3. 1 až 3. 3. 4. Podrobný popis měřicích systémů je uveden v příloze V. Plyny, které je nutno měřit, se musí analyzovat dále uvedenými přístroji. Pro nelineární analyzátory je přípustné použít linearizační obvody. 3. 3. 1 Analýza oxidu uhelnatého (CO) Analyzátor oxidu uhelnatého musí být nedisperzní s absorpcí v infračerveném pásmu (NDIR). 3. 3. 2 Analýza oxidu uhličitého (CO2) Analyzátor oxidu uhličitého musí být nedisperzní s absorpcí v infračerveném pásmu (NDIR). 3. 3. 3 Analýza uhlovodíků (HC) Analyzátor uhlovodíků pro vznětové motory a motory na LPG musí být druhu „vyhřívaný plamenoioni- zační detektor“ (HFID) s detektorem, ventily, potrubím atd. , vyhřívaný tak, aby se teplota plynu udržovala na hodnotě 463 K ± 10 K (190 °C ± 10 °C). V závislosti na použité metodě může být pro plynové motory na NG analyzátor uhlovodíků druhu „nevyhřívaný plamenoionizační detektor“ (FID) (viz bod 1. 3 přílohy V). 3. 3. 4 Analýza uhlovodíků jiných než methan (NMHC) (jen pro plynové motory na NG) Uhlovodíky jiné než methan se určují jednou z následujících metod: 3. 3. 4. 1 Metoda plynové chromatografie (GC) Uhlovodíky jiné než methan se určují tak, že od uhlovodíků změřených podle bodu 3. 3. 3 se odečte methan analyzovaný plynovým chromatografem stabilizovaným při 423 K (150 °C). 3. 3. 4. 2 Metoda separátoru uhlovodíků jiných než methan (NMC) Určování frakce jiné než methan se provádí vyhřívaným NMC zapojeným v řadě se zařízením FID podle bodu 3. 3. 3 a odečtením methanu od uhlovodíků. 3. 3. 5 Analýza oxidů dusíku (NOx) Analyzátor oxidů dusíku musí být druhu „chemoluminiscenční detektor“ (CLD) nebo „vyhřívaný chemolu- miniscenční detektor“ (HCLD) s konvertorem NO2/NO, jestliže se měří suchý stav. Jestliže se měří vlhký stav, musí se použít HCLD udržovaný na teplotě nad 328 K (55 °C) za předpokladu vyhovujícího výsledku zkoušky rušivých vlivů vodní páry (viz bod 1. 9. 2. 2 dodatek 5 k příloze III). 3. 4. Odběr vzorků plynných emisí 3. 4. 1 Surový výfukový plyn (jen u zkoušky ESC) Odběrné sondy plynných emisí musí být namontovány, jestliže je to proveditelné, nejméně 0,5 m nebo troj- násobek průměru výfukového potrubí (zvolí se větší z obou hodnot) proti směru toku plynů od místa výstupu z výfukového systému a dostatečně blízko k motoru, aby se zajistila teplota výfukových plynů v sondě nejméně 343 K (70 °C). 360 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 U víceválcového motoru s rozvětveným sběrným výfukovým potrubím musí být vstup sondy umístěn dostatečně daleko po toku plynů, aby se zajistilo, že odebíraný vzorek je reprezentativní pro střední hod- notu emisí výfuku ze všech válců. U víceválcových motorů s oddělenými větvemi sběrného potrubí, jako při uspořádání motoru do V, je přípustné odebírat vzorky individuálně z každé větve a vypočítat střední hodnotu emisí z výfuku. Mohou se použít jiné metody, které prokázaly korelaci s výše uvedenými meto- dami. Pro výpočet emisí z výfuku se musí použít celkový hmotnostní průtok výfukových plynů. Jestliže je motor vybaven systémem následného zpracování výfukového plynu, musí se vzorek výfukového plynu odebrat za tímto systémem po směru toku. 3. 4. 2 Zředěný výfukový plyn (povinný pro zkoušku ETC, volitelný pro zkoušku ESC) Výfuková trubka mezi motorem a systémem s ředěním plného toku musí splňovat požadavky bodu 2. 3. 1 přílohy V, EP. Sonda (sondy) k odběru vzorků plynných emisí musí být instalována v ředicím tunelu v bodu, ve kterém je ředicí vzduch dobře promíšen s výfukovým plynem a který musí být v bezprostřední blízkosti odběrné sondy částic. U zkoušky ETC se vzorky mohou obecně odebírat dvěma způsoby: — vzorky znečišťujících látek se odebírají do vaku k jímání vzorků v průběhu celého cyklu a změří se po ukončení zkoušky, — vzorky znečišťujících látek se odebírají kontinuálně a integrují se za celý cyklus; tato metoda je povinná pro HC a NOx. 4. URČENÍ ČÁSTIC Pro určení částic je nutno použít ředicího systém. Ředit je možné systémem s ředěním části toku (jen u zkoušky ESC) nebo systémem s ředěním plného toku (povinný u zkoušky ETC). Průtok ředicím systémem musí být dostatečně velký, aby se zcela vyloučila kondenzace vody v ředicím i odběrném systému a aby se teplota zředěného výfukového plynu udržovala na hodnotě 325 K (52 °C) nebo pod touto hodnotou bezprostředně před nosiči filtrů. Vysušení ředicího vzduchu před vstupem do ředicího systému je přípustné tep- a je zvláště užitečné, lotu 298 K ± 5 K (25 °C ± 5 °C). Jestliže okolní teplota je nižší než 293 K (20 °C), doporučuje se předehřát ředicí vzduch nad horní mez teploty 303 K (30 °C). Teplota ředicího vzduchu před zavedením výfukových plynů do ředicího tunelu však nesmí překročit 325 K (52 °C). jestliže ředicí vzduch má velkou vlhkost. Ředicí vzduch musí mít Systém s ředěním části toku musí být konstruován tak, aby dělil proud výfukových plynů na dva díly, menší z nich se ředí vzduchem a následně se použije k měření částic. K tomuto účelu je podstatné, aby byl ředicí poměr určen velmi přesně. Je možné použít různé metody k dělení toku, přičemž druh použitého dělení významným způsobem určuje, jaké odběrné zařízení a postupy musí být použity (bod 2. 2 přílohy V). Odběrná sonda částic musí být namontována v bezprostřední blízkosti odběrné sondy plynných emisí a montáž musí splňovat bod 3. 4. 1. K určení hmotnosti částic jsou nutné: systém k odběru vzorků částic, filtry k odběru vzorků částic, mik- rogramové váhy a vážicí komora s řízenou teplotou a vlhkostí. K odběru vzorků částic se musí použít metoda jediného filtru, která pracuje s jedním párem filtrů (viz bod 4. 1. 3) v průběhu celého zkušebního cyklu. U zkoušky ESC se musí věnovat velká pozornost dobám odběru vzorků a průtokům v průběhu fáze zkoušky, ve které se odebírají vzorky. 4. 1 Filtry k odběru vzorků částic 4. 1. 1 Požadavky na filtry Požadují se filtry ze skelných vláken pokrytých fluorkarbonem nebo z fluorkarbonových membrán. Všechny druhy filtrů musí mít účinnost zachycování 0,3 mm DOP (dioktylftalátů) nejméně 95 % při rych- losti, kterou plyn proudí na filtr, mezi 35 a 80 cm/s. 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 361 4. 1. 2 Velikost filtrů Filtry částic musí mít průměr nejméně 47 mm (účinný průměr 37 mm). Přípustné jsou filtry větších prů- měrů (bod 4. 1. 5). 4. 1. 3 Primární a koncové filtry Zředěný výfukový plyn se v průběhu sledu zkoušky odebírá dvojicí filtrů umístěných za sebou (jeden primární filtr a jeden koncový filtr). Koncový filtr musí být umístěn nejvýše 100 mm za primárním filtrem a nesmí se ho dotýkat. Filtry mohou být váženy jednotlivě nebo jako dvojice s činnými stranami obrácenými k sobě. 4. 1. 4 Rychlost, kterou proudí plyn na filtr Musí se dosáhnout takové rychlosti, aby plyn proudil na filtr a filtrem rychlostí od 35 do 80 cm/s. Zvětšení hodnoty poklesu tlaku mezi začátkem a koncem zkoušky nesmí přesáhnout 25 kPa. 4. 1. 5. Zatížení filtrů Doporučené zatížení filtru na jeho činné části musí být nejméně 0,5 mg/1 075 mm2. Tyto hodnoty jsou pro nejobvyklejší velikosti filtrů uvedeny v tabulce 9. Tabulka 9 Doporučená zatížení filtrů Průměr filtru (mm) Doporučený průměr činné plochy (mm) Doporučené minimální zatížení filtru (mg) 47 70 90 110 37 60 80 100 0,5 1,3 2,3 3,6 4. 2 Požadavky na vážicí komory a analytické váhy 4. 2. 1 Podmínky pro vážicí komoru Teplota v komoře (nebo místnosti), ve které se filtry částic stabilizují a váží, se musí v celé době stabili- zování a vážení udržovat na teplotě 295 K ± 3 K (22 °C ± 3 °C). Vlhkost se musí udržovat na rosném bodu 282,5 K ± 3 K (9,5 °C ± 3 °C) a na relativní vlhkosti 45 % ± 8 %. 4. 2. 2 Vážení referenčního filtru Prostředí komory (nebo místnosti) musí být prosté jakéhokoli okolního znečištění (jako je prach), které by se mohlo usazovat na filtrech částic v průběhu jejich stabilizace. Odchylky od požadavků na vážicí komory uvedených v bodu 4. 2. 1 jsou přípustné, jestliže doba trvání odchylek nepřesáhne 30 minut. Vážicí míst- nost musí splňovat požadavky před vstupem obsluhy. Nejméně dva nepoužité referenční filtry nebo dvo- jice referenčních filtrů musí být zváženy pokud možno současně s vážením filtrů (dvojice) pro odběr vzorků, avšak nejpozději čtyři hodiny po vážení těchto filtrů. Filtry musí mít stejnou velikost a být z téhož materiálu jako filtry pro odběr vzorků. Jestliže se střední hmotnost referenčních filtrů (dvojic referenčních filtrů) mezi váženími filtrů pro odběr vzorků změní o více než ± 5 % (± 7, 5 % u dvojice filtrů) doporučeného minimálního zatížení filtrů (bod 4. 1. 5) musí se všechny filtry pro odběr vzorků vyřadit a zkouška emisí se musí opakovat. Jestliže nejsou splněna kritéria stability vážicí komory uvedená v bodu 4. 2. 1, avšak vážení referenčních fil- trů (párů) splňují výše uvedená kritéria, má výrobce motoru možnost volby buďto souhlasit se zjištěnými hmotnostmi filtrů se vzorky nebo požadovat prohlášení zkoušek za neplatné; v tomto druhém případě je nutné seřízení řídicího systém vážicí místnosti a opakování zkoušky. 362 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 4. 2. 3 Analytické váhy Analytické váhy k určení hmotností všech filtrů musí mít přesnost (směrodatnou odchylku) 20 mg a roz- lišovací schopnost 10 mg (jednotka stupnice = 10 mg). U filtrů s průměrem menším než 70 mm musí být přesnost 2 mg a rozlišovací schopnost 1 mg. 4. 3 Doplňkové požadavky pro měření částic Všechny části ředicího systému a systému odběru vzorků z výfukového potrubí až po nosič filtru, které jsou ve styku se surovým a se zředěným výfukovým plynem, musí být konstruovány tak, aby úsady nebo změny vlastností částic byly co nejmenší. Všechny části musí být vyrobeny z elektricky vodivých materiálů, které nereagují se složkami výfukového plynu, a musí být elektricky zemněny, aby se zabránilo elektrostatickým účinkům. 5. URČENÍ KOUŘE Tento bod stanoví požadavky na požadované a volitelné zkušební zařízení, které se použije pro zkoušku ELR. Kouř se musí měřit opacimetrem, který má zařízení k indikaci kouře a koeficientu absorpce světla. Režim indikace opacity se smí používat jen pro kalibrování a kontrolu opacimetru. Hodnoty kouře ve zkušebním cyklu se musí měřit v režimu indikace koeficientu absorpce světla. 5. 1 Obecné požadavky U zkoušky ELR se požaduje použití systému k měření kouře a zpracování dat, který obsahuje tři funkční jednotky. Tyto jednotky mohou být sloučeny v jediné konstrukční části nebo mohou být systémem mezi sebou spojených konstrukčních částí. Tyto funkční jednotky jsou: — opacimetr splňující požadavky bodu 3 přílohy V, — jednotka ke zpracování dat, která je schopna vykonávat funkce popsané v bodu 6 dodatku 1 k příloze III, — registrační přístroj nebo elektronické zařízení k ukládání dat, které zaznamenávají a dávají na výstupu hodnoty kouře uvedené v bodu 6. 3 dodatku 1 k příloze III. 5. 2 Zvláštní požadavky 5. 2. 1 Linearita Linearita musí být v rozmezí ± 2 % opacity. 5. 2. 2 Posun nuly Posun nuly v průběhu jedné hodiny nesmí přesáhnout ± 1 % opacity. 5. 2. 3 Indikace a rozsah opacimetru Indikace opacity musí mít rozsah 0 — 100 % opacity a rozlišitelnost 0,1 % opacity. Indikace koeficientu absorpce světla musí mít rozsah 0 — 30 m-1 koeficientu absorpce světla a rozlišitelnost 0,01 m-1 koefi- cientu absorpce světla. 5. 2. 4 Doba odezvy přístrojů Doba fyzikální odezvy opacimetru nesmí přesáhnout 0,2 s. Doba fyzikální odezvy je časový rozdíl mezi okamžiky, kdy výstup snímače s rychlou odezvou dosáhne 10 % a 90 % plné výchylky indikátoru, když se opacita měřeného plynu změní za dobu kratší než 0,1 s. Doba elektrické odezvy opacimetru nesmí přesáhnout 0,05 s. Doba elektrické odezvy je časový rozdíl mezi okamžiky, kdy výstup opacimetru dosáhne 10 % a 90 % plné výchylky indikátoru, když se zdroj světla přeruší nebo úplně zhasne za dobu kratší než 0,01 s. 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 363 5. 2. 5 Neutrální filtry Každý neutrální filtr použitý ke kalibrování opacimetru, k měřením linearity nebo k nastavování měřicího rozsahu musí mít svou hodnotu známou s přesností 1 % opacity. Přesnost jmenovité hodnoty filtru se musí kontrolovat nejméně jednou ročně s použitím referenčního filtru splňujícího vnitrostátní nebo meziná- rodní normu. Neutrální filtry jsou přesná zařízení a mohou se při používání snadno poškodit. Mělo by se s nimi co nej- méně manipulovat, a pokud je to nezbytné, mělo by se tak dít s opatrností, aby nedošlo k poškrábání nebo znečištění filtru. 364 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 Dodatek 5 POSTUP KALIBRACE 1. KALIBRACE ANALYTICKÝCH PŘÍSTROJŮ 1. 1 Úvod Každý analyzátor musí se kalibrovat tak často, jak je nutné, aby splňoval požadavky na přesnost podle této směrnice. V tomto bodu je popsána metoda kalibrace pro analyzátory uvedené v bodu 3 dodatku 4 k příloze III a v bodu 1 přílohy V. 1. 2 Kalibrační plyny Musí se respektovat doba trvanlivosti kalibračních plynů. Musí se zaznamenat datum konce záruční lhůty kalibračních plynů podle údaje výrobce. 1. 2. 1 Čisté plyny Požadovaná čistota plynů je definována mezními hodnotami znečištění, které jsou uvedeny níže. K dispo- zici musí být následující plyny: čištěný dusík (znečištění ≤ 1 ppm C1, ≤ 1 ppm CO, ≤ 400 ppm CO2, ≤ 0,1 ppm NO), čištěný kyslík (čistota > 99,5 % obj. O2), směs vodíku s heliem (40 % ± 2 % vodíku, zbytek helium), (znečištění ≤ 1 ppm C1, ≤ 400 ppm CO2), čištěný syntetický vzduch (znečištění ≤ 1 ppm C1, ≤ 1 ppm CO, ≤ 400 ppm CO2, ≤ 0,1 ppm NO), (obsah kyslíku mezi 18 % a 21 % obj. ), čištěný propan nebo CO k přezkoušení CVS. 1. 2. 2 Kalibrační plyny a kalibrační plyny rozpětí K dispozici musí být směsi plynů s následujícím chemickým složením: C3H8 a čištěný syntetický vzduch (viz bod 1. 2. 1); CO a čištěný dusík; NOx a čištěný dusík (množství NO2 obsažené v tomto kalibračním plynu nesmí překračovat 5 % obsahu NO); CO2 a čištěný dusík; CH4 a čištěný syntetický vzduch; C2H6 a čištěný syntetický vzduch. Poznámka: Přípustné jsou jiné kombinace plynů ze předpokladu, že vzájemně nereagují. Skutečná koncentrace kalibračního plynu a kalibračního plynu rozpětí se smí lišit od jmenovité hodnoty v rozmezí ± 2 %. Všechny koncentrace kalibračního plynu se musí udávat v objemových jednotkách (obje- mové % nebo objemové ppm). Plyny použité ke kalibraci a ke kalibraci rozpětí se mohou také získat použitím oddělovače plynů a ředě- ním čištěným N2 nebo čištěným syntetickým vzduchem. Přesnost směšovacího zařízení musí být taková, aby koncentrace zředěných kalibračních plynů mohly být určeny s přesností ± 2 %. 1. 3 Postup práce s analyzátory a systém k odběru vzorků Postup práce s analyzátory musí sledovat instrukce výrobce přístrojů pro jejich uvádění do provozu a pou- žívání. Musí se také dodržovat minimální požadavky uvedené v bodech 1. 4 až 1. 9. 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 365 1. 4 Zkouška těsnosti Musí se přezkoušet těsnost systému. Sonda se odpojí od výfukového systému a uzavře se její konec. Pak se uvede do chodu čerpadlo analyzátoru. Po počáteční periodě stabilizace musí všechny průtokoměry ukazo- vat nulu. V opačném případě je třeba zkontrolovat odběrná potrubí a odstranit závadu. Maximální přípustná netěsnost na straně podtlaku musí byt 0,5 % skutečného průtoku v provozu v části systému, který je zkoušen. Ke stanovení skutečných průtoků v provozu je možné použít průtoky analyzáto- rem a průtoky obtokem. Jinou metodou je zavedení skokové změny koncentrace na začátku odběrného potrubí přepnutím z nulo- vacího plynu na kalibrační plyn rozpětí. Jestliže po přiměřené době ukazuje indikace nižší koncentraci, než je zavedená koncentrace, svědčí to o problémech s kalibrací nebo s těsností. 1. 5 Postup kalibrace 1. 5. 1 Sestava přístrojů Sestava přístrojů se musí kalibrovat a kalibrační křivky se musí ověřit ve vztahu ke kalibračním plynům. Musí se použít tytéž průtoky plynu, jako když se odebírají vzorky výfukových plynů. 1. 5. 2 Doba ohřívání Doba ohřívání musí odpovídat doporučení výrobce. Pokud tato doba není uvedena, doporučuje se k ohřívání analyzátorů doba nejméně dvou hodin. 1. 5. 3 Analyzátory NDIR a HFID Je-li to třeba, seřídí se analyzátor NDIR, a optimalizuje se plamen u analyzátoru HFID (bod 1. 8. 1). 1. 5. 4 Kalibrace Každý běžně používaný rozsah se musí kalibrovat. Analyzátory CO, CO2, NOx, a HC se musí nastavit na nulu s použitím čištěného syntetického vzduchu (nebo dusíku). Do analyzátorů se zavedou odpovídající kalibrační plyny, zaznamenají se hodnoty a stanoví se kalibrační křivka podle bodu 1. 5. 5. Zkontroluje se nastavení nuly, a pokud je to potřebné, postup kalibrace se opakuje. 1. 5. 5 Stanovení kalibrační křivky 1. 5. 5. 1 O b e c n é p o k y n y Kalibrační křivka analyzátoru se stanoví nejméně v pěti bodech kalibrace (kromě nuly), jejichž rozložení musí být co nejrovnoměrnější. Nejvyšší jmenovitá koncentrace musí být rovna nejméně 90 % plného roz- sahu stupnice. Kalibrační křivka se vypočte metodou nejmenších čtverců. Pokud je výsledný stupeň polynomu větší než 3, musí být počet kalibračních bodů (včetně nuly) roven nejméně stupni tohoto polynomu plus 2. Kalibrační křivka se smí odchylovat nejvýše o ± 2 % od jmenovité hodnoty každého kalibračního bodu a v nule nejvýše o ± 1 % plného rozsahu stupnice. Z průběhu kalibrační křivky a z kalibračních bodů lze ověřit, že kalibrace byla provedena správně. Je třeba zaznamenat různé charakteristické parametry analyzátoru, zvláště: — měřicí rozsah, — citlivost, — datum kalibrace. 366 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 1. 5. 5. 2 Ka l i b r a c e p o d h o d n o t o u 1 5 % p l n é h o r o z s a h u s t u p n i c e Kalibrační křivka analyzátoru se stanoví s použitím nejméně čtyř doplňkových kalibračních bodů (s vylou- čením nuly), které jsou rozmístěny jmenovitě stejnoměrně pod hodnotou 15 % plného rozsahu stupnice. Kalibrační křivka se vypočte metodou nejmenších čtverců. Kalibrační křivka se smí lišit od jmenovitých hodnot každého kalibračního bodu nejvýše o ± 4 % a v nule nejvýše o ± 1 % plného rozsahu stupnice. 1. 5. 5. 3 Al t e r n a t i v n í m e t o d y Jestliže se prokáže, že rovnocennou přesnost může zajistit alternativní metoda (např. počítač, elektronicky ovládaný přepínač rozsahů atd. ), mohou se tyto alternativní metody použít. 1. 6 Ověření kalibrace Každý běžně používaný pracovní rozsah se musí před každou analýzou ověřit následujícím postupem. Kalibrace se ověřuje použitím nulovacího plynu a kalibračního plynu rozpětí, jehož jmenovitá hodnota je vyšší než 80 % plné hodnoty měřicího rozsahu stupnice. Jestliže se pro dva uvažované body liší zjištěná hodnota od deklarované referenční hodnoty nejvýše o ± 4 % plného rozsahu stupnice, je možno změnit parametry seřízení. Pokud tomu tak není, musí se vytvořit nová kalibrační křivka podle bodu 1. 5. 5. 1. 7 Zkouška účinnosti konvertoru NOx Účinnost konvertoru používaného ke konverzi NO2 na NO se musí zkoušet podle bodů 1. 7. 1 až 1. 7. 8 (obrázek 6). 1. 7. 1 Zkušební sestava Účinnost konvertorů lze kontrolovat ozonizátorem s použitím zkušební sestavy podle obrázku 6 (viz také bod 3. 3. 5 dodatku 4 k příloze III) a dále popsaným postupem. 1. 7. 2 Kalibrace Detektory CLD a HCLD se kalibrují v nejčastěji používaném rozsahu nulovacím plynem a kalibračním ply- nem rozpětí podle instrukcí výrobce (kalibrační plyn rozpětí musí mít obsah NO, který odpovídá asi 80 % pracovního rozsahu, a koncentrace NO2 ve směsi plynů musí být nižší než 5 % koncentrace NO). Ana- lyzátor NOx je nastaven na režim NO tak, aby kalibrační plyn rozpětí neprocházel konvertorem. Zazna- mená se indikovaná koncentrace. 1. 7. 3 Výpočet Účinnost konvertoru NOx se vypočte takto: účinnost(%) = (1 + a – b c – d)*100 kde:, a = koncentrace NOx podle bodu 1. 7. 6, b = koncentrace NOx podle bodu 1. 7. 7, c = koncentrace NO podle bodu 1. 7. 4, d = koncentrace NO podle bodu 1. 7. 5. 1. 7. 4 Přidávání kyslíku Přípojkou T se do proudu plynu kontinuálně přidává kyslík nebo nulovací vzduch dokud není indikovaná koncentrace asi o 20 % nižší než indikovaná kalibrační koncentrace podle bodu 1. 7. 2. (Analyzátor je v režimu NO. ) Zaznamená se indikovaná koncentrace c. Ozonizátor zůstává během celé této operace mimo činnost. 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 367 1. 7. 5 Uvedení ozonizátoru do činnosti Ozonizátor se nyní uvede do činnosti, aby vyráběl dostatek ozonu ke snížení koncentrace NO na 20 % (nej- méně 10 %) kalibrační koncentrace uvedené v bodu 1. 7. 2. Zaznamená se indikovaná koncentrace d. (Ana- lyzátor je v režimu NO). 1. 7. 6 Režim NOx Analyzátor se pak přepne do režimu NOx, aby směs plynů (skládající se z NO, NO2, O2 a N2) nyní pro- cházela konvertorem. Zaznamená se indikovaná koncentrace a. (Analyzátor je v režimu NOx. ) 1. 7. 7 Odstavení ozonizátoru z činnosti Ozonizátor se nyní odstaví z činnosti. Směs plynů definovaná v bodu 1. 7. 6 prochází konvertorem do detek- toru. Zaznamená se indikovaná koncentrace b. (Analyzátor je v režimu NOx. ) 1. 7. 8 Režim NO Přepnutím do režimu NO při ozonizátoru odstaveném z činnosti se také uzavře průtok kyslíku nebo syn- tetického vzduchu. Údaj NOx na analyzátoru se nesmí lišit o více než ± 5 % od změřené hodnoty podle bodu 1. 7. 2. (Analyzátor je v režimu NO. ) 1. 7. 9 Interval zkoušek Účinnost konvertoru se musí přezkoušet před každou kalibrací analyzátoru NOx. 1. 7. 10 Požadavek na účinnost Účinnost konvertoru nesmí být menší než 90 %, doporučuje se však důrazně, aby účinnost byla větší než 95 %. Poznámka: Jestliže s analyzátorem nastaveným na nejčastěji používaný rozsah nemůže ozonizátor dosáh- nout snížení z 80 % na 20 % podle bodu 1. 7. 5, použije se nejvyšší rozsah, kterým se dosáhne takové snížení. Obrázek 6 Schéma zařízení k určení účinnosti konvertoru NOx 1. 8 Seřízení FID 1. 8. 1 Optimalizace odezvy detektoru Analyzátor FID musí být seřízen podle pokynů výrobce přístroje. Pro optimalizaci odezvy v nejobvyklejším pracovním rozsahu se použije kalibrační plyn rozpětí ze směsi propanu se vzduchem. 368 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 Do analyzátoru se při průtocích paliva a vzduchu nastavených podle doporučení výrobce zavede kalib- rační plyn rozpětí s (350 ±75) ppm C. Odezva se při daném průtoku paliva určí z rozdílu mezi odezvou na kalibrační plyn rozpětí a odezvou na nulovací plyn. Průtok paliva se postupně seřídí nad hodnotu uvede- nou výrobcem a pod tuto hodnotu. Při těchto průtocích paliva se zaznamená odezva na kalibrační plyn rozpětí a na nulovací plyn. Rozdíl mezi odezvou na kalibrační plyn rozpětí a nulovací plyn se vynese jako křivka a průtok paliva se seřídí ke straně křivky s bohatou směsí. 1. 8. 2 Faktory odezvy na uhlovodíky Analyzátor se kalibruje směsí propanu se vzduchem a čištěným syntetickým vzduchem podle bodu 1. 5. Faktory odezvy se určí při uvedení analyzátoru do provozu a po intervalech větší údržby. Faktor odezvy Rf pro určitý druh uhlovodíku je poměrem mezi hodnotou C1 indikovanou analyzátorem FID a koncentrací plynu v láhvi vyjádřenou v ppm C1. Koncentrace zkušebního plynu musí být taková, aby dávala odezvu na přibližně 80 % plného rozsahu stup- nice. Koncentrace musí být známa s přesností ± 2 % vztaženo ke gravimetrické normalizované hodnotě vyjádřené objemově. Kromě toho musí být láhev s plynem stabilizována po dobu 24 hodin při teplotě 298 K ± 5 K (25 °C ± 5 °C). Zkušební plyny, které se použijí, a doporučené faktory relativní odezvy jsou tyto: methan a čištěný syntetický vzduch: 1,00 ≤ Rf ≤ 1,15, propylen a čištěný syntetický vzduch: 0,90 ≤ Rf ≤ 1,10, toluen a čištěný syntetický vzduch: 0,90 ≤ Rf ≤ 1,10. Tyto hodnoty jsou vztaženy k faktoru odezvy Rf = 1,00 pro propan a čištěný syntetický vzduch. 1. 8. 3 Kontrola rušivého vlivu kyslíku Kontrola rušivého vlivu kyslíku se provede při uvádění analyzátoru do provozu a po intervalech větší údržby. Faktor odezvy je definován v bodu 1. 8. 2 a určí se postupem uvedeným v tomto bodu. Zkušební plyn, který se použije a relativní odezvy jsou tyto: propan a dusík 0,95 ≤ Rf ≤ 1,05 Tyto hodnoty jsou vztaženy k faktoru odezvy Rf = 1,00 pro propan a čištěný syntetický vzduch. Koncentrace kyslíku ve vzduchu hořáku FID se smí lišit od koncentrace kyslíku ve vzduchu hořáku pou- žitého při poslední kontrole rušivého vlivu kyslíku nejvýše o ± 1 mol %. Jestliže je tento rozdíl větší, musí se rušivý vliv kyslíku zkontrolovat a analyzátor se musí v případě potřeby seřídit. 1. 8. 4 Účinnost separátoru uhlovodíků jiných než methan (NMC, jen pro plynové motory na NG) NMC se používá k odstraňování uhlovodíků jiných než methan ze vzorku plynu tím, že se oxidují všechny uhlovodíky kromě methanu. V ideálním případě je konverze methanu 0 % a konverze ostatních uhlovo- díků představovaných ethanem 100 %. K přesnému měření NMHC se určí obě účinnosti a použijí se k výpočtu hmotnostního průtoku emisí NMHC (viz bod 4. 3 dodatku 2 k příloze III). 1. 8. 4. 1 Účin n o s t v z t a ž e n á k m e t h a n u Kalibrační plyn methanu se vede detektorem FID s obtokem NMC a bez tohoto obtoku a obě koncentrace se zaznamenají. Účinnost se určí takto: CEM = 1 - concw concw/o kde: concw = koncentrace HC při průtoku CH4 skrz NMC, concw/o = koncentrace HC při obtoku CH4 mimo NMC. 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 369 1. 8. 4. 2 Účin n o s t v z t a ž e n á k e t h a n u Kalibrační plyn ethanu se vede skrz FID s obtokem NMC a bez tohoto obtoku a obě koncentrace se zazna- menají. Účinnost se určí takto: CEE = 1 - concw concw/o kde: concw = koncentrace HC při průtoku C2H6 separátorem NMC, concw/o = koncentrace HC při obtoku C2H6 mimo separátor NMC. 1. 9 Rušivé vlivy u analyzátorů CO, CO2 a NOx Plyny, které jsou obsaženy ve výfukovém plynu a které nejsou analyzovanými plyny, mohou indikované hodnoty ovlivňovat více způsoby. K pozitivnímu rušení dochází u přístrojů NDIR, když rušivý plyn má stejný účinek jako měřený plyn, avšak v menší míře. K negativnímu rušení dochází u přístrojů NDIR, když rušivý plyn rozšiřuje pásmo absorpce měřeného plynu, a v přístrojích CLD když rušivý plyn potlačuje záření. Kontroly rušivých vlivů podle bodů 1. 9. 1 a 1. 9. 2 se musí provádět před uvedením analyzátoru do provozu a po intervalech větší údržby. 1. 9. 1 Kontrola rušivých vlivů u analyzátoru CO Činnost analyzátoru CO může rušit voda a CO2. Proto se nechá při teplotě místnosti probublávat vodou kalibrační plyn rozpětí CO2 s koncentrací od 80 % do 100 % plného rozsahu stupnice při maximálním pra- covním rozsahu používaném při zkoušce a zaznamená se odezva analyzátoru. Odezva analyzátoru smí být nejvýše 1 % plného rozsahu stupnice pro rozsahy nejméně 300 ppm a nejvýše 3 ppm pro rozsahy pod 300 ppm. 1. 9. 2 Kontrola rušivých vlivů u analyzátoru NOx Dva plyny, kterým se musí věnovat pozornost u analyzátorů CLD (a HCLD), jsou CO2 a vodní pára. Rušivé odezvy těchto plynů jsou úměrné jejich koncentracím a vyžadují proto techniky zkoušení k určení rušivých vlivů při jejich nejvyšších koncentracích očekávaných podle zkušeností při zkouškách. 1. 9. 2. 1 K o n t r o l a r u š i v é h o v l i v u C O 2 Kalibrační plyn rozpětí CO2 s koncentraci od 80 % do 100 % plného rozsahu stupnice při maximálním pracovním rozsahu se nechá procházet analyzátorem NDIR a zaznamená se hodnota CO2 jako hodnota A. Tento plyn se pak ředí na přibližně 50 % kalibračním plynem rozpětí NO a nechá se procházet NDIR a (H)CLD, přičemž se hodnoty CO2 a NO se zaznamenají jako hodnoty B a C. Pak se uzavře přívod CO2 a detektorem (H)CLD prochází jen kalibrační plyn rozpětí NO a hodnota NO se zaznamená jako hodnota D. Rušivý vliv, který nesmí být větší než 3 % plného rozsahu stupnice, se vypočte takto: % rušivého vlivu = [1 - ( (C * A) (D * A)-(D * B))]*100 kde: A koncentrace nezředěného CO2 měřená analyzátorem NDIR v %, B koncentrace zředěného CO2 měřená analyzátorem NDIR v %, C koncentrace zředěného NO měřená detektorem (H)CLD v ppm, D koncentrace nezředěného NO detektorem (H)CLD v ppm. Lze použít i jiné metody ředění a výpočtu hodnot kalibračního plynu rozpětí CO2 a NO, jako je mísení nebo dynamické dávkování. 1. 9. 2. 2 K o n t r o l a r u š i v é h o v l i v u v o d n í p á r y Tato kontrola platí jen pro měření koncentrace vlhkého plynu. Výpočet rušivého vlivu vodní páry musí uva- žovat ředění kalibračního plynu rozpětí NO vodní párou a úpravu koncentrace vodní páry ve směsi na hod- notu očekávanou při zkoušce. 370 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 Kalibrační plyn rozpětí NO s koncentrací 80 % až 100 % plného rozsahu stupnice v běžném pracovním rozsahu se nechá procházet detektorem (H)CLD a zaznamená se hodnota NO jako hodnota D. Kalibrační plyn rozpětí NO se pak nechá při teplotě místnosti probublávat vodou a procházet detektorem (H)CLD a zaznamená se hodnota NO jako hodnota C. Určí se absolutní pracovní tlak analyzátoru a teplota vody a zaznamenají se jako hodnoty E a F. Určí se tlak nasycených par směsi, který odpovídá teplotě probub- lávané vody F, a zaznamená se jako hodnota G. Koncentrace vodní páry (H, v %) ve směsi se vypočte takto: H = 100*(G/E) Očekávaná koncentrace De zředěného kalibračního plynu rozpětí NO (ve vodní páře) se vypočte násle- dujícím způsobem: De = D *(1– H/100) U výfukových plynů vznětového motoru se odhadne maximální koncentrace vodní páry (Hm, v %) očekávaná při zkoušce, za předpokladu atomového poměru H/C paliva 1,8: 1, z koncentrace nezředěného kalibračního plynu rozpětí CO2 (A, hodnota změřená podle bodu 1. 9. 2. 1) takto: Hm = 0,9* A Rušivý vliv vodní páry, který nesmí být větší než 3 %, se vypočte takto: procento rušivého vlivu = 100*((De– C)/De)*(Hm/H) kde: De = očekávaná koncentrace zředěného NO v ppm, C = koncentrace zředěného NO v ppm, Hm = maximální koncentrace vodní páry v %, H = skutečná koncentrace vodní páry v %. Poznámka: Pro tuto kontrolu je důležité, aby kalibrační plyn rozpětí NO obsahoval co nejmenší koncen- traci NO2, protože při výpočtu rušivého vlivu se nebrala v úvahu absorpce NO2 ve vodě. 1. 10 Intervaly mezi kalibracemi Analyzátory se musí kalibrovat podle bodu 1. 5 nejméně jednou za každé tři měsíce nebo vždy, když se pro- vedou na systému opravy nebo změny, které by mohly ovlivnit kalibraci. 2. KALIBRACE SYSTÉMU CVS 2. 1 Obecně Systém CVS se musí kalibrovat přesným průtokoměrem, který splňuje vnitrostátní nebo mezinárodní normy, a zařízením škrtícím průtok. Průtok systémem se měří při různých nastaveních škrcení a měří se řídicí parametry systému a určuje se jejich vztah k průtoku. Mohou se použít různé typy průtokoměrů, např. kalibrovaná Venturiho trubice, kalibrovaný laminární prů- tokoměr, kalibrovaný turbinový průtokoměr. 2. 2 Kalibrace objemového dávkovacího čerpadla (PDP) Všechny parametry čerpadla se musí měřit současně s parametry průtokoměru, který je zapojen v sérii s čer- padlem. Nakreslí se křivka závislosti vypočteného průtoku (v m3 /min na vstupu čerpadla při absolutním tlaku a absolutní teplotě) na korelační funkci, která je hodnotou specifické kombinace parametrů čerpadla. Pak se sestaví lineární rovnice vztahu mezi průtokem čerpadla a korelační funkcí. Jestliže systém CVS má pohon s více rychlostmi, provede se kalibrace pro každou použitou rychlost. V průběhu kalibrace se musí udržovat stabilní teplota. 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 371 2. 2. 1 Analýza údajů Průtok vzduchu Qs při každém nastavení škrcení (nejméně 6 nastavení) se vypočte v m3/min z údajů průto- koměru s použitím metody předepsané výrobcem. Pak se průtok vzduchu přepočte na průtok čerpadla V0 v m3/ot při absolutní teplotě a absolutním tlaku na vstupu čerpadla následujícím způsobem: V0 = Qs n * T 273 * 101,3 pA kde: Qs = průtok vzduchu při běžných podmínkách (101,3 kPa, 273 K), m3/s, T = teplota na vstupu čerpadla, K, pA = absolutní tlak na vstupu čerpadla (pB– p1), kPa, n = otáčky čerpadla, ot/s. Aby se uvažovalo vzájemné ovlivňování kolísání tlaku v čerpadle a míra ztrát v čerpadle, vypočte se kore- lační funkce X0 mezi otáčkami čerpadla, rozdílem tlaku mezi vstupem a výstupem čerpadla a absolutním tlakem na výstupu čerpadla takto: kde: X0 = 1 n *√Δpp pA Δpp = rozdíl tlaku mezi vstupem a výstupem čerpadla, kPa, pA = absolutní tlak na výstupu čerpadla, kPa. Lineární úpravou metodou nejmenších čtverců se odvodí následující kalibrační rovnice: V0 = D0–m *(X0) D0 a m jsou konstanty úseku na ose souřadnic a sklonu, tyto konstanty popisují regresní přímky. U systému CVS s více rychlostmi musí být kalibrační křivky sestrojené pro různé rozsahy průtoku čerpadla přibližně rovnoběžné a hodnoty úseku na ose souřadnic D0 se musí zvětšovat s poklesem průtoku čer- padla. Hodnoty vypočtené z rovnice se smějí lišit nejvýše o ± 0,5 % od změřené hodnoty V0. Hodnoty m se mění od jednoho čerpadla k druhému. Přítok částic způsobí v průběhu času zmenšování míry ztrát v čerpadle, což se odráží v menších hodnotách m. Proto se kalibrace musí provést při uvedení čerpadla do provozu, po větší údržbě, a jestliže ověření celého systému (bod 2. 4) ukazuje změnu míry ztrát. 2. 3 Kalibrace Venturiho trubice s kritickým prouděním (CFV) Kalibrace CFV vychází z rovnice průtoku pro Venturiho trubici s kritickým průtokem. Průtok plynu je násle- dující funkcí vstupního tlaku a teploty: Qs = Kv*pA √T kde: Kv = kalibrační koeficient, pA = absolutní tlak na vstupu Venturiho trubice, kPa, T = teplota na vstupu Venturiho trubice, K. 2. 3. 1 Analýza údajů Průtok vzduchu Qs při každém nastavení škrcení (nejméně 8 nastavení) se vypočte v m3/min z údajů průto- koměru s použitím metody předepsané výrobcem. Kalibrační koeficient se vypočte z kalibračních údajů pro každé nastavení takto: 372 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 Kv = Qs*√T pA kde: Qs = průtok vzduchu při běžných podmínkách (101,3 kPa, 273 K), m3/s, T = teplota na vstupu Venturiho trubice, K, pA = absolutní tlak na vstupu Venturiho trubice, kPa. K určení rozsahu kritického proudění se sestrojí křivka Kv jako funkce tlaku na vstupu Venturiho trubice. Při kritickém (škrceném) průtoku má Kv poměrně konstantní hodnotu. Při poklesu tlaku (zvětšujícím se podtlaku) se průtok Venturiho trubicí uvolňuje a Kv se zmenšuje, což ukazuje, že CFV pracuje mimo přípustný rozsah. Pro nejméně osm bodů v oblasti kritického proudění se vypočtou střední hodnota Kv a normální odchylka. Směrodatná odchylka nesmí přesáhnout ± 0,3 % střední hodnoty Kv. 2. 4 Ověření celého systému Celková přesnost systému pro odběr vzorků a systému analýzy se určí zavedením známého množství zne- čišťujícího plynu do systému, když pracuje běžným způsobem. Znečišťující látka se analyzuje a vypočte se hmotnost podle bodu 4. 3 dodatku 2 k příloze III kromě propanu, u něhož se použije faktor 0,000472 místo hodnoty 0,000479 pro HC. Použije se jeden ze dvou následujících postupů. 2. 4. 1 Měření clonou pro kritické proudění Známé množství čistého plynu (oxid uhelnatý nebo propan) se vpustí do systému CVS kalibrovanou clo- nou pro kritické proudění. Jestliže tlak na vstupu je dostatečně velký, není průtok, který se seřídí clonou s kritickým prouděním, závislý na tlaku na výstupu clony (= kritické proudění). Systém CVS je v provozu jako při běžné zkoušce emisí z výfuku po dobu 5 až 10 minut. Vzorek plynu se analyzuje obvyklým zařízením (vak k odběru vzorků nebo metoda integrace) a vypočte se hmotnost plynu. Takto určená hmot- nost se smí lišit nejvýše o ± 3 % od známé hmotnosti vpuštěného plynu. 2. 4. 2 Měření gravimetrickým postupem S přesností ± 0,01 gramu se určí hmotnost malé láhve naplněné oxidem uhelnatým nebo propanem. Sys- tém CVS je v provozu jako při běžné zkoušce emisí z výfuku po dobu 5 až 10 minut, přičemž se oxid uhel- natý nebo propan vpouští do systému. Množství čistého plynu, které se uvolní, se určí z hmotnostního roz- dílu zjištěného vážením. Vzorek plynu se analyzuje obvyklým zařízením (vak k odběru vzorků nebo metoda integrace) a vypočte se hmotnost plynu. Takto určená hmotnost se smí lišit nejvýše o ± 3 % od známé hmotnosti vpuštěného plynu. 3. KALIBRACE SYSTÉMU PRO MĚŘENÍ ČÁSTIC 3. 1 Úvod Každá část se musí kalibrovat tak často, jak je potřebné ke splnění požadavků na přesnost podle této směr- nice. Metoda kalibrace, která se použije, je popsána v tomto bodu pro přístroje uvedené v bodu 4 dodatku 4 k příloze III a v bodu 2 přílohy V. 3. 2 Měření průtoku Kalibrace plynoměrů nebo zařízení k měření průtoku musí odpovídat mezinárodním nebo vnitrostátním normám. Maximální chyba měřené hodnoty smí být nejvýše ± 2 % indikované hodnoty. Jestliže se průtok plynu určuje diferenciálním měřením toku pomocí diferenciálního průtoku, smí být maxi- mální chyba rozdílu taková, aby přesnost GEDF byla v rozmezí ± 4 % (viz také bod 2. 2. 1 přílohy V EGA). Tuto chybu je možné vypočítat metodou střední kvadratické odchylky chyb každého přístroje. 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 373 3. 3 Kontrola podmínek části toku Zkontrolují se rozsah rychlosti výfukového plynu a kolísání tlaku a1 v případě potřeby se seřídí podle poža- davků uvedených v bodu 2. 2. 1 přílohy V (EP). 3. 4 Intervaly kalibrace Přístroje k měření průtoku se musí kalibrovat nejméně každé tři měsíce nebo vždy, když se na systému pro- vedly opravy nebo změny, které by mohly ovlivnit kalibraci. 4. 4. 1 KALIBRACE ZAŘÍZENÍ PRO MĚŘENÍ KOUŘE Úvod Opacimetr se musí kalibrovat tak často, jak je potřebné ke splnění požadavků na přesnost stanovených touto směrnicí. Metoda kalibrace, která se použije, je popsána v tomto bodu pro přístroje uvedené v bodu 5 dodatku 4 k příloze III a v bodu 3 přílohy V 4. 2 Postup kalibrace 4. 2. 1 Doba zahřátí Opacimetr se zahřeje a stabilizuje podle doporučení výrobce. Jestliže je opacimetr vybaven systémem pro- plachování vzduchem, který zamezuje úsadám na optice přístroje, měl by být tento systém také uveden do provozu a seřízen podle doporučení výrobce. 4. 2. 2 Určení linearity odezvy Linearita opacimetru se kontroluje v režimu indikace opacity podle doporučení výrobce. Tři neutrální filtry známé propustnosti, která musí splňovat požadavky uvedené v bodu 5. 2. 5 dodatku 4 k příloze III, se nasadí do opacimetru a hodnota se zaznamená. Neutrální filtry musí mít jmenovité opacity přibližně 10 %, 20 % a 40 %. Linearita se smí lišit nejvýše o ± 2 % opacity od jmenovité hodnoty neutrálního filtru. Každá nelinearita překračující výše uvedenou hodnotu se musí před zkouškou korigovat. 4. 3 Intervaly mezi kalibracemi Opacimetr se musí kalibrovat podle bodu 4. 2. 2 nejméně jednou za každé tři měsíce nebo vždy, když se provedou na systému opravy nebo změny, které by mohly ovlivnit kalibraci. 374 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 PŘÍLOHA IV TECHNICKÉ VLASTNOSTI REFERENČNÍHO PALIVA PŘEDEPSANÉHO PRO SCHVALOVACÍ ZKOUŠKY A K OVĚŘOVÁNÍ SHODNOSTI VÝROBY 1. MOTOROVÁ NAFTA (1) Parametr Jednotka Mezní hodnoty (2) minimální maximální (3)Cetanové číslo Hustota při 15 °C Destilace: — bod 50 % — bod 90 % — konečný bod varu Bod vzplanutí Bod ucpání filtru za studena (CFPP) Viskozita při 40 °C Polycyklické aromatické uhlovo- díky Obsah síry (5) Koroze mědi Conradsonovo uhlíkové rezi- duum (v 10 % destilačním zbytku) Obsah popela Obsah vody kg/m3 °C °C °C °C °C mm2/s % m/m mg/kg % m/m % m/m % m/m Neutralizační číslo (číslo kyse- losti) Oxidační stabilita (6) mg KOH/g mg/ml 52 833 245 345 — 55 — 2,5 3,0 — — — — — — — Zkušební metoda Zveřejněno EN ISO 5165 EN ISO 3675 1998 (4) 1995 EN ISO 3405 EN ISO 3405 EN ISO 3405 EN 27719 EN 116 EN ISO 3104 IP 391(*) 1998 1998 1998 1993 1981 1996 1995 prEN-ISO/DIS 14596 1998 (4) EN ISO 2160 1995 EN ISO 10370 EN ISO 6245 EN ISO 12937 1995 1995 1995 54 837 — 350 370 — – 5 3,5 6,0 300 1 0,2 0,01 0,05 0,02 0,025 ASTM D 974-95 1998 (4) EN ISO 12205 1996 (*) Nová a lepší metoda pro polycyklické aromatické uhlo- vodíky je ve vývoji % m/m — — EN 12916 [1997] (4) (1) Pokud se požaduje výpočet tepelné účinnosti motoru nebo vozidla, může se výhřevnost paliva vypočítat takto: Specifická energie (výhřevnost) (netto) + 3,170d)(1 - (x + y + s)) + 9,420s - 2,499x 2 MJ/kg = (46,423 - 8,792d kde: d = hustota při 15 °C, x = hmotnostní podíl vody (%/100), y = hmotnostní podíl popela (%/100), s = hmotnostní podíl síry (%/100). (2) Hodnoty uvedené v požadavku jsou „skutečné hodnoty“. Při stanovení jejich mezních hodnot byla použita norma ISO 4259 „Ropné výrobky — stanovení a použití přesných údajů ve vztahu ke zkušebním metodám“ a při určení minimální hodnoty byl vzat v úvahu nejmenší rozdíl 2R nad nulou; při určení maximální a minimální hodnoty je minimální rozdíl 4R (R = reprodukovatelnost). Nehledě na toto opatření, které je nezbytné ze statistických důvodů, měl by se výrobce paliva snažit o dosažení hodnoty nula, je-li stanovena maximální hodnota 2R, a o dosažení střední hodnoty, je-li udána maximální a minimální mezní hodnota. Je-li třeba objasnit otázku, zda palivo splňuje požadavky, platí podmínky normy ISO 4259. (3) Uvedený rozsah cetanového čísla není ve shodě s požadavkem minimálního rozsahu 4R. Avšak v případech sporu mezi dodavatelem a uživatelem paliva se mohou k roz- hodnutí takových sporů použít podmínky normy ISO 4259 za předpokladu, že místo jediného měření se vykonají opakovaná měření, v počtu dostatečném pro dosa- žení potřebné přesnosti. (4) Měsíc zveřejnění bude doplněn v odpovídajícím termínu. (5) Skutečný obsah síry v palivu použitém ke zkoušce typu I se uvede v protokolu. Kromě toho musí maximální obsah síry v referenčním palivu použitém k schválení typu vozidla nebo motoru podle mezních hodnot uvedených v řádku B tabulky v bodu 6. 2. 1 přílohy I této směrnice být 50 ppm. Komise předloží co nejdříve, avšak nej- později do 31. prosince 1999, změnu této přílohy, která vezme v úvahu průměrný obsah síry u paliv, která jsou na trhu, pokud jde o palivo uvedené v příloze IV směrnice 98/70/ES. (6) I když se kontroluje stálost vůči oxidaci, je pravděpodobné, že skladovatelnost je omezená. Je třeba vyžádat si od dodavatele pokyny o podmínkách skladování a život- nosti. 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 375 2. ZEMNÍ PLYN (NG) Na evropském trhu jsou obvyklá paliva dvou skupin: — skupina plynů H, jejíž extrémní referenční paliva jsou G20 a G23, — skupina plynů L, jejíž extrémní referenční paliva jsou G23 a G25. Vlastnosti referenčních paliv G20, G23 a G25 jsou shrnuty v následujících tabulkách: Referenční palivo G20 Vlastnosti Jednotky Základ Mezní hodnoty minimum maximum Zkušební metoda Složení: Methan Zbytek [Inertní plyny a C2/C2+] N2 % mol 100 — Obsah síry mg/mm3 (1) — (1) Hodnota, která se určí pro běžné podmínky (293,2 K (20 °C) a 101,3 kPa). 99 — — 100 1 ISO 6974 50 ISO 6326-5 Referenční palivo G23 Vlastnosti Jednotky Základ Mezní hodnoty minimum maximum Zkušební metoda Složení: Methan Zbytek [Inertní plyny a C2/C2+] N2 % mol Obsah síry mg/mm3 (1) 92,5 — 7,5 — 91,5 — 6,5 — 93,5 1 8,5 50 ISO 6974 ISO 6326-5 (1) Hodnota, která se určí pro běžné podmínky (293,2 K (20 °C) a 101,3 kPa). Referenční palivo G25 Vlastnosti Jednotky Základ Mezní hodnoty Minimum maximum Zkušební metoda Složení: Methan Zbytek [Inertní plyny a C2/C2+] N2 % mol Obsah síry mg/mm3 (1) 86 — 14 — 84 — 12 — 88 1 16 50 ISO 6974 ISO 6326-5 (1) Hodnota, která se určí pro běžné podmínky (293,2 K (20 °C) a 101,3 kPa). 376 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 3. ZKAPALNĚNÝ ROPNÝ PLYN (LPG) Parametr Jednotka Mezní hodnoty paliva A Mezní hodnoty paliva B minimum maximum minimum maximum Oktanové číslo podle motorové metody 93,5 93,5 Zkušební metoda EN 589 příloha B Složení Obsah C3 Obsah C4 Olefiny Zbytek odpaření % objem. % objem. % objem. 48 48 0 po mg/kg Celkový obsah síry ppm hmot. (1) — zařazení Sirovodík Koroze proužku mědi Voda při 0 °C 83 13 9 52 52 12 50 50 žádný třída 1 žádná 87 17 15 50 50 ISO 7941 NFM 41-015 EN 24260 žádný ISO 8819 třída 1 ISO 6251 (2) žádná vizuální kontrola (1) Hodnota, která se určí pro běžné podmínky (293,2 K (20 °C) a 101,3 kPa). (2) Touto metodou se nemusí přesně určit přítomnost korodujících látek, jestliže vzorek obsahuje inhibitory koroze nebo jiné chemikálie, které zmenšují korozivní působení vzorku na proužek mědi. Proto je zakázáno přidávat takové složky jen k účelu ovlivnit zkušební metodu. 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 377 PŘÍLOHA V ANALYTICKÉ SYSTÉMY A SYSTÉMY PRO ODBĚR VZORKŮ 1. URČENÍ PLYNNÝCH EMISÍ 1. 1 Úvod Bod 1. 2 a obrázky 7 a 8 obsahují podrobné popisy doporučených systémů pro odběr vzorků a doporučených analytických systémů. Protože různá uspořádání mohou dávat rovnocenné výsledky, nepožaduje se přesná shoda s obrázky 7 a 8. Pro získání dalších informací a ke koordinování funkcí dílčích systémů mohou být použity další části, jako jsou přístroje, ventily, solenoidy, čerpadla a spínače. Jiné části, které nejsou potřebné k udržování přesnosti některých systémů, mohou být vyloučeny, jestliže jejich vyloučení se zakládá na osvěd- čeném technickém úsudku. Obrázek 7 Schéma systému pro analýzu surového výfukového plynu pro CO, CO2, NOx a HC, platí jen pro zkoušku ESC 1. 2 Popis analytického systému Popisuje se analytický systém pro určení plynných emisí v surovém (obrázek 7, pouze zkouška ESC) nebo ve zředěném (obrázek 8, zkoušky ETC a ESC) výfukovém plynu a tento systém je založen na použití: — analyzátoru HFID pro měření uhlovodíků, — analyzátorů NDIR pro měření oxidu uhelnatého a oxidu uhličitého, — analyzátoru HCLD nebo rovnocenného analyzátoru pro měření oxidů dusíku. Vzorek pro všechny složky se může odebírat jednou odběrnou sondou nebo dvěma odběrnými sondami umístěnými velmi blízko sebe a uvnitř rozdělenými k různým analyzátorům. Musí se dbát, aby nedocházelo v jakémkoli bodě analytického systému k žádné kondenzaci složek výfuku (včetně vody a kyseliny sírové). 378 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 Obrázek 8 Schéma systému pro analýzu zředěného výfukového plynu pro CO, CO2, NOx a HC pro zkoušku ETC a volitelně pro zkoušku ESC 1. 2. 1 Popis částí na obrázcích 7 a 8 EP: Výfuková trubka SP1: Odběrná sonda výfukového plynu (jen obrázek 7) Doporučuje se sonda přímého tvaru, z nerezavějící oceli, s uzavřeným koncem a s více otvory. Vnitřní prů- měr nesmí být větší než vnitřní průměr odběrného potrubí. Tloušťka stěny sondy nesmí být větší než 1 mm. Musí mít nejméně tři otvory ve třech různých radiálních rovinách a takové velikosti, aby odebíraly přibližně stejný tok vzorku. Sonda musí pokrývat nejméně 80 % průměru výfukové trubky. Mohou se použít jedna nebo dvě odběrné sondy. SP2: Odběrná sonda vzorků HC ze zředěného výfukového plynu (jen obrázek 8) Sonda musí: — být definována jako první část délky 254 mm až 762 mm vyhřívaného odběrného potrubí HSL1, — mít minimální vnitřní průměr 5 mm, — být instalována v ředicím tunelu DT (viz bod 2. 3, obrázek 20) v bodě, kde jsou dobře promíchány ředicí vzduch a výfukový plyn (tj. ve vzdálenosti přibližně 10 průměrů tunelu ve směru proudění plynu od bodu, v kterém vstupuje výfukový plyn do ředicího tunelu), — být dostatečně vzdálena (radiálně) od ostatních sond a od stěny tunelu tak, aby nebyla ovlivňována vlněními nebo víry, — být vyhřívána tak, aby se teplota proudu plynů ve výstupu ze sondy zvýšila na 463 K ± 10 K (190 °C ± 10 °C). SP3: Odběrná sonda vzorků CO, CO2, NOx ze zředěného výfukového plynu (jen obrázek 8) Sonda musí: — být v téže rovině jako SP2; — být dostatečně vzdálena (radiálně) od ostatních sond a od stěny tunelu tak, aby nebyla ovlivňována vlněními nebo víry; — být vyhřívána a izolována po celé své délce tak, aby měla teplotu nejméně 328 K (55 °C) a aby se zabrá- nilo kondenzaci vody. 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 379 HSL1: Vyhřívané odběrné potrubí Odběrné potrubí vede vzorek plynu z jediné sondy k dělicímu bodu (bodům) a k analyzátoru pro HC. Odběrné potrubí musí: — mít vnitřní průměr nejméně 5 mm a nejvýše 13,5 mm; — být vyrobeno z nerezavějící oceli nebo z polytetrafluoretylenu (PTFE); — udržovat teplotu stěn na 463 K ± 10 K (190 °C ± 10 °C), měřeno na každém odděleně regulovaném vyhřívaném úseku, jestliže se teplota výfukového plynu v odběrné sondě rovná nejvýše 463 K (190 °C); — udržovat teplotu stěn na hodnotě překračující 453 K (180 °C), jestliže je teplota výfukového plynu v odběrné sondě vyšší než 463 K (190 °C); — udržovat teplotu plynu těsně před vyhřívaným filtrem F2 a před HFID na 463 K ±10 K (190 °C ± 10 °C). HSL2: Vyhřívané odběrné potrubí pro NOx Odběrné potrubí musí: — udržovat teplotu stěn od 328 K do 473 K (od 55 °C do 200 °C) až ke konvertoru C, jestliže se používá chladicí lázeň B, a až k analyzátoru jestliže se chladicí lázeň B nepoužívá; — být vyrobeno z nerezavějící oceli nebo z polytetrafluoretylenu (PTFE). SL: Odběrné potrubí pro CO a CO2 Potrubí musí být vyrobeno z PTFE nebo z nerezavějící oceli. Může být vyhřívané nebo nevyhřívané. BK: Vak pro jímání pozadí (volitelný; jen obrázek 8) Pro odběr vzorků koncentrací pozadí. BG: Vak pro jímání vzorků (volitelný; jen obrázek 8, pro CO a CO2) Pro odběr vzorků koncentrací. F1: Vyhřívaný předfiltr (volitelný) Musí být udržován na stejné teplotě jako HSL1. F2: Vyhřívaný filtr Filtr musí oddělit všechny pevné částice ze vzorku plynu, než tento vzorek vstoupí do analyzátoru. Filtr musí mít stejnou teplotu jako HSL1. Filtr se musí měnit podle potřeby. P: Vyhřívané odběrné čerpadlo Čerpadlo musí být vyhříváno na teplotu HSL1. HC Vyhřívaný plamenoionizační detektor (HFID) k určení uhlovodíků. Teplota se musí udržovat na hodnotě od 453 K do 473 K (od 180 °C do 200 °C). CO, CO2 Analyzátory NDIR k určení oxidu uhelnatého a oxidu uhličitého (volitelné pro určení ředicího poměru pro měření PT). NO Analyzátor CLD nebo HCLD k určení oxidů dusíku. Jestliže se použije HCLD, musí se udržovat na teplotě od 328 K do 473 K (od 55 °C do 200 °C). Konvertor C Konvertor se použije ke katalytické redukci NO2 na NO před analýzou v CLD nebo v HCLD. 380 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 Chladicí lázeň B (volitelná) K ochlazení a ke kondenzaci vody ze vzorku výfukového plynu. Lázeň se musí udržovat na teplotě od 273 K do 277 K (od 0 °C do 4 °C) ledem nebo chladicím systémem. Je volitelná, jestliže na analyzátor nepůsobí rušivé vlivy vodní páry určené podle bodů 1. 9. 1. a 1. 9. 2 dodatku 5 k příloze III. Jestliže se voda odstraňuje kondenzací, musí se monitorovat teplota vzorku plynu nebo rosný bod buď v odlučovači vody, nebo v toku za ním. Teplota vzorku plynu nebo rosného bodu nesmí přesáhnout 280 K (7 °C). Pro odstranění vody ze vzorku není přípustné chemické sušení. T1, T2, T3: Snímač teploty Pro monitorování teploty proudu plynu. T4: Snímač teploty Pro monitorování teploty konvertoru NO2 — NO. T5: Snímač teploty Pro monitorování teploty chladicí lázně. G1, G2, G3: Snímač tlaku Pro měření tlaku v odběrných potrubích. R1, R2: Regulátor tlaku Pro řízení tlaku vzduchu a popřípadě paliva pro HFID. R3, R4, R5: Regulátor tlaku Pro řízení tlaku v odběrných potrubích a toku k analyzátorům. FL1, FL2, FL3: Průtokoměr Pro monitorování průtoku vzorku obtokem. FL4 až FL6: Průtokoměr (volitelný) Pro monitorování průtoku analyzátory. V1 až V5: Vícecestný ventil Ventily vhodné k volitelnému přepínání toku vzorku, kalibračního plynu rozpětí nebo nulovacího plynu do analyzátoru. V6, V7: Elektromagnetický ventil Pro obtok konvertoru NO2 — NO. V8: Jehlový ventil Pro vyrovnání průtoku konvertorem NO2 — NO C a obtokem. V9, V10: Jehlový ventil Pro řízení průtoků do analyzátorů. V11, V12: Vypouštěcí ventil (volitelný) Pro vypouštění kondenzátu z lázně B. 1. 3 Analýza NMHC (jen pro plynové motory na NG) 1. 3. 1 Metoda plynové chromatografie (GC, obrázek 9) Při použití metody GC se vpouští malý měřený objem vzorku na analytický sloupec, přičemž vzorek je nesen inertním nosným plynem. Sloupec oddělí jednotlivé složky podle jejich bodu varu, takže unikají ze sloupce v různých časech. Pak procházejí detektorem, který vyšle elektrický signál, jenž závisí na jejich koncentraci. Protože to není kontinuální analytická technika, může se použít jen ve spojení s metodou jímání vzorku do vaku, jak je popsána v bodu 3. 4. 2 dodatku 4 k příloze III. 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 381 K analýze NMHC se použije automatizovaná GC s detektorem FID. Výfukový plyn se odebírá do vaku k jímání vzorku, odkud se odebere jeho část a vpustí se do GC. Vzorek se na Porapakově sloupci rozdělí na dvě části (CH4/vzduch/CO a NMHC/CO2/H2O). Sloupec s molekulárním sítem oddělí CH4 od vzduchu a od CO předtím, než CH4 projde do detektoru FID, kde se změří jeho koncentrace. Úplný cyklus od vpuštění jed- noho vzorku do vpuštění druhého vzorku se může provést za 30 s. K určení NMHC se odečte koncen- trace CH4 od koncentrace celku HC (viz bod 4. 3. 1 dodatku 2 k příloze III). Na obrázku 9 je znázorněna typická GC vhodná k rutinnímu určení CH4. Je možné použít také jiné metody GC na základě odborného technického posouzení. Obrázek 9 Schéma analýzy methanu (metoda GC) Popis částí na obrázku 9 PC: Porapakův sloupec Použije se Porapakův sloupec N, 180/300 mm (velikost ok 50/80), délka 610 mm x vnitřní průměr 2,16 mm, a stabilizuje se před prvním použitím po dobu nejméně 12 hodin při 423 K (150 °C) s nosným plynem. MSC: Sloupec s molekulárním sítem Použije se sloupec typu 13X, 250/350 mm (velikost ok 45/60), délka 1220 mm x vnitřní průměr 2,16 mm, a stabilizuje se před prvním použitím po dobu nejméně 12 hodin při 423 K (150 °C) s nosným plynem. OV: Pec K udržení sloupců a ventilů na stabilní teplotě pro provoz analyzátoru a k stabilizaci sloupců při 423 K (150 °C). SLP: Smyčka pro vzorek Trubka z nerezavějící oceli délky dostatečné k vytvoření objemu přibližně 1 cm3. 382 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 P: Čerpadlo Pro dopravu vzorku do plynového chromatografu. D: Sušič Pro odstranění vody a jiných znečišťujících látek, které mohou být v nosném plynu, se použije sušič obsa- hující molekulární síto. HC PLAMENOIOnizační detektor (FID) k měření koncentrace methanu. V1: Ventil ke vpouštění vzorku Ke vpouštění vzorku odebraného z vaku k jímání vzorku vedeného potrubím SL podle obrázku 8. Musí mít malý mrtvý prostor, být plynotěsný a musí jej být možné zahřát na teplotu 423 K (150 °C). V3: Vícecestný ventil Pro volbu kalibračního plynu rozpětí, vzorku nebo k uzavření. V2, V4, V5, V6, V7, V8: Jehlový ventil Pro nastavení průtoku v systému. R1, R2, R3: Regulátor tlaku Pro řízení průtoků paliva (= nosný plyn), vzorku a vzduchu. FC: Průtoková kapilára Pro řízení průtoku vzduchu k detektoru FID. G1, G2, G3 Snímač tlaku Pro řízení průtoků paliva (= nosný plyn), vzorku a vzduchu. F1, F2, F3, F4, F5: Filtr Filtry ze sintrovaného kovu k zabránění vniknutí částic nečistot do čerpadla nebo do přístrojů. FL1 PRO měření průtoku vzorku obtokem. 1. 3. 2 Metoda separátoru uhlovodíků jiných než methan (NMC, obrázek 10) Separátor oxiduje všechny uhlovodíky, kromě CH4, na CO2 a H2O tak, aby při průchodu vzorku přístrojem NMC měřil detektor FID jen CH4. Jestliže se použije vak k jímání vzorku, musí se instalovat na SL (viz bod 1. 2, obrázek 8) systém rozdělující tok, aby mohl alternativně procházet separátorem nebo jej obtékat podle horní části obrázku 10. Při měření NMHC se musí pozorovat na detektoru FID a zaznamenávat obě hodnoty (HC a CH4). Jestliže se použije metoda integrace, musí se instalovat do HSL1 (viz bod 1. 2, obrázek 8) paralelně s normálním FID separátor NMC zapojený do série s dalším FID podle dolní části obrázku 10. Při měření NMHC se musí pozorovat a zaznamenávat hodnoty (HC a CH4) udávané oběma detektory FID. Musí se určit katalytický účinek separátoru na CH4 a C2H6 při teplotě nejméně 600 K (327 °C) před měřením a při hodnotách H2O, které jsou reprezentativní pro podmínky v proudu výfukových plynů. Musí být znám rosný bod a obsah O2 v odebraném vzorku výfukových plynů. Musí se zaznamenat relativní odezva detek- toru FID na CH4 (viz bod 1. 8. 2 dodatku 5 k příloze III). 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 383 Obrázek 10 Schéma analýzy methanu separátorem uhlovodíků jiných než methan (NMC) Popis částí na obrázku 10 NMC: Separátor uhlovodíků jiných než methan Pro oxidování všech uhlovodíků kromě methanu. HC Vyhřívaný plamenoionizační detektor (HFID) k měření koncentrací HC a CH4. Teplota se musí udržovat na hodnotě od 453 K do 473 K (od 180 °C do 200 °C). V1: Vícecestný ventil Pro volbu vzorku, nulovacího plynu a kalibračního plynu rozpětí. V1 je identický s V2 na obrázku 8. V2, V3: Elektromagnetický ventil Pro zapojení obtoku NMC. V4: Jehlový ventil Pro vyrovnání průtoku separátorem NMC a obtokem. R1: Regulátor tlaku Pro řízení tlaku v odběrném potrubí a toku k HFID. R1 je identický s R3 na obrázku 8. FL1: Průtokoměr Pro měření průtoku vzorku v obtoku. FL1 je identický s FL1 na obrázku 8. 384 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 2. ŘEDĚNÍ VÝFUKOVÉHO PLYNU A URČENÍ ČÁSTIC 2. 1 Úvod Body 2. 2, 2. 3 a 2. 4 a obrázky 11 až 22 obsahují podrobný popis doporučených systémů pro ředění a odběr vzorků. Protože různá uspořádání mohou dávat rovnocenné výsledky, nepožaduje se přesné dodržení zob- razených schémat. K získání doplňkových informací a ke koordinování funkcí dílčích systémů je možné použít další části, jako jsou přístroje, ventily, solenoidy, čerpadla a spínače. Jiné části, které nejsou potřebné k udržování přesnosti některých systémů, mohou být vyloučeny z použití, jestliže jejich vyloučení je zalo- ženo na odborném technickém posouzení. 2. 2 Systém s ředěním části toku Na obrázcích 11 až 19 je popsán systém založený na ředění části toku výfukového plynu. Rozdělení proudu výfukového plynu a následující postup ředění se může provést různými druhy systémů ředění. K následnému jímání částic prochází systémem pro odběr vzorku částic všechen zředěný výfukový plyn nebo jen část zředěného výfukového plynu (bod 2. 4, obrázek 21). První metoda se označuje jako odběr celkového vzorku, druhá metoda se označuje jako odběr dílčího vzorku. Výpočet ředicího poměru závisí na druhu použitého systému. Doporučeny jsou následující druhy: Izokinetické systémy (obrázky 11, 12) U těchto systémů je tok vedený do přenosové trubky přizpůsoben celkovému toku výfukového plynu z hle- diska rychlosti plynu nebo tlaku a v důsledku toho je na odběrné sondě požadován nerušený a rovnoměrný tok výfukového plynu. Toho se obvykle dosáhne rezonátorem a přímou přívodní trubicí umístěnou před bodem odběru vzorku. Dělicí poměr se pak vypočte ze snadno měřitelných hodnot, jako jsou průměry tru- bek. Je potřebné poznamenat, že izokinetika se používá jen k vyrovnání podmínek toku a ne k vyrovnání rozdělení podle velikostí. Toto vyrovnání není zpravidla nutné, protože částice jsou dostatečně malé, aby sle- dovaly proudnice výfukového plynu. Systémy s řízením průtoku a s měřením koncentrace (obrázky 13 až 17) U těchto systémů se vzorek odebírá z celkového toku výfukového plynu seřízením průtoku ředicího vzdu- chu a průtoku celkového toku zředěného výfukového plynu. Ředicí poměr se určí z koncentrací sledovacích plynů, jako jsou CO2 nebo NOx, které jsou běžně obsaženy ve výfukovém plynu motoru. Měří se koncen- trace zředěného výfukového plynu a ředicího vzduchu, kdežto koncentrace surového výfukového plynu se může měřit buď přímo, nebo se může určit z průtoku paliva a z rovnice bilance uhlíku, jestliže je známo slo- žení paliva. Systémy mohou být řízeny na základě vypočteného ředicího poměru (obrázky 13, 14) nebo prů- tokem do přenosové trubky (obrázky 12, 13, 14). Systémy s řízením průtoku a s měřením průtoku (obrázky 18, 19) U těchto systémů je vzorek odebírán z celkového toku výfukového plynu nastavením průtoku ředicího vzdu- chu a průtoku celkového toku zředěného výfukového plynu. Ředicí poměr se určí z rozdílu těchto dvou prů- toků. Požaduje se přesná vzájemná kalibrace průtokoměrů, protože relativní velikost obou průtoků může vést při větších ředicích poměrech (15 a větších) k významným chybám. Průtok je řízen velmi přímým způsobem tím, že se udržuje průtok zředěného výfukového plynu konstantní, a jestliže je to potřebné, mění se průtok ředicího vzduchu. Když se používají systémy s ředěním části toku, musí se věnovat pozornost potenciálním problémům ztrát částic v přenosové trubce, zajištění odběru reprezentativního vzorku z výfukového plynu motoru a určení dělicího poměru. Popisované systémy berou zřetel na tyto kritické oblasti. 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 385 Systém s ředěním části toku s izokinetickou sondou a s odběrem dílčího vzorku (řízení SB) Obrázek 11 Surový výfukový plyn se převádí z výfukové trubky EP izokinetickou odběrnou sondou ISP a přenosovou trubkou TT do ředicího tunelu DT. Rozdíl tlaku výfukového plynu mezi výfukovou trubkou a vstupem do sondy se měří snímačem tlaku DPT. Tento signál se převádí na regulátor průtoku FC1, který řídí sací ven- tilátor SB tak, aby se na vstupu sondy udržoval nulový tlakový rozdíl. Za těchto podmínek jsou rychlosti výfu- kového plynu v EP a ISP identické a průtok zařízeními ISP a TT je konstantním podílem průtoku výfukového plynu. Dělicí poměr se určí z příčných průřezů EP a ISP. Průtok ředicího vzduchu se měří průtokomě- rem FM1. Ředicí poměr se vypočte z průtoku ředicího vzduchu a z dělicího poměru. Systém s ředěním části toku s izokinetickou sondou a s odběrem dílčího vzorku (řízení PB) Obrázek 12 Surový výfukový plyn se převádí z výfukové trubky EP izokinetickou odběrnou sondou ISP a přenosovou trubkou TT do ředicího tunelu DT. Rozdíl tlaku výfukového plynu mezi výfukovou trubkou a vstupem do sondy se měří snímačem tlaku DPT. Tento signál se převádí na regulátor průtoku FC1, který řídí tlakový ven- tilátor PB tak, aby se na vstupu sondy udržoval nulový tlakový rozdíl. Toho se dosáhne tím, že se odebírá malá část ředicího vzduchu, jehož průtok byl právě změřen průtokoměrem FM1, a tato část se zavede do TT pneumatickou clonou. Za těchto podmínek jsou rychlosti výfukového plynu v EP a ISP identické a průtok zařízeními ISP a TT je konstantním podílem průtoku výfukového plynu. Dělicí poměr se určíz příčných 386 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 průřezů EP a ISP. Ředicí vzduch je nasáván ředicím tunelem DT pomocí sacího ventilátoru SB a průtok se měří průtokoměrem FM1, který je na vstupu do DT. Ředicí poměr se vypočte z průtoku ředicího vzduchu a z dělicího poměru. Systém s ředěním části toku s měřením koncentrace CO2 nebo NOx a s odběrem dílčího vzorku Obrázek 13 Surový výfukový plyn se převádí z výfukové trubky EP odběrnou sondou SP a přenosovou trubkou TT do ředicího tunelu DT. Koncentrace sledovacího plynu (CO2 nebo NOx) se měří v surovém i zředěném výfu- kovém plynu a v ředicím vzduchu analyzátorem (analyzátory) EGA. Tyto signály se přenášejí do regulátoru průtoku FC2, který řídí buď tlakový ventilátor PB, nebo sací ventilátor SB tak, aby se v tunelu DT udržovaly požadované dělení toku výfukového plynu a ředicí poměr. Ředicí poměr se vypočte z koncentrací sledo- vacího plynu v surovém výfukovém plynu, ve zředěném výfukovém plynu a v ředicím vzduchu. Obrázek 14 Systém s ředěním části toku s měřením koncentrace CO2, s bilancí uhlíku a s odběrem celkového vzorku 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 387 Surový výfukový plyn se převádí z výfukové trubky EP odběrnou sondou SP a přenosovou trubkou TT do ředicího tunelu DT. Koncentrace CO2 se měří ve zředěném výfukovém plynu a v ředicím vzduchu analyzáto- rem (analyzátory) EGA. Signály CO2 a průtoku paliva GFUEL se přenášejí buď do regulátoru průtoku FC2, nebo do regulátoru průtoku FC3 systému k odběru vzorku částic (viz obrázek 21). FC2 řídí tlakový ven- tilátor PB, FC3 řídí odběrné čerpadlo P (viz obrázek 21) a tím seřizují toky do systému a z něj tak, aby se v tunelu DT udržovaly požadované dělení toku výfukového plynu a ředicí poměr. Ředicí poměr se vypočte z koncentrací CO2 a z GFUEL s použitím metody bilance uhlíku. Systém s ředěním části toku s jednoduchou Venturiho clonou a s odběrem dílčího vzorku Obrázek 15 Surový výfukový plyn se převádí z výfukové trubky EP odběrnou sondou SP a přenosovou trubkou TT do ředicího tunelu DT působením podtlaku tvořeného Venturiho clonou VN v DT. Průtok plynu skrz TT závisí na změně hybnosti v oblasti Venturiho clony, a je tak ovlivňován absolutní teplotou plynu ve výstupu z TT. V důsledku toho není dělení toku výfukového plynu pro daný průtok tunelem konstantní a ředicí poměr je při malém zatížení poněkud menší než při velkém zatížení. Koncentrace sledovacího plynu (CO2 nebo NOx) se měří v surovém výfukovém plynu, ve zředěném výfukovém plynu a v ředicím vzduchu analyzátorem (ana- lyzátory) EGA a ředicí poměr se vypočte z hodnot takto změřených. 388 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 Obrázek 16 Systém s ředěním části toku s dvojitou Venturiho clonou nebo s dvojitou Venturiho trubicí, s měřením koncentrace a s odběrem dílčího vzorku Surový výfukový plyn se převádí z výfukové trubky EP odběrnou sondou SP a přenosovou trubkou TT do ředicího tunelu DT děličem toku, který obsahuje sadu Venturiho trubic nebo clon. První z nich (FD1) je umís- těna v EP, druhá (FD2) v TT. Dále jsou nutné dva řídicí ventily tlaku (PCV1 a PCV2) k udržování stálého dělicího poměru řízením protitlaku v EP a tlaku v DT. PCV1 je umístěna v EP za SP ve směru toku plynů, PCV2 je umístěna mezi tlakovým ventilátorem PB a DT. Koncentrace sledovacího plynu (CO2 nebo NOx) se měří v surovém výfukovém plynu, ve zředěném výfukovém plynu a v ředicím vzduchu analyzátorem (ana- lyzátory) EGA. Koncentrace jsou potřebné k ověření dělicího poměru toku výfukového plynu a mohou se použít k seřízení PCV1 a PCV2 k přesnému řízení dělicího poměru. Ředicí poměr se výpočte z koncentrací sledovacího plynu. 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 389 Obrázek 17 Systém s ředěním části toku s rozdělením do více trubek, s měřením koncentrace a s odběrem dílčího vzorku Surový výfukový plyn se převádí z výfukové trubky EP přenosovou trubkou TT do ředicího tunelu DT, a to cestou děliče toku FD3, který se skládá z většího počtu trubek týchž rozměrů (stejný průměr, délka a polo- měr zakřivení) a který je instalován v EP. Jednou z těchto trubek se vede výfukový plyn do DT a ostatními trubkami se výfukový plyn vede tlumicí komorou DC. Dělicí poměr je tedy určen celkovým počtem trubek. Řízení konstantního rozdělení vyžaduje nulový rozdíl tlaku mezi tlakem v DC a na výstupu z TT, který se měří diferenciálním tlakovým snímačem DPT. Nulový rozdíl tlaku se dosahuje vpouštěním čerstvého vzdu- chu do DT u výstupu z TT. Koncentrace sledovacího plynu (CO2 nebo NOx) se měří v surovém výfukovém plynu, ve zředěném výfukovém plynu a v ředicím vzduchu analyzátorem (analyzátory) výfukového plynu EGA. Koncentrace jsou potřebné k ověření dělicího poměru toku výfukového plynu a mohou se použít k řízení průtoku vpouštěného vzduchu, kterým se zpřesní řízení dělicího poměru. Ředicí poměr se výpočte z koncentrací sledovacího plynu. 390 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 Obrázek 18 Systém s ředěním části toku, s řízením průtoku a s odběrem celkového vzorku Surový výfukový plyn se převádí z výfukové trubky EP odběrnou sondou SP a přenosovou trubkou TT do ředicího tunelu DT. Celkový průtok tunelem se nastavuje regulátorem FC3 a odběrným čerpadlem P systému pro odběr vzorku částic (viz obrázek 18). Průtok ředicího vzduchu se řídí regulátorem průtoku FC2, který může používat GEXHW, GAIRW nebo GFUEL jako řídicí signály pro požadovaný dělicí poměr výfukového plynu. Průtok vzorku do DT je rozdílem celkového průtoku a průtoku ředicího vzduchu. Průtok ředicího vzduchu se měří průtokoměrem FM1, celkový průtok průtokoměrem FM3 systému pro odběr vzorku částic (viz obrázek 21). Dělicí poměr se vypočte z těchto dvou průtoků. Obrázek 19 Systém s ředěním části toku s řízením průtoku a s odběrem dílčího vzorku 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 391 Surový výfukový plyn se převádí z výfukové trubky EP odběrnou sondou SP a přenosovou trubkou TT do ředicího tunelu DT. Rozdělení výfukového plynu a průtok do DT se řídí regulátorem průtoku FC2, který regu- luje průtoky (nebo otáčky) tlakového ventilátoru PB a sacího ventilátoru SB. To je možné, protože vzorek odebraný ze systému k odběru částic se vrací do DT. GEXHW, GAIRW nebo GFUEL se mohou použít jako řídicí signály pro FC2. Průtok ředicího vzduchu se měří průtokoměrem FM1, celkový průtok se měří průto- koměrem FM2. Dělicí poměr se vypočte z těchto dvou průtoků. 2. 2. 1 Popis částí na obrázcích 11 až 19 EP: Výfuková trubka Výfuková trubka musí být izolována. Ke zmenšení tepelné setrvačnosti výfukové trubky se doporučuje, aby poměr tloušťky stěny k průměru trubky byl nejvýše 0,015. Používání ohebných částí se musí omezit na délku, jejíž poměr k průměru je nejvýše 12. Ohyby se musí co nejvíce omezit, aby se zmenšily úsady vzniklé půso- bením setrvačných sil. Jestliže k systému patří tlumič výfuku zkušebního stavu, musí být také tento tlumič izolován. U izokinetického systému nesmí mít výfuková trubka kolena, ohyby a náhlé změny průměru, a to od vstupu sondy v délce nejméně 6 průměrů trubky proti směru proudění a 3 průměrů trubky ve směru proudění. Rych- lost průtoku plynu v oblasti odběru musí být vyšší než 10 m/s, kromě volnoběžného režimu. Kolísání tlaku výfukového plynu nesmějí překračovat v průměru ± 500 Pa. Jakékoliv kroky ke zmenšení kolísání tlaku, které překračují použití výfukového systému vozidla (včetně tlumiče a zařízení k následnému zpracování výfu- kového plynu), nesmějí měnit výkonové vlastnosti motoru ani způsobovat úsady částic. U systémů bez izokinetické sondy se doporučuje, aby trubka byla přímá od vstupu sondy v délce nejméně 6 průměrů trubky proti směru proudění a tří průměrů trubky ve směru proudění. SP: Odběrná sonda (obrázky 10, 14, 15, 16, 18, 19) Nejmenší vnitřní průměr musí být 4 mm. Poměr průměru výfukové trubky systému k průměru sondy musí být nejméně 4. Sondou musí být otevřená trubka směřující proti proudu plynu instalovaná v ose výfukové trubky nebo sonda s více otvory podle popisu v položce SP1 v bodu 1. 2. 1 obrázku 5. ISP: Izokinetická odběrná sonda (obrázky 11, 12) Izokinetická odběrná sonda vzorku musí být instalována směrem proti proudu plynu v ose výfukové trubky v té její části, která splňuje podmínky průtoku v úseku EP, a musí být konstruována tak, aby zabezpečovala proporcionální vzorek surového výfukového plynu. Musí mít vnitřní průměr nejméně 12 mm. Izokinetické dělení výfukového plynu udržováním nulového rozdílu tlaku mezi EP a ISP vyžaduje řídicí systém. Za těchto podmínek jsou rychlosti výfukového plynu v EP a v ISP identické a hmotnostní průtok son- dou ISP je pak konstantní částí průtoku výfukového plynu. ISP musí být napojena na diferenciální tlakový snímač DPT. Regulátorem průtoku FC1 se zajišťuje nulový rozdíl tlaku mezi EP a ISP. FD1, FD2: Dělič toku (obrázek 16) Ve výfukové trubce EP a v přenosové trubce TT je instalována sada Venturiho clon nebo trubic, která zajiš- ťuje proporcionální vzorek surového výfukového plynu. K proporcionálnímu rozdělování řízením tlaků v EP a v DT je nutný regulační systém, který se skládá ze dvou ventilů k řízení tlaku PCV1 a PCV2,. FD3: Dělič toku (obrázek 17) Ve výfukové trubce EP je instalována sada trubek (vícetrubková jednotka), která zajišťuje proporcionální vzo- rek surového výfukového plynu. Jedna z těchto trubek vede výfukový plyn do ředicího tunelu DT, kdežto ostatními trubkami se přivádí výfukový plyn do tlumicí komory DC. Trubky musí mít totožné rozměry (stejný průměr, délku, poloměr ohybu), aby rozdělování výfukového plynu záviselo jen na celkovém počtu trubek. K proporcionálnímu rozdělování je nutný regulační systém, který udržuje nulový rozdíl tlaku mezi výstupem sady trubek do komory DC a výstupem trubky TT. Za těchto podmínek jsou rychlosti výfukového plynu v EP a v FD3 proporcionální a průtok trubkou TT je pak konstantní částí průtoku výfukového plynu. 392 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 Oba body se musí napojit na diferenciální tlakový snímač DPT. Regulátorem průtoku FC1 se zajišťuje nulový rozdíl tlaku. EGA: Analyzátor výfukového plynu (obrázky 13, 14, 15, 16, 17) Mohou se použít analyzátory CO2 nebo NOx (u metody bilance uhlíku pouze analyzátor CO2). Analyzátory musí být kalibrovány stejně jako analyzátory k měření plynných emisí. K určení rozdílů koncentrací se může použít jeden nebo více analyzátorů. Přesnost měřicích systémů musí být taková, aby přesnost určení GEDFW, i byla ± 4 %. TT: Přenosová trubka (obrázky 11 až 19) Přenosová trubka musí: — být co možno nejkratší, nesmí však být delší než 5 m, — mít průměr shodný jako průměr sondy nebo větší, avšak nejvýše 25 mm, — mít výstup v ose ředicího tunelu a ve směru proudu. Je-li délka trubky nejvýše 1 m, musí být tepelnou vodivostí 0,05 W/(m∙K) s radiální tloušťkou izolace odpovídající průměru sondy. Jestliže je trubka delší než 1 m, musí být izolována a vyhřívána tak, aby teplota stěny byla nejméně 523 K (250 °C). izolována materiálem s maximální DPT: Diferenciální snímač tlaku (obrázky 11, 12, 17) Diferenciální snímač tlaku musí mít rozsah nejvýše ± 500 Pa. FC1: Regulátor průtoku (11, 12, 17) Regulátor průtoku je u izokinetických systémů (obrázky 11, 12) nutný k udržování nulového rozdílu tlaku mezi EP a ISP. Regulace může být: a) b) řízením otáček nebo průtoku sacího ventilátoru SB a udržováním otáček nebo průtoku tlakovým ven- tilátorem PB konstantních v každém režimu (obrázek 11) nebo seřízením sacího ventilátoru SB na konstantní hmotnostní průtok zředěného výfukového plynu a říze- ním průtoku tlakovým ventilátorem PB a tím průtoku vzorku výfukového plynu v oblasti na konci přenosové trubky TT (obrázek 12). U systému s řízeným tlakem nesmí zbytková chyba v řídicí smyčce přesáhnout ± 3 Pa. Kolísání tlaku v ředi- cím tunelu nesmí přesáhnout v průměru ± 250 Pa. U systému s rozdělováním několika trubkami (obrázek 17) je regulátor průtoku nutný k proporcionálnímu rozdělování výfukového plynu udržováním nulového rozdílu tlaku mezi výstupem ze sady více trubek a výs- tupem TT. Seřízení se provede řízením průtoku vzduchu vpouštěného do DT u výstupu TT. PCV1, PCV2: Ventil k řízení tlaku (obrázek 16) U systému s dvojitými Venturiho clonami/dvojitými Venturiho trubicemi jsou nutné dva ventily k řízení tlaku, aby řízením protitlaku v EP a tlaku v DT se tok proporcionálně rozděloval. Ventily musí být umístěny v EP, a to za SP ve směru proudění, a mezi PB a DT. DC: Tlumicí komora (obrázek 17) Tlumicí komora musí být instalována na výstupu sady více trubek, aby se minimalizovala kolísání tlaku ve výfukové trubce EP. VN: Venturiho clona (obrázek 15) K vytvoření podtlaku v oblasti výstupu přenosové trubky TT se instaluje v ředicím tunelu DT Venturiho clona. Průtok v TT je určen změnou hybnosti v oblasti Venturiho clony a v zásadě je úměrný průtoku tlakovým ven- tilátorem PB a tím se dosahuje konstantní ředicí poměr. Protože změna hybnosti je ovlivňována teplotou na 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 393 výstupu TT a rozdílemtlaků mezi EP a DT, je skutečný ředicí poměr poněkud menší při malém zatížení než při velkém zatížení. FC2: Regulátor průtoku (obrázky 13, 14, 18, 19, volitelný) Regulátor průtoku může být použit k řízení průtoku tlakovým ventilátorem PB nebo sacím ventilátorem SB. Může být napojen na signály průtoku výfukových plynů, nasávaného vzduchu nebo paliva nebo na signály diferenciálního snímače CO2 nebo NOx. Jestliže se používá systém dodávky tlakového vzduchu (obrázek 18), je průtok vzduchu přímo řízen pomocí FC2. FM1: Průtokoměr (obrázky 11, 12, 18, 19) Plynoměr nebo jiný přístroj k měření průtoku ředicího vzduchu. FM1 je volitelný, jestliže je tlakový ven- tilátor PB kalibrován k měření průtoku. FM2: Průtokoměr (obrázek 19) Plynoměr nebo jiný přístroj k měření průtoku zředěného výfukového plynu. FM2 je volitelný, jestliže je sací ventilátor SB kalibrován k měření průtoku. PB: Tlakový ventilátor (obrázky 11, 12, 13, 14, 15, 16, 19) K řízení průtoku ředicího vzduchu může být PB připojen k regulátorům průtoku FC1 nebo FC2. PB se nepo- žaduje, jestliže se použije škrticí klapka. PB se může použít k měření průtoku ředicího vzduchu, jestliže je kalibrován. SB: Sací ventilátor (obrázky 11, 12, 13, 16, 17, 19) Pouze pro systémy s odběrem dílčího vzorku. SB se může použít k měření průtoku zředěného výfukového plynu, jestliže je kalibrován. DAF: Filtr ředicího vzduchu (obrázky 11 až 19) S cílem vyloučení uhlovodíků z pozadí se doporučuje, aby ředicí vzduch byl filtrován a prošel aktivním uhlím. Na žádost výrobce motoru se odebere vzorek ředicího vzduchu podle osvědčené technické praxe, aby se určily hladiny částic v pozadí, které se pak mohou odečíst od hodnot změřených ve zředěném výfukovém plynu. DT: Ředicí tunel (obrázky 11 až 19) Ředicí tunel: — musí mít dostatečnou délku, aby se výfukové plyny a ředicí vzduch úplně promísily za podmínek turbu- lentního toku, — musí být vyroben z nerezavějící oceli a mít: — poměr tloušťky stěny k průměru nejvýše 0,025 u ředicích tunelů s vnitřním průměrem větším než 75 mm, — jmenovitou tloušťku stěny nejméně 1,5 mm u ředicích tunelů s vnitřním průměrem nejvýše 75 mm, — musí mít průměr nejméně 75 mm u systému s odběrem dílčího vzorku, — doporučuje se, aby měl průměr nejméně 25 mm u systému pro odběr celkového vzorku, — může být vyhříván na teplotu stěny nepřekračující 325 K (52 °C) přímým ohřevem nebo předehřátím ředicího vzduchu za předpokladu, že teplota vzduchu nepřesáhne 325 K (52 °C) před vstupem výfu- kového plynu do ředicího tunelu, — může být izolovaný. Výfukový plyn motoru musí být důkladně promíchán s ředicím vzduchem. U systémů s odběrem dílčího vzorku se kvalita promísení ověří po uvedení do provozu, k tomu se využije profil CO2 tunelu, motor je v chodu (při alespoň čtyřech rovnonoměrně rozložených měřicích bodech). Jestliže je to nutné mohou se použít mísicí clony. 394 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 Poznámka: Jestliže je teplota okolí v blízkosti ředicího tunelu (DT) nižší než 293 K (20 °C), je třeba dbát na to, aby se zamezilo ztrátám částic na chladných stěnách ředicího tunelu. Proto se doporučuje vyhřívání nebo izolace tunelu v mezích uvedených výše. Při vysokých zatíženích motoru se může tunel chladit neagresivními prostředky, jako je obě- hový ventilátor, tak dlouho, dokud teplota chladicího média neklesne pod 293 K (20 °C). HE: Výměník tepla (obrázky 16, 17) Výměník tepla musí mít dostatečnou kapacitu, aby udržoval na vstupu sacího čerpadla SB teplotu v mezích ± 11 K od střední pracovní teploty pozorované v průběhu zkoušky. 2. 3 Systém s ředěním plného toku Na obrázku 20 je popsán ředicí systém založený na ředění celého toku výfukového plynu a používající pri- ncip CVS (odběr vzorků s konstantním objemem). Musí se měřit celkový objem směsi výfukového plynu a ředicího vzduchu. Je možno používat buď systém PDP, nebo systém CFV. K následnému jímání částic prochází vzorek zředěného výfukového plynu do systému pro odběr vzorku čás- tic (bod 2. 4 a obrázky 21 a 22). Jestliže se tak děje přímo, označuje se to jako jednoduché ředění. Jestliže se vzorek ředí ještě jednou v sekundárním ředicím tunelu, označuje se to jako dvojité ředění. Tato metoda je uži- tečná, jestliže jednoduchým ředěním nemůže být dodržena požadovaná teplota na vstupu filtru. Systém s dvojitým ředěním, přestože je zčásti ředicím systémem, je popisován v bodu 2. 4 a v obrázku 22jako modi- fikace systému pro odběr vzorku částic, protože má většinu částí shodnou s typickým systémem k odběru vzorku částic. Obrázek 20 Systém s ředěním plného toku Celkové množství surového výfukového plynu se smísí v ředicím tunelu DT s ředicím vzduchem. Průtok zředěného výfukového plynu se měří buď objemovým dávkovacím čerpadlem PDP, nebo Venturiho clonou s kritickým průtokem CFV. Výměník tepla HE nebo elektronická kompenzace průtoku EFC se mohou použít k proporcionálnímu odběru vzorku částic a k určení průtoku. Protože určení hmotnosti částic se zakládá na průtoku celkového toku zředěného výfukového plynu, nepožaduje se výpočet ředicíh o poměru. 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 395 2. 3. 1 Popis částí na obrázku 20 EP: Výfuková trubka Délka výfukového potrubí od výstupu ze sběrného potrubí motoru, výstupu turbodmychadla nebo ze zařízení k následnému zpracování výfukových plynů k ředicímu tunelu nesmí přesáhnout 10 m. Jestliže délka výfukové trubky za sběrným potrubím motoru, výstupem turbodmychadla nebo za zařízením k následnému zpracování výfukových plynů překračuje 4 m, musí být celá část potrubí překračující 4 m izolovaná, kromě kouřoměru instalovaného v sériovém zapojení do potrubí, pokud kouřoměr je instalován. Radiální tloušťka izolace musí být nejméně 25 mm. Tepelná vodivost izolačního materiálu musí mít hodnotu nejvýše 0,1 W/m ∙ K, měřeno při 673 K. K omezení tepelné setrvačnosti výfukové trubky se doporučuje, aby poměr tloušťky stěny k průměru byl nejvýše 0,015. Používání ohebných úseků se musí omezit na poměr délky k prů- měru nejvýše 12. PDP: Objemové dávkovací čerpadlo PDP měří celkový průtok zředěného výfukového plynu z počtu otáček čerpadla a z výtlaku čerpadla. Protit- lak výfukového systému se nesmí uměle snižovat čerpadlem PDP nebo systémem vpouštění ředicího vzdu- chu. Statický protitlak ve výfuku měřený systémem PDP v činnosti se musí udržovat v rozmezí ± 1, 5 kPa od statického tlaku, který byl změřen při identických otáčkách a zatížení motoru bez připojení k systému PDP. Teplota směsi plynu měřená bezprostředně před PDP musí zůstat v rozmezí ± 6 K od střední provozní tep- loty zjištěné v průběhu zkoušky, když se nepoužije žádná kompenzace průtoku. Kompenzaci průtoku je možno použít jen tehdy, jestliže teplota na vstupu PDP nepřekračuje 323 K (50 °C). CFV: Venturiho clona s kritickým průtokem CFV měří celkový průtok zředěného výfukového plynu udržováním průtoku na podmínkách nasycení (kri- tický průtok). Statický protitlak ve výfuku měřený systémem CFV v činnosti se musí udržovat v rozmezí ± 1, 5 kPa od statického tlaku, který byl změřen při identických otáčkách a zatížení motoru bez připojení k systému CFV. Teplota směsi plynu měřená bezprostředně před CFV musí zůstat v rozmezí ± 11 K od střední provozní teploty zjištěné v průběhu zkoušky, když se nepoužije žádná kompenzace průtoku. HE: Výměník tepla (volitelný, jestliže se použije EFC) Výměník tepla musí mít dostatečnou kapacitu, aby udržoval teplotu ve výše uvedených mezních hodnotách. EFC: Elektronická kompenzace průtoku (volitelná, jestliže se použije HE) Jestliže se teplota na vstupu buď do PDP, nebo do CFV neudržuje ve výše uvedených mezních hodnotách, požaduje se ke kontinuálnímu měření průtoku a k řízení proporcionálního odběru vzorku v systému pro odběr částic systém kompenzace průtoku. K tomu účelu se použijí signály kontinuálně měřeného průtoku, kterými se odpovídajícím způsobem koriguje průtok vzorku filtry částic systému pro odběr vzorku částic (viz bod 2. 4, obrázky 21, 22). DT: Ředicí tunel Ředicí tunel: — musí mít dostatečně malý průměr, aby vytvářel turbulentní průtok (Reynoldsovo číslo větší než 4 000), a musí být dostatečně dlouhý, aby se výfukové plyny a ředicí vzduch úplně promísily; může se použít směšovací clona, — musí mít u systému s jednoduchým ředěním průměr nejméně 460 mm, — musí mít u systému s dvojitým ředěním průměr nejméně 210 mm, — může být izolován. Výfukové plyny motoru musí být v bodu, v kterém vstupují do ředicího tunelu, usměrňovány do směru toku a musí být důkladně promíseny. 396 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 Používá li se jednoduché ředění, vede se do systému pro odběr vzorku částic vzorek z ředicího tunelu (bod 2. 4, obrázek 21). Kapacita průtoku systémy PDP a CFV musí dostačovat k tomu, aby se teplota zředěného výfukového plynu bezprostředně před primárním filtrem částic udržovala na hodnotě nejvýše 325 K (52 °C). Používá li-se dvojité ředění, vede se vzorek z ředicího tunelu do sekundárního ředicího tunelu, kde se dále ředí, a pak prochází filtry k odběru vzorku (bod 2. 4, obrázek 22). Kapacita průtoku systémy PDP nebo CFV musí dostačovat k tomu, aby v oblasti odběru vzorku byla udržována teplota proudu zředěného výfukového plynu v DT na hodnotě nejvýše 464 K (191 °C). Sekundární ředicí systém musí dodávat dostatek ředicího vzduchu k udržování proudu dvojitě ředěného výfukového plynu bezprostředně před primárním filtrem čás- tic na teplotě nejvýše 325 K (52 °C). DAF: Filtr ředicího vzduchu Doporučuje se, aby ředicí vzduch byl filtrován a procházel aktivním uhlím, aby se vyloučily uhlovodíky z pozadí. Na žádost výrobce motoru se odebere podle osvědčené technické praxe vzorek ředicího vzduchu k určení obsahu částic v pozadí, který se pak může odečíst od hodnot změřených ve zředěném výfukovém plynu. PSP: Odběrná sonda vzorku částic Sonda je hlavní částí PTT a: — musí směřovat proti proudu a být instalována v bodě, kde ředicí vzduch a výfukový plyn jsou dobře pro- míseny, tj. v ose ředicího tunelu, ve vzdálenosti přibližně 10 průměrů tunelu po proudu od bodu, kde výfukový plyn vstupuje do ředicího tunelu, — musí mít vnitřní průměr nejméně 12 mm, — může být vyhřívána na teplotu stěny nepřekračující 325 K (52 °C) přímým ohřevem nebo předehřátím ředicího vzduchu za předpokladu, že teplota vzduchu před vstupem výfukového plynu do ředicího tunelu nepřekračuje 325 K (52 °C), — může být izolována. 2. 4 Systém pro odběr vzorku částic Systém pro odběr vzorku částic je potřebný k jímání částic na filtru částic. U systému s ředěním části toku a s odběrem celkového vzorku, při kterém prochází celý vzorek zředěného výfukového plynu filtry, tvoří obvykle ředicí systém (bod 2. 2, obrázky 14, 18) a odběrný systém integrální celek. U systému s ředěním části toku a s odběrem dílčího vzorku nebo systému s ředěním plného toku, při kterém prochází filtry jen část zředěného výfu- kového plynu, tvoří obvykle ředicí systém (bod 2. 2, obrázky 11, 12, 13, 15, 16, 17, 19; bod 2. 3, obrázek 20) a odběrný systém oddělené celky. V této směrnici se pokládá systém s dvojitým ředěním (obrázek 22) u systému s ředěním plného toku za zvláštní modifikaci typického systému pro odběr vzorku částic podle obrázku 21. Systém s dvojitým ředě- ním obsahuje všechny podstatné části systému pro odběru vzorku částic, jako jsou držáky filtrů a odběrné čerpadlo, a kromě toho některé vlastnosti týkající se ředění, jako je dodávka ředicího vzduchu a sekundární ředicí tunel. Aby se předešlo každému ovlivňování regulačního okruhu, doporučuje se, aby odběrné čerpadlo bylo v chodu po celou dobu postupu zkoušky. U metody jediného filtru se musí používat systém s obtokem, aby vzorek procházel odběrnými filtry v požadovaných časech. Rušivý vliv přepínacího postupu na regulační okruhy se musí minimalizovat. 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 397 Obrázek 21 Systém pro odběr vzorku částic Vzorek zředěného výfukového plynu se odebírá odběrným čerpadlem P z ředicího tunelu DT systému s ředě- ním dílčího toku nebo ze systému s ředěním plného toku odběrnou sondou částic PSP a přenosovou trubkou částic PTT. Vzorek prochází držákem (držáky) filtrů FH, v nichž jsou filtry k odběru vzorku částic. Průtok vzorku je řízen regulátorem průtoku FC3. Jestliže se použije elektronická kompenzace EFC (viz obrázek 20), použije se průtok zředěného výfukového plynu jako řídicí signál pro FC3. Obrázek 22 Systém s dvojitým ředěním (jen u systémů s plným tokem) Vzorek zředěného výfukového plynu se vede z ředicího tunelu DT systému s ředěním plného toku odběrnou sondou částic PSP a přenosovou trubkou částic PTT do sekundárního ředicího tunelu SDT, kde se ještě jed- nou ředí. Vzorek pak prochází držákem (držáky) filtrů FH, v nichž jsou filtry k odběru vzorku částic. Průtok ředicího vzduchu je obvykle konstantní, kdežto průtok vzorku je řízen regulátorem průtoku FC3. Jestliže se použije elektronická kompenzace EFC (viz obrázek 20), použije se celkový průtok zředěného výfukového plynu jako řídicí signál pro FC3. 398 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 2. 4. 1 Popis částí na obrázcích 21 a 22 PTT: Přenosová trubka částic Délka přenosové trubky částic nesmí překračovat 1 020 mm a trubka musí být co nejkratší. Do délky se v určitých případech (tj. u systémů s ředěním dílčího toku a s odběrem dílčího vzorku a u systémů s ředěním plného toku), musí započítat délka odběrných sond (SP, ISP, PSP, viz body 2. 2 a 2. 3). Tyto rozměry platí pro: — systém s ředěním části toku a s odběrem dílčího vzorku a pro systém plného toku s jednoduchým ředěním od vstupu sondy (SP, ISP, PSP) k držáku filtru, — systém s ředěním části toku a s odběrem celkového vzorku od konce ředicího tunelu k držáku filtru, — systém plného toku s dvojitým ředěním od vstupu sondy (PSP) k sekundárnímu ředicímu tunelu. Přenosová trubka: — může být vyhřívána na teplotu stěny nejvýše 325 K (52 °C) přímým ohřevem nebo předehřátím ředicího vzduchu za předpokladu, že teplota vzduchu před vstupem výfukového plynu do ředicího tunelu nepřesáhne teplotu 325 K (52)C), — může být izolována. SDT: Sekundární ředicí tunel (obrázek 22) Sekundární ředicí tunel by měl mít průměr nejméně 75 mm a měl by mít dostatečnou délku, aby dvojitě zředěný vzorek v něm setrval nejméně 0,25 s. Držák primárního filtru FH musí být umístěn ve vzdálenosti nejvýše 300 mm od výstupu z SDT. Sekundární ředicí tunel: — může být vyhříván na teplotu stěny nejvýše 325 K (52 °C) přímým ohřevem nebo předehřátím ředicího vzduchu za předpokladu, že teplota vzduchu před vstupem výfukového plynu do ředicího tunelu nepřesáhne teplotu 325 K (52 °C), — může být izolován. FH: Držák (držáky) filtru (obrázky 21, 22) Pro primární a koncový filtr se může použít jediné pouzdro filtru nebo oddělená pouzdra filtru. Musí být spl- něny požadavky uvedené v bodu 4. 1. 3 dodatku 4 k příloze III. Držák (držáky) filtru: — může být vyhříván na teplotu stěny nejvýše 325 K (52 °C) přímým ohřevem nebo předehřátím ředicího vzduchu za předpokladu, že teplota vzduchu před vstupem výfukového plynu do ředicího tunelu nepřesáhne teplotu 325 K (52 °C), — může být izolován. P: Odběrné čerpadlo (obrázky 21, 22) Jestliže se nepoužije korekce průtoku regulátorem FC3, musí být odběrné čerpadlo vzorku částic umístěno v dostatečné vzdálenosti od tunelu, aby se teplota vstupujícího plynu udržovala konstantní (± 3 K). DP: Čerpadlo ředicího vzduchu (obrázek 22) Čerpadlo ředicího vzduchu musí být umístěno tak, aby přiváděný sekundární ředicí vzduch měl teplotu 298 K ± 5 K (25 °C ± 5 °C), jestliže ředicí vzduch není předehříván. FC3: Regulátor průtoku (obrázky 21, 22) Jestliže není dostupný jiný prostředek, musí se pro kompenzaci kolísání teploty a protitlaku toku vzorku čás- tic v průběhu cesty tohoto vzorku použít regulátor průtoku. Regulátor průtoku se požaduje v případě pou- žití elektronické kompenzace průtoku EFC (viz obrázek 20). 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 399 FM3: Průtokoměr (obrázky 21, 22) Jestliže není použita korekce průtoku regulátorem FC3, musí být plynoměr nebo zařízení k měření průtoku umístěno od odběrného čerpadla v dostatečné vzdálenosti, aby se teplota vstupujícího vzduchu udržovala konstantní (± 3 K). FM4: Průtokoměr (obrázek 22) Plynoměr nebo zařízení k měření průtoku ředicího vzduchu musí být umístěny tak, aby teplota vstupujícího vzduchu zůstávala na 298 K ±5 K (25 °C ± 5 °C). BV: Kulový ventil (volitelný) Kulový ventil nesmí mít vnitřní průměr menší, než je vnitřní průměr přenosové trubky částic PTT, a musí mít dobu přepínání kratší než 0,5 s. Poznámka: Jestliže je teplota okolí v blízkosti PSP, PTT, SDT a FH nižší než 239 K (20 °C), je třeba učinit opatření, aby nedocházelo ke ztrátám částic na chladných stěnách těchto částí. Proto se u těchto částí doporučuje vyhřívání nebo izolování v mezích uvedených v odpovídajících popisech. Také se doporučuje, aby teplota na vstupní části filtru v průběhu odběru vzorku byla nejméně 239 K (20 °C). Při vysokých zatíženích motoru mohou být výše uvedené části chlazeny neagresivními jako je oběhový ventilátor, dokud není teplota chladicího média nižší než prostředky, 239 K (20 °C). 3. URČENÍ KOUŘE 3. 1 Úvod V bodech 3. 2 a 3. 3 a v obrázcích 23 a 24 jsou podrobné popisy doporučených systémů opacimetrů. Protože různá uspořádání mohou dávat rovnocenné výsledky, nepožaduje se přesná shoda s obrázky 3 a 24. K zís- kávání dalších informací a ke koordinaci funkcí částí systému se mohou použít doplňkové části, jako jsou přístroje, ventily, elektromagnety, čerpadla a spínače. Jiné části, které nejsou potřebné k udržování přesnosti v některých systémech, se mohou vyloučit, jestliže jejich vyloučení je podloženo osvědčeným technickým úsudkem. Světlo prochází specifickou vzdálenost v měřeném kouři a podíl světla, který dopadne na snímač slouží k vyhodnocení opacitních vlastností kouře. Měření kouře závisí na konstrukci přístroje a může se provést ve výfukové trubce (plnoprůtočný opacimetr zapojený sériově), na konci výfukové trubky (koncový plnop- růtočný opacimetr) nebo odběrem vzorku z výfukové trubky (opacimetr s dílčím tokem). K určení koefi- cientu absorpce světla ze signálu opacity musí výrobce přístroje udat délku optické dráhy. 3. 2 Plnoprůtočný opacimetr Mohou se použít dva základní druhy plnoprůtočných opacimetrů (obrázek 23). Opacimetrem zapojeným sériově se měří opacita plného toku výfukového plynu ve výfukové trubce. U tohoto druhu opacimetru je efektivní délka optické dráhy funkcí konstrukce opacimetru. Koncovým opacimetrem se měří opacita plného toku výfukového plynu při jeho výstupu z výfukové trubky. U tohoto druhu opacimetru je efektivní délka optické dráhy funkcí konstrukce výfukové trubky a vzdálenosti mezi koncem výfukové trubky a opacimetrem. 400 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 Obrázek 23 Plnoprůtočný opacimetr 3. 2. 1 Popis částí na obrázku 23 EP: Výfuková trubka U opacimetru zapojeného sériově se průměr výfukové trubky nesmí měnit ve vzdálenosti rovné trojnásobku průměru výfukové trubky před oblastí měření a za ní. Jestliže je průměr měřicí oblasti větší než průměr výfu- kové trubky, doporučuje se trubka, která se před měřicí oblastí zvolna zužuje. U koncového opacimetru musí mít posledních 0,6 m výfukové trubky kruhový průřez a nesmí obsahovat kolena a ohyby. Konec výfukové trubky musí být uříznut kolmo k její ose. Opacimetr se musí instalovat do osy proudu výfukového plynu ve vzdálenosti (25 ± 5) mm od konce výfukové trubky. OPL: Délka optické dráhy Délka kouřem zacloněné optické dráhy mezi světelným zdrojem opacimetru a snímačem, korigovaná podle potřeby na nestejnoměrnost působenou gradienty hustoty a okrajovými účinky. Délku optické dráhy musí udat výrobce přístroje, přičemž je třeba dbát na všechna opatření proti usazování sazí (např. proplachování vzduchem). Jestliže délka optické dráhy není známa, musí se určit podle normy ISO IDS 11614 bod 11. 6. 5. Ke správnému určení délky optické dráhy se požaduje rychlost výfukového plynu nejméně 20 m/s. LS: Světelný zdroj Světelným zdrojem musí být žárovka s teplotou barvy v rozsahu od 2 800 do 3 250 K nebo dioda vyzařující zelené světlo (LED) se spektrálním vrcholem mezi 550 a 570 nm. Světelný zdroj musí být chráněn proti usa- zování sazí prostředky, které neovlivňují délku optické dráhy více, než jsou meze stanovené výrobcem. LD: Detektor světla Detektorem musí být fotobuňka nebo fotodioda (s filtrem, jestliže je to potřebné). Je-li světelným zdrojem žárovka, musí mít snímač vrchol spektrální odezvy podobný fototopické křivce lidského oka (maximální ode- zvu) v rozsahu od 550 do 570 nm a méně než 4 % uvedené maximální odezvy pod 430 nm a nad 680 nm. Detektor světla musí být chráněn proti usazování sazí prostředky, které neovlivňují délku optické dráhy více, než jsou meze stanovené výrobcem. 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 401 CL: Kolimační čočka Vyzářené světlo se kolimuje do svazku o průměru nejvýše 30 mm. Paprsky světelného svazku musí být rov- noběžné v mezích 3o od optické osy. T1: Snímač teploty (volitelný) Pro monitorování teploty výfukového plynu se může monitorovat v průběhu zkoušky. 3. 3 Opacimetr s dílčím tokem U opacimetru s dílčím tokem (obrázek 24) se odebírá reprezentativní vzorek výfukového plynu z výfukové trubky a prochází přenosovým vedením do měřicí komory. U tohoto druhu opacimetru závisí efektivní délka optické dráhy funkcí na konstrukci opacimetru. Časy odezvy, které jsou uvedeny v následujícím bodu, platí pro nejmenší průtok opacimetrem uvedený výrobcem přístroje. Obrázek 24 Opacimetr s dílčím tokem 3. 3. 1 Popis částí na obrázku 24 EP: Výfuková trubka Výfuková trubka musí být trubka přímá od vstupu sondy v délce nejméně 6 průměrů trubky proti směru proudění a 3 průměry trubky ve směru proudění. SP: Odběrná sonda Odběrnou sondou je otevřená trubka směřující proti proudu plynu, která je instalovaná přibližně v ose výfu- kové trubky. Její vzdálenost od stěn výfukové trubky musí být nejméně 5 mm. Průměrem sondy musí být zajištěn odběr reprezentativního vzorku a dostatečný průtok opacimetrem. TT: Přenosová trubka Přenosová trubka musí: — být co nejkratší a zajišťovat na vstupu měřicí komory teplotu výfukového plynu na hodnotě 373 K ± 30 K (100 °C ± 30 °C), — mít teplotu stěny dostatečně nad rosným bodem výfukového plynu, aby se zabránilo kondenzaci, — mít v celé své délce stejný průměr jako odběrná sonda, 402 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 — mít při minimálním průtoku přístrojem dobu odezvy určenou podle bodu 5. 2. 4 dodatku 4 k příloze III kratší než 0,05 s a — nesmí významně ovlivňovat maximální hodnotu kouře. FM: Průtokoměr Přístroj ke správnému určení průtoku do měřicí komory. Nejmenší a největší průtok určí výrobce přístroje, průtoky musí být takové, aby byly splněny požadavky na dobu odezvy TT a požadavky na délku optické dráhy. Jestliže se použije odběrné čerpadlo P, může být průtokoměr v jeho blízkosti. MC: Měřicí komora Měřicí komora musí mít neodrazivý vnitřní povrch nebo rovnocenné optické vlastnosti. Rozptýlené světlo dopadající na detektor a vzniklé vnitřními odrazy difuzními vlivy musí být co nejmenší. Tlak plynu v měřicí komoře se smí lišit od atmosférického tlaku nejvýše o 0,75 kPa. Není-li to z konstrukč- ních důvodů možné, musí se údaje opacimetru převést na atmosférický tlak. Teplota stěny měřicí komory musí být nastavena na hodnotu mezi 343 K (70 °C) a 373 K (100 °C) s dovo- lenou odchylkou ± 5 K, avšak v každém případě dostatečně nad rosný bod výfukového plynu, aby nedo- cházelo ke kondenzaci. Měřicí komora musí být vybavena vhodnými zařízeními k měření teploty. OPL: Délka optické dráhy Délka optické dráhy, kterou mezi světelným zdrojem opacimetru a snímačem zacloňuje kouř, v případě potřeby korigovaná na nestejnoměrnost působenou gradienty hustoty a okrajovými účinky. Délku optické dráhy musí udat výrobce přístroje, přičemž je třeba dbát všech opatření proti usazování sazí (např. propla- chování vzduchem). Jestliže délka optické dráhy není známa, musí se určit podle normy ISO IDS 11614 bod 11. 6. 5. LS: Světelný zdroj Světelným zdrojem musí být žárovka s teplotou barvy v rozsahu od 2 800 do 3 250 K nebo dioda vyzařující zelené světlo (LED) se spektrálním vrcholem mezi 550 a 570 nm. Světelný zdroj musí být chráněn proti usa- zování sazí prostředky, které neovlivňují délku optické dráhy více, než jsou meze uvedené výrobcem. LD: Detektor světla Detektorem musí být fotobuňka nebo fotodioda (s filtrem, jestliže je to potřebné). Je-li světelným zdrojem žárovka, musí mít snímač vrchol spektrální odezvy podobný fototopické křivce lidského oka (maximální ode- zvu) v rozsahu od 550 do 570 nm a do méně než 4 % uvedené maximální odezvy pod 430 nm a nad 680 nm. Detektor světla musí být chráněn proti usazování sazí prostředky, které neovlivňují délku optické dráhy více, než jsou meze uvedené výrobcem. CL: Kolimační čočka Vyzářené světlo se kolimuje do svazku o průměru nejvýše 30 mm. Paprsky světelného svazku musí být rov- noběžné v mezích 3o od optické osy. T1: Snímač teploty Pro monitorování teploty výfukového plynu ve vstupu měřicí komory. P: Odběrné čerpadlo (volitelné) Pro přenosu vzorku plynu měřicí komorou může být použito odběrné čerpadlo za měřicí komorou ve směru proudění. 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 403 PŘÍLOHA VI CERTIFIKÁT EHS SCHVÁLENÍ TYPU 404 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 Dodatek 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 405 PŘÍLOHA VII PŘÍKLAD POSTUPU VÝPOČTU 1. ZKOUŠKA ESC 1. 1 Plynné emise Údaje z měření, které jsou potřebné k výpočtu výsledků jednotlivého režimu, jsou uvedeny dále. V tomto příkladu byly měřeny CO a NOx v suchém stavu, HC ve vlhkém stavu. Koncentrace HC je uvedena v ekviva- lentu propanu (C3) a musí se k získání ekvivalentu C1 násobit třemi. Postup výpočtu je pro ostatní režimy stejný. P (kW) 82,9 Ta (K) H2 (g/kg) GEXH (kg) GAIRW (kg) GFUEL (kg) HC (ppm) 294,8 7,81 563,38 545,29 18,09 6,3 CO (ppm) 41,2 NOx (ppm) 495 Výpočet korekčního faktoru KW, r pro převedení ze suchého stavu na vlhký (bod 4. 2 dodatku 1 k příloze III): FFH = 1,969 (1+ 18,09 545,29) = 1,9058 a KW2 = 1,608∙7,81 1000+(1,608∙7,81) = 0,0124 KW,r = (1–1,9058∙ 18,09 541,06)–0,0124 = 0,9239 Výpočet koncentrací ve vlhkém stavu: CO = 41,2∙0,9239 = 38,1 ppm NOx = 495∙0,9239 = 457 ppm Výpočet korekčního faktoru vlhkosti KH, D pro NOx (bod 4. 3 dodatku 1 k příloze III): A = 0,309∙18,09/541,06–0,0266 = - 0,0163 B = - 0,209∙18,09/541,06 + 0,00954 = 0,0026 KH,D = 1 1–0,0163∙(7,81–10,71)+0,0026∙(294,8–298) = 0,9625 Výpočet hmotnostních průtoků emisí (bod 4. 4 dodatku 1 k příloze III): NOx = 0,001587∙457∙0,9625∙563,38 = 393,27 g/h CO = 0,000966∙38,1∙563,38 = 20,735 g/h HC = 0,000479∙6,3∙3∙563,38 = 5,100 g/h Výpočet specifických emisí (bod 4. 5 dodatku 1 k příloze III): Následující příklad výpočtu je uveden pro CO; postup výpočtu pro ostatní složky je stejný. Hmotnostní průtoky emisí jednotlivých režimů se násobí odpovídajícími váhovými faktory, jak je uvedeno v bodu 2. 7. 1 dodatku 1 k příloze III, a k výpočtu středního hmotnostního průtoku emisí za cyklus se sečte: 406 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 CO = (6,7∙0,15) + (24,6∙0,08) + (20,5∙0,10) + (20,7∙0,10) + (20,6∙0,05) + (15,0∙0,05) + (19,7∙0,05) + (74,5∙0,09) + (31,5∙0,10) + (81,9∙0,08) + (34,8∙0,05) + (30,8∙0,05) + (27,3∙0,05) = 30,91 g/h Výkon motoru pŗi jednotlivých režimech se násobí odpovídajícími váhovými faktory, jak je uvedeno v dobu 2. 7. 1 dodatku°1 k°přiloze III a°k°výpočtu středního výkonu za cyklus se sečte. P(n) = (0,1∙0,15) + (96,8∙0,08) + (55,2∙0,10) + (82,9∙0,10) + (46,8∙0,05) + (70,1∙0,05) + (23,0∙0,05) + (114,3∙0,09) + (27,0∙0,10) + (122,0∙0,08) + (28,6∙0,05) + (87,4∙0,05) + (57,9∙0,05) = 60,006 kW CO = 30,91 60,006 = 0,0515 g/kWh Výpočet specifických emisí NOx v náhodně zvoleném zkušebním bodu (bod 4. 6. 1 dodatku 1 k příloze III): Předpokládá se, že v náhodně zvoleném zkušebním bodu byly určeny následující hodnoty: nZ MZ = 1 600 min-1 = 495 Nm NOx mass, Z = 487,9 g/h (vypočteno podle předcházejících vzorců) P(n)Z NOx, Z = 83 kW = 487,9/83 = 5,878 g/kWh Určení emisní hodnoty ze zkušebního cyklu (bod 4. 6. 2 dodatku 1 k příloze III): Předpokládají se následující hodnoty čtyř obklopujících režimů zkoušky ESC: nRT nSU ER ES ET EU MR 1 368 1 785 5,943 5,565 5,889 4,973 515 MS 460 MT 681 MU 610 ETU = 5,889 + (4,973–5,889)∙(1600–1368)/(1785–1368) = 5,377 g/kWh ERS = 5,943 + (5,565–5,943)∙(1600–1368)/(1785–1368) = 5,732 g/kWh MTU = 681 + (601–681)∙(1600–1368)/(1785–1368) = 641,3 Nm MRS = 515 + (460–515)∙(1600–1368)/(1785–1368) = 484,3 Nm EZ = 5,732 + (5,377–5,732)∙(495–484,3)/(641,3–484,3) = 5,708 g/kWh Porovnání hodnot emisí NOx (bod 4. 6. 3 dodatku 1 k příloze III): NOxdiff = 100∙(5,878–5,708)/5,708 = 2,98 % 1. 2 Emise částic Měření částic se zakládá na principu odběru částic v průběhu celého cyklu, avšak vzorek a průtoky (MSAM a GEDF) se určují v průběhu jednotlivých režimů. Výpočet GEDF závisí na použitém systému. V následujících příkladech se použije systém s měřením CO2 a metoda bilance uhlíku a systém s měřením průtoku. Když se použije systém s ředěním plného toku, měří se GEDF přímo zařízením CVS. Výpočet GEDF (body 5. 2. 3 a 5. 2. 4 dodatku 1 k příloze III): Předpokládají se následující údaje z měření režimu 4. Postup výpočtu je pro ostatní režimy stejný. GEXH (kg/h) 334,02 GFUEL (kg/h) 10,76 GDILW (kg/h) 5,4435 GTOTW (kg/h) 6,0 CO2D (%) 0,657 CO2A (%) 0,040 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 407 a) metoda bilance uhlíku b) metoda měření průtoku GEDFW = 206,5∙10,76 0,657–0,040 = 3601,2 kg/h q = 6,0 (6,0–5,4435) = 10,78 GEDFW = 334,02∙10,78 = 3600,7 kg/h Výpočet hmotnostního průtoku (bod 5. 4 dodatku 1 k příloze III): Průtoky GEDFW jednotlivých režimů se násobí odpovídajícími váhovými faktory, jak je uvedeno v bodu 2. 7. 1 dodatku 1 k příloze III, a k určení střední hodnoty GEDF za celý cyklus se sečtou. Celkový průtok vzorku MSAM se určí součtem průtoků vzorku jednotlivých režimů.  = (3567∙0,15) + (3592∙0,08) + (3611∙0,10) + (3600∙0,10) + (3618∙0,05) + (3600∙0,05) GEDFW + (3640∙0,05) + (3614∙0,09) + (3620∙0,10) + (3601∙0,08) + (3639∙0,05) + (3582∙0,05) + (3635∙0,05) = 3604,6 kg/h, MSAM = 0,226 + 0,122 + 0,151 + 0,152 + 0,076 + 0,076 + 0,076 + 0,136 + 0,151 + 0,121 + 0,076 + 0,076 + 0,075 = 1,515 kg. Předpokládá se hmotnost částic na filtrech 2,5 mg a pak je: Korekce pozadím (volitelná) PTmass = 2,5 1,515 ∙ 3604,6 1000 = 5,948 g/h Předpokládá se jedno měření pozadí s následujícími hodnotami. Výpočet ředicího faktoru DF je totožný s bodem 3. 1 této přílohy a není zde uveden. Md = 0,1 mg; MDIL = 1,5 kg Sum of DF = [(1–1/119,15)∙0,15] + [(1–1/8,89)∙0,08] + [(1–1/14,75)∙0,10] + [(1–1/10,10)∙0,10] + [(1–1/18,02)∙0,05] + [(1–1/12,33)∙0,05] + [(1–1/32,18)∙0,05] + [(1–1/6,94)∙0,09] + [(1–1/25,19)∙0,10] + [(1–1/6,12)∙0,08] + [(1–1/20,87)∙0,05] + [(1–1/8,77)∙0,05] + [(1–1/12,59)∙0,05] = 0,923 PTmass = 2,5 1,515 –(0,1 1,5 ∙0,923)∙ 3604,6 1000 = 5,726 g/h Výpočet specifických emisí (bod 5. 5 dodatku 1 k příloze III): P(n) = (0,1∙0,15) + (96,8∙0,08) + (55,2∙0,10) + (82,9∙0,10) + (46,8∙0,05) + (70,1∙0,05) + (23,0∙0,05) + (114,3∙0,09) + (27,0∙0,10) + (122,0∙0,08) + (28,6∙0,05) + (87,4∙0,05) + (57,9∙0,05) = 60,006 kW, PT = 5,948 60,006 = 0,099 g/kWhs korekcí pozadím PT = 5,726 60,006 = 0,095 g/kWh 408 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 Výpočet specifického váhového faktoru (bod 5. 6 dodatku 1 k příloze III): Za předpokladu výše vypočtených hodnot pro režim 4 je WFE,i = 0,152∙3604,6 1,515∙3600,7 = 0,1004 Tato hodnota je v požadovaných mezích 0,10 ± 0, 003. 2. ZKOUŠKA ELR PROTOže filtrování podle Bessela je v evropské legislativě týkající se výfukových plynů úplně novým postu- pem k zjišťování středních hodnot, je dále uveden výklad Besselova filtru, příklad vytvoření Besselova algoritmu a příklad výpočtu konečné hodnoty kouře. Konstanty Besselova algoritmu závisejí jen na konstrukci opaci- metru a četnosti sběru dat systému pro sběr dat. Doporučuje se, aby výrobce opacimetru udal konečné kon- stanty Besselova filtru pro různé četnosti sběru dat a aby zákazník používal tyto konstanty k vytvoření Besse- lova algoritmu a k výpočtu hodnot kouře. 2. 1 Obecné poznámky k Besselovu filtru Vzhledem k rušivým vlivům v oblasti vysokých frekvencí vykazuje obvykle křivka nezpracovaného signálu opa- city velký rozptyl. Aby se odstranila tato rušení při vysokých frekvencích, požaduje se pro zkoušku ELR Besse- lův filtr. Sám Besselův filtr je rekurzivní dolní propust druhého řádu, která zaručuje nejrychlejší nárůst signálu bez překmitnutí. Za předpokladu sloupce surového výfukového plynu v reálném čase ve výfukové trubce udává každý opaci- metr křivku opacity s časovým zpožděním a různě změřenou. Zpoždění a průběh změřené křivky opacity závisí primárně na geometrii měřicí komory opacimetru, včetně odběrných potrubí výfukového plynu, a na čase potřebném ke zpracování signálu v elektronice opacimetru. Hodnoty, které charakterizují tyto dva vlivy, se nazývají doba fyzikální a elektrické odezvy, odezvy představují individuální filtr pro každý typ opacimetru. Cílem použití Besselova filtru je zaručit jednotnou celkovou filtrační charakteristiku celého systému opacimetru, která se skládá z: — doby fyzikální odezvy opacimetru tp, — doby elektrické odezvy opacimetru te, — doby odezvy filtru použitého Besselova filtru tF. Výsledná celková doba odezvy systému tAver se vypočítá ze vzorce: tAver = √tF 2 +tp 2 +te 2 a musí být stejná pro všechny druhy opacimetrů, aby udávaly tutéž hodnotu kouře. Proto je třeba vytvořit Besselův filtr tak, aby doba odezvy filtru tF zároveň s dobou fyzikální odezvy tp a s dobou elektrické odezvy te jednotlivého opacimetru daly požadovanou celkovou dobu odezvy tAver. Protože tp a te jsou hodnoty dané pro každý jednotlivý opacimetr a tAver je definována v této směrnici jako rovna 1,0, vypočte se tF takto: tF = √tAver 2 +tp 2 +te 2 Podle definice je doba odezvy filtru tF dobou nárůstu filtrovaného výstupního signálu mezi hodnotami 10 % a 90 % skokového vstupního signálu. Proto se musí vstupní frekvence Besselova filtru iterovat tak, aby se doba odezvy Besselova filtru přizpůsobila požadované době nárůstu. 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 409 Obrázek a Křivky skokového vstupního signálu a filtrovaného výstupního signálu Na obrázku a jsou znázorněny křivky skokového vstupního signálu a výstupního signálu filtrovaného podle Bessela a rovněž doba odezvy Besselova filtru tF. 410 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 Vytvoření konečného algoritmu Besselova filtru je vícekrokový postup, který vyžaduje více iteračních cyklů. Schéma iteračního postupu je znázorněno v následujícím diagramu. 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 411 2. 2 V tomto příkladu se vytváří Besselův algoritmus ve více krocích podle výše uvedeného iteračního postupu, který je uveden v bodu 6. 1 dodatku 1 k příloze III. Pro opacimetr a systém pro sběr dat se předpokládají následující vlastnosti: — doba fyzikální odezvy tp…0,15 s, — doba elektrické odezvy te…0,05 s, — doba celkové odezvy tAver…1,00 s (podle definice v této směrnici), — četnost sběru dat 150 Hz. Krok 1 Požadovaná doba odezvy Besselova filtru tF: tF = √1 2 –(0,15 2 +0,05 2) = 0,987421 s Krok 2 Odhad mezní frekvence a výpočet Besselových konstant E, K pro první iteraci: fc =3,1415/(10∙0,987421) = 0,318152 Hz Dt = 1/150 = 0,006667 s W = 1/[tan (3,1415∙0,006667∙0,318152)] = 150,076644 1 E = 1+150,076644∙√3∙0,618034+0,618034∙150,076644 K = 2∙7,07948E –5∙(0,618034∙150,076644 –1)–1 = 0,970783 2 2 = 7,07948 E –5 Z toho vychází Besselův algoritmus: Yi = Yi–1 + 7,07948E –5∙(Si + 2∙Si–1 + Si–2–4∙Yi–2) + 0,970783∙(Yi–1–Yi–2) kde Si představuje hodnoty skokového vstupního signálu (buď „0“, nebo „1“) a Yi představuje filtrovaného výs- tupního signálu. Krok 3 Použití Besselova filtru na skokový vstup: Doba odezvy Besselova filtru tF je definována jako nárůst doby filtrovaného výstupního signálu mezi hodno- tami 10 % a 90 % skokového vstupního signálu. K určení časů 10 % (t10) a 90 % (t90) výstupního signálu se musí na skokový vstup použít Besselův filtr s pomocí výše uvedených hodnot fc, E a K. Čísla indexů, čas a hodnoty skokového vstupního signálu a z nich vycházející hodnoty filtrovaného výstup- ního signálu pro první a druhou iteraci jsou uvedeny v tabulce B. Body, které jsou přilehlé k t10 a t90, jsou vyzna- čeny tučnými číslicemi. V první iteraci v tabulce B se hodnota 10 % nalézá mezi čísly indexů 30 a 31 a hodnota 90 % se nalézá mezi čísly indexů 191 a 192. K výpočtu tF, iter se přesné hodnoty t10 a t90 určí lineární interpolací mezi přilehlými měřicími body následujícím způsobem: t10 = tlower + Δt ∙(0,1 – outlower)/(outupper – outlower) t90 = tlower + Δt ∙(0,9 – outlower)/(outupper – outlower) kde outupper a outlower jsou přilehlé body výstupního signálu filtrovaného podle Bessela a tlower je čas uvedený v tabulce B pro dočasný přilehlý bod. t10 = 0,200000 + 0,006667∙(0,1–0,099208)/(0,104794–0,099208) = 0,200945 s t90 = 0,273333 + 0,006667∙(0,9–0,899147)/(0,901168–0,899147) = 1,276147 s Krok 4 Doba odezvy filtru prvního iteračního cyklu: tF,iter = 1,276147–0,200945 = 1,075202 s 412 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 Krok 5 Rozdíl mezi požadovanou a získanou dobou odezvy filtru při prvním iteračním cyklu: Δ = (1,075202–0,987421)/0,987421 = 0,081641 Krok 6 Kontrola iteračního kritéria Požaduje se |Δ| ≤ 0,01. Protože 0,081641 > 0,01, není splněno iterační kritérium a musí se začít další iterační cyklus. Pro tento iterační cyklus se vypočte nový mezní kmitočet z fc a D takto: fc,new = 0,318152∙(1 + 0,081641) = 0,344126 Hz Tato nový mezní kmitočet se použije v druhém iteračním cyklu, který znovu začíná druhým krokem. Iterace se musí opakovat, dokud nejsou splněna iterační kritéria. Výsledné hodnoty první a druhé iterace jsou shrnuty v tabulce A. Tabulka A Hodnoty první a druhé iterace 1. iterace 0,318152 2. iterace 0,344126 7,07948 E— 5 8,272777 E— 5 0,970783 0,200945 1,276147 1,075202 0,081641 0,344126 0,968410 0,185523 1,179562 0,994039 0,006657 0,346417 Parametr fc E K t10 t90 tF, ite r D fc,new (Hz) (-) (-) (s) (s) (s) (-) (Hz) Krok 7 Konečný Besselův algoritmus Jakmile je splněno iterační kritérium, vypočtou se konečné konstanty Besselova filtru a konečný Besselův algo- ritmus podle kroku 2. V tomto případě bylo splněno iterační kritérium po druhé iteraci (Δ = 0,006657 ≤ 0,01). Konečný algoritmus se pak použije k určení středních hodnot kouře (viz bod 2. 3). Yi = Yi–1 + 8,272777E –5∙(Si + 2∙Si–1 + Si–2–4∙Yi–2) + 0,968410∙(Yi–1–Yi–2) 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 413 Hodnoty skokového vstupního signálu a výstupního signálu filtrovaného podle Bessela pro první a druhý iterační cyklus Tabulka B Index i [-] - 2 - 1 0 1 2 3 4 5 ~ 24 25 26 27 28 29 30 31 32 33 34 35 36 37 ~ 175 176 177 178 179 180 181 182 183 184 185 186 187 188 189 190 191 192 193 194 195 ~ Čas [s] – 0,013333 – 0,006667 0,000000 0,006667 0,013333 0,020000 0,026667 0,033333 ~ 0,160000 0,166667 0,173333 0,180000 0,186667 0,193333 0,200000 0,206667 0,213333 0,220000 0,226667 0,233333 0,240000 0,246667 ~ 1,166667 1,173333 1,180000 1,186667 1,193333 1,200000 1,206667 1,213333 1,220000 1,226667 1,233333 1,240000 1,246667 1,253333 1,260000 1,266667 1,273333 1,280000 1,286667 1,293333 1,300000 ~ Skokový vstupní signál Si [-] 0 0 1 1 1 1 1 1 ~ 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 ~ 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 ~ Filtrovaný výstupní signál Yi [-] 1. iterace 0,000000 0,000000 0,000071 0,000352 0,000908 0,001731 0,002813 0,004145 ~ 0,067877 0,072816 0,077874 0,083047 0,088331 0,093719 0,099208 0,104794 0,110471 0,116236 0,122085 0,128013 0,134016 0,140091 ~ 0,862416 0,864968 0,867484 0,869964 0,872410 0,874821 0,877197 0,879540 0,881849 0,884125 0,886367 0,888577 0,890755 0,892900 0,895014 0,897096 0,899147 0,901168 0,903158 0,905117 0,907047 ~ 2. iterace 0,000000 0,000000 0,000083 0,000411 0,001060 0,002019 0,003278 0,004828 ~ 0,077876 0,083476 0,089205 0,095056 0,101024 0,107102 0,113286 0,119570 0,125949 0,132418 0,138972 0,145605 0,152314 0,159094 ~ 0,895701 0,897941 0,900145 0,902312 0,904445 0,906542 0,908605 0,910633 0,912628 0,914589 0,916517 0,918412 0,920276 0,922107 0,923907 0,925676 0,927414 0,929121 0,930799 0,932448 0,934067 ~ 414 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 2. 3 Výpočet hodnot kouře V následujícím schématu je znázorněn obecný postup určení konečné hodnoty kouře. 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 415 Na obrázku b jsou znázorněny křivky změřeného nezpracovaného signálu opacity a nefiltrovaných a filtro- vaných koeficientů absorpce světla (hodnota k) prvního stupně zatížení při zkoušce ELR a maximální hod- nota Ymax1, A (špička) filtrované křivky. Odpovídajícím způsobem obsahuje tabulka C numerické hodnoty indexu i, čas (četnost sběru dat 150 Hz), nezpracované hodnoty opacity, nefiltrovanou hodnotu k a filtrovanou hodnotu k. Filtrování bylo provedeno s použitím konstant Besselova algoritmu vytvořeného v bodu 2. 2 této přílohy. Vzhledem k obsáhlému množství dat byly do tabulky pojaty jen úseky křivky kouře okolo začátku a okolo špičkové hodnoty. Křivky změřené opacity N, nefiltrované hodnoty kouře k a filtrované hodnoty kouře k Obrázek b Špičková hodnota (i = 272) je vypočtena za předpokladu následujících údajů z tabulky C. Všechny ostatní indi- viduální hodnoty kouře se vypočtou stejným způsobem. Ke spuštění algoritmu se S-1, S-2, Y-1 a Y-2 nastaví na nulu. LA (m) Index i N (%) S271 (m-1) S270 (m-1) Y271 (m-1) Y270 (m-1) 0,430 272 16,783 0,427392 0,427532 0,542383 0,542337 Výpočet hodnoty k (bod 6. 3. 1 dodatku 1 k příloze III): k = - 1 0,430 ∙ln(1– 16,783 100 ) = 0,427252m -1 Tato hodnota odpovídá S272 v následující rovnici. Výpočet Besselovy střední hodnoty kouře (bod 6. 3. 2 dodatku 1 k příloze III): V následující rovnici se použijí Besselovy konstanty z předcházejícího bodu 2. 2. Skutečná nefiltrovaná hod- nota k, která byla vypočtena výše, odpovídá S272 (Si). S271 (Si– 1) a S270 (Si–2) jsou dvě předcházející nefiltro- vané hodnoty k, Y271 (Yi–1) a Y270 (Yi–2) jsou dvě předcházející filtrované hodnoty k. 416 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 Y272 = 0,542383 + 8,272777E –5∙(0,427252 + + 0,968410∙(0,542383–0,542337) = 0,542389m 2∙0,427392 -1 + 0,427532–4∙0,542337) Tato hodnota odpovídá Ymax1,A v následující rovnici. Výpočet konečné hodnoty kouře (bod 6. 3. 3 dodatku 1 k příloze III): Z každé křivky kouře se vezme maximální filtrovaná hodnota k pro další výpočet. Předpokládají se následující hodnoty: Otáčky A B C Cyklus 1 0,5424 0,5596 0,4912 Ymax (m-1) Cyklus 2 0,5435 0,5400 0,5207 Cyklus 3 0,5587 0,5389 0,5177 SVA = (0,5424 + 0,5435 + 0,5587)/3 = 0,5482m -1 SVB = (0,5596 + 0,5400 + 0,5389)/3 = 0,5462m SVC = (0,4912 + 0,5207 + 0,5177)/3 = 0,5099m SV = (0,43∙0,5482) + (0,56∙0,5462) + (0,01∙0,5099) = 0,5467m -1 -1 -1 Potvrzení správnosti cyklu (bod 3. 4 dodatku 1 k příloze III) Před výpočtem SV se musí zkontrolovat platnost cyklu výpočtem směrodatné odchylky hodnoty kouře ze tří cyklů pro každé otáčky. Otáčky Střední SV (m-1) Absolutní směrodatná odchylka (m-1) Relativní směrodatná odchylka (%) A B C 0,5482 0,5462 0,5099 0,0091 0,0116 0,0162 1,7 2,1 3,2 V tomto příkladu jsou kritéria kontroly správnosti 15 % splněna pro každé otáčky. 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 417 Tabulka C Hodnoty opacity N, nefiltrovaná a filtrovaná hodnota k na začátku každého stupně zatížení Index i [-] - 2 - 1 0 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 31 32 33 34 35 36 37 38 39 40 ~ Čas [s] 0,000000 0,000000 0,000000 0,006667 0,013333 0,020000 0,026667 0,033333 0,040000 0,046667 0,053333 0,060000 0,066667 0,073333 0,080000 0,086667 0,093333 0,100000 0,106667 0,113333 0,120000 0,126667 0,133333 0,140000 0. 146 667 0,153333 0,160000 0,166667 0,173333 0,180000 0,186667 0,193333 0,200000 0,206667 0,213333 0,220000 0,226667 0,233333 0,240000 0,246667 0,253333 0,260000 0,266667 ~ Opacita N [ %] 0,000000 0,000000 0,000000 0,020000 0,020000 0,020000 0,020000 0,020000 0,020000 0,020000 0,020000 0,020000 0,020000 0,020000 0,020000 0,020000 0,020000 0,192000 0,212000 0,212000 0,212000 0,343000 0,566000 0,889000 0,929000 0,929000 1,263000 1,455000 1,697000 2. 030 000 2,081000 2,081000 2,424000 2,475000 2,475000 2,808000 3,010000 3,253000 3,606000 3,960000 4,455000 4,818000 5,020000 ~ Nefiltrovaná hodnota k [m-1] Filtrovaná hodnota k [m-1] 0,000000 0,000000 0,000000 0,000465 0,000465 0,000465 0,000465 0,000465 0,000465 0. 000 465 0,000465 0,000465 0,000465 0,000465 0,000465 0,000465 0,000465 0,004469 0,004935 0,004935 0,004935 0,007990 0,013200 0,020767 0,021706 0,021706 0,029559 0,034086 0,039804 0,047695 0,048906 0,048906 0,057067 0,058282 0,058282 0,066237 0,071075 0,076909 0,085410 0,093966 0,105983 0,114836 0,119776 ~ 0,000000 0,000000 0,000000 0,000000 0,000000 0,000000 0,000001 0,000002 0,000002 0,000003 0,000004 0,000005 0,000006 0,000008 0,000009 0,000011 0,000012 0,000014 0,000018 0,000022 0,000028 0,000036 0,000047 0,000061 0,000082 0,000109 0,000143 0,000185 0,000237 0,000301 0,000378 0,000469 0,000573 0,000693 0,000827 0,000977 0,001144 0,001328 0,001533 0,001758 0,002007 0,002283 0,002587 ~ 418 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 Hodnoty opacity N, nefiltrovaná a filtrovaná hodnota K okolo Ymax1, A (= špičková hodnota, vyznačená tuč- nými číslicemi) Index i [-] ~ 259 260 261 262 263 264 265 266 267 268 269 270 271 272 273 274 275 276 277 278 279 280 281 282 283 284 285 286 287 288 289 290 291 292 293 294 295 296 297 298 299 300 ~ Čas [s] ~ 1,726667 1,733333 1,740000 1,746667 1,753333 1,760000 1,766667 1,773333 1,780000 1,786667 1,793333 1,800000 1,806667 1,813333 1,820000 1,826667 1. 833 333 1,840000 1,846667 1,853333 1,860000 1,866667 1,873333 1,880000 1,886667 1,893333 1,900000 1,906667 1,913333 1,920000 1,926667 1,933333 1,940000 1,946667 1,953333 1,960000 1,966667 1,973333 1,980000 1,986667 1,993333 2,000000 ~ Opacita N [ %] ~ 17,182000 16,949000 16. 788 000 16,798000 16,788000 16. 798 000 16,798000 16,788000 16,788000 16,798000 16,798000 16,793000 16,788000 16,783000 16,780000 16,798000 16,778000 16,808000 16,768000 16,010000 16,010000 16,000000 16,010000 16,000000 16,010000 16,394000 16,394000 16,404000 16,394000 16,394000 16,384000 16,010000 16,010000 16,000000 16,010000 16,212000 16,394000 16,394000 16,192000 16,000000 16,000000 16,000000 ~ Nefiltrovaná hodnota k [m-1] Filtrovaná hodnota k [m-1] ~ 0,438429 0,431896 0,427392 0,427671 0,427392 0,427671 0,427611 0,427392 0,427392 0,427671 0. 427 671 0,427532 0,427392 0,427252 0,427168 0,427671 0,427112 0,427951 0,426833 0,405750 0,405750 0,405473 0,405750 0,405473 0,405750 0,416406 0,416406 0,416685 0,416406 0,416406 0,416128 0,405750 0,405750 0,405473 0,405750 0,411349 0,416406 0,416406 0,410794 0,405473 0,405473 0,405473 ~ ~ 0,538856 0,539423 0,539936 0,540396 0,540805 0,541163 0,541473 0,541735 0,541951 0,542123 0,542251 0,542337 0,542383 0,542389 0,542357 0,542288 0,542183 0,542043 0,541870 0,541662 0,541418 0,541136 0,540819 0,540466 0,540080 0,539663 0,539216 0,538744 0,538245 0,537722 0,537175 0,536604 0,536009 0,535389 0,534745 0,534079 0,533394 0,532691 0,531971 0,531233 0,530477 0,529704 ~ 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 419 3. ZKOUŠKA ETC 3. 1 Plynné emise (vznětový motor) Předpokládají se následující výsledky zkoušky se systémem PDP–CVS: V0 (m 3/ot) NP (ot) pB (kPa) p1 kPa) T (K) Ha (g/kg) NOx conce(ppm) NOx concd(ppm) COconce(ppm) COconcd(ppm) HCconce (ppm) HCconcd(ppm) CO2, conce(%) Wact (kWh) 0,1776 23 073 98,0 2,3 322,5 12,8 53,7 0,4 38,9 1,0 9,00 3,02 0,723 62,72 Výpočet průtoku zředěného výfukového plynu (bod 4. 1 dodatku 2 k příloze III): MTOTW = 1,293∙0,1776∙23073∙(98,0–2,3)∙273/(101,3∙322,5) = 4237,2 kg Výpočet korekčního faktoru NOx (bod 4. 2 dodatku 2 k příloze III): KH,D = 1 1–0,0182∙(12,8–10,71) = 1,039 Výpočet koncentrací korigovaných pozadím (bod 4. 3. 1. 1 dodatku 2 k příloze III): Předpokládá se motorová nafta složení C1H1,8: FS = 100∙ 1 1+(1,8/2)+[3,76∙(1+(1,8/4))] = 13,6 DF = 13,6 0,723 -4 + (9,00 + 38,9)∙10 = 18,69 NOxconc = 53,7–0,4∙(1–(1/18,69)) = 53,3 ppm COconc = 38,9–1,0∙(1–(1/18,69)) = 37,9 ppm HCconc = 9,00–3,02∙(1–(1/18,69)) = 6,14 ppm Výpočet hmotnostního průtoku emisí (bod 4. 3. 1 dodatku 2 k příloze III): NOxmass = 0,001587∙53,3∙1,039∙4237,2 = 372,391 g COmass = 0,000966∙37,9∙4237,2 = 155,129 g HCmass = 0,000479∙6,14∙4237,2 = 12,462 g Výpočet specifických emisí (bod 4. 4 dodatku 2 k příloze III):  = 372,391/62,72 = 5,94 g/kWh NOx CO = 155,129/62,72 = 2,47 g/kWh HC = 12,462/62,72 = 0,199 g/kWh 420 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 3. 2 Emise částic (vznětový motor) Předpokládají se následující výsledky zkoušky se systémem PDP–CVS s dvojitým ředěním: MTOTW (kg) 4 237,2 Mf, p (mg) Mf, b (mg) MTOT (kg) MSEC (kg) Md (mg) MDIL (kg) DF Wact (kWh) 3,030 0,044 2,159 0,909 0,341 1,245 18,69 62,72 Výpočet hmotnostních emisí (bod 5. 1 dodatku 2 k příloze III): Mf = 3,030 + 0,044 = 3,074 mg MSAM = 2,159–0,909 = 1,250 kg PTmass = 3,074 1,250 ∙ 4237,2 1000 = 10,42 g Výpočet hmotnostních emisí korigovaný pozadím (bod 5. 1 dodatku 2 k příloze III): PTmass = [3,074 1,250 –(0,341 1,245 ∙(1– 1 18,69))]∙ 4237,2 1000 = 9,32 g Výpočet specifických emisí (bod 5. 2 dodatku 2 k příloze III): PT = 10,42/62,72 = 0,166 g/kWh PT = 9,32/62,72 = 0,149 g/kWh s korekci pozadím 3. 3 Plynné emise (motor na CNG) Předpokládají se následující výsledky zkoušky se systémem PDP–CVS s dvojitým ředěním: MTOTW (kg) H2 (g/kg) NOx conce (ppm) NOx concd (ppm) COconce (ppm) COconcd (ppm) HCconce (ppm) HCconcd (ppm) CH4 conce (ppm) CH4 concd (ppm) CO2, conce (%) Wact (kWh) 4 237,2 12,8 17,2 0,4 44,3 1,0 27,0 3,02 18,0 1,7 0,723 62,72 Výpočet korekčního faktoru NOx (bod 4. 2 dodatku 2 k příloze III): KH,G = 1 1–0,0329∙(12,8–10,71) = 1,074 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 421 Výpočet koncentrace NMHC (bod 4. 3. 1 dodatku 2 k příloze III): a) Metoda GC b) Metoda NMC NMHCconce = 27,0–18,0 = 9,0 ppm Předpokládá se účinnost vztažená k methanu 0,04 a účinnost vztažená k ethanu 0,98 (viz bod 1. 8. 4 dodatku 5 k příloze III): NMHCconce = 27,0∙(1–0,04)–18,0 0,98–0,04 = 8,4 ppm Výpočet koncentrací korigovaných pozadím (bod 4. 3. 1. 1 dodatku 2 k příloze III): Předpokládá se referenční palivo G20 (100 % methanu) se složením C1H4: FS = 100∙ 1 1+(4/2)+[3,76∙(1+(4/4))] = 9,5 DF = 9,5 0,723 -4 + (27,0 + 44,3)∙10 = 13,01 U NMHC je koncentrace pozadí rozdílem mezi HC concda CH4 concc: NOxconc = 17,2–0,4∙(1–(1/13,01)) = 16,8 ppm COconc = 44,3–1,0∙(1–(1/13,01)) = 43,4 ppm NMHCconc = 8,4–1,32∙(1–(1/13,01)) = 7,2 ppm CH4conc = 18,0–1,7∙(1–(1/13,01)) = 16,4 ppm Výpočet hmotnostního průtoku emisí (bod 4. 3. 1 dodatku 2 k příloze III): NOxmass = 0,001587∙16,8∙1,074∙4237,2 = 121,330 g COmass = 0,000966∙43,4∙4237,2 = 177,642 g NMHCmass = 0,000502∙7,2∙4237,2 = 15,315 g CH4mass = 0,000554∙16,4∙4237,2 = 38,498 g Výpočet specifických emisí (bod 4. 4 dodatku 2 k příloze III):  = 121,330/62,72 = 1,93 g/kWh NOx CO = 177,642/62,72 = 2,83 g/kWh NMHC = 15,315/62,72 = 0,244 g/kWh  = 38,498/62,72 = 0,614 g/kWh CH4 4. FAKTOR POSUNU λ (Sλ) 4. 1 Výpočet faktoru posunu λ (Sλ) (1) Sλ = 2 (1– inert % 100 )(n + m 4)– O2* 100 = faktor posunu λ; kde: Sλl inert % = % objemových inertních plynů v palivu (tj. N2, CO2, He atd. ); O2* = % objemových původního kyslíku v palivu; (1) Stoichiometric Air/Fuel ratios of automotive fuels — SAE J1829, June 1987 (Stechiometrické poměry vzduch/palivo u automo- bilových paliv — SAE J1829 z června 1987). John B. Heywood, Internal combustion engine fundamentals (Základy spalovacích motorů), McGraw-Hill, 1988, kapitola 3. 4 „Combustion stoichiometry“ („Stechiometrie spalování“) (s. 68 až 72). 422 CS Úřední věstník Evropské unie 13/sv. 24 n a m vztahují se na střední hodnoty CnHm, které představují uhlovodíky v palivu, tj. : n = m = 1∙[CH4 % 100]+2∙[C2 % 100]+3∙[C3 % 100]+4∙[C4 % 100]+5∙[C5 % 100]+. 1– diluent % 100 4∙[CH4 % 100]+4∙[C2H4 % 100]+6∙[C2H6 % 100]+∙ ∙ ∙ 8∙[C3H8 % 100]+. 1– diluent % 100 kde: CH4 C2 C3 C4 C5 = % objemových methanu v palivu; = % objemových všech uhlovodíků C2 (např. : C2H6, C2H4 atd. ) v palivu; = % objemových všech uhlovodíků C3 (např. : C3H8, C3H6 atd. ) v palivu; = % objemových všech uhlovodíků C4 (např. : C4H10, C4H8 atd. ) v palivu; = % objemových všech uhlovodíků C5 (např. : C5H12, C5H10 atd. ) v palivu; diluent = % objemových ředicích plynů v palivu (např. : O2*, N2, CO2, He atd. ). 4. 2 Příklady výpočtu faktoru posunu λ (Sλ): Příklad 1: G 2 5: C H 4 = 8 6 % , N 2 = 1 4 % (objemových) n = 1∙[CH4 % 100]+2∙[C2 % 100]+. 1– diluent % 100 = 0,86 0,86 = 1 = 1∙0,86 1– 14 100 4∙[CH4 % 100]+4∙[C2H4 % 100]+. m = = 4∙0,86 0,86 = 4 1– diluent % 100 2 Sλ = (1– inert % 100 )∙(n + m 4)– O2* 100 = 2 (1– 14 100)∙(1+ 4 4) = 1,16 Příklad 2: G x y: C H 4 = 8 7 % , C 2H 6 = 1 3 % (objemových) n = 1∙[CH4 % 100]+2∙[C2 % 100]+. 1– diluent % 100 = 1∙0,87+2∙0,13 1– 0 100 = 1,13 1 = 1,13 4∙[CH4 % 100]+6∙[C2H6 % 100]+. m = = 4∙0,87+6∙0,13 1 = 4,26 diluent % 100 1– 2 Sλ = (1– inert % 100 )∙(n + m 4)– O2* 100 = 2 (1– 0 100)∙(1,13+ 4,26 4 ) = 0,911 13/sv. 24 CS Úřední věstník Evropské unie 423 Příklad 3: U S A : C H 4 = 8 9 % , C 2H 6 = 4 , 5 % , C 3H 8 = 2 , 3 % , C 6H 1 4 = 0 , 2 % , n = 1∙[CH4 % 100]+2∙[C2 % 100]+. 1– diluent % 100 = 1∙0,89+2∙0,045+3∙0,023+4∙0,002 (0,64+4) 100 1– = 1,11 m = 4∙[CH4 % 100]+4∙[C2H4 % 100]+6∙[C2H6 % 100]+. +8∙[C3H8 % 100] 1– diluent % 100 4∙0,89+4∙0,045+8∙0,023+14∙0,002 1– 0,6+4 100 = = 4,24 Sλ = 2 (1– inert % 100 )∙(n + m 4)– O2* 100 = 2 (1– 4 100)∙(1,11+ 4,24 4 )– 0,6 100 = 0,96