title: Direktiva 1999/96/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 1999 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z ukrepi, ki jih je treba sprejeti proti emisijam plinastih snovi in delcev, ki onesnažujejo, iz motorjev na kompresijski vžig, ki se uporabljajo v vozilih, ter emisijam plinastih snovi, ki onesnažujejo, iz motorjev na prisilni vžig, ki za gorivo uporabljajo zemeljski plin ali utekočinjeni naftni plin in se uporabljajo v vozilih, ter o spremembah Direktive Sveta 88/77/EGS

eurovoc_concepts:
air quality
approximation of laws
combustion gases
motor vehicle
motor vehicle pollution

text: 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 269 31999L0096 L 44/1 URADNI LIST EVROPSKIH SKUPNOSTI 16. 2. 2000 DIREKTIVA 1999/96/ES EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA z dne 13. decembra 1999 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z ukrepi, ki jih je treba sprejeti proti emisijam plinastih snovi in delcev, ki onesnažujejo, iz motorjev na kompresijski vžig, ki se uporabljajo v vozilih, ter emisijam plinastih snovi, ki onesnažujejo, iz motorjev na prisilni vžig, ki za gorivo uporabljajo zemeljski plin ali utekočinjeni naftni plin in se uporabljajo v vozilih, ter o spremembah Direktive Sveta 88/77/EGS EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA – nižje od dejanskega stanja; ker je zato za vsa motorna vozila treba določiti strožje standarde glede emisij; ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti, zlasti člena 95, ob upoštevanju predlogov Komisije (1), (4) ob upoštevanju mnenja Ekonomsko-socialnega odbora (2), v skladu s postopkom, določenim v členu 251 Pogodbe (3), (1) ker je treba ukrepe sprejeti v okviru notranjega trga; (2) ker je prvi delovni program Evropske skupnosti o varstvu okolja (4), ki ga je Svet odobril 22. novembra 1973, zahte- val, da se v boju proti onesnaževanju zraka z izpušnimi plini iz motornih vozil upoštevajo najnovejši znanstveni dosežki in da se temu ustrezno spremenijo že sprejete direktive; ker peti delovni program, ki ga je v svojem splošnem pristopu odobril Svet v svoji resoluciji z dne 1. februarja 1993 (5), predvideva dodatne napore za znatno zmanjšanje sedanjega nivoja emisij snovi, ki onesnažujejo, iz motornih vozil; (3) ker se prizna, da se je zaradi razvoja prometa v Skupnosti bistveno povečal pritisk na okolje; ker so se številne uradne ocene predvidenega povečanja gostote prometa izkazale za (1) UL C 173, 8. 6. 1998, str. 1 in UL C 43, 17. 2. 1999, str. 25. (2) UL C 407, 28. 12. 1998, str. 27. (3) Mnenje Evropskega parlamenta z dne 21. oktobra 1998 (UL C 341, 9. 11. 1998, str. 74), Skupno stališče Sveta z dne 22. aprila 1999 (UL C 296, 15. 10. 1999, str. 1) in Sklep Evropskega parlamenta z dne 16. novembra 1999 (še neobjavljen v Uradnem listu). (4) UL C 112, 20. 12. 1973, str. 1. (5) UL C 138, 17. 5. 1993, str. 1. so bile v drugi ker Direktiva 88/77/EGS (6) določa mejne vrednosti za emisije ogljikovega monoksida, nezgorelih ogljikovodikov in dušikovih oksidov iz dizelskih motorjev, ki se uporabljajo v motornih vozilih, na podlagi preskusnega postopka za ta vozila, ki je reprezentančen za evropske vozne razmere; ker je bila ta direktiva najprej spremenjena z Direktivo 91/542/EGS (7), in sicer v dveh fazah, pri čemer prva faza (1992/1993) sovpada z začetkom veljavnosti novih evropskih emisijskih standardov za osebna vozila; ker (1995/1996) določene fazi dolgoročnejše usmeritve evropske avtomobilske industrije z določitvijo mejnih vrednosti na podlagi pričakovanega tehnološkega razvoja, hkrati pa se je industriji zagotovilo dovolj časa za izpopolnitev tehnologij; ker Direktiva 96/1/ES (8) zahteva, da se pri majhnih dizelskih motorjih z gibno prostornino valja, manjšo od 0,7 dm3, in s številom vrtljajev pri nazivni moči, večjim od 3 000 min-1, mejna vrednost iz Direktive 91/542/EGS namesto tega uvede od leta 1999; ker pa je na tehnični podlagi razumno, da se razlika pri emisijah delcev za majhne, hitre dizelske moto- rje z gibno prostornino valja, manjšo od 0,75 dm3, in s šte- vilom vrtljajev pri nazivni moči, večjim od 3 000 min-1, ohrani, a vendarle konča leta 2005; (5) ker mora Komisija v skladu s členom 5(3) Direktive 91/542/EGS do konca leta 1996 Svetu poročati o napredku v zvezi z revizijo mejnih vrednosti za emisije (6) UL L 36, 9. 2. 1988, str. 33. (7) UL L 295, 25. 10. 1991, str. 1. (8) UL L 40, 17. 2. 1996, str. 1. 270 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 (6) (7) (8) (9) snovi, ki onesnažujejo, po potrebi združeno z revizijo pre- skusnega postopka; ker take revidirane meje pri novih homologacijah ne smejo začeti veljati pred 1. oktobrom 1999; ker je Komisija v smislu izpolnjevanja zahtev člena 4 Direk- tive 94/12/ES (1) izvedla evropski program o kakovosti zraka, emisijah v cestnem prometu, gorivih in tehnologiji motorjev (Program Auto-oil); ker je raziskava stroškovne učinkovitosti v okviru programa Auto-oil pokazala, da je potrebno nadaljnje izboljšanje tehnologije dizelskih moto- rjev za težka vozila, da bi do leta 2010 dosegli tako kakovost zraka, kot je opisana v sporočilu komisije o pro- gramu Auto-oil; 2005 naprej, srednjeročno v veliki meri prispevalo k izbolj- šanju kakovosti zraka; ker bo to zmanjšanje upoštevalo tudi učinek novih preskusnih ciklov, ki bolje zastopajo vozne vzorce vozil v uporabi; ker bo imela dodatna ome- jitev Nox, veljavna od leta 2008 naprej, za posledico zmanjšanje meje emisij te snovi za nadaljnjih 43 %; ker mora Komisija najpozneje do konca leta 2002 proučiti razpoložljivo tehnologijo, da bo lahko v poročilu Evrop- skemu parlamentu in Svetu, ki naj ga po potrebi spremljajo ustrezni predlogi, potrdila obvezni standard Nox za leto 2008; (10) ker so uvedene dopustne mejne vrednosti, ki veljajo za vozila, definirana kot „do okolja bolj prijazna vozila“ (Enhanced environmentally friendly vehicles — EEV); ker je izboljšanje zahtev za nove dizelske motorje iz Direk- tive 88/77/EGS del globalne strategije Skupnosti, ki bo od leta 2000 naprej vključevala tudi revizijo standardov za lahka gospodarska vozila in osebna vozila, izboljšanje motornih goriv in točnejše ocenjevanje emisij vozil med obratovanjem; ker je Direktiva 88/77/EGS ena od posamičnih direktiv v postopku homologacije, ki je določen z Direktivo Sveta 70/156/EGS z dne 6. februarja 1970 o približevanju zako- nodaje držav članic v zvezi s homologacijo motornih in priklopnih vozil (2); ker posamezne članice ne morejo v zadostni meri doseči cilja zmanjšanja nivoja emisij snovi iz motornih vozil, ki onesnažujejo, in ga je zato lažje doseči s približevanjem zakonodaje držav članic, ki se nanaša na ukrepe, ki jih je treba sprejeti proti onesnaževanju zraka z motornimi vozili; (11) (12) ker je program Auto-oil prepoznal zmanjšanje meja emi- sij, ki naj bi veljalo od leta 2000 in ustreza znižanju emisij ogljikovega monoksida, skupnih ogljikovodikov, Nox in delcev za 30 %, kot ključne ukrepe za srednjeročno dose- ganje zadovoljive kakovosti zraka; ker bosta zmanjšanje izpušnih plinov za 30 % glede na motnost, motnosti izmerjeno pri sedanjih tipih motorjev, in sprememba direktive Sveta 72/306/EGS (3) prispevali k zmanjšanju količine delcev; ker bo dodatno zmanjšanje meja emisij ogljikovega monoksida, skupnih ogljikovodikov in Nox za 30 % ter delcev za 80 %, ki bo predvidoma veljalo od leta ker vgrajeni sistemi za diagnostiko na vozilu (OBD) za težka vozila še niso celoti razviti, a jih bo z letom 2005 treba uvesti, da bodo omogočali hitro odkrivanje napak pri tistih sestavnih delih in sistemih vozil, ki so kritični za emi- sije, s čimer bo pomembno nadgrajeno ohranjanje prvotnih emisij na vozilih v uporabi, z izboljšano kontrolo in vzdrževanjem; ker bo treba od leta 2005 naprej uvesti posebne zahteve glede vzdržljivosti novih težkih vozil in za preskušanje skladnosti težkih vozil v uporabi; ker so uvedeni novi homologacijski preskusni cikli za emi- sije plinov in delcev ter za motnost dima, ki bodo omogo- čali bolj reprezentativno oceno emisij dizelskih motorjev v preskusnih pogojih, ki so bolj podobni tistim, ki jih vozila srečajo med obratovanjem; ker je za običajne dizelske motorje in tiste dizelske motorje, ki so opremljeni z oksidacijskim katalizatorjem, uveden nov, kombiniran (dvocikličen) preskusni postopek; ker je za motorje na pli- nasto gorivo in dodatno za dizelske motorje, opremljene s sodobnimi sistemi za uravnavanje emisij, uveden nov, kombiniran (dvocikličen) preskusni postopek; ker bodo morali biti po letu 2005 vsi dizelski motorji preskušeni na obeh veljavnih preskusnih ciklih; ker bo Komisija sprem- ljala napredek pri pogajanjih za dosego svetovno harmo- niziranega preskusnega postopka; (1) UL L 100, 19. 4. 1994, str. 42. (2) UL L 42, 23. 2. 1970, str. 1. Direktiva, nazadnje spremenjena z Direk- tivo 98/91/ES Evropskega parlamenta in Sveta (UL L 11, 16. 1. 1999, str. 25). (3) UL L 190, 20. 8. 1972, str. 1. Direktiva, nazadnje spremenjena z Direktivo 97/20/ES (UL L 125, 16. 5. 1997, str. 21). (13) ker je treba državam članicam dovoliti, da z davčnimi pobudami pospešijo dajanje na trg vozil, ki zadovoljujejo zahteve, sprejete na ravni Skupnosti, pri čemer morajo take pobude ustrezati določilom Pogodbe in izpolnjevati neka- tere pogoje, ki so namenjeni izognitvi izkrivljanju notra- njega trga; ker ta direktiva ne ogroža pravice držav članic, da vključujejo emisije snovi, ki onesnažujejo in drugih snovi v osnovo za izračunavanje cestnin za motorna vozila; 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 271 (14) ker je treba pri pripravi zakonodaje Skupnosti, ki zadeva emisije iz motornih vozil, upoštevati rezultate stalne raziskave značilnosti delcev; 3. Priloge I doVIII se nadomestijo s prilogami I doVII, ki so pri- ložene tej direktivi. (15) ker bo Komisija pred 31. decembrom 2000 poročala o raz- voju na področju opreme za uravnavanje emisij težkih dizelskih vozil in o povezavi s kakovostjo goriva, potrebi po izboljšanju točnosti in obnovljivosti postopkov mer- jenja delcev in vzorčenja ter o razvoju svetovno harmoni- ziranega preskusnega cikla; (16) ker je treba ustrezno spremeniti Direktivo 88/77/EGS – SPREJELA NASLEDNJO DIREKTIVO: Člen 2 1. Po 1. juliju 2000 ne sme nobena država članica zaradi razlo- gov, ki se nanašajo na emisije plinastih snovi in delcev iz moto- rja, ki onesnažujejo, ter na motnost dima iz motorja: — zavrniti podelitve ES-homologacije ali izdaje dokumenta iz zadnje alinee člena 10(1) Direktive 70/156/EGS, ali podelitve nacionalne homologacije za določen tip vozila, ki ga poganja dizelski ali plinski motor, ali Člen 1 — prepovedati registracije, prodaje, začetka uporabe ali uporabe takšnih novih vozil, ali Direktiva 88/77/EGS se spremeni, kakor sledi: 1. Naslov se zamenja z naslednjim: „Direktiva Sveta 88/77/EGS z dne 3. decembra 1987 o pribli- Ževanju zakonodaje drŽav Članic v zvezi z ukrepi, ki jih je treba sprejeti proti emisijam plinastih snovi in delcev, ki ones- naŽujejo, iz dizelskih motorjev, ki se uporabljajo v vozilih, ter emisijam plinastih snovi, ki onesnaŽujejo, iz motorjev na pri- silni vŽig, ki za gorivo uporabljajo zemeljski plin ali utekoČinjeni naftni plin in se uporabljajo v vozilih “. 2. Člen 1 se nadomesti z naslednjim besedilom: „Člen 1 V tej direktivi: — izraz, ‚vozilo‘ pomeni vsako vozilo, kot je opredeljeno v delu A Priloge II k Direktivi 70/156/EGS, ki ga poganja dizelski motor ali plinski motor, razen vozil kategorije M1 z največjo tehnično dovoljeno maso, ki ne presega ali je enaka 3,5 tone, — izraz, ‚dizelski ali plinski motor‘ pomeni pogonski vir vozila, za katerega se kot samostojni tehnični enoti, opre- deljeni v členu 2 Direktive 70/156/EGS, lahko podeli homologacija, — izraz, ‚EEV‘ (enhanced environmentally friendly vehicle) pomeni do okolja bolj prijazno vozilo, to pa je vozilo, ki ga poganja motor, ki ustreza dopustnim mejnim vredno- stim emisije, podanim v vrstici C tabel v točki 6. 2. 1 Pri- loge I. “ — zavrniti podelitve ES-homologacije za določen tip dizelskega ali plinskega motorja, ali — prepovedati prodaje ali uporabe novih dizelskih ali plinskih motorjev, če so izpolnjene ustrezne zahteve iz prilog k Direktivi 88/77/EGS, spremenjene s to direktivo, zlasti če emisije plinastih snovi in delcev iz motorja, ki onesnažujejo, ali motnost dima iz motorja ustrezajo mejnim vrednostim, opredeljenim bodisi v vrstici A bodisi v vrstici B1 ali B2, ali mejnim vrednostim, opredeljenim v vrstici C tabel v točki 6. 2. 1 Priloge I k Direktivi 88/77/EGS, spre- menjeni s to direktivo. 2. Po 1. oktobru 2000 države članice: — ne smejo več podeljevati ES-homologacije ali izdajati doku- menta iz zadnje alinee člena 10(1) Direktive 70/156/EGS in — morajo zavrniti nacionalno homologacijo za takšne tipe dizelskih ali plinskih motorjev in takšne tipe vozil, ki jih poganjajo dizelski ali plinski motorji, pri katerih emisije pli- nastih snovi in delcev iz motorja, ki onesnažujejo, ter motnost dima iz motorja ne ustrezajo mejnim vrednostim, opredeljenim v vrstici A tabel v točki 6. 2. 1 Priloge I k Direktivi 88/77/EGS, spre- menjeni s to direktivo. 3. Po 1. oktobru 2001 in razen za vozila in motorje, namenjene izvozu v tretje države, ter razen za zamenjavo motorjev vozil v uporabi, države članice: 272 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 — potrdil o skladnosti, priloženih novim vozilom ali novim motorjem v skladu z Direktivo 70/156/EGS, ne štejejo več za veljavna za namene njenega člena 7(1) in 6. Po 1. oktobru 2008 države članice: — ne smejo več podeljevati ES-homologacije ali izdajati doku- menta iz zadnje alinee člena 10(1) Direktive 70/156/EGS in — prepovejo registracijo, prodajo, začetek uporabe ali uporabo novih vozil, ki jih poganja dizelski ali plinski motor, ter pro- dajo in uporabo novih dizelskih ali plinskih motorjev, — zavrnejo nacionalno homologacijo če emisije plinastih snovi in delcev iz motorja, ki onesnažujejo, ter motnost dima iz motorja ne ustrezajo mejnim vrednostim, opre- deljenim v vrstici A tabel v točki 6. 2. 1 Priloge I k Direktivi 88/77/EGS, spremenjeni s to direktivo. za takšne tipe dizelskih ali plinskih motorjev ter takšne tipe vozil, ki jih poganja dizelski ali plinski motor, pri katerih emisije plina- stih snovi in delcev iz motorja, ki onesnažujejo, in motnost dima iz motorja ne ustrezajo mejnim vrednostim, opredeljenim v vrstici B2 tabel v točki 6. 2. 1 Priloge I k Direktivi 88/77/EGS, spreme- njeni s to direktivo. 4. Po 1. oktobru 2005 države članice: — ne smejo več podeljevati ES-homologacije ali izdajati doku- menta iz zadnje alinee člena 10(1) Direktive 70/156/EGS in 7. Po 1. oktobru 2009 in razen za vozila in motorje, namenjene izvozu v tretje države, ter razen za zamenjavo motorjev za vozila v uporabi, države članice: — zavrnejo nacionalno homologacijo — potrdil o skladnosti, priloženih novim vozilom ali novim motorjem v skladu z Direktivo 70/156/EGS, ne štejejo več za veljavna za namene njenega člena 7(1), in za takšne tipe dizelskih ali plinskih motorjev ter takšne tipe vozil, ki jih poganja dizelski ali plinski motor, pri katerih emisije plina- stih snovi in delcev iz motorja, ki onesnažujejo, in motnost dima iz motorja ne ustrezajo mejnim vrednostim, opredeljenim v vrstici B1 tabel v točki 6. 2. 1 Priloge I k Direktivi 88/77/EGS, spreme- njeni s to direktivo. 5. Po 1. oktobru 2006 in razen za vozila in motorje, namenjene za izvoz v tretje države, ter razen za zamenjavo motorjev za vozila v uporabi, države članice: — potrdil o skladnosti, priloženih novim vozilom ali novim motorjem v skladu z Direktivo 70/156/EGS, ne štejejo več za veljavna za namene njenega člena 7(1), in — prepovejo registracijo, prodajo, začetek uporabe ali uporabo novih vozil, ki jih poganja dizelski ali plinski motor, ter pro- dajo in uporabo novih dizelskih ali plinskih motorjev, če emisije plinastih snovi in delcev iz motorja, ki onesnažujejo, ter motnost dima iz motorja ne ustrezajo mejnim vrednostim, opre- deljenim v vrstici B2 tabel v točki 6. 2. 1 Priloge I k Direktivi 88/77/EGS, spremenjeni s to direktivo. 8. V skladu s odstavkom 1 se za motor, ki izpolnjuje ustrezne zahteve prilog k Direktivi 88/77/EGS, spremenjeni s to direktivo, in ki izpolnjuje mejne vrednosti, opredeljene v vrstici C tabel v točki 6. 2. 1 Priloge I k Direktivi 88/77/EGS, dopolnjeni s to direk- tivo, šteje, da ustreza zahtevam odstavka 2 do 7. — prepovejo registracijo, prodajo, začetek uporabe ali uporabo novih vozil, ki jih poganja dizelski ali plinski motor, ter pro- dajo in uporabo novih dizelskih ali plinskih motorjev, Člen 3 če emisije plinastih snovi in delcev iz motorja, ki onesnažujejo, ter motnost dima iz motorja ne ustrezajo mejnim vrednostim, opre- deljenim v vrstici B1 tabel v točki 6. 2. 1 Priloge I k Direktivi 88/77/EGS, spremenjeni s to direktivo. 1. Države članice lahko poskrbijo za davčne olajšave samo za motorna vozila, ki ustrezajo Direktivi 88/77/EGS, spremenjeni s to direktivo. Take olajšave morajo ustrezati določbam Pogodbe in pogojem, opredeljenim v točkah (a) ali (b) spodaj: 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 273 (a) nanašajo se na vsa vozila, dana v prodajo na tržišče določene države članice, ki v naprej ustrezajo mejnim vrednostim, opredeljenim v vrstici A tabel v točki 6. 2. 1 Priloge I k Direk- tivi 88/77/EGS, spremenjeni s to direktivo, po 1. oktobru 2000 pa mejnim vrednostim, opredeljenim v vrstici B1 ali B2 omenjenih tabel. Člen 5 Homologacije, podeljene vozilom in motorjem, morajo po 1. oktobru 2005 za nove tipe, po 1. oktobru 2006 pa za vse tipe, potrjevati tudi pravilno delovanje naprav za uravnavanje emisij med normalno življenjsko dobo vozila ali motorja. Veljati prenehajo po začetku obvezne uporabe mejnih emisij- skih vrednosti za nova vozila, na katere se sklicuje člen 2(3), ali z datumi obvezne uporabe mejnih emisijskih vrednosti, opredeljenih v vrstici B1 ali B2 tabel v točki 6. 2. 1 Priloge I k Direktivi 88/77/EGS, spremenjeni s to direktivo; Komisija pregleda razlike v normalni življenjski dobi različnih kategorij težkih vozil in razmisli o predlaganju ustreznih zahtev za trajnost, specifično za posamezno kategorijo. (b) nanašajo se na vsa nova vozila, dana v prodajo na tržišče določene države članice, ki ustrezajo dopustnim mejnim vred- nostim, opredeljenim v vrstici C tabel v točki 6. 2. 1 Priloge I k Direktivi 88/77/EGS, spremenjeni s to direktivo. Člen 6 2. Olajšave za noben tip vozila ne smejo presegati dodatnih stro- škov za tehnične rešitve, uvedene zato, da bi se zagotovila ustrez- nost mejnim vrednostim, opredeljenim bodisi v vrstici A ali vrstici B1 ali vrstici B2, ali mejnim vrednostim, opredeljenim v vrstici C tabel v točki 6. 2. 1 Priloge I k Direktivi 88/77/EGS, spremenjeni s to direktivo, ter njihove namestitve na vozilo. 3. Komisijo je treba v zadostnem času obvestiti o načrtih za uvedbo ali spremembo davčnih olajšav iz tega člena, tako da bo lahko predložila svoje pripombe. Homologacije, podeljene vozilom, morajo po 1. oktobru 2005 za nove tipe, po 1. oktobru 2006 pa za vse tipe, zahtevati tudi potrjevanje pravilnega delovanja naprav za uravnavanje emisij med normalno življenjsko dobo vozila pod normalnimi pogoji uporabe (skladnost vozil v uporabi, ki so ustrezno vzdrževana in uporabljana). To določbo Komisija potrdi in dopolni v skladu s členom 7. Člen 7 Člen 4 Komisija predloži Evropskemu parlamentu in Svetu predlog, s katerim potrjuje ali dopolnjuje to direktivo, najpozneje 12 oziroma veljavnosti mesecev 31. decembra 2000, in sicer na datum, ki je zgodnejši. direktive začetku po te Po 1. oktobru 2005 morajo biti novi tipi vozil, po 1. oktobru 2006 pa vsi tipi vozil opremljeni z diagnostičnim sistemom na vozilu OBD (on-board diagnostic system) oziroma z merilnim sistemom na vozilu OBM (on-board measurement system), ki spremlja emisije izpušnih plinov med uporabo. Komisija v ta namen predlaga Evropskemu parlamentu in Svetu določbe, ki vključujejo: — neomejen in standardiziran dostop do sistema OBD za kon- trolo, diagnozo, servisiranje in popravila, — standardizacijo kod napak, Predlog naj upošteva: — proces pregledovanja Evropskega parlamenta in Sveta, opre- deljen v členu 3 Direktive 98/69/ES (1) Evropskega parla- menta in Sveta in v členu 9 Direktive 98/70/ES (2), — razvoj tehnologije za nadzor emisij motorjev na kompresijski vžig in plinskih motorjev, vključno s tehnologijo za naknadno obdelavo izpušnih plinov, ob upoštevanju medsebojne odvis- nosti teh tehnologij glede na kakovost goriva, — potrebo po izboljšanju točnosti in ponovljivosti trenutnih postopkov merjenja in vzorčenja za zelo nizke nivoje delcev iz motorjev, — združljivost rezervnih delov za lažje popravilo, zamenjavo in servisiranje vozil, opremljenih z OBD. (1) UL L 350, 28. 12. 1998, str. 1. (2) UL L 350, 28. 12. 1998, str. 58. 274 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 — razvoj svetovno harmoniziranega preskusnega cikla za homo- logacijsko preskušanje, Komisija najpozneje do 31. decembra 2002 prouči razpoložljivo tehnologijo, da bo lahko v poročilu Evropskemu parlamentu in Svetu, ki mu po potrebi priloži ustrezne predloge, potrdila obvezni NOx standard za leto 2008. in predlog naj vključuje: — pravila, ki po 1. oktobru 2005 določajo uvedbo sistema OBD za težka vozila po členu 4 te direktive, in smuiselno po Direk- tivi 98/69/ES o zmanjševanju emisij izpušnih plinov iz oseb- nih avtomobilov in lahkih gospodarskih vozil, — določbe o trajnosti naprav za uravnavanje emisij, ki naj veljajo po 1. oktobru 2005, po členu 5 te direktive, — določbe za zagotavljanje skladnosti vozil v uporabi v postopku homologacije za vozila, ki naj veljajo po 1. oktobru 2005, po členu 6 te direktive, ob upoštevanju specifičnosti preskusov, opravljenih na motorjih teh vozil, in specifičnih podatkov, dobljenih od sistemov OBD, glede stroškovne učin- kovitosti, — ustrezne omejitve za snovi, ki onesnažujejo, in trenutno niso zakonsko urejene, kot posledica obsežnega uvajanja novih alternativnih goriv. Člen 8 1. Države članice sprejmejo zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo, pred 1. julijem 2000. O tem takoj obvestijo Komisijo. Ko države članice te ukrepe sprejmejo, se v njih sklicujejo na to direktivo ali pa sklic nanjo navedejo ob njihovi uradni objavi. Način sklicevanja določijo države članice. 2. Države članice posredujejo Komisiji besedila temeljnih pred- pisov nacionalne zakonodaje, ki jo sprejmejo na področju, ki ga zajema ta direktiva. Člen 9 Ta direktiva začne veljati na dan objave v Uradnem listu Evropskih skupnosti. Komisija do 31. decembra 2001 poroča o napredku pri pogaja- njih za svetovno harmoniziran preskusni cikel. Ta direktiva je naslovljena na države članice. Člen 10 Komisija do 30. junija 2002 predloži Evropskemu parlamentu in Svetu poročilo o zahtevah za delovanje sistema OBM. Na podlagi tega poročila bo Komisija predložila predlog za ukrepe, ki naj bi začeli veljati najpozneje 1. januarja 2005 in vključevali tehnične zahteve in ustrezne priloge za omogočanje homologacije takih sistemov OBM, ki zagotavljajo vsaj enakovredne nivoje spremlja- nja kot sistemi OBD, in ki morajo biti s slednjimi združljivi. V Bruslju, 13. decembra 1999 Za Evropski parlament Predsednica N. FONTAINE Za Svet Predsednik S. HASSI 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 275 PRILOGA VSEBINA PRILOGA I PODROČJE UPORABE, DEFINICIJE IN OKRAJŠAVE, VLOGA ZA PODELITEV ES-HOMOLOGACIJE, TEHNIČNE ZAHTEVE IN PRESKUSI TER SKLADNOST PROIZVODNJE …………………………………………………………………… 1. Področje uporabe ……………………………………………………………………………………… 2. Definicije in okrajšave ………………………………………………………………………………… 3. Vloga za podelitev ES-homologacije ………………………………………………………………… 4. ES-homologacija ……………………………………………………………………………………… 5. Oznake motorja ……………………………………………………………………………………… 6. Tehnične zahteve in preskusi ………………………………………………………………………… 7. Vgradnja motorja v vozilo …………………………………………………………………………… 8. Družina motorjev ……………………………………………………………………………………… 9. Skladnost proizvodnje ………………………………………………………………………………… Dodatek 1 Dodatek 2 Postopek za preskušanje skladnosti proizvodnje, če je standardno odstopanje zadovoljivo ……………………………………………………………………… Postopek za preskušanje skladnosti proizvodnje, če standardno odstopanje ni zadovoljivo ali če ni na voljo …………………………………………………… Dodatek 3 Postopek za preskušanje skladnosti proizvodnje na zahtevo proizvajalca …… PRILOGA II OPISNI LIST ……………………………………………………………………… Dodatek 1 Bistvene lastnosti (osnovnega) motorja in podatki o poteku preskusa ………… 1. Opis motorja …………………………………………………………………………………………… 2. Ukrepi proti onesnaževanju zraka …………………………………………………………………… 3. Napajanje z gorivom…………………………………………………………………………………… 4. Krmilni časi ventilov …………………………………………………………………………………… 5. Sistem vžiga (samo motorji na prisilni vžig) ………………………………………………………… 6. Oprema, ki jo poganja motor ………………………………………………………………………… 7. Dodatni podatki o preskusnih pogojih ……………………………………………………………… 8. Zmogljivost motorja …………………………………………………………………………………… Dodatek 2 Bistvene lastnosti družine motorjev ……………………………………………… 1. Skupni parametri ……………………………………………………………………………………… 2. Seznam družine motorjev …………………………………………………………………………… Dodatek 3 Bistvene lastnosti tipa motorja znotraj družine ………………………………… 1. Opis motorja …………………………………………………………………………………………… 2. Ukrepi proti onesnaževanju zraka …………………………………………………………………… 3. Napajanje z gorivom…………………………………………………………………………………… 4. Krmilni časi ventilov …………………………………………………………………………………… 5. Sistem vžiga (samo motorji na prisilni vžig) ………………………………………………………… 278 278 278 284 285 287 289 291 291 293 296 298 300 302 303 303 304 305 308 308 308 309 310 312 312 312 314 314 315 316 319 319 Dodatek 4 Lastnosti z motorjem povezanih delov vozila…………………………………… 320 276 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 PRILOGA III PRESKUSNI POSTOPEK ………………………………………………………… 1. Uvod …………………………………………………………………………………………………… 2. Preskusni pogoji ……………………………………………………………………………………… Dodatek 1 Preskusna cikla ESC in ELR ……………………………………………………… 1. Nastavitve motorja in dinamometra ………………………………………………………………… 2. Potek preskusa ESC …………………………………………………………………………………… 3. Potek preskusa ELR …………………………………………………………………………………… 4. Izračun plinastih emisij………………………………………………………………………………… 5. Izračun emisij delcev…………………………………………………………………………………… 6. Izračun vrednosti dimljenja …………………………………………………………………………… Dodatek 2 Preskusni cikel ETC ……………………………………………………………… 1. Postopek določanja karakterističnega diagrama motorja …………………………………………… 2. Generiranje referenčnega preskusnega cikla ………………………………………………………… 3. Potek preskusa emisij ………………………………………………………………………………… 4. Izračun plinastih emisij………………………………………………………………………………… 5. Izračun emisij delcev (samo dizelski motorji) ………………………………………………………… Dodatek 3 Diagram dinamometra ETC ……………………………………………………… Dodatek 4 Postopki merjenja in vzorčenja ………………………………………………… 1. Uvod …………………………………………………………………………………………………… 2. Dinamometer in preskusna oprema ………………………………………………………………… 3. Določanje plinastih sestavin …………………………………………………………………………… 4. Določanje delcev ……………………………………………………………………………………… 5. Določanje dimljenja …………………………………………………………………………………… Dodatek 5 Postopek kalibracije ……………………………………………………………… 1. Kalibracija analiznih instrumentov …………………………………………………………………… 2. Kalibracija sistema CVS………………………………………………………………………………… 3. Kalibracija sistema za merjenje delcev ………………………………………………………………… 4. Kalibracija opreme za merjenje dimljenja …………………………………………………………… PRILOGA IV TEHNIČNE LASTNOSTI REFERENČNEGA GORIVA, PREDPISANEGA ZA HOMOLOGACIJSKE PRESKUSE IN ZA PREVERJANJE SKLADNOSTI PROIZ- VODNJE …………………………………………………………………………… 1. Dizelsko gorivo ………………………………………………………………………………………… 2. Zemeljski plin (NG) …………………………………………………………………………………… 3. Utekočinjeni naftni plin (LPG) ………………………………………………………………………… PRILOGA V ANALIZNI SISTEMI IN SISTEMI ZA VZORČENJE ……………………………… 1. Določanje plinastih emisij …………………………………………………………………………… 2. Redčenje izpušnih plinov in določanje delcev………………………………………………………… 3. Določanje dimljenja …………………………………………………………………………………… PRILOGA VI CERTIFIKAT O ES-HOMOLOGACIJI …………………………………………… PRILOGA VII PRIMER POSTOPKA IZRAČUNAVANJA ……………………………………… 321 321 322 324 324 325 327 329 332 334 336 336 336 337 341 345 347 357 357 357 358 360 362 364 364 370 372 373 374 374 375 376 377 377 384 399 403 405 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 277 KAZALO SLIK Specifične definicije preskusnih ciklov …………………………………………………… Shematski prikaz preskušanja skladnosti proizvodnje ………………………………… Zaporedje preskusa ELR ………………………………………………………………… Interpolacija kontrolne točke NOx ……………………………………………………… Diagram dinamometra ETC ……………………………………………………………… Shematski prikaz naprave za preskušanje učinkovitosti pretvornika NOx……………… Diagram poteka v sistemu za analizo nerazredčenih izpušnih plinov CO, CO2, NOx, HC (samo ESC) ………………………………………………………………………………… Diagram poteka v sistemu za analizo razredčenih izpušnih plinov CO, CO2, NOx, HC (ETC, po izbiri ESC) ……………………………………………………………………… Diagram poteka pri analizi metana (metoda GC) ……………………………………… Diagram poteka pri analizi metana z NMC ……………………………………………… Sistem redčenja z delnim tokom z izokinetično sondo in delnim vzorčenjem (krmiljenje SB) ………………………………………………………………………………………… Sistem redčenja z delnim tokom z izokinetično sondo in delnim vzorčenjem (krmiljenje PB) ………………………………………………………………………………………… Sistem redčenja z delnim tokom z merjenjem koncentracije CO2 ali NOx in delnim vzor- čenjem …………………………………………………………………………………… Sistem redčenja z delnim tokom z merjenjem koncentracije CO2, ravnotežja ogljika in s celotnim vzorčenjem ……………………………………………………………………… Sistem redčenja z delnim tokom z enojno venturijevo šobo, merjenjem koncentracije in z delnim vzorčenjem ……………………………………………………………………… Sistem redčenja z delnim tokom z dvojno venturijevo šobo ali dvema zaslonkama, merjenjem koncentracije in z delnim vzorčenjem ……………………………………… Sistem redčenja z delnim tokom s cepitvijo na več cevi, merjenjem koncentracije in z del- nim vzorčenjem …………………………………………………………………………… Sistem redčenja z delnim tokom s krmiljenjem pretoka in celotnim vzorčenjem……… Sistem redčenja z delnim tokom s krmiljenjem pretoka in z delnim vzorčenjem……… Sistem redčenja s celotnim tokom ……………………………………………………… Sistem za vzorčenje delcev ……………………………………………………………… Dvojni sistem redčenja (samo pri sistemu s celotnim tokom) ………………………… Merilnik motnosti v celotnem toku ……………………………………………………… Merilnik motnosti z delnim tokom ……………………………………………………… KAZALO TABEL Mejne vrednosti — preskusa ESC in ELR ………………………………………………… Mejne vrednosti — preskus ETC ………………………………………………………… Vrednosti za odločitev o sprejemu in zavrnitvi v načrtu vzorčenja iz Dodatka 1……… Vrednosti za odločitev o sprejemu in zavrnitvi v načrtu vzorčenja iz Dodatka 2……… Vrednosti za odločitev o sprejemu in zavrnitvi v načrtu vzorčenja iz Dodatka 3……… Dovoljena odstopanja regresijske krivulje ……………………………………………… Dopustno brisanje točk iz regresijske analize …………………………………………… Točnost meril ……………………………………………………………………………… Priporočene obremenitve filtrov ………………………………………………………… Slika 1 Slika 2 Slika 3 Slika 4 Slika 5 Slika 6 Slika 7 Slika 8 Slika 9 Slika 10 Slika 11 Slika 12 Slika 13 Slika 14 Slika 15 Slika 16 Slika 17 Slika 18 Slika 19 Slika 20 Slika 21 Slika 22 Slika 23 Slika 24 Tabela 1 Tabela 2 Tabela 3 Tabela 4 Tabela 5 Tabela 6 Tabela 7 Tabela 8 Tabela 9 280 295 328 331 356 367 377 378 381 383 385 385 386 386 387 388 389 390 390 394 397 397 400 401 290 290 297 299 301 340 341 357 361 278 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 PRILOGA I PODROČJE UPORABE, DEFINICIJE IN OKRAJŠAVE, VLOGA ZA PODELITEV ES-HOMOLOGACIJE, TEHNIČNE ZAHTEVE IN PRESKUSI TER SKLADNOST PROIZVODNJE 1. PODROČJE UPORABE Ta direktiva se uporablja za emisije plinastih snovi in delcev, ki onesnažujejo, iz vseh motornih vozil, opremljenih z motorjem na kompresijski vžig in na plinaste snovi, ki onesnažujejo, iz vseh motornih vozil, opremljenih z motorji na prisilni vžig, ki za gorivo uporabljajo zemeljski plin ali utekočinjen naftni plin (LPG), ter za motorje na kompresijski in prisilni vžig iz člena 1, razen tistih vozil kategorije N1, N2 in M2, za katere je bila homologacija podeljena skladno z direktivo Sveta 70/220/EGS (1), nazadnje spre- menjeno z direktivo Komisije 98/77/ES (2). 2. DEFINICIJE IN OKRAJŠAVE V tej direktivi: 2. 1 2. 2 izraz „preskusni cikel“ pomeni zaporedje preskusnih točk, od katerih ima vsaka točno določeno število vrtljajev in navor, in ki jim mora motor slediti v stacionarnem stanju (preskus ESC) ali v prehodnih pogo- jih delovanja (preskus ETC, ELR); izraz „homologacija motorja (družine motorjev)“ pomeni homologacijo določenega tipa motorja (družine motorjev) glede na nivo emisij plinastih snovi in delcev, ki onesnažujejo; 2. 3 izraz „dizelski motor“ pomeni motor, ki deluje po principu kompresijskega vžiga; izraz „plinski motor“ pomeni motor, ki za gorivo uporablja zemeljski plin (NG) ali utekočinjeni naftni plin (LPG); 2. 4 2. 5 2. 6 2. 7 izraz „tip motorja“ pomeni kategorijo motorjev, ki se ne razlikujejo v takšnih bistvenih vidikih, kot so lastnosti motorja, opredeljene v Prilogi II k tej direktivi; izraz „družina motorjev“ pomeni proizvajalčevo razvrstitev motorjev v skupine, ki imajo po svoji konstruk- ciji, kot je opredeljena v Dodatku 2, Priloge II k tej direktivi, podobne lastnosti emisij izpušnih plinov; vsi člani družine morajo ustrezati veljavnim emisijskim mejnim vrednostim; izraz „osnovni motor“ pomeni motor, izbran izmed družine motorjev tako, da bodo njegove emisijske lastnosti reprezentančne za to skupino motorjev; izraz „plinaste snovi, ki onesnažujejo“ pomeni ogljikov monoksid, ogljikovodike (predpostavlja se razmerje CH1,85 za dizel, CH2,525 za LPG in CH2,93 za NG (NMHC)), metan (predpostavlja se razmerje CH4 za NG) in dušikove okside, slednji so izraženi z ekvivalentom dušikovega dioksida (NO2); izraz „delci, ki onesnažujejo“ pomeni snovi, ki se naberejo na specificiranem filtru, ko se izpušni plini razredčijo s čistim filtriranim zrakom, tako da temperatura ne presega 325 K (52 °C); 2. 8 izraz „saje“ pomeni delce, ki so v obliki suspenzije razporejeni v toku izpušnih plinov iz dizelskega moto- rja in ki absorbirajo, odbijajo ali lomijo svetlobo; (1) UL L 76, 6. 4. 1970, str. 1. (2) UL L 286, 23. 10. 1998, str. 1. 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 279 2. 9 2. 10 2. 11 2. 12 2. 13 2. 14 2. 15 2. 16 2. 17 2. 18 2. 19 2. 20 2. 21 2. 22 2. 23 2. 24 2. 25 izraz „izhodna moč“ pomeni moč v ES-kW, izmerjeno na preskusni napravi na koncu ročične gredi ali ena- kovredno moč, jo določa Direktiva Komisije 80/1269/EGS(1), nazadnje spremenjena z Direktivo 97/21/ES(2) ; izmerjeno po ES-metodi za merjenje moči, kot izraz „največja deklarirana moč (Pmax)“ pomeni največjo moč v ES-kW (izhodno moč), ki jo proizvajalec deklarira v svoji vlogi za podelitev homologacije; izraz „odstotek obremenitve“ pomeni delež največjega razpoložljivega navora pri določenem številu vrtlja- jev motorja; izraz „preskus ESC“ pomeni preskusni cikel, ki ga sestavlja 13 faz delovanja v ustaljenem stanju, izvedenih v skladu s točko 6. 2 te priloge; izraz „preskus ELR“ pomeni preskusni cikel, ki ga sestavlja zaporedje korakov obremenitve pri konstantnem številu vrtljajev motorja, izvedenih v skladu s točko 6. 2 te priloge; izraz „preskus ETC“ pomeni preskusni cikel, ki ga sestavlja 1 800 prehodnih faz delovanja od sekunde do sekunde, izvedenih v skladu s točko 6. 2 te priloge; izraz „območje števila vrtljajev obratovanja motorja“ pomeni tisto območje števila vrtljajev motorja, ki se naj- pogosteje uporablja med obratovanjem motorja na terenu, in ki leži med nizkim in visokim številom vrtljajev, kot je opredeljeno v Prilogi III k tej direktivi; izraz „nizko število vrtljajev (nloo)“ pomeni najnižje število vrtljajev motorja, pri katerem doseže 50 % naj- večje deklarirane moči; izraz „visoko število vrtljajev (nhi)“ pomeni, najvišje število vrtljajev motorja, pri katerem doseže 70 % naj- večje deklarirane moči; izraz „vrtljaji motorja A, B in C“ pomeni preskusna števila vrtljajev motorja v območju števila vrtljajev obra- tovanja motorja, ki se uporabljajo za preskusa ESC in ELR, kot je opredeljeno v Dodatku 1 Priloge III k tej direktivi; izraz „upravljano območje“ pomeni območje med vrtljaji motorja A in C ter 25 do 100-odstotno obreme- nitvijo; izraz „referenčno število vrtljajev (nref)“ pomeni 100-odstotno vrednost števila vrtljajev, ki jo je treba upora- biti za denormalizacijo vrednosti relativnega števila vrtljajev preskusa ETC, kot je opredeljeno v Dodatku 2 Priloge III k tej direktivi; izraz „merilnik motnosti“ pomeni napravo, namenjeno za merjenje motnosti zaradi delcev saj po načelu slabljenja svetlobe; izraz „območje zemeljskega plina NG“ pomeni eno od območij (H-visoko ali L-nizko), določenih v evrop- skem standardu EN 437 iz novembra 1993; izraz „samoprilagodljivost“ pomeni vsako napravo motorja, ki omogoča vzdrževanje konstantnega razmerja zrak/gorivo; izraz „ponovna kalibracija“ pomeni fino nastavitev določenega motorja na NG, da bo enako zmogljiv (moč, poraba goriva) v različnem območju zemeljskega plina; izraz „Wobbejev indeks (spodnji Wl ali zgornji Wu)“ pomeni razmerje med ustrezno kalorično vrednostjo določenega plina na enoto prostornine in kvadratnim korenom njegove relativne gostote pod enakimi referenčnimi pogoji: W = HGas×√ρair/ρgas (1) UL L 375, 31. 12. 1980, str. 46. (2) UL L 125, 16. 5. 1997, str. 31. 280 SL 2. 26 2. 27 2. 28 Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 izraz „faktor λ-premika (Sλ)“ pomeni izraz, ki opisuje potrebno prožnosti sistema upravljanja motorja glede spremembe razmerja presežnega zraka λ, če uporablja motor za gorivo plinasto spojino, ki se razlikuje od čistega metana (za izračun Sλ glej Prilogo VII); izraz „EEV“ pomeni Enhanced Environmentally Friendly Vehicle (do okolja bolj prijazno vozilo), to je tip vozila, ki ga poganja motor, ki ustreza dopustnim mejnim vrednostim emisij, podanim v vrstici C tabel v točki 6. 2. 1 te Priloge; izraz „odklopna naprava“ pomeni vsak element motorja ali konstrukcije vozila, ki meri ali zaznava hitrost vozila, število vrtljajev motorja, uporabljeno prestavo, temperaturo, tlak v polnilnem zbiralniku, ali kateri koli drug parameter, z namenom aktiviranja, prilagajanja, zakasnitve ali deaktiviranja delovanja katerega koli sestavnega dela sistema za uravnavanje emisij, tako da se učinkovitost sistema za uravnavanje emisij v normalnih pogojih uporabe vozila zmanjša. Taka naprava se ne šteje za odklopno napravo, če: — je potreba po tej napravi začasno upravičena za zaščito motorja pred prekinjenim delovanjem, ki bi lahko povzročilo poškodbo ali okvaro, in za ta namen ni mogoče uporabiti nobenih drugih sredstev, ki ne bi zmanjšala učinkovitosti sistema za uravnavanje emisij, — naprava deluje samo po potrebi med zagonom in/ali ogrevanjem motorja in za ta namen ni mogoče uporabiti nobenih drugih sredstev, ki ne bi zmanjšala učinkovitosti sistema za uravnavanje emisij. Slika 1 Specifične definicije preskusnih ciklov 2. 29 Simboli in okrajšave 2. 29. 1 Simboli preskusnih parametrov Simbol Enota Izraz AP AT CEE CEM C1 m2 m2 – – – površina preseka izokinetične sonde za vzorčenje površina preseka izpušne cevi učinkovitost etana učinkovitost metana ogljikovodik, ekvivalenten ogljiku 1 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 281 Simbol Enota Izraz conc ppm/vol % spodnji indeks, ki označuje koncentracijo D0 DF D E EZ fa fc FFH FS GAIRW GAIRD GDILW GEDFW GEXHW GFUEL GTOTW H HREF Ha Hd m3/s odsek na osi za kalibracijsko funkcijo PDP črpalke – – – faktor redčenja konstanta Besselove funkcije konstanta Besselove funkcije g/kWh interpolirana emisija NOx kontrolne točke – s-1 – – kg/h kg/h kg/h kg/h kg/h kg/h kg/h laboratorijski atmosferski faktor mejna frekvenca Besselovega filtra za gorivo specifičen faktor za preračun mokre koncentracije za suho koncentracijo stehiometrični faktor masa pretoka vsesanega zraka na mokri osnovi masa pretoka vsesanega zraka na suhi osnovi masa pretoka zraka za redčenje na mokri osnovi ekvivalent mase pretoka razredčenih izpušnih plinov na mokri osnovi masa pretoka izpušnih plinov na mokri osnovi masa pretoka goriva masa pretoka razredčenih izpušnih plinov na mokri osnovi MJ/m3 kalorična vrednost g/kg g/kg g/kg referenčna vrednost absolutne vlage (10,7 g/kg) absolutna vlaga vsesanega zraka absolutna vlaga zraka za redčenje HTCRAT mol/mol razmerje vodik:ogljik i K k KH, D KH, G KV KW, a – – m-1 – – – spodnji indeks, ki označuje posamezno fazo Besselova konstanta absorpcijski koeficient svetlobe korekcijski faktor zaradi vlažnosti NOx za dizelske motorje korekcijski faktor zaradi vlažnosti NOx za plinske motorje kalibracijska funkcija CFV korekcijski faktor vsesanega zraka iz suhega v mokrega 282 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 Simbol Enota Izraz KW, d KW, e KW, r L La m mass MDIL Md Mf Mf, p Mf, b MSAM MSEC MTOTW MTOTW, i N NP NP, i n nP nhi nlo nref pa pA pB – – – % m korekcijski faktor zraka za redčenje iz suhega v mokrega korekcijski faktor razredčenih izpušnih plinov iz suhih v mokre korekcijski faktor nerazredčenih izpušnih plinov iz suhih v mokre odstotek navora glede na največji navor pri preskusnem motorju dejanska dolžina optične poti naklon kalibracijske funkcije PDP g/h ali g spodnji indeks, ki označuje maso pretoka (oz. njegovo razmerje) kg mg mg mg mg kg kg kg % – – min-1 s-1 min-1 min-1 min-1 kPa kPa kPa masa vzorca zraka za redčenje, pretečenega skozi filtre za vzorče- nje delcev masa zbranega vzorca delcev zraka za redčenje masa vzorca zbranih delcev masa vzorca delcev, zbranih na primarnem filtru masa vzorca delcev, zbranih na sekundarnem filtru masa vzorca razredčenih izpušnih plinov skozi filtre za vzorčenje delcev masa sekundarnega zraka za redčenje skupna masa CVS v ciklu na mokri osnovi trenutna masa CVS na mokri osnovi motnost skupno število vrtljajev PDP v ciklu število vrtljajev PDP v enem časovnem intervalu število vrtljajev motorja število vrtljajev PDP visoko število vrtljajev motorja nizko število vrtljajev motorja referenčno število vrtljajev motorja za preskus ETC tlak nasičene pare polnilnega zraka motorja absolutni tlak skupni atmosferski tlak 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 283 Simbol Enota Izraz pd ps pl P(a) P(b) P(n) P(m) Ω Qs q r Ra Rd Rf ρ S Si Sλ T Ta t te tf tp Δt Δti τ V0 W Wact kPa kPa kPa kW kW kW kW – tlak nasičene pare zraka za redčenje suh atmosferski tlak podtlak pri vstopu v črpalko izhodna moč, ki jo absorbira dodatna oprema, nameščena za pre- skus izhodna moč, ki jo absorbira dodatna oprema, odstranjena za pre- skus nekorigirana izhodna moč na preskusni napravi izmerjena izhodna moč Besselova konstanta m3/s stopnja pretoka v sistemu CVS – – % % – razmerje redčenja razmerje premera izokinetične sonde in izpušne cevi relativna vlaga vsesanega zraka relativna vlaga zraka za redčenje faktor odzivnosti analizatorja s plamensko ionizacijo za merjenje ogljikovodikov kg/m3 gostota kW m-1 nastavitev dinamometra trenutna stopnja dimljenja – K K s s s s s s % m3/rev – kWh faktor λ-premika absolutna temperatura absolutna temperatura vsesanega zraka čas merjenja električni odzivni čas odzivni čas filtra za Besselovo funkcijo fizični odzivni čas časovni interval med (=1/frekvenca vzorčenja) zaporednimi podatki o dimljenju časovni interval za trenutni pretok skozi sistem CFV prepustnost svetlobe v dimu prostorninski pretok v sistemu PDP pri dejanskih pogojih Wobbejev indeks dejansko delo cikla ETC 284 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 Simbol Enota Izraz kWh referenčno delo cikla ETC – – m3/rev m-1 vplivni faktor (utežni faktor) efektivni vplivni faktor kalibracijska funkcija prostorninskega pretoka v sistemu PDP 1 s izračunane povprečne vrednosti dimljenja po Besselu Wref WF WFE X0 Yi 2. 29. 2 Simboli kemičnih sestavin CH4 C2H6 C3H8 CO DOP CO2 HC NMHC NOx NO NO2 PT metan etan propan ogljikov monoksid dioktilftalat ogljikov dioksid ogljikovodiki ne-metanski ogljikovodiki dušikovi oksidi dušikov oksid dušikov dioksid delci 2. 29. 3 Okrajšave CFV CLD ELR ESC FID GC HCLD HFID LPG NDIR NG NMC venturijeva cev s kritičnim pretokom (Critical flow venturi) kemiluminescenčni detektor (Chemiluminiscent detector) Evropski preskus odzivnosti na obremenitev (European load response test) Evropski cikel ustaljenega stanja (European steady state cycle) analizator s plamensko ionizacijo za merjenje ogljikovodikov (Flame ionisation detector) plinski kromatograf (Gas chromatograph) ogrevani kemiluminescenčni detektor (Heated chemiluminescent detector) ogrevani detektor s plamensko ionizacijo (Heated flame ionisation detector) utekočinjeni naftni plin (Liquefied petroleum gas) analizator CO in CO2 po nedisperzni infrardeči spektroskopski metodi (Non-dispersive infrared analyser) zemeljski plin (Natural gas) izločevalnik ne-metanov (Non-methane cutter) 3. 3. 1 3. 1. 1 VLOGA ZA PODELITEV ES-HOMOLOGACIJE Vloga za podelitev ES-homologacije za določen tip motorja oziroma družino motorjev kot samo- stojne tehnične enote Vlogo za homologacijo določenega tipa motorja oziroma družine motorjev glede na nivo emisij plina- stih snovi in delcev, ki onesnažujejo, za dizelske motorje ter glede na nivo emisij plinastih snovi, ki ones- nažujejo, za plinske motorje, vloži proizvajalec motorja ali njegov ustrezno pooblaščen predstavnik. 3. 1. 2 Vlogi morajo biti priloženi spodaj navedeni dokumenti v trojniku in naslednji podatki: 3. 1. 2. 1 opis tipa motorja oziroma družine motorjev, kjer to pride v poštev, ki vsebuje podatke iz Priloge II k tej direktivi, ki so v skladu z zahtevami člena 3 in 4 Direktive 70/156/EGS. 3. 1. 3 Motor, katerega lastnosti ustrezajo „tipu motorja“ oziroma „osnovnemu motorju“, opisanemu v Prilogi II, je treba predložiti tehnični službi, pristojni za opravljanje homologacijskih preskusov, opredeljenih v točki 6. 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 285 3. 2 Vloga za podelitev ES-homologacije za določen tip vozila glede na njegov motor 3. 2. 1 Vlogo za homologacijo določenega tipa vozila glede na emisije plinastih snovi in delcev, ki onesnažujejo, iz njegovega dizelskega motorja oziroma družine motorjev ter glede na nivo emisij plinastih snovi, ki onesnažujejo, iz njegovega plinskega motorja oziroma družine motorjev, vloži proizvajalec vozila ali njegov ustrezno pooblaščen predstavnik. 3. 2. 2 Vlogi morajo biti priloženi spodaj navedeni dokumenti v trojniku in naslednji podatki: 3. 2. 2. 1 opis tipa vozila in delov vozila, ki so povezani z motorjem, ter tipa motorja oziroma družine motorjev, kjer to pride v poštev, ki vsebuje podatke iz Priloge II, skupaj z dokumentacijo, ki je predpisana pri uporabi člena 3 Direktive 70/156/EGS. 3. 3 Vloga za podelitev ES-homologacije za določen tip vozila s homologiranim motorjem 3. 3. 1 Vlogo za homologacijo določenega vozila glede na emisije plinastih snovi in delcev, ki onesnažujejo, iz njegovega homologiranega dizelskega motorja oziroma družine motorjev ter glede na nivo emisij plina- stih snovi, ki onesnažujejo, iz njegovega homologiranega plinskega motorja oziroma družine motorjev, vloži proizvajalec vozila ali njegov ustrezno pooblaščen predstavnik. 3. 3. 2 Vlogi morajo biti priloženi spodaj navedeni dokumenti v trojniku in naslednji podatki: 3. 3. 2. 1 opis tipa vozila in delov vozila, ki so povezani z motorjem, ki vsebuje podatke iz Priloge II, kjer to pride v poštev, ter kopijo certifikata o ES-homologaciji (Priloga VI) motorja oziroma družine motorjev, kjer to pride v poštev, kot samostojne tehnične enote, ki je vgrajen v ta tip vozila, skupaj z dokumentacijo, ki je predpisana pri uporabi člena 3 Direktive 70/156/EGS. 4. ES-HOMOLOGACIJA 4. 1 Podelitev ES-homologacije na podlagi univerzalnega goriva ES-homologacija na podlagi univerzalnega goriva se podeli pod naslednjimi pogoji: 4. 1. 1 4. 1. 2 4. 1. 3 da osnovni motor v primeru dizelskega goriva izpolnjuje zahteve te direktive glede referenčnega goriva, navedene v Prilogi IV, da osnovni motor v primeru zemeljskega plina izkazuje sposobnost prilagoditve na katerokoli sestavo goriva, ki se lahko pojavi na trgu. Pri zemeljskem plinu obstajata na splošno dve skupini goriva, in sicer visokokalorično gorivo (H-gas) ter nizkokalorično gorivo (L-gas), v okviru vsake skupine pa je precejšen razpon; pomembne so razlike v energijski vsebnosti, izraženi z Wobbejevim indeksom, in v faktorju λ-premika (Sλ). Formuli za izračun Wobbejevega indeksa in Sλ sta podani v točkah 2. 25 in 2. 26. Spre- minjanje teh parametrov se odraža v sestavi referenčnih goriv. Osnovni motor mora zahteve te direktive glede referenčnih goriv G20 in G25, navedenih v Prilogi IV, izpolnjevati brez vsakega prilagajanja gorivu med obema preskusoma. Po menjavi goriva pa se dovoli en ETC-cikel prilagoditvenega teka brez merjenja. Pred preskušanjem se osnovni motor uteče po postopku, podanem v 3. odstavku Dodatka 2 k Prilogi III, da je osnovni motor v primeru motorja, ki za gorivo uporablja zemeljski plin, ki je samoprilagodljiv tako visokokaloričnim (H-gas) kot nizkokaloričnim plinom (L-gas) in ki s pomočjo stikala preklaplja med območjem H ter območjem L, preskušen na obe bistveni referenčni gorivi, kot je za vsako območje pose- bej določeno v Prilogi IV, pri vsakem položaju stikala. Gorivi sta G20 (gorivo 1) in G23 (gorivo 2) za viso- kokalorično območje ter G23 (gorivo 1) in G25 (gorivo 2) za nizkokalorično območje. Osnovni motor mora zahteve te direktive izpolnjevati v obeh položajih stikala, brez prilagajanja gorivu med obema pre- skusoma pri posameznem položaju stikala. Po menjavi goriva pa se dovoli en ETC-cikel prilagoditvenega teka brez merjenja. Pred preskušanjem se osnovni motor uteče po postopku, podanem v odstavku 3 Dodatka 2 k Prilogi III. 4. 1. 3. 1 Na zahtevo proizvajalca se motor lahko preskusi na tretjem gorivu (gorivo 3), če faktor λ-premika (Sλ) leži med faktorji goriv G20 in G25, npr. če je gorivo 3 tržno gorivo. Rezultati tega preskusa se lahko upo- rabijo kot podlaga za ovrednotenje skladnosti proizvodnje. 286 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 4. 1. 3. 2 Razmerje med rezultati emisij „r“ se za vsako snov, ki onesnažuje, določi takole: r = ali ra = in rb = rezutat emisij na referencnem gorivu 2 rezutat emisij na referencnem gorivu 1 rezutat emisij na referencnem gorivu 2 rezutat emisij na referencnem gorivu 3 rezutat emisij na referencnem gorivu 1 rezutat emisij na referencnem gorivu 3 4. 1. 4 da osnovni motor v primeru tekočega naftnega plina (LPG) izkazuje sposobnost prilagoditve kateri koli sestavi goriva, ki bi se pojavila na tržišču. Pri LPG se spreminja sestava C3/C4. Te spremembe se odražajo v referenčnih gorivih. Osnovni motor mora izpolnjevati zahteve glede emisij na referenčnih gorivih A in B, kot je določeno v Prilogi IV, brez vsakega prilagajanja gorivu med obema preskusoma. Po menjavi goriva pa se dovoli en ETC-cikel prilagoditvenega teka brez merjenja. Pred preskušanjem se osnovni motor uteče po postopku, podanem v odstavku 3 Dodatka 2 k Prilogi III. 4. 1. 4. 1 Razmerje med rezultati emisij „r“ se za vsako snov, ki onesnažuje, določi takole: r = rezutat emisij na referencnem gorivu 2 rezutat emisij na referencnem gorivu 1 4. 2 Podelitev ES-homologacije, omejene na vrsto goriva Pri sedanjem stanju tehnike še ni izvedljivo, da bi bili motorji na zemeljski plin z revno mešanico samoprilagodljivi. Vendar pa imajo ti motorji prednost tako glede učinkovitosti kot glede emisij CO2. Če ima uporabnik zagotovljeno dobavo goriva enotne sestave, se lahko odloči za motor z revno mešanico. Takemu motorju je mogoče podeliti homologacijo, omejeno na gorivo. V interesu mednarodne harmo- nizacije je zaželeno, da bi bila vzorcu takega motorja podeljena mednarodna homologacija. Različice, omejene na gorivo, bi potem morale biti identične, razen vsebine podatkovne baze elektronske krmilne enote (ECU) sistema za dovajanje goriva in tistih delov sistema za dovajanje goriva (npr. vbrizgalnih šob), ki jih je treba prilagoditi drugačnemu toku goriva. Na vrsto goriva omejena ES-homologacija se podeli pod naslednjimi pogoji: 4. 2. 1 Homologacija emisij izpušnih plinov iz motorja na zemeljski plin, ki je prirejen za delovanje bodisi na visokokalo- rične pline (H-gas) bodisi na nizkokaloročne pline (L-gas) Osnovni motor se preskusi na dve bistveni referenčni gorivi, kot je za ustrezno območje določeno v Pri- logi IV. Gorivi sta G20 (gorivo 1) in G23 (gorivo 2) za območje visokokaloričnih plinov (H) ter G23 (gorivo 1) in G25 (gorivo 2) za območje nizkokaloričnih plinov (L). Osnovni motor mora izpolnjevati zahteve te direktive brez prilagajanja gorivu med obema preskusoma. Po menjavi goriva pa se dovoli en ETC-cikel prilagoditvenega teka brez merjenja. Pred preskušanjem se osnovni motor uteče po postopku, podanem v odstavku 3 Dodatka 2 k Prilogi III. 4. 2. 1. 1 Na zahtevo proizvajalca se motor lahko preskusi na tretjem gorivu (gorivo 3), če faktor λ-premika (Sλ) leži med faktorji goriv G20 in G23 oziroma G23 in G25, npr. če je gorivo 3 tržno gorivo. Rezultati tega preskusa se lahko uporabijo kot podlaga za ovrednotenje skladnosti proizvodnje. 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 287 4. 2. 1. 2 Razmerje med rezultati emisij „r“ se za vsako snov, ki onesnažuje, določi takole: r = ali ra = in rb = rezutat emisij na referencnem gorivu 2 rezutat emisij na referencnem gorivu 1 rezutat emisij na referencnem gorivu 2 rezutat emisij na referencnem gorivu 3 rezutat emisij na referencnem gorivu 1 rezutat emisij na referencnem gorivu 3 4. 2. 1. 3 Ob dobavi kupcu mora imeti motor napisno ploščico (glej točko 5. 1. 5), na kateri je označeno, za katero skupino plinov je motor homologiran. 4. 2. 2 Homologacija emisij izpušnih plinov iz motorja na zemeljski plin ali tekoči naftni plin (LPG), ki je prirejen za delo- vanje na določeno sestavo goriva 4. 2. 2. 1 V primeru zemeljskega plina mora osnovni motor izpolnjevati zahteve glede emisij na referenčnih gori- vih G20 in G25, v primeru LPG pa na referenčnih gorivih A in B, kot je določeno v Prilogi IV. Med pre- skusoma je dovoljeno fino uravnavanje sistema dovajanja goriva. Tako fino uravnavanje sestavlja ponovna kalibracija podatkovne baze dobavljanja goriva, ne da bi se pri tem kakorkoli spreminjala osnovna strategija krmiljenja ali osnovna zgradba podatkovne baze. Po potrebi se dovoli zamenjava delov, ki so neposredno povezani s količino pretoka goriva (npr. vbrizgalnih šob). 4. 2. 2. 2 Če tako želi proizvajalec, se lahko motor preskusi na referenčnih gorivih G20 in G23 oziroma na G23 in G25, vendar v tem primeru homologacija velja samo za pline v skupini H oziroma L. 4. 2. 2. 3 Ob dobavi kupcu mora imeti motor napisno ploščico (glej točko 5. 1. 5), na kateri je označeno, za katero skupino plinov je motor kalibriran. 4. 3 Homologacija emisij izpušnih plinov za družino motorjev 4. 3. 1 Z izjemo primera, omenjenega v točki 4. 3. 2, se homologacija osnovnega motorja brez nadaljnjega pre- skušanja razširi na celotno družino, za vse sestavine goriva določene vrste, za katero je osnovni motor homologiran (v primeru motorjev, opisanih v točki 4. 2. 2) ali za isto vrsto goriv (v primeru motorjev, opi- sanih v točki 4. 1 oziroma 4. 2), za katera je osnovni motor homologiran. 4. 3. 2 Sekundarni preskusni motor V primeru vloge za homologacijo motorja ali vozila glede na motor, ko ta motor pripada družini moto- rjev, lahko homologacijski organ, ki ugotovi, da predložena vloga glede na izbrani osnovni motor ne predstavlja celotne družine motorjev, določene v Dodatku 1 k Prilogi I, izbere in preskusi alternativen in po potrebi dodaten referenčni preskusni motor. 4. 4 Certifikat o homologaciji O homologaciji iz točk 3. 1, 3. 2 in 3. 3 se izda certifikat, skladen z vzorcem iz Priloge VI. 5. OZNAKE MOTORJA 5. 1 Na motorju, homologiranem kot samostojna tehnična enota, se mora nahajati: 5. 1. 1 blagovna znamka ali firma proizvajalca motorja; 288 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 5. 1. 2 trgovska oznaka proizvajalca; 5. 1. 3 številka ES-homologacije, pred njo pa črkovna ali ES-homologacijo (1); številčna oznaka države, ki podeljuje 5. 1. 4 V primeru motorja na zemeljski plin se za številko ES-homologacije postavi ena od naslednjih oznak: — H za motor, ki je homologiran in kalibriran za pline iz območja H, — L za motor, ki je homologiran in kalibriran za pline iz območja L, — HL za motor, ki je homologiran in kalibriran za pline iz območji H in L, — Ht za motor, ki je homologiran in kalibriran za specifično sestavo plina iz območja H in ga je mogoče s fino nastavitvijo dovajanja goriva motorju nastaviti na drug specifičen plin iz območja H, — Lt za motor, ki je homologiran in kalibriran za specifično sestavo plina iz območja L in ga je mogoče s fino nastavitvijo dovajanja goriva motorju nastaviti na drug specifičen plin iz območja L, — HLt za motor, ki je homologiran in kalibriran za specifično sestavo plina bodisi v območju H bodisi v območju L in ga je mogoče s fino nastavitvijo dovajanja goriva motorju nastaviti na drug specifičen plin iz območja H oziroma L. 5. 1. 5 Napisne ploščice Pri motorjih, ki za gorivo uporabljajo NG ali LPG in je njihova homologacija omejena na vrsto goriva, se uporabljajo naslednje napisne ploščice: 5. 1. 5. 1 Vs ebi na Podani morajo biti naslednji podatki: V primeru točke 4. 2. 1. 3 naj na napisni ploščici piše: „SAMO ZA UPORABO Z ZEMELJSKIM PLINOM IZ OBMOČJA H“. Po potrebi se „H“ zamenja z „L“. V primeru točke 4. 2. 2. 3 naj na napisni ploščici piše „SAMO ZA UPORABO Z ZEMELJSKIM PLINOM S SPECIFIKACIJO…“ ali „SAMO ZA UPORABO S TEKOČIM NAFTNIM PLINOM S SPECIFIKACIJO…“, kakor v določenem primeru ustreza. Vsi podatki v ustreznih tabelah v Prilogi IV naj bodo podani s posa- meznimi sestavinami in omejitvami, ki jih določi proizvajalec motorja. Črke in številke morajo biti visoke najmanj 4 mm. Opomba: Če zaradi pomanjkanja prostora tako označevanje z napisnimi ploščicami ni mogoče, se lahko uporabi poenostavljena koda. V takem primeru morajo biti na voljo lahko dostopne razlage, ki vsebujejo vse gornje podatke, vsakomur, ki polni rezervoar za gorivo ali vzdržuje oziroma popravlja motor in njegov pribor, kakor tudi pristojnim organom. Mesto in vsebina teh razlag se določi z dogovorom med proiz- vajalcem in homologacijskim organom. 5. 1. 5. 2 La s t n o s t i Napisne ploščice morajo trajati vso življenjsko dobo motorja. Biti morajo jasno čitljive, črke in številke pa neizbrisne. Poleg tega morajo biti napisne ploščice pritrjene tako, da bo pritrditev vzdržala vso živ- ljenjsko dobo motorja in da napisnih ploščic ne bo mogoče odstraniti, ne da bi jih uničili ali poškodovali. (1) 1 = Nemčija, 2 = Francija, 3 = Italija, 4 = Nizozemska, 5 = Švedska, 6 = Belgija, 9 = Španija, 11 = Združeno kraljestvo, 12 = Avstrija, 13 = Luksemburg, 16 = Norveška, 17 = Finska, 18 = Danska, 21 = Portugalska, 23 = Grčija, FL = Lihtenštajn, IS = Islandija, IRL = Irska. 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 289 5. 1. 5. 3 Na m e s t i t e v Napisne ploščice se varno namestijo na tak del motorja, ki je potreben za normalno delovanje motorja in ki ga običajno ni treba zamenjati med življenjsko dobo motorja. Razen tega morajo biti napisne ploščice na takem mestu, da so povprečnemu človeku lahko vidljive, potem ko je bil motor opremljen z vsem pri- borom, potrebnim za njegovo delovanje. 5. 2 5. 3 V primeru vloge za podelitev ES-homologacije za tip vozila glede na njegov motor, se mora oznaka iz točke 5. 1. 5 prav tako nahajati blizu odprtine za polnjenje goriva. V primeru vloge za podelitev ES-homologacije za tip vozila s homologiranim motorjem, se mora oznaka iz točke 5. 1. 5 prav tako nahajati blizu odprtine za polnjenje goriva. 6. TEHNIČNE ZAHTEVE IN PRESKUSI 6. 1 Splošno Sestavni deli, ki bi lahko vplivali na emisije plinastih snovi in delcev iz dizelskih motorjev ki onesnažu- jejo, in emisije plinastih snovi iz plinskih motorjev, ki onesnažujejo, morajo biti zasnovani, konstruirani in sestavljeni tako, da motor v normalni uporabi ustreza določbam te direktive. 6. 1. 1 Prepovedana je uporaba odklopne naprave in/ali iracionalne strategije za uravnavanje emisij. Če homologacijski organ sumi, da določen tip vozila uporablja odklopno napravo oziroma naprave in/ali kakršno koli iracionalno strategijo za uravnavanje emisij v določenih pogojih delovanja, mora proizva- jalec na zahtevo posredovati podatke o delovanju in vplivu uporabe takih naprav in/ali strategije urav- navanja na emisije. Ti podatki morajo vsebovati opis vseh sestavnih delov za uravnavanje emisij, logiko sistema za uravnavanje goriva, vključno s strategijami krmiljenja in stikalnih točk v vseh fazah delovanja. Ti podatki morajo ostati strogo zaupni in ne smejo biti priloženi dokumentaciji, ki se zahteva v oddelku 3 Priloge I. 6. 2 Zahteve glede emisij plinastih snovi in delcev, ki onesnažujejo, ter dima Za homologacijo v skladu z vrstico A tabel v točki 6. 2. 1 se emisije določijo na podlagi preskusov ESC in ELR pri običajnih dizelskih motorjih, vključno z motorji, opremljenimi z elektronsko opremo za vbriz- gavanje goriva, vračanjem izpušnih plinov v valj (EGR) in/ali oksidacijskimi katalizatorji. Dizelske moto- rje, ki so opremljeni s sodobnimi sistemi za naknadno obdelavo (čiščenje) izpušnih plinov, ki vključujejo katalizatorje NOx in/ali lovilnike delcev, je treba dodatno preskusiti s preskusom ETC. Za homologacijsko preskušanje v skladu z vrstico B1 ali B2 ali C tabel v točki 6. 2. 1 se emisije določijo na podlagi preskusov ESC, ELR in ETC. Za plinske motorje se plinaste emisije določijo na podlagi preskusa ETC. Preskusna postopka ESC in ELR sta opisana v Prilogi III, Dodatek 1, preskusni postopek ETC pa v Pri- logi III, Dodatka 2 in 3. Emisije plinastih snovi, in če pride v poštev, delcev, ki onesnažujejo, ter če pride v poštev, dima iz moto- rja, ki je bil predložen v preskušanje, se merijo z metodami, opisanimi v Dodatku 4 k Prilogi III. Priloga V opisuje priporočene analizne sisteme za plinaste snovi, ki onesnažujejo, priporočene sisteme za vzorče- nje delcev in priporočeni sistem za merjenje dima. Tehnična služba lahko odobri tudi druge sisteme oziroma analizatorje, če ugotovi, da v ustreznem pre- skusnem ciklu dajejo enakovredne rezultate. Ugotavljanje enakovrednosti sistema temelji na študiji korelacije med paroma 7 (ali več) vzorcev obravnavanega sistema in enega od referenčnih sistemov te direktive. Za emisije delcev se kot referenčni sistem priznava samo sistem redčenja s celotnim tokom. „Rezultati“ se nanašajo na vrednost emisij posameznega cikla. Korelacijsko preskušanje se izvede v istem laboratoriju, z enako preskusno opremo in na istem motorju, in je zaželeno, da poteka istočasno. Kriterij 290 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 enakovrednosti je opredeljen kot ± 5 %-no ujemanje med povprečji para vzorcev. Nov sistem se lahko vključi v direktivo samo, če ugotavljanje enakovrednosti temelji na izračunu ponovljivosti in obnovlji- vosti, kot je opredeljeno v ISO 5725. 6. 2. 1 Mejne vrednosti Specifična masa ogljikovega monoksida, vseh ogljikovodikov, dušikovih oksidov in delcev, določena na podlagi preskusa ESC, ter motnosti dima, določena na podlagi preskusa ELR, ne sme presegati vrednosti iz Tabele 1. Tabela 1 Mejne vrednosti — preskusa ESC in ELR Vrstica A (2000) B1 (2005) B2 (2008) C (EEV) Masa ogljikovega monoksida Masa ogljikovo- dikov Masa dušikovih oksidov Masa delcev (CO) g/kWh (HC) g/kWh (NOx) g/kWh (PT) g/kWh 2,1 1,5 1,5 1,5 0,66 0,46 0,46 0,25 5,0 3,5 2,0 2,0 0,10 0,13 (1) 0,02 0,02 0,02 Dim m-1 0,8 0,5 0,5 0,15 (1) Pri motorjih z gibno prostornino, manjšo od 0,75 dm3 na valj, in nazivnim številom vrtljajev, večjim od 3 000 min-1. Za dizelske motorje, ki se dodatno preskušajo s preskusom ETC, še posebej pa za plinske motorje, spe- cifične mase ogljikovega monoksida, ne-metanskih ogljikovodikov, metana (po potrebi), dušikovih oksidov in delcev (po potrebi) ne smejo presegati vrednosti iz Tabele 2. Tabela 2 Mejne vrednosti — preskus ETC (1) Masa ogljikovega monoksida Masa ne-metanskih ogljikovodikov Masa metana Masa dušikovih oksidov Masa delcev Vrstica (CO) g/kWh (NMHC) g/kWh (CH4) (2) g/kWh (NOx) g/kWh (PT) (3) g/kWh A (2000) 5,45 B1 (2005) B2 (2008) C (EEV) 4,0 4,0 3,0 0,78 0,55 0,55 0,40 1,6 1,1 1,1 0,65 5,0 3,5 2,0 2,0 0,16 0,21 (4) 0,03 0,03 0,02 (1) Pogoji za preverjanje sprejemljivosti preskusov ETC (glej Prilogo III, Dodatek 2, točko 3. 9) pri merjenju emisij moto- rjev, ki za gorivo uporabljajo plin, glede na mejne vrednosti iz vrstice A, se ponovno pregledajo in po potrebi spre- menijo v skladu s postopkom iz člena 13 Direktive 70/156/EGS. (2) Samo pri motorjih na zemeljski plin. (3) Se ne uporablja pri motorjih na plinasto gorivo na stopnji A in stopnjah B1 in B2. (4) Pri motorjih z gibno prostornino, manjšo od 0,75 dm3 na valj, in z nazivnim številom vrtljajev, večjim od 3 000 min-1. 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 291 6. 2. 2 Merjenje ogljikovodikov pri dizelskih in plinskih motorjih 6. 2. 2. 1 Proizvajalec lahko s preskusom ETC namesto merjenja mase ne-metanskih ogljikovodikov izbere mer- jenje skupne mase ogljikovodikov (THC). V tem primeru je meja za skupno maso ogljikovodikov enaka, kot jo za maso ne-metanskih ogljikovodikov kaže tabela 2. 6. 2. 3 Posebne zahteve pri dizelskih motorjih 6. 2. 3. 1 Specifična masa dušikovih oksidov, izmerjena v naključnih kontrolnih točkah v kontrolnem območju pre- skusa ESC, ne sme za več kot 10 odstotkov presegati vrednosti, interpoliranih iz sosednjih faz preskusa (glej Prilogo III, Dodatek 1, točki 4. 6. 2 in 4. 6. 3). 6. 2. 3. 2 Stopnja dimljenja pri naključnem preskusnem številu vrtljajev pri ELR ne sme presegati največjo stopnjo dimljenja dveh sosednjih preskusnih števil vrtljajev za več kot 20 odstotkov, ali za več kot 5 odstotkov mejne vrednosti, katera je večja. 7. VGRADNJA MOTORJA V VOZILO 7. 1 Pri homologaciji motorja morajo biti glede vgradnje motorja izpolnjeni naslednji pogoji: 7. 1. 1 podtlak v sesalni cevi ne sme biti višji od tistega, ki je za homologirani motor določen v Prilogi VI; 7. 1. 2 protitlak v izpušnem sistemu ne sme biti višji, kot je za homologirani motor določen v Prilogi VI; 7. 1. 3 7. 1. 4 prostornina izpušne naprave sme odstopati za največ 40 % od vrednosti, navedene v Prilogi VI za homo- logirani motor; moč, ki jo absorbira dodatna oprema, potrebna za delovanje motorja, ne sme presegati tiste, ki je za homologirani motor določena v Prilogi VI. 8. DRUŽINA MOTORJEV 8. 1 Parametri, ki opredeljujejo družino motorjev Družina motorjev, kot jo določi proizvajalec motorjev, je lahko opredeljena z osnovnimi značilnostmi, ki morajo biti skupne vsem motorjem v družini. V nekaterih primerih lahko te značilnosti medsebojno vplivajo. Zaradi zagotovitve, da bodo v določeno družino motorjev vključeni samo motorji s podobnimi značilnostmi glede emisije izpušnih plinov, je treba upoštevati tudi te vplive. Šteje se, da motorji pripadajo isti družini motorjev, če so jim skupne spodaj naštete osnovne značilnosti: 8. 1. 1 način delovanja: — dvotaktni — štiritaktni 8. 1. 2 hladilno sredstvo: — zrak — voda — olje 8. 1. 3 pri plinskih motorjih in motorjih z naknadno obdelavo izpušnih plinov — število valjev (za druge dizelske motorje, ki imajo manj valjev kot osnovni motor, se lahko šteje, da spadajo v isto dru- žino motorjev, pod pogojem, da sistem za dovajanje goriva meri gorivo za vsak valj posebej). 292 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 8. 1. 4 gibna prostornina posameznega valja: — motorji morajo biti v razponu 15 % 8. 1. 5 način polnjenja z zrakom: — naravno polnjenje — tlačno polnjenje — tlačno polnjenje s hladilnikom polnilnega (stisnjenega) zraka 8. 1. 6 tip/konstrukcija zgorevalne komore: — predkomora — vrtinčna komora — neposredno vbrizgavanje 8. 1. 7 ventili in odprtine — konfiguracija, velikost in število: — glava valja — stena valja — okrov ročične gredi 8. 1. 8 sistem za vbrizgavanje goriva (dizelski motorji) — vbrizgavanje prek skupnega voda — vrstna tlačilka — razdelilna tlačilka — enojni element — sistem tlačilka-šoba 8. 1. 9 sistem za dovajanje goriva (plinski motorji) — mešalna enota — uvajanje/vbrizgavanje plina (enotočkovno, večtočkovno) — vbrizgavanje tekočine (enotočkovno, večtočkovno). 8. 1. 10 sistem vžiga (plinski motorji) 8. 1. 11 razne lastnosti: — vračanje izpušnih plinov v valj — vbrizgavanje vode/emulzije — vpihavanje sekundarnega zraka — sistem za hlajenje polnilnega zraka 8. 1. 12 naknadna obdelava izpušnih plinov: — tristezni katalizator — oksidacijski katalizator — redukcijski katalizator — toplotni reaktor — lovilnik delcev 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 293 8. 2 Izbira osnovnega motorja 8. 2. 1 Dizelski motorji Za izbor osnovnega motorja iz družine se uporabi kot primarni kriterij največja dobava goriva na gib pri navedenih vrtljajih pri največjem deklariranem navoru. Če ta primarni kriterij izpolnjujeta dva ali več motorjev, se osnovni motor izbere z uporabo sekundarnega kriterija, to je največja dobava goriva na gib pri nazivnem številu vrtljajev. V določenih okoliščinah lahko homologacijski organ zaključi, da je mogoče nivo najslabše emisije najbolje določiti s preskušanjem še enega motorja. Tako lahko homologacijski organ izbere dodaten motor za preskus na podlagi lastnosti, ki kažejo na to, da bi ta motor lahko imel med motorji v tej družini najvišji nivo emisije. Če imajo motorji znotraj družine še druge spremenljive lastnosti, za katere bi lahko šteli, da vplivajo na emisije izpušnih plinov, je treba pri izbiri osnovnega motorja tudi te lastnosti prepoznati in upoštevati. 8. 2. 2 Plinski motorji Primarni kriterij za izbor osnovnega motorja iz družine je največja gibna prostornina. Če ta primarni kriterij izpolnjujeta dva ali več motorjev, se osnovni motor izbere z uporabo sekundarnih kriterijev, in sicer v naslednjem vrstnem redu: — največja dobava goriva na gib pri številu vrtljajev pri nazivni moči; — največji predvžig; — najnižji delež vračanja izpušnih plinov v valj (EGR): — brez zračne črpalke oziroma s črpalko z najmanjšim dejanskim zračnim pretokom. V določenih okoliščinah lahko homologacijski organ zaključi, da je mogoče nivo najslabše emisije naj- bolje določiti s preskušanjem še enega motorja. Tako lahko homologacijski organ izbere dodaten motor za preskus na podlagi lastnosti, ki kažejo na to, da bi ta motor lahko imel med motorji v tej družini naj- višji nivo emisije. 9. 9. 1 SKLADNOST PROIZVODNJE Treba je sprejeti ukrepe za zagotovitev skladnosti proizvodnje skladno z določbami člena 10 Direktive 70/156/EGS. Skladnost proizvodnje se preverja na podlagi opisa v certifikatih o homologaciji iz Priloge VI k tej direktivi. Če pristojni organi niso zadovoljni s proizvajalčevim postopkom preverjanja, veljata točki 2. 4. 2 in 2. 4. 3 Priloge X k Direktivi 70/156/EGS. 9. 1. 1 Če se merijo emisije snovi, ki onesnažujejo, v primeru, da je bila homologacija motorja enkrat ali večkrat razširjena, se preskusi opravijo na motorju(-jih), opisanem(-ih) v opisni dokumentaciji za ustrezno raz- širitev. 9. 1. 1. 1 Skladnost motorja, predloženega na preskus emisij snovi, ki onesnažujejo: Ko proizvajalec motor predloži pristojnim organom, na izbranih motorjih ne sme napraviti nobenih pri- lagoditev več. 9. 1. 1. 1. 1 Iz serije se naključno izberejo trije motorji. Na motorjih, na katerih se opravita samo preskusa ESC in ELR, ali samo preskus ETC za homologacijo v skladu z vrstico A v tabelah iz točke 6. 2. 1, se opravijo ustrezni preskusi za preverjanje skladnosti proizvodnje. Če se pristojni organ strinja, se na vseh ostalih motorjih, homologiranih v skladu z vrsticami A, B1 ali B2 oziroma C v tabelah iz točke 6. 2. 1, za preverjanje sklad- nosti proizvodnje opravijo preskusi bodisi s cikli ESC in ELR bodisi s ciklom ETC. Mejne vrednosti so navedene v točki 6. 2. 1 te priloge. 9. 1. 1. 1. 2 Če je pristojni organ zadovoljen s standardnim odstopanjem pri proizvodnji, ki ga proizvajalec navede v skladu s Prilogo X k Direktivi 70/156/EGS, ki se nanaša na motorna vozila in njihove priklopnike, se pre- skusi izvedejo v skladu z Dodatkom 1 k tej prilogi. 294 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 Če pristojni organ ni zadovoljen s standardnim odstopanje pri proizvodnji, ki ga proizvajalec navede v skladu s Prilogo X k Direktivi 70/156/EGS, ki se nanaša na motorna vozila in njihove priklopnike, se pre- skusi izvedejo v skladu z Dodatkom 2 k tej prilogi. Na zahtevo proizvajalca se lahko preskusi opravijo skladno z Dodatkom 3 k tej prilogi. 9. 1. 1. 1. 3 Na podlagi preskusov naključno izbranih motorjev se šteje, da je proizvodna serija skladna, če je po pre- skusnih kriterijih iz ustreznega dodatka sprejeta odločitev, da so emisije vseh snovi, ki onesnažujejo, ustrezne (serija sprejeta), ter da ni skladna, če je za eno od snovi, ki onesnažujejo, sprejeta odločitev, da emisije niso ustrezne (serija zavrnjena). Če je za eno od snovi, ki onesnažujejo, sprejeta odločitev o ustreznosti emisij, te odločitve ni mogoče spre- meniti zaradi dodatnih preskusov za odločanje o emisijah drugih snovi, ki onesnažujejo. Če odločitev o ustreznosti emisij vseh snovi, ki onesnažujejo, ni bila sprejeta in če za določeno snov, ki onesnažuje, ni bila sprejeta odločitev o neustreznosti emisij, se preskus ponovi na drugem motorju (glej sl. 2). Če ni bila sprejeta nikakršna odločitev, se lahko proizvajalec kadar koli odloči, da ustavi preskušanje. V takem primeru se evidentira odločitev o neustreznosti. 9. 1. 1. 2 Preskusi se izvajajo na novih motorjih. Motorji na plinasto gorivo se utečejo po postopku, določenem v odstavku 3 Dodatka 2 k Prilogi III. 9. 1. 1. 2. 1 Na zahtevo proizvajalca se lahko preskusi izvajajo tudi na utečenih dizelskih ali plinskih motorjih, ki so se utekali daljše obdobje, kot je določeno v točki 9. 1. 1. 2, vendar največ do 100 ur. V tem primeru postopek utekanja motorja opravi proizvajalec, ki se obveže, da na teh motorjih ne bo napravil nobenih prilagoditev. 9. 1. 1. 2. 2 Če želi proizvajalec v skladu s točko 9. 1. 1. 2. 1 izvesti postopek utekanja, ga lahko izvede: — na vseh preskušanih motorjih ali — na prvem preskušenem motorju, pri katerem se koeficient naraščanja emisij določi takole: — emisije snovi, ki onesnažujejo, se na prvem preskušenem motorju izmerijo pri nič in pri „x“ urah, — za vsako snov, ki onesnažuje, se izračuna koeficient naraščanja emisij od nič do „x“ ur: emisije pri „X“ urah emisije pri nič urah Koeficient je lahko manjši od ena. Naslednjih preskusnih motorjev ne utekamo, temveč njihove emisije pri nič urah popravimo s koeficientom naraščanja emisij. V tem primeru se upoštevajo naslednje vrednosti: — za prvi motor vrednosti pri „x“ urah, — za ostale motorje vrednosti pri nič urah, pomnožene s koeficientom naraščanja emisij. 9. 1. 1. 2. 3 Pri dizelskih motorjih in motorjih, ki za gorivo uporabljajo LPG, se lahko za vse te preskuse uporablja komercialno gorivo. Na zahtevo proizvajalca pa se lahko uporabljajo referenčna goriva iz Priloge IV. To pomeni, da se preskusi iz točke 4 te priloge pri vsakem plinskem motorju izvajajo najmanj z dvema refe- renčnima gorivoma. 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 295 9. 1. 1. 2. 4 Pri motorjih, ki za gorivo uporabljajo NG, se lahko za vse te preskuse uporablja komercialno gorivo, in sicer takole: — za motorje, označene s H, komercialno gorivo v območju H, — za motorje, označene z L, komercialno gorivo v območju L, — za motorje, označene s HL, komercialno gorivo v območju H ali L. Na zahtevo proizvajalca pa se lahko uporabijo referenčna goriva iz Priloge IV. To pomeni, da se preskusi iz točke 4 te priloge pri vsakem plinskem motorju izvajajo najmanj z dvema referenčnima gorivoma. 9. 1. 1. 2. 5 V primeru spora, bi nastal zaradi neustreznosti motorjev na plinasto gorivo, ki uporabljajo komercialno gorivo, se preskusi izvedejo z referenčnim gorivom, na katero je bil preskušen osnovni motor, ali z možnim dodatnim gorivom 3, navedenim v točkah 4. 1. 3. 1 in 4. 2. 1. 1, na katero je lahko bil preskušen osnovni motor. Rezultat je potem treba pretvoriti z izračunom s pomočjo ustreznih faktorjev r, ra ali rb, kot je opisano v točkah 4. 1. 3. 2, 4. 1. 4. 1 in 4. 2. 1. 2. Če so vrednosti r, ra ali rb manjše od ena, korekcija ni potrebna. Izmerjeni in izračunani rezultati morajo pokazati, da motor izpolnjuje mejne vrednosti z vsemi ustreznimi gorivi (goriva 1, 2 in, če je ustrezno, gorivo 3). 9. 1. 1. 2. 6 Preskusi skladnosti proizvodnje določenega motorja na plinasto gorivo, ki je predviden za delovanje na gorivo s posebno sestavo, se izvedejo na gorivu, za katero je bil motor kalibriran. Slika 2 Shematski prikaz preskušanja skladnosti proizvodnje 296 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 Dodatek 1 POSTOPEK ZA PRESKUŠANJE SKLADNOSTI PROIZVODNJE, ČE JE STANDARDNO ODSTOPANJE ZADOVOLJIVO 1. Ta dodatek opisuje postopek preverjanja skladnosti proizvodnje glede emisij snovi, ki onesnažujejo, če je stan- dardno odstopanje proizvodnje proizvajalca zadovoljivo. 2. Pri minimalni velikosti vzorca (trije motorji) je postopek vzorčenja nastavljen tako, da je verjetnost uspešno oprav- ljenega preskusa pri 40 % motorjev neustrezne kakovosti 0,95 (tveganje proizvajalca = 5 %), verjetnost, da bo partija sprejeta pri 65 % motorjev neustrezne kakovosti pa je 0,10 (tveganje potrošnika = 10 %). 3. Za vsako snov, ki onesnažuje, se uporablja naslednji postopek iz točke 6. 2. 1 Priloge I (glej sl. 2): Če je: L = naravni logaritem mejne vrednosti snovi, ki onesnažuje; χi = naravni logaritem meritve za i-ti motor iz vzorca; s = ocena standardnega odstopanja pri proizvodnji (ko se ugotovi naravni logaritem meritev); n = številka trenutnega vzorca. 4. Za vsak vzorec se izračuna vsota standardnih odstopanj od dovoljene meje po naslednji formuli: n 1 S ∑ i=1 (L – χi) 5. Potem velja: — če je statistični rezultat preskusa večji od vrednosti za odločitev o sprejemu za dano velikost vzorca iz Tabele 3, se za tako snov, ki onesnažuje, sprejme odločitev o sprejemu, — če je statistični rezultat preskusa manjši od vrednosti za odločitev o zavrnitvi za dano velikost vzorca iz Tabele 3, se za tako snov, ki onesnažuje, sprejme odločitev o zavrnitvi, — v primeru dvoma se preskusi dodaten motor v skladu s točko 9. 1. 1. 1 Priloge I in se računski postopek ponovi za vzorec, povečan za eno enoto. 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 297 Tabela 3 Vrednosti za odločitev o sprejemu in zavrnitvi v načrtu vzorčenja iz Dodatka 1 Najmanjša velikost vzorca: 3 Skupno število preskušenih motorjev (velikost vzorca) Vrednost za odločitev o sprejemu An Vrednost za odločitev o zavrnitvi Bn 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 31 32 3,327 3,261 3,195 3,129 3,063 2,997 2,931 2,865 2,799 2,733 2,667 2,601 2,535 2,469 2,403 2,337 2,271 2,205 2,139 2,073 2,007 1,941 1,875 1,809 1,743 1,677 1,611 1,545 1,479 – 2,112 – 4,724 – 4,790 – 4,856 – 4,922 – 4,988 – 5,054 – 5,120 – 5,185 – 5,251 – 5,317 – 5,383 – 5,449 – 5,515 – 5,581 – 5,647 – 5,713 – 5,779 – 5,845 – 5,911 – 5,977 – 6,043 – 6,109 – 6,175 – 6,241 – 6,307 – 6,373 – 6,439 – 6,505 – 6,571 – 2,112 298 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 Dodatek 2 POSTOPEK ZA PRESKUŠANJE SKLADNOSTI PROIZVODNJE, ČE STANDARDNO ODSTOPANJE NI ZADOVOLJIVO ALI ČE PODATKI NISO NA VOLJO 1. V tem dodatku je opisan postopek za preverjanje skladnosti proizvodnje glede na emisije snovi, ki onesnažujejo, če standardno odstopanje proizvajalčeve proizvodnje ni zadovoljivo ali pa podatki niso na voljo. 2. Pri najmanjši velikosti vzorca (trije motorji) je postopek vzorčenja nastavljen tako, da je verjetnost uspešno oprav- ljenega preskusa pri 40 % motorjev neustrezne kakovosti 0,95 (tveganje proizvajalca = 5 %), verjetnost uspešno opravljenega preskusa partije 65 % motorjev neustrezne kakovosti pa 0,10 (tveganje potrošnika = 10 %). 3. Šteje se, da imajo vrednosti snovi, ki onesnažujejo, iz točke 6. 2. 1 Priloge I normalno logaritemsko porazdelitev in da jih je treba pretvoriti tako, da se jim določijo naravni logaritmi. Vzemimo, da m0 in m označujeta naj- manjšo in največjo velikost vzorca (m0 = 3 in m = 32) in da n označuje tekočo številko vzorca. 4. Če so naravni logaritmi vrednosti, izmerjenih v seriji, χ1, χ2,… χi in če je L naravni logaritem mejne vrednosti snovi, ki onesnažuje, potem velja: in di = χi– L  = dn n 1 n∑ i=1 di = V 2 n 2 ) (di–dn n 1 n∑ i=1 5. Tabela 4 kaže vrednosti, pri katerih je glede na tekočo številko vzorca sprejeta odločitev o sprejemu (An) oziroma /Vn, in se uporablja pri odločanju, ali se zavrnitvi motorja (Bn). Statistični rezultat preskusa je razmerje med dn serija sprejme ali zavrne: za m0 ≤ n ≤m: — serija je sprejeta, če je — serija ni sprejeta, če je  dn Vn  dn Vn ≤ An ≥ Bn — če je An ≤  dn Vn 6. Pripombe ≥ Bn , je potrebnadodatna meritev. Za izračun zaporednih vrednosti statistike preskusov se uporabljajo naslednje rekurzivne formule: n 1 1 dn dn  +  =(1 – n)dn – 1  – dn) (dn n)Vn – 1 2 =(1 – n – 1  = d1; V1 = 0) (n = 2,3,. ; d1 Vn 1 + 2 2 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 299 Tabela 4 Vrednosti za odločitev o sprejemu in zavrnitvi v načrtu vzorčenja iz Dodatka 2 Najmanjša velikost vzorca: 3 Skupno število preskušenih motorjev (velikost vzorca) Vrednost za odločitev o sprejemu An Vrednost za odločitev o zavrnitvi Bn 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 31 32 – 0,80381 – 0,76339 – 0,72982 – 0,69962 – 0,67129 – 0,64406 – 0,61750 – 0,59135 – 0,56542 – 0,53960 – 0,51379 – 0,48791 – 0,46191 – 0,43573 – 0,40933 – 0,38266 – 0,35570 – 0,32840 – 0,30072 – 0,27263 – 0,24410 – 0,21509 – 0,18557 – 0,15550 – 0,12483 – 0,09354 – 0,06159 – 0,02892 – 0,00449 – 0,03876 16,64743 7,68627 4,67136 3,25573 2,45431 1,94369 1,59105 1,33295 1,13566 0,97970 0,85307 0,74801 0,65928 0,58321 0,51718 0,45922 0,40788 0,36203 0,32078 0,28343 0,24943 0,21831 0,18970 0,16328 0,13880 0,11603 0,09480 0,07493 0,05629 0,03876 300 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 Dodatek 3 POSTOPEK ZA PRESKUŠANJE SKLADNOSTI PROIZVODNJE NA ZAHTEVO PROIZVAJALCA 1. Ta dodatek opisuje postopek za preverjanje skladnosti proizvodnje glede na emisije snovi, ki onesnažujejo, na zahtevo proizvajalca. 2. Pri najmanjši velikosti vzorca (trije motorji) je postopek vzorčenja nastavljen tako, da je verjetnost, da bo partija uspešno opravila preskus pri 30 % motorjev neustrezne kakovosti, 0,90 (tveganje proizvajalca = 10 %), verjetnost, da bo partija sprejeta pri 65 % motorjev neustrezne kakovosti, pa 0,10 (tveganje potrošnika = 10 %). 3. Za vsako snov, ki onesnažuje, se uporablja naslednji postopek iz točke 6. 2. 1 Priloge I (glej sl. 2): Če je: L = mejna vrednost snovi, ki onesnažuje, x1 = vrednost meritve za i-ti motor iz vzorca, n = tekoča številka vzorca. 4. Za vzorec se izračuna statistiko preskusa, s katero se določi število neskladnih motorjev, t. j. xi ≥ L. 5. Nato pa velja: — če je statistična vrednost pri preskusu manjša od vrednosti za odločitev o sprejemu, ki je za velikost določe- nega vzorca podana v Tabeli 5, se za to snov, ki onesnažuje, sprejme odločitev o sprejemu, — če je statistična vrednost pri preskusu večja od ali enaka vrednosti za odločitev o zavrnitvi, ki je za velikost določenega vzorca podana v Tabeli 5, se za to snov, ki onesnažuje, sprejme odločitev o zavrnitvi, — v drugih primerih se v skladu s točko 9. 1. 1. 1 Priloge I preskusi dodaten motor in se računski postopek uporabi na vzorcu, povečanem za eno enoto. V Tabeli 5 so vrednosti za odločitev o sprejemu in zavrnitvi izračunane po mednarodnem standardu ISO 8422/1991. 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 301 Tabela 5 Vrednosti za odločitev o sprejemu in zavrnitvi v načrtu vzorčenja iz Dodatka 3 Najmanjša velikost vzorca: 3 Skupno število preskušenih motorjev (velikost vzorca) Vrednost za odločitev o sprejemu Vrednost za odločitev o zavrnitvi 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 — 0 0 1 1 2 2 3 3 4 4 5 5 6 6 7 8 3 4 4 5 5 6 6 7 7 8 8 9 9 10 10 11 9 302 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 PRILOGA II 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 303 BISTVENE LASTNOSTI (OSNOVNEGA) MOTORJA IN PODATKI O POTEKU PRESKUSA (1) Dodatek 1 304 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 305 306 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 307 308 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 309 310 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 311 312 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 Dodatek 2 BISTVENE LASTNOSTI DRUŽINE MOTORJEV 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 313 314 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 Dodatek 3 BISTVENE LASTNOSTI TIPA MOTORJA ZNOTRAJ DRUŽINE (1) 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 315 316 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 317 318 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 319 320 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 Dodatek 4 LASTNOSTI Z MOTORJEM POVEZANIH DELOV VOZILA 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 321 PRILOGA III PRESKUSNI POSTOPEK 1. UVOD 1. 1 Ta priloga opisuje metode določanja emisij plinastih sestavin, delcev in dima iz preskušanih motorjev. Opi- sani so trije preskusni cikli, ki se uporabijo v skladu z določbami točke 6. 2 iz Priloge I: — ESC, ki ga sestavlja cikel 13 ustaljenih preskusnih faz, — ELR, ki ga sestavlja zaporedje prehodnih (neustaljenih) stopenj obremenitve pri različnih številih vrtlja- jev, ki so sestavni del enega preskusnega postopka in se izvajajo zaporedoma v enem postopku, — ETC, ki ga sestavlja zaporedje prehodnih (neustaljenih) stanj v sekundnem zaporedju. 1. 2 Preskus se izvaja na motorju, ki je pritrjen na preskusno napravo in priključen na dinamometer. 1. 3 Princip merjenja Emisije v izpuhu motorja, ki jih je treba meriti, vsebujejo plinaste sestavine (ogljikov monoksid, skupne oglji- kovodike za dizelske motorje samo pri preskusu ESC, ne-metanske ogljikovodike za dizelske in plinske moto- rje samo pri preskusu ETC, metan za plinske motorje samo pri preskusu ETC ter dušikove okside), delce (samo pri dizelskih motorjih) in dim (dizelski motorji samo pri preskusu ELR). Poleg tega se ogljikov dioksid pogo- sto uporablja kot sledilni plin pri določanju razmerja redčenja v sistemih redčenja z delnim in celotnim pre- tokom. V skladu z dobro inženirsko prakso se priporoča splošno merjenje ogljikovega dioksida, saj je to odličen način za odkrivanje problemov merjenja med potekom preskusa. 1. 3. 1 Preskus ESC Na motorju, ki se pred preskusom ogreje na delovno temperaturo, se v predpisanem zaporedju z odvzemanjem vzorca nerazredčenih izpušnih plinov neprekinjeno merijo količine emisij zgornjih izpušnih plinov. Preskusni cikel obsega več različnih števil vrtljajev in moči v tipičnem delovnem območju dizelskih motorjev. Pri vsakem številu vrtljajev in moči se izmeri koncentracija vsake plinaste snovi, ki onesnažuje, pretok izpušnih plinov in izstopna moč, izmerjene vrednosti pa se ovrednotijo (utežijo). Vzorec delcev se razredči s kondicioniranim okoliškim zrakom. Za celoten preskusni postopek se vzame en sam vzorec in zbere na ustreznih filtrih. Za vsako snov, ki onesnažuje, se izračuna emisija v gramih na kilovatno uro na način, ki je opisan v Dodatku 1 k tej prilogi. Poleg tega se na treh preskusnih točkah v območju kontrole, ki jih izbere tehnična služba (1), izmeri NOx, izmerjene vrednosti pa se primerjajo z vrednostmi, izračunanimi iz tistih faz preskusnega cikla, ki zajemajo izbrane preskusne točke. S kontrolnim preverjanjem NOx se zago- tovi učinkovitost nadzora nad emisijami motorja v njegovem tipičnem delovnem območju. 1. 3. 2 Preskus ELR Med predpisanim preskusom odzivnosti na obremenitev se z merilnikom motnosti meri dim ogretega moto- rja. Preskus sestoji iz obremenjevanja motorja pri konstantnem številu vrtljajev od 10 % do 100 % obreme- nitve pri različnih številih vrtljajev. Dodatno se izvede še četrta stopnja obremenitve, ki jo izbere tehnična služba (1), dobljena vrednost pa se primerja z vrednostmi prejšnjih stopenj obremenitve. Največja vrednost dima se določi s pomočjo algoritma za določitev povprečja, kot je opisano v Dodatku 1 k tej prilogi. (1) Preskusne točke se izberejo s pomočjo odobrenih statističnih metod za naključno izbiranje. 322 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 1. 3. 3 Preskus ETC Med predpisanim prehodnim (neustaljenim) ciklom, ko je motor segret na delovno temperaturo, in ki temelji na cestnih voznih vzorcih za težke motorje, vgrajene v tovornjake in avtobuse, se merijo zgoraj navedene snovi, ki onesnažujejo, s tem da se izpušni plini redčijo s kondicioniranim okoliškim zrakom. S pomočjo izmerjenih signalov o navoru in številu vrtljajev, ki jih oddaja dinamometer motorja, se integrira moč glede na čas cikla in rezultat je delo, ki ga motor proizvede v tem ciklu. Z integriranjem signala analizatorja se določi koncentracija NOx in HC. Koncentracijo CO, CO2 in NMHC je mogoče določiti z integriranjem signala analizatorja ali z vzorčenjem v vreče. Za delce se na ustreznih filtrih zbere sorazmeren vzorec. V ciklu se določi stopnja pretoka razredčenih izpušnih plinov, s pomočjo katere se izračunajo masne emisijske vrednosti snovi, ki onesnažujejo. S povezavo masnih emisijskih vrednosti in dela motorja se za posamezno snov, ki onesnažuje, izračuna emisija v gramih na kilovatno uro, kot je opisano v Dodatku 2 k tej prilogi. 2. PRESKUSNI POGOJI 2. 1 Preskusni pogoji za motorje 2. 1. 1 Izmeri se absolutna temperatura (Ta) zraka motorja pri vstopu v motor, izražena v kelvinih, in suh atmos- ferski tlak (ps), izražen v kPa, ter določi parameter F, v skladu z naslednjimi določili: (a) dizelski motorji Motorji, polnjeni pri tlaku okolice in mehansko tlačno polnjeni motorji: F = (99 298)0,7 ps) *( Ta Tlačno polnjeni motorji s turbopuhalom na izpušne pline, z ali brez hlajenja polnilnega zraka: (b) plinski motorji: ps)0,7 F = (99 298)1,5 *( Ta ps)1,2 F = (99 298)0,6 *( Ta 2. 1. 2 Veljavnost preskusa Da se preskus prizna za veljavnega, mora biti parameter tak, da je: 0,96 ≤ F ≤ 1,06 2. 2 Motorji s hlajenjem polnilnega (stisnjenega) zraka Temperatura polnilnega zraka se zapiše in mora biti pri številu vrtljajev ob največji deklarirani moči in polni obremenitvi v območju ± 5 K od najvišje temperature polnilnega zraka, opredeljene v točki 1. 16. 3 Dodatka 1 k Prilogi II. Temperatura hladilnega sredstva naj bo najmanj 293 K (20 °C). Če se uporabi sistem, ki je del preskuševališča ali zunanje puhalo, mora biti temperatura polnilnega zraka pri številu vrtljajev ob največji deklarirani moči in polni obremenitvi v območju ± 5 K od najvišje temperature polnilnega zraka, opredeljene v točki 1. 16. 3 Dodatka 1 k Prilogi II. Nastavitev hladilnika polnilnega zraka mora izpolnjevati zgornje pogoje skozi celoten preskusni cikel. 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 323 2. 3 Sesalni sistem Uporabi se tak sesalni sistem za dovajanje zraka v motor, katerega sesalni upor je v območju ± 100 Pa zgor- nje meje pri delovanju motorja pri številu vrtljajev pri največji deklarirani moči ter polni obremenitvi. 2. 4 Izpušni sistem Uporabi se tak izpušni sistem, katerega protitlak je v območju ± 1 000 Pa zgornje meje za motor, ki deluje pri številu vrtljajev pri maksimalni deklarirani moči in pri polni obremenitvi ter ima prostornino v območju ± 40 % od tiste, ki jo navede proizvajalec. Uporabi se lahko sistem, ki je del preskuševališča, če predstavlja dejanske pogoje delovanja motorja. Izpušni sistem mora biti v skladu z zahtevami za vzorčenje izpušnih plinov, ki so podane v točki 3. 4 Dodatka 4 k Prilogi III in v točkah 2. 2. 1, EP ter 2. 3. 1, EP Priloge V. Če je motor opremljen z napravo za naknadno obdelavo izpušnih plinov, mora imeti izpušna cev enak premer, kot je dejanski na motorju, še najmanj 4 premere cevi v smeri proti toku do začetka razširjenega dela, ki vsebuje napravo za naknadno obdelavo. Razdalja od prirobnice izpušnega kolektorja ali izstopa turbopuhala do naprave za naknadno obdelavo izpušnih plinov mora biti enaka kot pri konfiguraciji vozila ali v okviru proizvajalčevih tehničnih zahtev glede razdalje. Protitlak v izpušnem sistemu oziroma omejitev le-tega naj sledi istim kriterijem kot zgoraj, in ga mora biti mogoče naravnati z ventilom. Posoda za nak- nadno obdelavo se lahko med navideznim preskusom in med določanjem karakterističnega diagrama moto- rja odstrani in zamenja z enakovredno posodo, ki ima katalitično neaktivno podlago. 2. 5 Hladilni sistem Uporabi se hladilni sistem z zadostno zmogljivostjo, da ohranja motor pri normalni delovni temperaturi, ki jo predpiše proizvajalec. 2. 6 Mazalno olje Tehnični podatki o uporabljenem mazalnem olju se zapišejo in predstavijo skupaj z rezultati preskusa, kot je opredeljeno v točki 7. 1 Dodatka 1 k Prilogi II. 2. 7 Gorivo Uporabi se referenčno gorivo, podano v Prilogi IV. Temperaturo goriva in merilno točko opredeli proizvajalec v mejah, ki so podane v točki 1. 16. 5 Dodatka 1 k Prilogi II. Temperatura goriva ne sme biti nižja od 306 K (33 °C). Če temperatura ni opredeljena, naj bo temperatura ob vstopu v napajanje z gorivom 311 K ± 5 K (38 °C ± 5 °C). Za motorje, ki za gorivo uporabljajo zemeljski plin ali utekočinjeni naftni plin, naj bo temperatura goriva in merilna točka v mejah, ki so podane v točki 1. 16. 5 Dodatka 1 k Prilogi II oziroma v točki 1. 16. 5 Dodatka 3 k Prilogi II, če motor ni osnovni motor. 2. 8 Preskušanje sistemov za naknadno obdelavo izpušnih plinov Če je motor opremljen s sistemom za naknadno obdelavo izpušnih plinov, morajo biti emisije, izmerjene v preskusnem ciklu, reprezentativne za emisije v uporabi. Če tega ni mogoče doseči z enim samim preskusnim ciklom (npr. za filtre za delce s periodično regeneracijo), se izvede več preskusnih ciklov, rezultati pa povprečijo in/ali ovrednotijo (utežijo). O točnem postopku se dogovorita proizvajalec motorja in tehnična služba na podlagi dobre inženirske presoje. 324 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 Dodatek 1 PRESKUSNA CIKLA ESC IN ELR 1. NASTAVITVE MOTORJA IN DINAMOMETRA 1. 1 Določanje vrtljajev motorja A, B in C Vrtljaje motorja A, B in C deklarira proizvajalec v skladu z naslednjimi določili: Visoko število vrtljajev nhi znaša 70 % največje deklarirane izhodne moči P(n), kot je določeno v točki 8. 2 Dodatka 1 k Prilogi II. Če se ta vrednost izhodne moči pojavi na krivulji moči, je označena z nhi. Nizko število vrtljajev nlo znaša 50 % največje deklarirane izhodne moči P(n), kot je določeno v točki 8. 2 Dodatka 1 k Prilogi II. Če se ta vrednost izhodne moči pojavi na krivulji moči, je označena z nlo. Vrtljaji motorja A, B in C se izračunajo takole: Vrtljaji A =nlo + 25 % (nhi–nlo) Vrtljaji B =nlo + 50 % (nhi–nlo) Vrtljaji C =nlo + 75 % (nhi–nlo) Vrtljaji A, B in C se lahko preverijo z eno od naslednjih dveh metod: (a) Med homologacijo moči motorja se za točno opredelitev nhi in nlo v skladu z Direktivo 80/1269/EGS izme- rijo dodatne preskusne točke. S te krivulje moči se razberejo največja moč, nhi in nlo, ter v skladu z gor- njimi določili izračunajo števila vrtljajev motorja A, B in C. (b) S pomočjo najmanj 5 merilnih točk na 1 000 vrt/min ter merilnih točk v območju ± 50 vrt. /min pri naj- večji deklarirani moči se določi karakteristični diagram motorja vzdolž krivulje pri polni obremenitvi, od največjega števila vrtljajev brez obremenitve do števila vrtljajev v prostem teku. S te krivulje karakteristič- nega diagrama se razberejo največja moč, nhi in nlo, ter v skladu z zgornjimi določili izračunajo vrtljaji A, B in C. Če so izmerjeni vrtljaji motorja A, B in C v mejah ± 3 % vrtljajev motorja, ki jih je deklariral proizvajalec, se za preskus emisij uporabijo deklarirana števila vrtljajev. Če katero koli število vrtljajev prekorači dovoljeno odsto- panje, se za preskus emisij uporabijo izmerjeni vrtljaji. 1. 2 Določanje nastavitev dinamometra S preskusi se določi krivuljo navora pri polni obremenitvi, na podlagi katere se izračunajo vrednosti navora za izbrane faze preskušanja pri dejanskih pogojih, kot je opisano v poglavju 8. 2. Dodatka 1 k Prilogi II. Pri tem se upošteva moč, ki jo absorbira oprema, ki jo poganja motor, če pride v poštev. Nastavitev dinamometra pri posamezni fazi preskušanja se izračuna po naslednji formuli: če je preskus opravljen v neto pogojih + (P(a)–P(b)) če je preskus opravljen v neto pogojih s = P(n) * s = P(n) * L 100 L 100 kjer je: s = nastavitev dinamometra, v kW P(n) = izhodna moč motorja, kot je opredeljena v točki 8. 2 Dodatka 1 k Prilogi II, v kW L = odstotek obremenitve, kot je opredeljeno v točki 2. 7. 1, v % P(a) = moč, ki jo odvzame dodatna oprema, ki se namesti, kot je opredeljeno v točki 6. 1 Dodatka 1 k Prilogi II P(b) = moč, ki jo odvzame dodatna oprema, ki se odstrani, kot je opredeljeno v točki 6. 2 Dodatka 1 k Prilogi II 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 325 2. POTEK PRESKUSA ESC Na zahtevo proizvajalca se lahko pred ciklom merjenja izvede navidezni preskus za kondicioniranje motorja in izpušnega sistema. 2. 1 Priprava filtrov za vzorčenje Najmanj eno uro pred preskusom se vsak filter (par filtrov) položi v zaprto, vendar nezatesnjeno petrijevko in postavi v tehtalno komoro, da se stabilizira. Po končanem obdobju stabilizacije se vsak filter (par filtrov) stehta in se zabeleži tara teža. Filter (par filtrov) se nato shrani v zaprto petrijevko ali v zatesnjeno posodo za filtre, dokler ni potreben za preskušanje. Če se filter (par filtrov) v osmih urah po odstranitvi iz tehtalne komore ne uporabi, ga je treba pred uporabo znova kondicionirati in stehtati. 2. 2 Namestitev merilne opreme Merila in sonde za odvzem vzorcev se namestijo v skladu z zahtevami. Če se za redčenje izpušnih plinov uporablja sistem redčenja s celotnim tokom, se na sistem priključi zadnji (izstopni) del izpušne cevi. 2. 3 Zagon sistema redčenja in motorja Sistem redčenja in motor se zaženeta in segrevata, dokler niso vse temperature in tlaki v skladu s priporočilom proizvajalca in dobro inženirsko prakso stabilizirani pri največji moči. 2. 4 Zagon sistema za vzorčenje delcev Sistem za vzorčenje delcev se zažene in poteka na obvodu. S pošiljanjem zraka za redčenje skozi filtre za delce se lahko določi količina delcev v zraku za redčenje. Če se uporablja filtriran zrak za redčenje, se pred ali po preskusu lahko opravi ena meritev. Če zrak za redčenje ni filtriran, se lahko opravita meritvi na začetku in na koncu cikla ter izračuna povprečje vrednosti. 2. 5 Nastavitev razmerja redčenja Zrak za redčenje se nastavi tako, da temperatura razredčenih izpušnih plinov, izmerjena tik pred primarnim filtrom, v nobeni fazi ne presega 325 K (52 °C). Razmerje redčenja (q) ne sme biti manjše od 4. Pri sistemih, ki za nadzor razmerja redčenja uporabljajo merjenje koncentracije CO2 ali NOx, je treba vsebnost CO2 ali NOx v zraku za redčenje izmeriti na začetku in na koncu vsakega preskusa. Meritve koncentracije oza- dja CO2 ali NOx v zraku za redčenje pred in po preskusu morajo biti v medsebojnem odnosu 100 ppm ozi- roma 5 ppm. 2. 6 Preverjanje analizatorjev Analizatorji emisij se nastavijo na ničlo in se jim določi razpon. 2. 7 Preskusni cikel 2. 7. 1 Pri preskusu motorja na dinamometru je treba upoštevati delovni cikel, ki ga sestavlja 13 faz: 326 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 Faza št. Vrtljaji motorja Odstotek obreme- nitve Utežni faktor Trajanje faze 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 prosti tek A B B A A A B B C C C C – 100 50 75 50 75 25 100 25 100 25 75 50 0,15 0,08 0,10 0,10 0,05 0,05 0,05 0,09 0,10 0,08 0,05 0,05 0,05 4 minute 2 minuti 2 minuti 2 minuti 2 minuti 2 minuti 2 minuti 2 minuti 2 minuti 2 minuti 2 minuti 2 minuti 2 minuti 2. 7. 2 Zaporedje preskusov Začne se zaporedje preskusov. Preskus poteka po zaporedju številk faz, kot so opredeljene v točki 2. 7. 1. V vsaki fazi deluje motor predpisani čas, s tem da je sprememba števila vrtljajev motorja in obremenitve izve- dena v prvih 20 sekundah. Predpisano število vrtljajev se vzdržuje v območju ± 50 vrt. /min, predpisani navor pa v območju ± 2 % največjega navora pri preskusnem številu vrtljajev. Na zahtevo proizvajalca se lahko za doseganje dovolj velike mase delcev na filtru zaporedje preskusov dovoljkrat ponovi. Proizvajalec mora predložiti podroben opis postopkov ovrednotenja podatkov in izraču- navanja. Plinaste emisije se ugotavljajo samo v prvem ciklu. 2. 7. 3 Odziv analizatorja Izstopni podatki iz analizatorjev se zapisujejo na tračnem zapisovalniku ali pa merijo z enakovrednim siste- mom za zbiranje podatkov, pri čemer izpušni plini ves čas preskusnega cikla potekajo skozi analizatorje. 2. 7. 4 Vzorčenje delcev Za celotni postopek preskušanja se uporabi en par filtrov (primarni in dodatni filter, glej Dodatek 4 k Pri- logi III). Pri jemanju vzorca, sorazmernega masnemu pretoku izpušnih plinov v posamezni fazi cikla, se upo- števajo utežni (vplivni) faktorji za posamezno fazo, opredeljeni v postopku preskusnega cikla. To se doseže z ustreznim prilagajanjem stopnje pretoka vzorca, časa vzorčenja in/ali razmerja redčenja, tako da je izpolnjen kriterij za učinkovite utežne faktorje iz točke 5. 6. Čas vzorčenja v posamezni fazi mora biti najmanj 4 sekunde na utežni faktor 0,01. Vzorce se odvzame čim- bolj na koncu vsake faze. Vzorčenje delcev se ne sme zaključiti prej kot 5 sekund pred koncem posamezne faze. 2. 7. 5 Stanja motorja Za vsako fazo se zapiše število vrtljajev in obremenitev motorja, temperatura in podtlak vsesanega zraka, tem- peratura in protitlak izpušnih plinov, pretok goriva in pretok zraka oziroma izpušnih plinov, temperatura polnilnega zraka, temperatura goriva in vlažnost, s tem da morajo biti v času vzorčenja delcev, v vsakem pri- meru pa zadnjo minuto v vsaki fazi izpolnjene zahteve glede števila vrtljajev in obremenitve (glej točko 2. 7. 2). Zapišejo se tudi vsi morebitni dodatni podatki, ki so potrebni za izračun (glej točki 4 in 5). 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 327 2. 7. 6 Kontrola NOx v upravljanem območju Kontrola NOx v upravljanem območju se izvede takoj po zaključku 13. faze. Motor se pred začetkom meritev za tri minute kondicionira v 13. fazi. Meritve se opravijo na različnih mestih v upravljanem območju, ki jih izbere tehnična služba (1). Posamezna meritev naj traja 2 minuti. Postopek merjenja je enak merjenju NOx v 13-faznem ciklu in se izvaja v skladu s točkami 2. 7. 3, 2. 7. 5 in 4. 1 te priloge, ter točke 3 Dodatka 4 k Prilogi III. Izračun se izvede v skladu s točko 4. 2. 7. 7 Ponovna kontrola analizatorjev Po preskusu emisij se za ponovno kontrolo uporabi ničelni plin in enak kalibrirni plin. Šteje se, da je preskus sprejemljiv, če je razlika med rezultati predhodnega preskusa in naknadnega preskusa manj kot 2 % vrednosti kalibrirnega plina. 3. POTEK PRESKUSA ELR 3. 1 Namestitev merilne opreme Merilnik motnosti in sonde za vzorčenje se namestijo, v kolikor pridejo v poštev, za izpušnim glušnikom ozi- roma za napravo za naknadno obdelavo izpušnih plinov, če je nameščena, v skladu s splošnimi postopki za montažo, ki jih določi proizvajalec merila. Poleg tega se po potrebi upoštevajo zahteve iz oddelka 10 stan- darda ISO IDS 11614. Pred vsakršno kontrolo ničle in obsega skale je treba merilnik motnosti segreti in stabilizirati v skladu s pri- poročili proizvajalca. Če je merilnik motnosti opremljen s sistemom za splakovanje z zrakom za prepreče- vanje nanašanja saj na optiko merila, mora biti tudi ta sistem vklopljen in naravnan v skladu s priporočili pro- izvajalca. 3. 2 Preverjanje merilnika motnosti Opravijo se pregledi ničle in obsega skale v načinu prikazovanja motnosti, saj ima skala motnosti dve kali- bracijski točki, ki ju je mogoče opredeliti, in sicer 0 % motnosti in 100 % motnosti. Ko se merilnik vrne v stanje za preskušanje v načinu prikazovanja absorpcijskega koeficienta k, se koeficient absorpcije svetlobe nato pravilno izračuna na podlagi izmerjene motnosti in LA, ki jo navede proizvajalec merilnika motnosti,. Brez blokade svetlobnega žarka merilnika motnosti se prikaz naravna na 0,0 % ± 1,0 % motnosti. S preprečitvijo svetlobi, da doseže sprejemnik, pa se prikaz naravna na 100,0 % ± 1,0 % motnosti. 3. 3 Preskusni cikel 3. 3. 1 Kondicioniranje motorja Motor in sistem se segrevata pri največji moči, da se parametri motorja stabilizirajo v skladu s priporočilom proizvajalca. S fazo predkondicioniranja se prepreči vpliv oblog v izpušnem sistemu, ki so ostale tam od prejš- njega preskusa, na trenutno meritev Ko je motor stabiliziran, se v času 20 ± 2 s po fazi kondicioniranja zažene cikel. Na zahtevo proizvajalca se lahko za dodatno kondicioniranje pred ciklom merjenja izvede navidezni preskus. (1) Preskusne točke se izberejo s pomočjo odobrenih statističnih metod za naključno izbiranje. 328 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 3. 3. 2 Zaporedje preskusov Preskus sestavlja zaporedje treh faz obremenitve pri vsaki od treh skupin vrtljajev, t. j. A (cikel 1), B (cikel 2) in C (cikel 3), ki se določijo v skladu s točko 1. 1 Priloge III, tem pa sledi cikel 4 s številom vrtljajev v okviru upravljanega območja in obremenitve med 10 % in 100 %, ki jih izbere tehnična služba (1). Pri delovanju dina- mometra na preskušanem motorju je treba slediti zaporedju, ki ga kaže Slika 3. Slika 3 Zaporedje preskusa ELR (a) Motor naj 20 ± 2 s deluje pri vrtljajih A in 10-odstotni obremenitvi. Določeno število vrtljajev naj bo v območju ± 20 vrt. /min, določeni navor pa v območju ± 2 % največjega navora pri preskusnem številu vrtljajev. (b) Na koncu prejšnjega segmenta se ročica za upravljanje števila vrtljajev hitro prestavi in za 10 ± 1 s obdrži v na široko odprtem položaju. Za ohranjanje števila vrtljajev motorja v območju ± 150 vrt. /min prve 3 s in v območju ± 20 vrt. /min v preostalem času segmenta, se motor ustrezno obremeni z dinamometrom. (c) Zaporedje, opisano pod (a) in (b), se dvakrat ponovi. (d) Ob zaključku tretje faze obremenitve se motor za 20 ± 2 s naravna na vrtljaje B in 10-odstotno obre- menitev. (e) Med delovanjem motorja pri vrtljajih B se izvede zaporedje od (a) do (c). (f) Ob zaključku tretje faze obremenitve se motor za 20 ± 2 s naravna na vrtljaje C in 10-odstotno obre- menitev. (g) Med delovanjem motorja pri vrtljajih C se izvede zaporedje od (a) do (c). (h) Ob zaključku tretje faze obremenitve se motor za 20 ± 2 s naravna na izbrano število vrtljajev in na katero koli obremenitev, večjo od 10 odstotkov. (i) Med delovanjem motorja pri izbranem številu vrtljajev se izvede zaporedje od (a) do (c). 3. 4 Validacija cikla Relativna standardna odstopanja srednjih stopenj dimljenja pri vsakem preskusnem številu vrtljajev (SVA, SVB, SVC, kot so izračunane v skladu s točko 6. 3. 3 tega dodatka iz treh zaporednih faz obremenitve pri vsakem preskusnem številu vrtljajev) morajo biti manjša od 15 % od srednje vrednosti oziroma 10 % od mejne vrednosti, navedene v Tabeli 1 Priloge I, in sicer tiste vrednosti, ki je večja. Če je razlika večja, se zaporedje ponavlja, vse dokler kriterijev validacije ne izpolnjujejo 3 zaporedne faze obremenitve. (1) Preskusne točke se izberejo s pomočjo odobrenih statističnih metod za naključno izbiranje. 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 329 3. 5 Ponovno preverjanje merilnika motnosti Premik ničlišča merilnika motnosti po preskusu ne sme presegati ± 5, 0 % mejne vrednosti, navedene v Tabeli 1 Priloge I. 4. IZRAČUN PLINASTIH EMISIJ 4. 1 Ovrednotenje podatkov Plinaste emisije se ovrednotijo tako, da se izračuna povprečje zapisov na traku zadnjih 30 sekund vsake faze, iz povprečnih zapisov na traku in ustreznih podatkov kalibracije pa se določijo povprečne koncentracije (conc) HC, CO in NOx med posamezno fazo. Uporabi se lahko tudi drugačna vrsta zapisa, če je z njo zago- tovljeno enakovredno pridobivanje podatkov. Pri preverjanju NOx v upravljanem območju veljajo zgornje zahteve samo za NOx. Pretok izpušnih plinov GEXHV ali pretok razredčenih plinov GTOTW, če se po izbiri uporabi, se določi v skladu s točko 2. 3 Dodatka 4 k Prilogi III. 4. 2 Korekcija iz suhega v mokro stanje Če koncentracija ni že izmerjena na mokri osnovi, se pretvori na mokro osnovo po naslednjih formulah. conc (wet) = KW*conc(dry) Za nerazredčene izpušne pline: in Za razredčene izpušne pline: KW,r =(1 – FFH * GFUEL GAIRD) – KW2 FFH = 1,969 (1 + GFUEL GAIRW) KW,e,1 = (1– HTCRAT * CO2%(wet) 200 ) – KW1 Za zrak za redčenje Za polnilni zrak (če se razlikuje od zraka za redčenje) KW,d = 1 – KW1 KW1 = 1,608 * Hd 1000 + (1,608 * Hd) Hd = 6,220 * Rd * pd -2 pB – pd * Rd * 10 kjer je: Ha, Hd = g vode na kg suhega zraka KW,a = 1–KW2 KW2 = 1,608 * Ha 1000 + (1,608 * Ha) Ha = 6,220 * Ra * pa -2 pB – pa * Ra * 10 Rd, Ra = relativna vlaga zraka za redčenje oz. vsesanega zraka, v % pd, pa = tlak nasičene pare zraka za redčenje oz. vsesanega zraka, v kPa pB = skupni zračni tlak, kPa 330 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 4. 3 Korekcija Nox na vlažnost in temperaturo Ker je emisija NOx odvisna od pogojev okoliškega zraka, se koncentracija NOx korigira na temperaturo in vlažnost okoliškega zraka s pomočjo faktorjev, podanih v naslednjih formulah: KH,D = 1 1+A *(Ha–10,71)+B *(Ta–298) s tem da je: A = 0,309 GFUEL/GAIRD – 0,0266 B = -0,209 GFUEL/GAIRD +0,00954 Ta = temperatura zraka, v K Ha = vlažnost vsesanega zraka, v g vode na kg suhega zraka Ha = 6,220*Ra*pa -2 pB–pa*Ra*10 kjer je Ra = relativna vlaga vsesanega zraka, v % pa = tlak nasičene pare vsesanega zraka, v kPa pB = skupni zračni talk, v kPa 4. 4 Izračun masnih pretokov emisij Stopnje masnih pretokov emisij (g/h) za posamezno fazo se s predpostavko, da je gostota izpušnih plinov pri 273 K (0 °C) in 101,3 kPa 1,293 kg/m3izračuna takole: (1) NOxmass=0,001587*NOxconc*KH,D*GEXHW (2) COxmass=0,000966*COconc*GEXHW (3) HCmass=0,000479*HCconc*GTOTW pri čemer so NOx conc, COconc, HCconc (1) povprečne korigirane koncentracije ozadja (ppm) v razredčenih izpušnih plinih posamezne faze, kot je opredeljeno v točki 4. 3. 1. 1 Dodatka 2 k Prilogi III. 4. 5 Izračun specifičnih emisij Emisije (g/kWh) se za vse sestavine izračunajo takole: = NOx CO= HC= ∑NOx,mass * WFi ∑P(n)i * WFi ∑COmass * WFi ∑P(n)i * WFi ∑HCmass * WFi ∑P(n)i * WFi Vplivni (utežni) faktorji (WF), uporabljeni v zgornjem izračunu, so v skladu s točko 2. 7. 1. (1) Na podlagi ekvivalenta C1. 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 331 4. 6 Izračun vrednosti upravljanega območja Za vse tri kontrolne točke, izbrane v skladu s točko 2. 7. 6, se emisija NOx izmeri in izračuna v skladu s točko 4. 6. 1 in pa določi z interpolacijo iz tistih faz preskusnega cikla, ki so najbližje določeni kontrolni točki iz točke 4. 6. 2. Izmerjene vrednosti se nato primerjajo z interpoliranimi vrednostmi iz točke 4. 6. 3. 4. 6. 1 Izračun specifične emisije Emisija NOx v posamezni kontrolni točki (Z) se izračuna takole: NOxmass,Z = 0,001587 * NOxconc,Z * KH,D * GEXHW NOx,Z = NOxmass,Z/P(n)Z 4. 6. 2 Določanje vrednosti emisije iz preskusnega cikla Emisija NOx se za vsako kontrolno točko interpolira iz vseh štirih najbližjih faz preskusnega cikla, ki obda- jajo izbrano kontrolno točko Z, kot kaže Slika 4. Za te faze (R, S, T, U) veljajo naslednje definicije: Število vrtljajev (R) = število vrtljajev (T) = nRT Število vrtljajev (S) = število vrtljajev (U) = nSU Odstotek obremenitve (R) = odstotek obremenitve (S) Odstotek obremenitve (T) = odstotek obremenitve (U) Emisija NOx v izbrani kontrolni točki Z se izračuna takole: in: kjer je ER, ES, ET, EU EZ = ERS + (ETU–ERS). (MZ–MRS)/(MTU–MRS) ETU = ET + (EU–ET)∙(nZ–nRT)/(nSU–nRT) ERS = ER + (ES–ER)∙(nZ–nRT)/(nSU–nRT) MTU = MT + (MU–MT)∙(nZ–nRT)/(nSU–nRT) MRS = MR + (MS–MR)∙(nZ–nRT)/(nSU–nRT) = specifična emisija NOx v fazah, ki obdajajo določeno kontrolno točko, izračunana v skladu s točko 4. 6. 1. MR, MS, MT, MU = navor motorja v fazah, ki obdajajo določeno kontrolno točko Slika 4 Interpolacija kontrolne točke NOx 332 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 4. 6. 3 Primerjava emisijskih vrednosti NOx Izmerjena specifična emisija NOx kontrolne točke Z (NOx, Z) se primerja z interpolirano vrednostjo (EZ) takole: NOx,diff = 100 * (NOx,z–Ez)/Ez 5 IZRAČUN EMISIJE DELCEV 5. 1 Ovrednotenje podatkov Za ovrednotenje delcev se za vsako fazo zapiše skupni masni pretok vzorca (MSAM, i) skozi filtre. Filtre se vrne v tehtalno komoro, kjer se kondicionirajo najmanj eno uro, a največ 80 ur, nato se jih stehta. Zapiše se bruto teža filtrov, tara (glej točko 1 tega dodatka) pa se odšteje. Masa delcev Mf je vsota mas delcev, zbranih na primarnih in dodatnih filtrih. Če je treba uporabiti korekcijo ozadja (okolice), se zapiše masa zraka za redčenje (MDIL) skozi filtre in masa delcev (Md). Če je bilo izvedenih več meritev, se za vsako meritev izračuna količnik Md/MDIL in izračuna pov- prečje. 5. 2 Sistem redčenja z delnim tokom Končne rezultate emisije delcev za poročilo o preskusu se izpelje v naslednjih korakih. Glede na to, da je mogoče uporabiti različne vrste krmiljenja stopnje redčenja, veljajo različne metode za izračun GEDFW. Vsi izračuni naj temeljijo na povprečnih vrednostih posameznih faz v času vzorčenja. 5. 2. 1 Izokinetični sistemi GEDFW,i = GEXHW,i * qi qi= GDILW,1 + (GEXHW,i* r) (GEXHW,i* r) kjer r ustreza razmerju med presekoma izokinetične sonde in izpušne cevi: 5. 2. 2 Sistemi z merjenjem koncentracije CO2 ali NOx R = Ap AT GEDFW,i = GEXHW,i * qi qi= concE,i – concA,i concD,i – concA,i kjer je: concE = mokra koncentracija sledilnega plina v nerazredčenih izpušnih plinih concD = mokra koncentracija sledilnega plina v razredčenih izpušnih plinih concA = mokra koncentracija sledilnega plina v zraku za redčenje Koncentracije, izmerjene na suhi osnovi, se skladno s točko 4. 2 tega dodatka pretvorijo na mokro osnovo. 5. 2. 3 Sistemi z merjenjem CO2 in metoda ravnotežja ogljika (1) GEDFW,i = 206,5 * GFUEL,i CO2D,i – CO2A,i kjer je: CO2D = koncentracija CO2 v razredčenih izpušnih plinih CO2A = koncentracija CO2 v zraku za redčenje (koncentracija v prostorninskih % na mokri osnovi) (1) Vrednost velja samo za referenčno gorivo, določeno v Prilogi I. 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 333 Ta enačba temelji na domnevnem ravnotežju ogljika (atome ogljika, ki se dovajajo v motor, le-ta oddaja kot CO2) in se določi v naslednjih dveh korakih: in 5. 2. 4 Sistemi z merjenjem pretoka GEDFW,i = GEXHW,i * qi qi = 206,5 * GFUEL,i GEXHW,i * (CO2D,i – CO2A,i) GEDFW,i = GEXHW,i * qi qi = GTOTW,i (GTOTW,i – GDILW,i) 5. 3 Sistem redčenja s celotnim tokom Rezultate emisije delcev za poročilo o preskusu se izpelje v naslednjih korakih. Vsi izračuni naj temeljijo na povprečnih vrednostih posameznih faz v času vzorčenja. GEDFW,i = GTOTW,i 5. 4 Izračun stopnje masnega pretoka delcev Stopnja masnega pretoka delcev se izračuna takole: PTmass = Mf MSAM *  GEDFW 1000 kjer se vrednosti i=n  = ∑ GEDFW GEDFW,i * WFi i=1 i=n MSAM = ∑ MSAM,i i=1 i = 1, … n v preskusnem ciklu določijo s seštevanjem povprečnih vrednosti v posameznih fazah v času vzorčenja. Stopnjo masnega pretoka delcev je mogoče v ozadju korigirati na naslednji način: PTmass =[ Mf MSAM –( Md MDIL *(∑ i=n(1– i=1 1 DFi)*WFi))]*  GEDFW 1000 Če se izvede več meritev, se (Md/MDIL) zamenja z(Md/MDIL) DFi = 13,4/(concCO2 + (concCO + concHC)*10-4)) za posamezne faze ali DFi = 13,4/concCO2 za posamezne faze. 5. 5 Izračun specifične emisije Emisija delcev se izračuna takole: PT = PTmass ∑P(n)i*WFi 334 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 5. 6 Efektivni vplivni faktor Efektivni vplivni faktor WFE, i se za vsako fazo izračuna takole: WFE,i =  MSAM,i*GEDFW MSAM*GEDFW,i Vrednost efektivnega vplivnega faktorja mora biti v območju ± 0,003 (± 0,005 za prosti tek) vplivnih fak- torjev iz točke 2. 7. 1. 6. IZRAČUN VREDNOSTI DIMLJENJA 6. 1 Besselov algoritem Besselov algoritem se uporabi za izračun 1 s povprečnih vrednosti trenutnih odčitkov dimljenja, ki se pre- tvorijo v skladu s točko 6. 3. 1. Algoritem posnema nizkopretočni filter drugega razreda in je pri njegovi uporabi za določanje koeficientov potrebno iterativno računanje. Ti koeficienti so odvisni od odzivnega časa sistema merjenja motnosti in od frekvence vzorčenja. Zato je treba točko 6. 1. 1 ponoviti vsakič, ko se spremeni odzivni čas sistema in/ali frekvenca vzorčenja. 6. 1. 1 Izračun odzivnega časa filtra in Besselovih konstant Predpisani odzivni čas filtra za Besselovo funkcijo (tF) je funkcija fizičnega in električnega odzivnega časa sistema za merjenje motnosti, kot je določeno v točki 5. 2. 4 Dodatka 4 k Prilogi III, in se izračuna z naslednjo enačbo: kjer je: tp = fizični odzivni čas, s te = električni odzivni čas, s tF = √1–(tp 2) 2+te Izračuni za oceno mejne frekvence filtra (fc) temeljijo na stopničastem vhodnem signalu od 0 do 1 v času £ 0,01 s (glej Prilogo VII). Odzivni čas je definiran kot čas, ki preteče od takrat, ko Besselov izhod doseže 10 % (t10), do takrat, ko doseže 90 % (t90) te stopničaste funkcije. To je treba doseči s ponavljanjem fc, dokler ni t90 - t10 tF. Prva ponovitev za fc je podana z naslednjo formulo: fc = π/(10*tF) Besselovi konstanti E in K se izračunata z naslednjima enačbama: 1 E = 2 + D *Ω 1+Ω *√3* D K = 2*E *(D *Ω 2 –1)–1 kjer je: D = 0,618034 Δt = 1/frekvenca vzorčenja Ω = 1/[tan(π *Δt * fc)] 6. 1. 2 Izračun Besselovega algoritma S pomočjo vrednosti E in K se izračuna 1 s povprečni Besselov odziv na trenutno stopnjo dimljenja Si, in sicer takole: Yi = Yi–1 + E *(Si + 2*Si–1 + Si–2–4*Yi–2) + K *(Yi–1–Yi–2) kjer je: Si–2 = Si–1 = 0 Si = 1 Yi–2 = Yi–1 = 0 Časa t10 in t90 se interpolirata. Časovna razlika med t90 in t10 določa odzivni čas tF za vrednost fc. Če ta odzivni čas ni dovolj blizu predpisanemu odzivnemu času, se ponovitve nadaljujejo, dokler dejanski odzivni čas ni v območju 1 % predpisanega odzivnega časa, in sicer: |(t90–t10)–tF| ≤ 0,01*tF 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 335 6. 2 Ovrednotenje podatkov Vzorčenje za merjenje stopnje dimljenja se izvaja s frekvenco najmanj 20 Hz. 6. 3 Ugotavljanje dimljenja 6. 3. 1 Pretvorba podatkov Ker je osnovna merska enota vseh merilnikov motnosti presevnost, je treba stopnje dimljenja pretvoriti iz presevnosti (τ) v koeficient absorpcije svetlobe (k) takole: k = – 1 LA *In(1– N 100)in N = 100–τ kjer je: k = koeficient absorpcije svetlobe v m-1 LA = dejanska dolžina optične poti, ki jo navede proizvajalec merila, v m N = motnost v % τ = presevnost v % Pretvorba se opravi, preden se začne kakršna koli nadaljnja obdelava podatkov. 6. 3. 2 Izračun povprečne vrednosti dimljenja po Besselu Prava mejna frekvenca filtra fc je tista, ki povzroči predpisani odzivni čas filtra rF. Ko je ta frekvenca z iterativnim procesom iz točke 6. 1. 1 določena, se izračunata ustrezni konstanti Besselovega algoritma E in K. Besselov algoritem se nato uporabi za določanje krivulje trenutnega dimljenja (vrednost k), kot je opisano v točki 6. 1. 2: Yi = Yi–1 + E *(Si + 2*Si–1 + Si–2–4*Yi–2) + K *(Yi–1–Yi–2) Besselov algoritem je po svoji naravi povraten (rekurziven). Tako za začetek potrebuje nekaj vhodnih vrednosti Si–1 in Si–2 ter začetnih izstopnih vrednosti Yi–1 in Yi–2. Za te vrednosti se lahko predpostavlja, da so 0. Za vsako obremenitev pri vseh treh skupinah vrtljajev A, B in C se za vsako krivuljo dimljenja iz posameznih vrednosti Yi izbere največja 1-s vrednost Ymax. 6. 3. 3 Končni rezultat Od vsakega preskusnega cikla se izračunajo srednje vrednosti dimljenja (SV), in sicer za preskusno število vrtljajev A: za preskusno število vrtljajev B: za preskusno število vrtljajev C: kjer je: SVA = (Ymax1,A + Ymax2,A + Ymax3,A)/3 SVB = (Ymax1,B + Ymax2,B + Ymax3,B)/3 SVC = (Ymax1,C + Ymax2,C + Ymax3,C)/3 Ymax1, Ymax2, Ymax3 = najvišja povprečna 1 s vrednost dimljenja po Besselu za vsako od treh stopenj obremenitev Končna vrednost se izračuna takole: SV = (0,43*SVA) + (0,56*SVB) + (0,01*SVC) 336 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 Dodatek 2 PRESKUSNI CIKEL ETC 1. POSTOPEK DOLOČANJA KARAKTERISTIČNEGA DIAGRAMA MOTORJA 1. 1 Določanje karakterističnega diagrama območja števila vrtljajev Za generiranje Evropskega cikla prehodnega stanja (ETC) na preskusni napravi je treba motorju pred pre- skusnim ciklom določiti karakteristično krivuljo število vrtljajev: navor. Najnižje in najvišje število vrtljajev za določanje karakterističnega diagrama se določi takole: Najnižje število vrtljajev za določitev karakterističnega diagrama = število vrtljajev v prostem teku Najvišje število vrtljajev za določitev karakterističnega diagrama = nhi * 1,02 oz. če je nižje, št. vrtljajev, pri katerem navor pri polni obreme- nitvi pade na ničlo. 1. 2 Izvajanje karakterističnega diagrama moči motorja Motor se ogreje pri največji moči, da se parametri motorja stabilizirajo v skladu s priporočilom proizva- jalca in dobro inženirsko prakso. Ko je motor stabiliziran, se karakteristični diagram izvede takole: (a) motor se razbremeni in obratuje v prostem teku; (b) motor obratuje pri nastavitvi polne obremenitve tlačilke za vbrizgavanje goriva in pri najnižjem številu vrtljajev za določanje karakterističnega diagrama; (c) število vrtljajev motorja se s povprečno hitrostjo 8 ± 1 min-1/s povečuje od najnižjega do najvišjega šte- vila vrtljajev za določitev karakterističnega diagrama. S frekvenco vzorčenja najmanj ene točke na sekundo se zapisujejo točke števila vrtljajev motorja in navora. 1. 3 Generiranje krivulje karakterističnega diagrama Vse podatkovne točke, ki so zapisane v točki 1. 2, se povežejo s pomočjo linearne interpolacije med toč- kami. Nastala krivulja navora je krivulja karakterističnega diagrama in se uporabi za pretvorbo normiranih vrednosti navora motornega cikla v dejanske vrednosti navora preskusnega cikla, kot je opisano v točki 2. 1. 4 Alternativno določanje karakterističnega diagrama Če proizvajalec meni, da zgornje tehnike določanja karakterističnega diagrama niso varne ali da za določen motor niso reprezentančne, se lahko uporabijo alternativne tehnike. Te alternativne tehnike morajo ustre- zati namenu opredeljenih postopkov določanja karakterističnega diagrama, in sicer določanju največjega možnega navora pri vseh številih vrtljajev motorja, doseženih med preskusnimi cikli. Odstopanja od teh- nik določanja karakterističnega diagrama, opredeljenih v tej točki, iz varnostnih razlogov oziroma reprezentančnosti, mora skupaj z utemeljitvijo uporabe alternativnih tehnik odobriti tehnična služba. V nobenem primeru pa se zvezno padajoče spreminjanje vrtljajev motorja ne sme uporabljati za motorje z regulatorjem ali tlačno polnjene motorje s turbopuhalom na izpušne pline. 1. 5 Ponovljeni preskusi Motorju ni treba določati karakterističnega diagrama pred vsakim preskusnim ciklom. Pred preskusnim ciklom se motorju ponovno določi karakteristični diagram: — če je od zadnjega določanja karakterističnega diagrama po oceni inženirjev preteklo nerazumno veliko časa ali — so bile na motorju izvedene fizične spremembe ali ponovna umerjanja, ki bi lahko vplivale na zmog- ljivost motorja. 2. GENERIRANJE REFERENČNEGA PRESKUSNEGA CIKLA Preskusni cikel prehodnega stanja je opisan v Dodatku 3 k tej prilogi. Normirane vrednosti za navor in šte- vilo vrtljajev je treba na naslednji način spremeniti v dejanske vrednosti, rezultat pa je referenčni cikel. 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 337 2. 1 Dejansko število vrtljajev Število vrtljajev se destandardizira s pomočjo naslednje enačbe: Dejansko število vrtljajev = % Število vrtljajev(referenčno št. vrt. —št. vrt. v prostern teku) 100 + št. vrt. v prostern teku Referenčno število vrtljajev (nref) ustreza 100 % vrednostim števila vrtljajev v časovnem poteku delovanja dinamometra za motor iz Dodatka 3. Določi se takole (glej Sl. 1 v Prilogi I): nref = nlo + 96% *(nhi–nlo) pri čemer sta števili nhi in nlo bodisi opredeljeni v skladu s točko 2 Priloge I bodisi določeni v skladu s točko 1. 1 Dodatka 1 k Prilogi III. 2. 2 Dejanski navor Navor je standardiziran na največji navor pri ustreznem številu vrtljajev. Vrednosti navora referenčnega cikla je treba destandardizirati s pomočjo krivulje karakterističnega diagrama, ki se določi v skladu s točko 1. 3, kot sledi: Dejanski navor = % navora * največji navor 100 za ustrezno dejansko število vrtljajev, določeno v točki 2. 1. Za namene referenčnega cikla naj negativne vrednosti navora točk delovanja motorja („m“) prevzamejo nenormirane vrednosti, ki se določijo na enega od naslednjih načinov: — negativnih 40 % razpoložljivega pozitivnega navora na ustrezni točki števila vrtljajev, — določanje karakterističnega diagrama negativnega navora, potrebnega za večanje števila vrtljajev za določanje karakterističnega diagrama motorja od najnižjega do najvišjega, — določanje negativnega navora, potrebnega za poganjanje motorja v prostem teku in pri referenčnem številu vrtljajev, ter linearna interpolacija med tema dvema točkama. 2. 3 Primer postopka destandardizacije Kot primer se destandardizirajo naslednje preskusne točke: % števila vrtljajev % navora = 43 = 82 Če so dane naslednje vrednosti: referenčno število vrtljajev = 2 200 min-1 število vrtljajev v prostem teku = 600 min-1 je rezultat dejansko število vrtljajev = 43*(2200–600) 100 + 600 = 1288 min -1 dejanski navor = 82*700 100 = 574 Nm pri čemer je največji navor, razviden iz krivulje karakterističnega diagrama pri 1 288 min-1, 700 Nm. 3. IZVEDBA PRESKUŠANJA ZA DOLOČANJE EMISIJ Na zahtevo proizvajalca se lahko za kondicioniranje motorja in izpušnega sistema pred merilnim ciklom izvede navidezni preskus. Motorji na zemeljski plin in utekočinjeni naftni plin se utečejo s pomočjo preskusa ETC. Motor naj teče najmanj dva cikla ETC in dokler izmerjena emisija CO v enem ciklu ETC ne preseže za največ 10 % emisije CO, izmerjene v predhodnem ciklu ETC. 338 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 3. 1 Priprava filtrov za vzorčenje (samo dizelski motorji) Najmanj eno uro pred preskusom se vsak filter (par filtrov) vstavi v zaprto a nezatesnjeno petrijevko in položi v tehtalno komoro na stabilizacijo. Ob koncu stabilizacijskega obdobja se vsak filter (par filtrov) stehta in zapiše njegova tara teža. Filter (par filtrov) se nato shrani v zaprto petrijevko ali zatesnjeno posodo za filtre, dokler ni potreben za preskušanje. Če filter (par filtrov) ni uporabljen v osmih urah po odstranitvi iz tehtalne komore, ga je treba pred uporabo kondicionirati in ponovno stehtati. 3. 2 Namestitev merilne opreme Merila in sonde za vzorčenje se namestijo v skladu z zahtevami. Zadnji (izstopni) del izpušne cevi se priključi na sistem redčenja s celotnim tokom. 3. 3 Zagon sistema za redčenje in motorja Sistem za redčenje in motor se zaženeta in segrevata, dokler se vse temperature in tlaki ne stabilizirajo pri največji moči v skladu s priporočilom proizvajalca in z dobro inženirsko prakso. 3. 4 Zagon sistema za vzorčenje delcev (samo dizelski motorji) Sistem za vzorčenje delcev se zažene in teče na obvodu. Količina delcev v zraku za redčenje se lahko določi tako, da se zrak za redčenje spusti skozi filtre za delce. Če se uporablja filtriran zrak za redčenje, se lahko opravi ena meritev pred ali po preskusu. Če zrak za redčenje ni filtriran, se lahko opravijo meritve na začetku in na koncu cikla, iz dobljenih vrednosti pa izračuna povprečje. 3. 5 Nastavitev sistema redčenja s celotnim tokom (Fulll Flow Dilution System) Celotni tok razredčenih izpušnih plinov se nastavi zato, da se prepreči kondenziranje vode v sistemu in dobi največja temperatura na dotoku v filter 325 K (52 °C) ali manj (glej točko 2. 3. 1, DT Priloge V). 3. 6 Preverjanje analizatorjev Analizatorji emisije se nastavijo na nič in na določen razpon. Če se uporabljajo vreče za vzorce, je treba le-te odstraniti. 3. 7 Postopek zagona motorja Stabiliziran motor se zažene v skladu s proizvajalčevim priporočilom za postopek zagona v navodilu last- niku, in sicer z uporabo bodisi serijskega zaganjalnika bodisi dinamometra. Preskus se lahko po izbiri začne neposredno iz faze kondicioniranja brez zaustavitve motorja, ko je motor dosegel število vrtljajev prostega teka. 3. 8 Preskusni cikel 3. 8. 1 Zaporedje preskusov Zaporedje preskusov se začne, ko je motor dosegel število vrtljajev prostega teka. Preskus se izvede v skladu z referenčnim ciklom, kot je navedeno v točki 2 tega dodatka. Predvidene vodilne vrednosti za število vrtlja- jev motorja in navor se izdajo pri 5 Hz (priporočljivo 10 Hz) ali višji frekvenci. Izmerjeni podatki o številu vrtljajev motorja in navoru se med preskusnim ciklom zapišejo najmanj enkrat na sekundo, signali pa se lahko elektronsko filtrirajo. 3. 8. 2 Odziv analizatorja Hkrati z zagonom motorja oziroma zaporedja preskusov, če se cikel začne neposredno iz kondicioniranja, se zažene tudi merilna oprema, in sicer: — začetek zbiranja oziroma analiziranja zraka za redčenje, — začetek zbiranja oziroma analiziranja razredčenih izpušnih plinov, — začetek merjenja količine razredčenih izpušnih plinov (sistem CVS) in predpisanih temperatur ter tlakov, — začetek zapisovanja izmerjenih podatkov o številu vrtljajev in navoru dinamometra. 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 339 V tunelu za redčenje se HC in NOx neprekinjeno merita s frekvenco 2 Hz. Povprečne koncentracije se določijo z integracijo signalov analizatorja skozi ves preskusni cikel. Odzivni čas sistema ne sme biti daljši od 20 s in ga je treba uskladiti z nihanjem pretoka v sistemu CVS in z odstopanjem časa vzorčenja oziroma preskusnega cikla. CO, CO2, NMHC in CH4 se določijo z integracijo ali analizo koncentracij, ki so se med ciklom nabrale v vreči za vzorce. Koncentracije plinastih snovi, ki onesnažujejo, v zraku za redčenje, se določijo z integracijo ali zbiranjem v vrečo za ozadje. Vse ostale vrednosti se zapišejo na podlagi najmanj ene meritve na sekundo (1 Hz). 3. 8. 3 Vzorčenje delcev (samo dizelski motorji) Hkrati z zagonom motorja oziroma zaporedja preskusov, če se cikel začne neposredno iz kondicioniranja, se sistem za vzorčenje delcev preklopi z obvoda na zbiranje delcev. Če se ne uporablja kompenzacija pretoka, je treba črpalko(e) za vzorčenje naravnati tako, da je stopnja pre- toka skozi sondo za vzorčenje delcev ali cev za prenos vzorca stalno v območju ± 5 % nastavljene stopnje pretoka. Če se kompenzacija pretoka (t. j. sorazmerno krmiljenje pretoka vzorcev) uporablja, mora biti dokazano, da se razmerje med pretokom v glavnem tunelu in pretokom vzorca delcev ne spreminja za več kot ± 5 % nastavljene vrednosti (razen v prvih 10 sekundah vzorčenja). Opomba: Pri delovanju z dvojnim redčenjem je pretok vzorcev dejanska razlika med stopnjo pretoka skozi filtre za vzorčenje in stopnjo pretoka sekundarnega zraka za redčenje. Povprečna temperatura in tlak na vstopu v plinomer(e) oziroma v merila za merjenje pretoka se zapišeta. Če nastavljene stopnje pretoka ni mogoče ohranjati skozi celoten cikel (v območju ± 5 %) zaradi prevelike obremenitve filtra z delci, se preskus razveljavi. Preskus se ponovi pri manjši stopnji pretoka in/ali večjem premeru filtra. 3. 8. 4 Nehotena zaustavitev (zadušitev) motorja Če se motor kadarkoli med preskusnim ciklom sam zaustavi, ga je treba kondicionirati in ponovno zagnati, preskus pa ponoviti. Če pride na katerikoli predpisani preskusni opremi med preskusnim ciklom do okvare, se preskus razveljavi. 3. 8. 5 Postopki po preskusu Ob zaključku preskusa se ustavijo meritev prostornine razredčenih izpušnih plinov, pretok plinov v zbi- ralne vreče in črpalka za vzorčenje delcev. Pri integracijskem analiznem sistemu se vzorčenje nadaljuje, dokler ne potečejo odzivni časi sistema. Če se uporabljajo zbiralne vreče, je treba njihove koncentracije čimprej analizirati, najpozneje pa v 20 minu- tah po koncu preskusnega cikla. Po preskusu emisije se za ponovno preverjanje analizatorjev uporabi ničelni plin in enak kalibrirni plin. Pre- skus se šteje kot sprejemljiv, če je razlika med rezultati predhodnega preskusa in naknadnega preskusa manjša od 2 % od vrednosti kalibrirnega plina. Samo pri dizelskih motorjih se filtri za delce vrnejo v tehtalno komoro najpozneje eno uro po zaključku preskusa in kondicionirajo v zaprti, a ne zatesnjeni petrijevki najmanj eno uro in ne več kot 80 ur pred teh- tanjem. 3. 9 Overjanje poteka preskusa 3. 9. 1 Zamik podatkov Da bi čimbolj zmanjšali efekt popačenja zaradi zakasnitve med izmerjenimi in referenčnimi vrednostmi cikla, se lahko celotno zaporedje izmerjenih signalov o številu vrtljajev in navoru motorja časovno pre- makne naprej ali nazaj glede na referenčno zaporedje števila vrtljajev in navora. Če so izmerjeni signali zamaknjeni, se morata za enak obseg v isto smer zamakniti tudi število vrtljajev in navor. 340 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 3. 9. 2 Izračun dela v ciklu Dejansko delo cikla Wact (v kWh) se izračuna s pomočjo posameznih parov zapisanih izmerjenih podatkov o številu vrtljajev in navoru. To je treba storiti vsakič, ko je prišlo do zamika izmerjenih podatkov, če je izbrana ta možnost. Dejansko delo cikla Wact se uporablja za primerjavo z referenčnim delom cikla Wref in za izračun emisij, specifičnih za zavoro (glej točki 4. 4 in 5. 2). Ista metodologija se uporabi za integracijo referenčne in dejanske moči motorja. Če je treba določiti vrednosti med sosednjimi referenčnimi oziroma sosednjimi izmerjenimi vrednostmi, se uporabi linearna interpolacija. Pri integraciji referenčnega in dejanskega dela cikla se vse negativne vrednosti navora postavijo na nič in vključijo. Če se izvaja integracija pri frekvenci, ki je nižja od 5 Hz, in če se med danim časom vrednost navora spremeni iz pozitivne v negativne ali iz negativne v pozitivno, se izračuna negativni delež in postavi na nič. Pozitivni delež se vključi v integrirano vrednost. Wact naj bo med –15 % in +5 % od Wref 3. 9. 3 Validacijska statistika preskusnega cikla Za število vrtljajev, navor in moč se opravi linearna regresija izmerjenih vrednosti glede na referenčne vrednosti. To se naredi vsakič, ko je prišlo do zamika izmerjenih podatkov, če je ta možnost izbrana. Upo- rabi se metoda najmanjših kvadratov, s tem da ima najustreznejša enačba naslednjo obliko: y = mx + b kjer je: y = izmerjena (dejanska) vrednost števila vrtljajev (v min-1), navora (v Nm) oziroma moči (v kW) m = naklon regresijske krivulje x = referenčna vrednost števila vrtljajev (v min-1), navora (v Nm) oziroma moči (v kW) b = odsek regresijske krivulje na y osi Za vsako regresijsko črto se izračunata standardni pogrešek (Standard Error — SE) ocene y na x in koefi- cient določanja (r2). Priporoča se, da se ta analiza opravi pri 1 Hz. Vse negativne referenčne vrednosti navora in pripadajoče izmerjene vrednosti se iz izračuna vrednosti navora in statistike validacije moči izbrišejo. Da se preskus šteje kot veljaven, morajo biti izpolnjena merila iz tabele 6. Tabela 6 Dovoljena odstopanja regresijske krivulje Št. vrtljajev Navor Moč Standardni pogrešek ocene (SE) Y na X največ 100 min-1 največ 13 % karakteri- stičnega diagrama moči največjega navora motorja največ 8 % karakterist. diagrama moči največje moči motorja Naklon regresijske črte, m od 0,95 do 1,03 0,83 — 1,03 0,89 — 1,03 Koeficient določanja, r2 najmanj 0,9700 najmanj 0,8800 najmanj 0,9100 Odsek Y regresijske črte, b ± 50 min-1 ± 20 Nm oz. ± 2 % naj- večjega navora, tisto, kar je večje ± 4 kW oz. ± 2 % naj- večje moči, tisto kar je večje Brisanje točk iz regresijskih analiz je dovoljeno, če je tako označeno v Tabeli 7. 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 341 Tabela 7 Dopustno brisanje točk iz regresijske analize Pogoji Točke, ki se brišejo Polna obremenitev in izmerjeni podatki o navoru < referenčni navor navor in/ali moč Brez obremenitve, brez točke prostega teka in izmerjeni podatki o navoru > referenčni navor navor in/ali moč Brez obremenitve/zaprta dušilka, točka in št. vrtljajev prostega teka > referenčno število vrtljajev prostega teka število vrtljajev in/ali moč 4. IZRAČUN PLINASTIH EMISIJ 4. 1 Določanje pretoka razredčenih izpušnih plinov Skupni pretok razredčenih izpušnih plinov v ciklu (kg/preskus) se izračuna iz merilnih vrednosti skozi ves cikel in iz ustreznih kalibracijskih podatkov naprave za merjenje pretoka (V0 za PDP oz. KV za CFV, kot je določeno v točki 2 Dodatka 5 k Prilogi III). Naslednje formule se uporabijo, če se temperatura razredčenih izpušnih plinov s pomočjo izmenjevalnika toplote ohranja konstantna skozi ves cikel (± 6 K za PDP-CVS, ± 11 K za CFV-CVS, glej točko 2. 3 Priloge V). Za sistem PDP-CVS: kjer je: MTOTW = 1,293*V0*Np*(pB–p1)*273/(101,3* T) MTOTW = masa razredčenih izpušnih plinov na mokri osnovi skozi ves cikel, v kg V0 Np pB p1 T = prostornina plina, načrpanega na en vrtljaj pri preskusnih pogojih, v m3/vrt. = skupno število vrtljajev črpalke na preskus = atmosferski tlak v preskusni napravi, v kPa = podtlak pri vstopu v črpalko, v kPa = povprečna temperatura razredčenih izpušnih plinov pri vstopu v črpalko skozi ves cikel, v K Za sistem CFV-CVS: kjer je: MTOTW = 1,293*t *Kv*pA/T 0,5 MTOTW = masa razredčenih izpušnih plinov na mokri osnovi skozi ves cikel, v kg t KV pA T = čas cikla, v s = kalibracijski koeficient venturijeve cevi s kritičnim pretokom za standardne pogoje = absolutni tlak pri vstopu v venturijevo cev, v kPa = absolutna temperatura pri vstopu v venturijevo cev, v K Če se uporabi sistem s kompenzacijo pretoka (t. j. brez izmenjevalnika toplote), se skozi ves cikel izraču- navajo in integrirajo trenutne emisije mase. V takem primeru se trenutna masa razredčenih izpušnih plinov izračuna takole: Za sistem PDP-CVS: kjer je: MTOTW,i = 1,293*V0*Np,i*(pB–p1)*273/(101,3∙ T) MTOTW, i = trenutna masa razredčenih izpušnih plinov na mokri osnovi, v kg Np, i = skupno število vrtljajev črpalke na časovni interval 342 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 Za sistem CFV-CVS: MTOTW,i = 1,293*Δti*Kv*pA/T 0,5 kjer je: MTOTW, i = trenutna masa razredčenih izpušnih plinov, v kg Δti = časovni interval, v s Če skupna masa vzorca delcev (MSAM) in plinastih snovi, ki onesnažujejo, presega 0,5 % skupnega pretoka CVS (MTOTW), se pretok CVS korigira za MSAM ali pa se pretok vzorca delcev vrne na CVS pred napravo za merjenje pretoka (PDP ali CFV). 4. 2 Korekcija vlažnost NOx Ker je emisija NOx odvisna od pogojev okoliškega zraka, se koncentracija NOx korigira na vlažnost okoli- škega zraka s faktorji, podanimi v naslednjih formulah. (a) za dizelske motorje: (b) za plinske motorje: KH,D = 1 1–0,0182*(Ha–10,71) KH,G = 1 1–0,0329*(Ha–10,71) kjer je: Ha = vlažnost polnilnega zraka, količina vode na kg suhega zraka pri čemer je Ha = 6,220*Ra*pa -2 pB–pa*Ra*10 Ra = relativna vlaga polnilnega zraka, v % pa = tlak nasičene pare polnilnega zraka, v kPa pB = skupni zračni tlak, v kPa 4. 3 Izračun masnega pretoka emisije 4. 3. 1 Sistemi s konstantnim masnim pretokom Pri sistemih z izmenjevalnikom toplote se masa snovi, ki onesnažujejo (v g/preskus) določi z naslednjimi enačbami: (1) NOxmass=0,001587*NOxconc*KH,D*MTOTW(dizelski motorji) (2) NOxmass=0,001587*NOxconc*KH,G*MTOTW(plinski motorji) (3) COmass=0,000966*COconc*MTOTW (4) HCmass=0,000479*HCconc*MTOTW(dizelski motorji) (5) HCmass=0,000502*HCconc*MTOTW(motorji na utekočinjeni naftni plin) (6) NMHCmass=0,000516*NMHCconc*MTOTW(motorji na zemeljski plin) (7) CH4mass=0,000552*CH4conc*MTOTW(motorji na zemeljski plin) kjer so: NOx conc, COconc, HCconc(1), NMHCconc. MTOTW KH, D KH, G (1) Na podlagi ekvivalenta C1. = povprečne korigirane koncentracije skozi ves cikel od mer- jenja z integracijo (obvezno za NOx in HC) ali vrečo, v ppm = skupna masa razredčenih izpušnih plinov skozi ves cikel, kot je opredeljeno v točki 4. 1, v kg = korekcijski faktor zaradi vlažnosti za dizelske motorje, kot je opredeljeno v točki 4. 2 = korekcijski faktor zaradi vlažnosti za plinske motorje, kot je opredeljeno v točki 4. 2 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 343 Koncentracije, izmerjene na suhi osnovi, je treba v skladu s točko 4. 2 Dodatka 1 k Prilogi III pretvoriti na mokro osnovo. Določanje NMHCconc je odvisno od uporabljene metode (glej točko 3. 3. 4 Dodatka 4 k Prilogi III). V obeh primerih se določi koncentracija CH4 in odšteje od koncentracije HC na naslednji način: (a) metoda GC (b) metoda NMC kjer je: NMHCconc = HCconc–CH4conc NMHCconc = HC(w/o Cutter)*(1–CEM)–HC(wCutter) CEE–CEM HC(wCutter) = koncentracija HC, če vzorčni plin teče skozi NMC HC(w/o Cutter) = koncentracija HC, če teče vzorčni plin mimo NMC CEM CEE = učinkovitost metana, določena v skladu s točko 1. 8. 4. 1 Dodatka 5 k Prilogi III = učinkovitost etana, določena v skladu s točko 1. 8. 4. 2 Dodatka 5 k Prilogi III 4. 3. 1. 1 Dol oč a nj e k o n c e n t r a c i j e , k o r i g i r a n e g l e d e n a o z a d j e ( o k o l i c o ) Neto koncentracije plinastih snovi, ki onesnažujejo, dobimo tako, da od izmerjenih koncentracij odšte- jemo povprečno koncentracijo snovi, ki onesnažujejo, iz ozadja, v zraku za redčenje. Povprečne vrednosti koncentracij ozadja lahko določimo z metodo vreč za vzorce ali z neprekinjenim merjenjem z integracijo. Uporabi se naslednja formula. kjer je: conc = conce–concd*(1–(1/DF)) conc = koncentracija določene snovi, ki onesnažuje, v razredčenih izpušnih plinih, korigirana z množino določene snovi, ki onesnažuje, vsebovane v zraku za redčenje, v ppm conce = koncentracija določene snovi, ki onesnažuje, izmerjena v razredčenih izpušnih plinih, v ppm concd = koncentracija določene snovi, ki onesnažuje, izmerjena v zraku za redčenje, v ppm DF = faktor redčenja Faktor redčenja se izračuna takole: (a) za dizelske motorje in motorje na utekočinjeni naftni plin DF = FS -4 CO2,conce+(HCconce+COconce)*10 (b) za plinske motorje na zemeljski plin DF = FS -4 CO2,conce+(NMHCconce+COconce)*10 kjer je: = koncentracija HC v razredčenih izpušnih plinih, v ppm C1 CO2, conce = koncentracija CO2 v razredčenih izpušnih plinih, v % vol HCconce NMHCconce = koncentracija NMHC v razredčenih izpušnih plinih, v ppm C1 COconce FS = koncentracija CO v razredčenih izpušnih plinih, v ppm = stehiometrični faktor Koncentracije, izmerjene na suhi osnovi, je treba skladno s točko 4. 2 Dodatka 1 k Prilogi III pretvoriti na mokro osnovo. Stehiometrični faktor se izračuna takole: FS = 100* χ χ + y 2 +3,76*(χ + y 4) 344 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 kjer je: x, y = sestava goriva CxHy Če sestava goriva ni znana, se lahko alternativno uporabijo naslednji stehiometrični faktorji: FS (dizel) = 13,4 FS (LPG) = 11,6 FS (NG) = 9,5 4. 3. 2 Sistemi s kompenzacijo pretoka Pri sistemih, ki nimajo izmenjevalnika toplote, se masa snovi, ki onesnažujejo (g/preskus), določi z izraču- nom trenutnih masnih emisij in integracijo trenutnih vrednosti skozi ves cikel. Prav tako se korekcija oza- dja uporabi neposredno na vrednost trenutne koncentracije. Uporabijo se naslednje formule: n (1) NOxmass=∑ i=1 n (MTOTW,i*NOxconce,i*0,001587*KH,D)–(MTOTW*NOxconcd*(1–1/DF)*0,001587*KH,D)(dizelski motorji) (2) NOxmass=∑ (MTOTW,i*NOxconce,i*0,001587*KH,G)–(MTOTW*NOxconcd*(1–1/DF)*0,001587*KH,G)(plinski motorji) i=1 n (3) COmass=∑ (MTOTW,i*COconce,i*0,000966)–(MTOTW*COconcd*(1–1/DF)*0,000966) i=1 n (4) HCmass=∑ (MTOTW,i*HCconce,i*0,000479)–(MTOTW*HCconcd*(1–1/DF)*0,000479)(dizelski motorji) i=1 n (5) HCmass=∑ (MTOTW,i*HCconce,i*0,000502)–(MTOTW*HCconcd*(1–1/DF)*0,000502)(motorji na LPG) i=1 n (6) NMHCmass=∑ (MTOTW,i*NMHCconce,i*0,000516)–(MTOTW*NMHCconcd*(1–1/DF)*0,000516)(motorji na LPG) i=1 n (7) CH4mass=∑ i=1 (MTOTW,i*CH4conce,i*0,000552)–(MTOTW*CH4concd*(1–1/DF)*0,000552)(motorji na LPG) kjer je: conce concd = koncentracija določene snovi, ki onesnažuje, izmerjena v razredčenih izpušnih plinih, v ppm = koncentracija določene snovi, ki onesnažuje, izmerjena v zraku za redčenje, v ppm MTOTW, i = trenutna masa razredčenih izpušnih plinov (glej točko 4. 1), v kg MTOTW = skupna masa razredčenih izpušnih plinov skozi ves cikel (glej točko 4. 1), v kg KH, D KH, G = korekcijski faktor zaradi vlažnosti za dizelske motorje, kot je opredeljen v točki 4. 2 = korekcijski faktor zaradi vlažnosti za plinske motorje, kot je opredeljen v točki 4. 2 DF = faktor redčenja, kot je opredeljen v točki 4. 3. 1. 1 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 345 4. 4 Izračun specifičnih emisij Emisije (v g/kWh) se izračunajo za vse posamezne sestavine, in sicer takole:  = NOxmass/Wact(dizelski in plinski motorji) NOx CO = COmass/Wact(dizelski in plinski motorji) HC = HCmass/Wact(dizelski in motorji na LPG) NMHC = NMHCmass/Wact(plinski motorji na NG)  = CH4mass/Wact(plinski motorji na NG) CH4 kjer je: Wact = dejansko delo cikla, kot je opredeljeno v točki 3. 9. 2, v kWh 5. IZRAČUN EMISIJ DELCEV (SAMO DIZELSKI MOTORJI) 5. 1 Izračun masnega pretoka Masa delcev (g/preskus) se izračuna takole: PTmass = Mf MSAM * MTOTW 1000 kjer je: Mf = masa delcev, vzorčenih skozi ves cikel, v mg MTOTW = skupna masa razredčenih izpušnih plinov skozi ves cikel, kot je opredeljena v točki 4. 1, v kg MSAM = masa razredčenih izpušnih plinov, vzetih iz tunela za redčenje za zbiranje delcev, v kg in je: Mf = Mf, p + Mf, b, če sta stehtani ločeno, v mg Mf, p = masa delcev, zbranih na primarnem filtru, v mg Mf, b = masa delcev, zbranih na sekundarnem filtru, v mg Če se uporablja sistem dvojnega redčenja, je treba maso sekundarnega zraka redčenja odšteti od skupne mase dvojno redčenih izpušnih plinov, vzorčenih skozi filtre za delce. kjer je: MSAM = MTOT–MSEC MTOT = masa dvojno redčenih izpušnih plinov skozi filter za delce, v kg MSEC = masa sekundarnega zraka za redčenje, v kg Če je nivo ozadja (okolice) zraka za redčenje za delce določen v skladu s točko 3. 4, se lahko masa delcev korigira z ozadjem. V takem primeru se masa delcev (v g/preskus) izračuna takole: PTmass =[ Mf MSAM –( Md MDIL *(1– 1 DF))]* MTOTW 1000 kjer so: Mf, MSAM, MTOTW = glej zgoraj MDIL Md DF = masa primarnega zraka za redčenje, vzorčenega z napravo za vzorčenje delcev iz oza- dja (okolice), v kg = masa zbranih delcev iz ozadja primarnega zraka za redčenje, v mg = faktor redčenja, kot je opredeljen v točki 4. 3. 1. 1 346 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 5. 2 IZRAČUN SPECIFIČNE EMISIJE Emisija delcev (v g/kWh) se izračuna takole: kjer je: Wact = dejansko delo cikla, kot je opredeljeno v točki 3. 9. 2, v kWh. PT = PTmass/Wact 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 347 Dodatek 3 Čas Norm. Št. vrtljajev Norm. navor Čas Norm. Št. vrtljajev Norm. navor Čas Norm. Št. vrtljajev Norm. navor s 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 31 32 33 34 35 36 37 38 39 40 41 42 43 44 45 46 47 48 49 50 51 52 53 54 55 56 57 58 59 60 61 62 % 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0,1 23,1 12,6 21,8 19,7 54,6 71,3 55,9 72 86,7 51,7 53,4 34,2 45,5 54,6 64,5 71,7 79,4 89,7 57,4 59,7 90,1 82,9 51,3 28,5 29,3 26,7 20,4 14,1 6,5 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 25,5 % 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 1,5 21,5 28,5 71 76,8 80,9 4,9 18,1 85,4 61,8 0 48,9 87,6 92,7 99,5 96,8 85,4 54,8 99,4 0 30,6 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 11,1 s 63 64 65 66 67 68 69 70 71 72 73 74 75 76 77 78 79 80 81 82 83 84 85 86 87 88 89 90 91 92 93 94 95 96 97 98 99 100 101 102 103 104 105 106 107 108 109 110 111 112 113 114 115 116 117 118 119 120 121 122 123 124 % 28,5 32 4 34,5 64,1 58 50,3 66,4 81,4 88,7 52,5 46,4 48,6 55,2 62,3 68,4 74,5 38 41,8 47,1 52,5 56,9 58,3 56,2 52 43,3 36,1 27,6 21,1 8 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 11,6 0 27,2 17 36 59,7 80,8 49,7 65,6 78,6 64,9 44,3 51,4 58,1 69,3 72 72,1 % 20,9 73,9 82,3 80,4 86 0 83,4 99,1 99,6 73,4 0 58,5 90,9 99,4 99 91,5 73,7 0 89,6 99,2 99,8 80,8 11,8 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 14,8 0 74,8 76,9 78 86 17,9 0 86 72,2 „m“ „m“ 83,4 97 99,3 20,8 „m“ s 125 126 127 128 129 130 131 132 133 134 135 136 137 138 139 140 141 142 143 144 145 146 147 148 149 150 151 152 153 154 155 156 157 158 159 160 161 162 163 164 165 166 167 168 169 170 171 172 173 174 175 176 177 178 179 180 181 182 183 184 185 186 % 65,3 64 59,7 52,8 45,9 38,7 32,4 27 21,7 19,1 34,7 16,4 0 1,2 30,1 30 54,4 77,2 58,1 45 68,7 85,7 60,2 59,4 72,7 79,9 44,3 41,5 56,2 65,7 74,4 54,4 47,9 54,5 62,7 62,3 46,2 44,3 48,2 51 50 49,2 49,3 49,9 51,6 49,7 48,5 50,3 51,1 54,6 56,6 58 53,6 40,8 32,9 26,3 20,9 10 0 0 0 0 % „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 0,4 14 48,6 11,2 2,1 19,3 73,9 74,4 55,6 0 82,1 98,1 67,2 0 98 99,6 45 0 84,4 98,2 99,1 84,7 0 89,7 99,5 96,8 0 54,2 83,2 13,3 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 72,5 84,5 64,8 76,5 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 0 0 0 0 0 348 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 Čas s 187 188 189 190 191 192 193 194 195 196 197 198 199 200 201 202 203 204 205 206 207 208 209 210 211 212 213 214 215 216 217 218 219 220 221 222 223 224 225 226 227 228 229 230 231 232 233 234 235 236 237 238 239 240 241 242 243 244 245 246 247 248 249 250 251 252 253 254 Norm. Št. vrtljajev Norm. navor Čas Norm. Št. vrtljajev Norm. navor Čas Norm. Št. vrtljajev Norm. navor % 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 21,2 30,8 5,9 34,6 59,9 84,3 68,7 43,6 41,5 49,9 60,8 70,2 81,1 49,2 56 56,2 61,7 69,2 74,1 72,4 71,3 71,2 67,1 65,5 64,4 62,9 62,2 62,9 58,8 56,9 % 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 62,7 75,1 82,7 80,3 87 86,2 „m“ „m“ 85,4 94,3 99 99,4 92,4 0 86,2 99,3 99 99,3 99,8 8,4 0 9,1 „m“ „m“ „m“ 25,6 35,6 24,4 „m“ „m“ s 255 256 257 258 259 260 261 262 263 264 265 266 267 268 269 270 271 272 273 274 275 276 277 278 279 280 281 282 283 284 285 286 287 288 289 290 291 292 293 294 295 296 297 298 299 300 301 302 303 304 305 306 307 308 309 310 311 312 313 314 315 316 317 318 319 320 321 322 % 54,5 51,7 56,2 59,5 65,5 71,2 76,6 79 52,9 53,1 59 62,2 65 69 69,9 70,6 68,9 69,8 69,6 65,7 67,1 66,7 65,6 64,5 62,9 59,3 54,1 51,3 47,9 43,6 39,4 34,7 29,8 20,9 36,9 35,5 20,9 49,7 42,5 32 23,6 19,1 15,7 25,1 34,5 44,1 52,8 63,6 73,6 62,2 29,2 46,4 47,3 47,2 47,9 47,8 49,2 52,7 57,4 61,8 66,4 65,8 59 50,7 41,8 34,7 28,7 25,2 % „m“ 17 78,7 94,7 99,1 99,5 99,9 0 97,5 99,7 99,1 99 99,1 83,1 28,4 12,5 8,4 9,1 7 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 73,4 „m“ „m“ „m“ 11,9 „m“ „m“ „m“ 0 73,5 76,8 81,4 87,4 98,6 99 99,7 „m“ „m“ 22 13,8 12,5 11,5 35,5 83,3 96,4 99,2 99 60,9 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ s 323 324 325 326 327 328 329 330 331 332 333 334 335 336 337 338 339 340 341 342 343 344 345 346 347 348 349 350 351 352 353 354 355 356 357 358 359 360 361 362 363 364 365 366 367 368 369 370 371 372 373 374 375 376 377 378 379 380 381 382 383 384 385 386 387 388 389 390 % 43 38,7 48,1 40,3 42,4 46,4 46,9 46,1 45,7 45,5 46,4 51,3 51,3 53,2 53,9 53,4 53,8 50,6 47,8 41,6 38,7 35,9 34,6 34,8 35,9 38,8 41,5 47,1 53,1 46,4 42,5 43,6 47,1 54,1 62,9 72,6 82,4 88 46,4 53,4 58,4 61,5 64,8 68,1 73,4 73,3 73,5 68,3 45,4 47,2 44,5 47,8 46,8 46,9 46,8 46,1 46,1 45,5 44,7 43,8 41 41,1 38 35,9 33,5 53,1 48,3 49,9 % 24,8 0 31,9 61 52,1 47,7 30,7 23,1 23,2 31,9 73,6 60,7 51,1 46,8 50 52,1 45,7 22,1 26 17,8 29,8 71,6 47,3 80,3 87,2 90,8 94,7 99,2 99,7 0 0,7 58,6 87,5 99,5 99 99,6 99,5 99,4 0 95,2 99,2 99 99 99,2 99,7 29,8 14,6 0 49,9 75,7 9 10,3 15,9 12,7 8,9 6,2 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 6,4 6,3 0,3 0 48,9 „m“ „m“ 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 349 Čas s 391 392 393 394 395 396 397 398 399 400 401 402 403 404 405 406 407 408 409 410 411 412 413 414 415 416 417 418 419 420 421 422 423 424 425 426 427 428 429 430 431 432 433 434 435 436 437 438 439 440 441 442 443 444 445 446 447 448 449 450 451 452 453 454 455 456 457 458 Norm. Št. vrtljajev Norm. navor Čas Norm. Št. vrtljajev Norm. navor Čas Norm. Št. vrtljajev Norm. navor % 48 45,3 41,6 44,3 44,3 43,4 44,3 43 42,2 42,7 45 43,6 42,2 44,8 43,4 45 42,2 61,2 56,3 59,7 62,3 67,9 69,5 73,1 77,7 79,7 82,5 85,3 86,6 89,4 62,2 52,7 50,2 49,3 52,2 51,3 51,3 51,1 51,1 51,8 51,3 51,1 51,3 52,3 52,9 53,8 51,7 53,5 52 51,7 53,2 54,2 55,2 53,8 53,1 55 57 61,5 59,4 59 57,3 64,1 70,9 58 41,5 44,1 46,8 47,2 % „m“ „m“ 3,1 79 89,5 98,8 98,9 98,8 98,8 98,8 99 98,9 98,8 99 98,8 99 54,3 31,9 72,3 99,1 99 99,2 99,3 99,7 99,8 99,7 99,5 99,4 99,4 99,4 0 96,4 99,8 99,6 99,8 100 100 100 100 99,9 100 100 100 99,8 99,7 99,6 99,9 99,6 99,8 99,9 99,7 99,5 99,4 99,6 99,7 99,4 99,2 99 5,7 0 59,8 99 90,5 0 59,8 92,6 99,2 99,3 s 459 460 461 462 463 464 465 466 467 468 469 470 471 472 473 474 475 476 477 478 479 480 481 482 483 484 485 486 487 488 489 490 491 492 493 494 495 496 497 498 499 500 501 502 503 504 505 506 507 508 509 510 511 512 513 514 515 516 517 518 519 520 521 522 523 524 525 526 % 51 53,2 53,1 55,9 53,9 52,5 51,7 51,5 52,8 54,9 57,3 60,7 62,4 60,1 53,2 44 35,2 30,5 26,5 22,5 20,4 19,1 19,1 13,4 6,7 3,2 14,3 34,1 23,9 31,7 32,1 35,9 36,6 38,7 38,4 39,4 39,7 40,5 40,8 39,7 39,2 38,7 32,7 30,1 21,9 12,8 0 0 0 0 0 0 0 0 0 30,5 19,7 16,3 27,2 21,7 29,7 36,6 61,3 40,8 36,6 39,4 51,3 58,5 % 100 99,7 99,7 53,1 13,9 „m“ „m“ 52,2 80 95 99,2 99,1 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 63,8 0 75,7 79,2 19,4 5,8 0,8 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 25,6 56,9 45,1 4,6 1,3 28,6 73,7 59,5 0 27,8 80,4 88,9 11,1 s 527 528 529 530 531 532 533 534 535 536 537 538 539 540 541 542 543 544 545 546 547 548 549 550 551 552 553 554 555 556 557 558 559 560 561 562 563 564 565 566 567 568 569 570 571 572 573 574 575 576 577 578 579 580 581 582 583 584 585 586 587 588 589 590 591 592 593 594 % 60,7 54,5 51,3 45,5 40,8 38,9 36,6 36,1 44,8 51,6 59,1 66 75,1 81 39,1 53,8 59,7 64,8 70,6 72,6 72 68,9 67,7 66,8 64,3 64,9 63,6 63 64,4 63 63,6 63,3 60,1 61 59,7 58,7 56 53,9 52,1 49,9 46,4 43,6 40,8 37,5 27,8 17,1 12,2 11,5 8,7 8 5,3 4 3,9 0 0 0 0 0 0 0 8,7 16,2 23,6 21,1 23,6 46,2 68,4 58,7 % „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 72,7 78,9 91,1 99,1 99,1 99,9 8 0 89,7 99,1 99 96,1 19,6 6,3 0,1 „m“ „m“ 16,9 7 12,5 7,7 38,2 11,8 0 5 9,1 8,4 0,9 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 0,6 0,9 1,1 0,5 0,9 0,2 0 0 0 0 0 0 0 0 0 22,8 49,4 56 56,1 56 68,8 61,2 „m“ 350 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 Čas s 595 596 597 598 599 600 601 602 603 604 605 606 607 608 609 610 611 612 613 614 615 616 617 618 619 620 621 622 623 624 625 626 627 628 629 630 631 632 633 634 635 636 637 638 639 640 641 642 643 644 645 646 647 648 649 650 651 652 653 654 655 656 657 658 659 660 661 662 Norm. Št. vrtljajev Norm. navor Čas Norm. Št. vrtljajev Norm. navor Čas Norm. Št. vrtljajev Norm. navor % 31,6 19,9 32,9 43 57,4 72,1 53 48,1 56,2 65,4 72,9 67,5 39 41,9 44,1 46,8 48,7 50,5 52,5 51 50 49,1 47 43,1 39,2 40,6 41,8 44,4 48,1 53,8 58,6 63,6 68,5 72,2 77,1 57,8 60,3 61,9 63,8 64,7 65,4 65,7 65,6 49,1 50,4 50,5 51 49,4 49,2 48,6 47,5 46,5 46 45,6 47,1 46,2 47,9 49,5 50,6 51 53 54,9 55,7 56 56,1 55,6 55,4 54,9 % „m“ 8,8 70,2 79 98,9 73,8 0 86 99 98,9 99,7 „m“ „m“ 38,1 80,4 99,4 99,9 99,7 90,3 1,8 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 0,5 53,4 65,1 67,8 99,2 98,9 98,8 99,2 89,4 0 79,1 98,8 98,8 98,8 98,9 46,5 44,5 3,5 0 73,1 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 11,3 42,8 83 99,3 99,7 99,9 99,7 99,6 99,3 99,1 99 99 9,3 „m“ „m“ 51,3 s 663 664 665 666 667 668 669 670 671 672 673 674 675 676 677 678 679 680 681 682 683 684 685 686 687 688 689 690 691 692 693 694 695 696 697 698 699 700 701 702 703 704 705 706 707 708 709 710 711 712 713 714 715 716 717 718 719 720 721 722 723 724 725 726 727 728 729 730 % 54,9 54 53,8 52 50,4 50,6 49,3 50 50,4 51,9 53,6 54,6 56 55,8 58,4 59,9 60,9 63 64,3 64,8 65,9 66,2 65,2 65 63,6 62,4 61,8 59,8 59,2 59,7 61,2 62,2 62,8 63,5 64,7 64,7 65,4 66,1 64,3 64,3 63 62,2 61,6 62,4 62,2 61 58,7 55,5 51,7 49,2 48,8 47,9 46,2 45,6 45,6 45,5 43,8 41,9 41,3 41,4 41,2 41,8 41,8 43,2 45 44,2 43,9 38 % 59,8 39,3 „m“ „m“ „m“ 0 41,7 73,2 99,7 99,5 99,3 99,1 99 99 98,9 98,8 98,8 98,8 98,9 64 46,5 28,7 1,8 6,8 53,6 82,5 98,8 98,8 98,8 98,8 98,8 49,4 37,2 46,3 72,3 72,3 77,4 69,3 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 40,4 „m“ „m“ 9,8 34,5 37,1 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 17,4 29 „m“ „m“ 10,7 s 731 732 733 734 735 736 737 738 739 740 741 742 743 744 745 746 747 748 749 750 751 752 753 754 755 756 757 758 759 760 761 762 763 764 765 766 767 768 769 770 771 772 773 774 775 776 777 778 779 780 781 782 783 784 785 786 787 788 789 790 791 792 793 794 795 796 797 798 % 56,8 57,1 52 44,4 40,2 39,2 38,9 39,9 42,3 43,7 45,5 45,6 48,1 49 49,8 49,8 51,9 52,3 53,3 52,9 54,3 55,5 56,7 61,7 64,3 64,7 66,2 49,1 52,1 52,6 52,9 52,3 54,2 55,4 56,1 56,8 57,2 58,6 59,5 61,2 62,1 62,7 62,8 64 63,2 62,4 60,3 58,7 57,2 56,1 56 55,2 54,8 55,7 56,6 58 58,6 58,7 59,3 58,6 60,5 59,2 59,9 59,6 59,9 59,9 60,5 60,3 % „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 16,5 73,2 89,8 98,6 98,8 99,1 99,2 99,7 100 99,9 99,9 99,5 99,4 99,3 99,3 99,2 99,1 99 98,8 47,4 1,8 „m“ „m“ 46 61 0 20,4 56,7 59,8 49,2 33,7 96 98,9 98,8 98,8 98,8 98,8 98,8 98,9 46,3 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 9,3 26,3 42,8 47,1 52,4 50,3 20,6 „m“ „m“ „m“ 9,7 9,6 9,6 9,6 6,2 9,6 13,1 20,7 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 351 Čas s 799 800 801 802 803 804 805 806 807 808 809 810 811 812 813 814 815 816 817 818 819 820 821 822 823 824 825 826 827 828 829 830 831 832 833 834 835 836 837 838 839 840 841 842 843 844 845 846 847 848 849 850 851 852 853 854 855 856 857 858 859 860 861 862 863 864 865 866 Norm. Št. vrtljajev Norm. navor Čas Norm. Št. vrtljajev Norm. navor Čas Norm. Št. vrtljajev Norm. navor % 59,9 60,5 61,5 60,9 61,2 62,8 63,4 64,6 64,1 63 62,7 63,5 64,1 64,3 64,1 63,7 62,9 62,4 61,7 59,8 57,4 54,8 54,3 52,9 52,4 50,4 48,6 47,9 46,8 46,9 49,5 50,5 52,3 54,1 56,3 58,7 57,3 59 59,8 60,3 61,2 61,8 62,5 62,4 61,5 63,7 61,9 61,6 60,3 59,2 57,3 52,3 49,3 47,3 46,3 46,8 46,6 44,3 43,1 42,4 41,8 43,8 44,6 46 46,9 47,9 50,2 51,2 % 31 42 52,5 51,4 57,7 98,8 96,1 45,4 5 3,2 14,9 35,8 73,3 37,4 21 21 18 32,7 46,2 45,1 43,9 42,8 65,2 62,1 30,6 „m“ „m“ „m“ „m“ 9,4 41,7 37,8 20,4 30,7 41,8 26,5 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 29,7 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 38,8 35,1 „m“ „m“ „m“ 2,1 2,4 68,8 89,2 99,2 99,4 99,7 99,8 99,6 s 867 868 869 870 871 872 873 874 875 876 877 878 879 880 881 882 883 884 885 886 887 888 889 890 891 892 893 894 895 896 897 898 899 900 901 902 903 904 905 906 907 908 909 910 911 912 913 914 915 916 917 918 919 920 921 922 923 924 925 926 927 928 929 930 931 932 933 934 % 52,3 53 54,2 55,5 56,7 57,3 58 60,5 60,2 60,3 60,5 61,4 60,3 60,5 61,2 61,6 61,5 61,2 61,3 63,1 63,2 62,3 62 61,6 61,6 61,8 62 62 61,1 61,2 60,7 60,7 60,9 60,1 59,3 59,9 59,4 59,2 59,5 58,3 58,2 57,6 57,1 57 57 56,5 56,3 56,1 55,2 54,7 55,2 55,2 55,9 55,9 56,1 55,8 55,9 55,8 56,4 56,4 56,4 56,4 54 53,4 52,3 52,1 52,3 52,2 % 99,4 99,3 99,2 99,1 99 98,9 98,9 31,1 „m“ „m“ 6,3 19,3 1,2 2,9 34,1 13,2 16,4 16,4 „m“ „m“ 4,8 22,3 38,5 29,6 26,6 28,1 29,6 16,3 „m“ „m“ 19,2 32,5 17,8 19,2 38,2 45 32,4 23,5 40,8 „m“ „m“ „m“ „m“ 0,6 26,3 29,2 20,5 „m“ „m“ 17,5 29,2 29,2 16 26,3 36,5 19 9,2 21,9 42,8 38 11 35,1 7,3 5,4 27,6 32 33,4 34,9 s 935 936 937 938 939 940 941 942 943 944 945 946 947 948 949 950 951 952 953 954 955 956 957 958 959 960 961 962 963 964 965 966 967 968 969 970 971 972 973 974 975 976 977 978 979 980 981 982 983 984 985 986 987 988 989 990 991 992 993 994 995 996 997 998 999 1000 1001 1002 % 52,8 53,7 54 55,1 55,2 54,7 52,5 51,8 51,4 50,9 51,2 50,3 50,2 50,9 49,9 50,9 49,8 50,4 50,4 49,7 51 50,3 50,2 49,9 50,9 50 50,2 50,2 49,9 50,4 50,2 50,3 49,9 51,1 50,6 49,9 49,6 49,4 49 49,8 50,9 50,4 49,8 49,1 50,4 49,8 49,3 49,1 49,9 49,1 50,4 50,9 51,4 51,5 52,2 52,8 53,3 53,6 53,4 53,9 55,2 55,8 55,7 55,8 56,4 55,4 55,2 55,8 % 60,1 69,7 70,7 71,7 46 12,6 0 24,7 43,9 71,1 76,8 87,5 99,8 100 99,7 100 99,7 99,8 99,8 99,7 100 99,8 99,8 99,7 100 99,7 99,8 99,8 99,7 99,8 99,8 99,8 99,7 100 99,9 99,7 99,6 99,6 99,5 99,7 100 99,8 99,7 99,5 99,8 99,7 99,5 99,5 99,7 99,5 99,8 100 99,9 99,9 99,7 74,1 46 36,4 33,5 58,9 73,8 52,4 9,2 2,2 33,6 „m“ „m“ 26,3 352 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 Čas s 1003 1004 1005 1006 1007 1008 1009 1010 1011 1012 1013 1014 1015 1016 1017 1018 1019 1020 1021 1022 1023 1024 1025 1026 1027 1028 1029 1030 1031 1032 1033 1034 1035 1036 1037 1038 1039 1040 1041 1042 1043 1044 1045 1046 1047 1048 1049 1050 1051 1052 1053 1054 1055 1056 1057 1058 1059 1060 1061 1062 1063 1064 1065 1066 1067 1068 1069 1070 Norm. Št. vrtljajev Norm. navor Čas Norm. Št. vrtljajev Norm. navor Čas Norm. Št. vrtljajev Norm. navor % 55,8 56,4 57,6 58,8 59,9 62,3 63,1 63,7 63,3 48 47,9 49,9 49,9 49,6 49,9 49,3 49,7 49,1 49,4 48,3 49,4 48,5 48,7 48,7 49,1 49 49,8 48,7 48,5 49,3 49,7 48,3 49,8 49,4 49,8 50,5 50,3 51,2 50,5 50,6 50,4 49,9 49,1 47,9 48,1 47,5 46,9 47,7 46,9 46,5 48 47,2 48,7 48,7 47,8 48,8 47,4 47,3 47,3 46,9 46,7 46,8 46,9 46,7 45,5 45,5 44,2 43 % 23,3 50,2 68,3 90,2 98,9 98,8 74,4 49,4 9,8 0 73,5 99,7 48,8 2,3 „m“ „m“ 47,5 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 31,3 45,3 44,5 61 64,3 64,4 65,6 64,5 82,9 86 89 81,4 49,9 20,1 24 36,2 34,5 30,3 53,5 61,6 73,6 84,6 87,7 80 50,4 38,6 63,1 5 47,4 49,8 23,9 44,6 65,2 60,4 61,5 „m“ „m“ „m“ „m“ s 1071 1072 1073 1074 1075 1076 1077 1078 1079 1080 1081 1082 1083 1084 1085 1086 1087 1088 1089 1090 1091 1092 1093 1094 1095 1096 1097 1098 1099 1100 1101 1102 1103 1104 1105 1106 1107 1108 1109 1110 1111 1112 1113 1114 1115 1116 1117 1118 1119 1120 1121 1122 1123 1124 1125 1126 1127 1128 1129 1130 1131 1132 1133 1134 1135 1136 1137 1138 % 42,5 41 39,9 39,9 40,1 39,9 39,4 43,8 52,9 52,8 53,4 54,7 56,3 57,5 59 59,8 60,1 61,8 61,8 61,7 62 62,3 62 61,3 61,1 61,2 61,1 61,1 61,3 61,3 60,4 58,8 57,7 56 54,7 53,3 52,6 53,4 53,9 54,9 55,8 57,1 56,5 58,9 58,7 59,8 61 60,7 59,4 57,9 57,6 56,3 55 53,7 52,1 51,1 49,7 49,1 48,7 48,2 48 48 47,2 47,3 46,6 47,4 46,3 45,4 % „m“ „m“ „m“ 38,2 48,1 48 59,3 19,8 0 88,9 99,5 99,3 99,1 99 98,9 98,9 98,9 48,3 55,6 59,8 55,6 29,6 19,3 7,9 19,2 43 59,7 98,8 98,8 26,6 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 23,2 84,2 99,4 99,3 99,2 99 99,1 98,9 98,9 98,9 98,8 19,2 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 25,8 46,1 46,9 46,7 70 70 67,6 67,6 74,7 13 „m“ „m“ s 1139 1140 1141 1142 1143 1144 1145 1146 1147 1148 1149 1150 1151 1152 1153 1154 1155 1156 1157 1158 1159 1160 1161 1162 1163 1164 1165 1166 1167 1168 1169 1170 1171 1172 1173 1174 1175 1176 1177 1178 1179 1180 1181 1182 1183 1184 1185 1186 1187 1188 1189 1190 1191 1192 1193 1194 1195 1196 1197 1198 1199 1200 1201 1202 1203 1204 1205 1206 % 45,5 44,8 46,6 46,3 48,5 49,9 49,1 49,1 51 51,5 50,9 51,6 52,1 50,9 52,2 51,5 51,5 50,8 50,3 50,3 49,3 48,8 47,8 48,1 48,4 49,6 51 51,6 53,3 55,2 55,7 56,4 56,8 57 57,6 56,9 56,4 57 56,4 57 57,7 58,6 58,9 59,4 58,8 60,1 60,6 60,7 60,7 60 60,2 59,7 59,8 59,8 59,8 60 59,5 59,9 59,8 59 58,9 59,1 58,9 58,4 58,7 58,3 57,5 57,2 % 24,8 73,8 99 98,9 99,4 99,7 99,5 99,5 100 99,9 100 99,9 99,7 100 99,7 98,3 47,2 78,4 83 31,7 31,3 21,5 59,4 77,1 87,6 87,5 81,4 66,7 63,2 62 43,9 30,7 23,4 „m“ „m“ „m“ 4 23,4 41,7 49,2 56,6 56,6 64 68,2 71,4 71,3 79,1 83,3 77,1 73,5 55,5 54,4 73,3 77,9 73,9 76,5 82,3 82,8 65,8 48,6 62,2 70,4 62,1 67,4 58,9 57,7 57,8 57,6 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 353 Čas s 1207 1208 1209 1210 1211 1212 1213 1214 1215 1216 1217 1218 1219 1220 1221 1222 1223 1224 1225 1226 1227 1228 1229 1230 1231 1232 1233 1234 1235 1236 1237 1238 1239 1240 1241 1242 1243 1244 1245 1246 1247 1248 1249 1250 1251 1252 1253 1254 1255 1256 1257 1258 1259 1260 1261 1262 1263 1264 1265 1266 1267 1268 1269 1270 1271 1272 1273 1274 Norm. Št. vrtljajev Norm. navor Čas Norm. Št. vrtljajev Norm. navor Čas Norm. Št. vrtljajev Norm. navor % 57,1 57 56,4 56,7 55,9 56,3 56,7 56 56 56,4 56,7 56,9 57 57,7 57,5 58,4 58,7 58,2 58,5 58,8 59 58,2 57,6 57,1 57,2 57 56,7 56,8 56,9 57 57,4 57,3 57,7 57,5 58,6 58,2 58,8 58,3 58,7 59,1 58,6 58,8 58,8 58,7 59,1 59,1 59,4 60,6 59,6 60,1 60,6 59,6 60,7 60,5 59,7 59,6 59,8 59,6 60,1 59,9 59,7 59,6 59,7 59,8 59,9 60,6 60,5 60,2 % 42,6 70,1 59,6 39 68,1 79,1 89,7 89,4 93,1 93,1 94,4 94,8 94,1 94,3 93,7 93,2 93,2 93,7 93,1 86,2 72,9 59,9 8,5 47,6 74,4 79,1 67,2 69,1 71,3 77,3 78,2 70,6 64 55,6 49,6 41,1 40,6 21,1 24,9 24,8 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 2,6 „m“ „m“ „m“ 4,1 7,1 „m“ „m“ „m“ „m“ 4,9 5,9 6,1 „m“ „m“ 22 10,3 10 6,2 7,3 14,8 s 1275 1276 1277 1278 1279 1280 1281 1282 1283 1284 1285 1286 1287 1288 1289 1290 1291 1292 1293 1294 1295 1296 1297 1298 1299 1300 1301 1302 1303 1304 1305 1306 1307 1308 1309 1310 1311 1312 1313 1314 1315 1316 1317 1318 1319 1320 1321 1322 1323 1324 1325 1326 1327 1328 1329 1330 1331 1332 1333 1334 1335 1336 1337 1338 1339 1340 1341 1342 % 60,6 60,6 61 61 61,3 61,2 61,5 61 61,1 60,5 60,2 60,2 60,2 59,9 59,4 59,6 59,3 58,9 58,8 58,9 58,9 58,9 58,7 58,7 59,3 60,1 60,5 59,5 59,7 59,7 60,1 60,8 60,9 61,3 61,8 62 62,2 62,6 62,7 62,9 63,1 63,5 63,6 64,3 63,7 63,8 63,6 63,4 63,2 63,3 62,9 63 63,1 61,8 61,6 61 61,2 60,8 61,1 60,7 60,6 60,5 60,6 60,9 60,9 61,4 61,3 61,5 % 8,2 5,5 14,3 12 34,2 17,1 15,7 9,5 9,2 4,3 7,8 5,9 5,3 4,6 21,5 15,8 10,1 9,4 9 35,4 30,7 25,9 22,9 24,4 61 56 50,6 16,2 50 31,4 43,1 38,4 40,2 49,7 45,9 45,9 45,8 46,8 44,3 44,4 43,7 46,1 40,7 49,5 27 15 18,7 8,4 8,7 21,6 19,7 22,1 20,3 19,1 17,1 0 22 40,3 34,3 16,1 16,6 18,5 29,8 19,5 22,3 35,8 42,9 31 s 1343 1344 1345 1346 1347 1348 1349 1350 1351 1352 1353 1354 1355 1356 1357 1358 1359 1360 1361 1362 1363 1364 1365 1366 1367 1368 1369 1370 1371 1372 1373 1374 1375 1376 1377 1378 1379 1380 1381 1382 1383 1384 1385 1386 1387 1388 1389 1390 1391 1392 1393 1394 1395 1396 1397 1398 1399 1400 1401 1402 1403 1404 1405 1406 1407 1408 1409 1410 % 61,3 61 60,8 60,9 61,2 60,9 60,7 60,9 60,7 59,6 59,6 59,4 59,3 58,9 59,1 59 59 59 58,8 58,9 58,9 59,3 58,9 59,3 59,4 59,6 59,4 59,3 59,4 59,4 58,8 59,1 58,5 58,8 58,5 58,7 59,1 59,1 59,1 59,4 59,7 60,7 59,8 60,2 59,9 61 60,6 60,6 59,6 59,6 60,6 59,8 60 60,5 60,9 61,3 61,2 61,4 61,3 61,4 61,1 61,5 61 61,1 61,4 61,6 61,7 61,8 % 19,2 9,3 44,2 55,3 56 60,1 59,1 56,8 58,1 78,4 84,6 66,6 75,5 49,6 75,8 77,6 67,8 56,7 54,2 59,6 60,8 56,1 48,5 42,9 41,4 38,9 32,9 30,6 30 25,3 18,6 18 10,6 10,5 8,2 13,7 7,8 6 6 13,1 22,3 10,5 9,8 8,8 8,7 9,1 28,2 22 23,2 19 38,4 41,6 47,3 55,4 58,7 37,9 38,3 58,7 51,3 71,1 51 56,6 60,6 75,4 69,4 69,9 59,6 54,8 354 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 Čas s 1411 1412 1413 1414 1415 1416 1417 1418 1419 1420 1421 1422 1423 1424 1425 1426 1427 1428 1429 1430 1431 1432 1433 1434 1435 1436 1437 1438 1439 1440 1441 1442 1443 1444 1445 1446 1447 1448 1449 1450 1451 1452 1453 1454 1455 1456 1457 1458 1459 1460 1461 1462 1463 1464 1465 1466 1467 1468 1469 1470 1471 1472 1473 1474 1475 1476 1477 1478 Norm. Št. vrtljajev Norm. navor Čas Norm. Št. vrtljajev Norm. navor Čas Norm. Št. vrtljajev Norm. navor % 61,6 61,3 61,3 61,2 61,3 61,2 61,2 61 60,9 61 60,7 60,7 60,8 61 61 61,3 61,7 62,3 62,3 62,3 62,8 62,8 62,9 62,9 62,8 62,7 61,5 61,9 61,5 61 60,9 60,6 60,3 60,8 60,2 60,5 60,2 60,7 60,9 59,6 60,2 59,5 59,8 59,6 59,3 59 58,8 58,7 59,2 59,7 60,4 60,2 60,4 59,9 59,9 59,6 59,4 59,4 60,4 59,5 59,3 60,9 60,7 60,9 61 60,6 60,9 60,8 % 53,6 53,5 52,9 54,1 53,2 52,2 52,3 48 41,5 32,2 22 23,3 38,8 40,7 30,6 62,6 55,9 43,4 37,4 35,7 34,4 31,5 31,7 29,9 29,4 28,7 14,7 17,2 6,1 9,9 4,8 11,1 6,9 7 9,2 21,7 22,4 31,6 28,9 21,7 18 16,7 15,7 15,7 15,7 7,5 7,1 16,5 50,7 60,2 44 35,3 17,1 13,5 12,8 14,8 15,9 22 38,4 38,8 31,9 40,8 39 30,1 29,3 28,4 36,3 30,5 s 1479 1480 1481 1482 1483 1484 1485 1486 1487 1488 1489 1490 1491 1492 1493 1494 1495 1496 1497 1498 1499 1500 1501 1502 1503 1504 1505 1506 1507 1508 1509 1510 1511 1512 1513 1514 1515 1516 1517 1518 1519 1520 1521 1522 1523 1524 1525 1526 1527 1528 1529 1530 1531 1532 1533 1534 1535 1536 1537 1538 1539 1540 1541 1542 1543 1544 1545 1546 % 60,7 60,1 59,9 60,4 60,7 59,9 59,7 59,5 59,2 58,8 58,7 58,7 57,9 58,2 57,6 58,3 57,2 57,4 58,3 58,3 58,8 58,8 59,4 59,1 59,1 59 59,5 59,4 59,4 59,4 59,4 58,9 59 58,8 58,9 58,8 58,9 59,1 58,8 59 58,7 57,9 58 57,1 56,7 56,7 56,6 56,8 56,3 56,3 56 56,7 56,6 56,9 56,9 57,4 57,4 58,3 58,5 59,1 59,4 59,6 59,5 59,6 59,3 59,4 59,1 59 % 26,7 4,7 0 36,2 32,5 3,1 „m“ „m“ „m“ 0,6 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 9,5 6 27,3 59,9 7,3 21,7 38,9 26,2 25,5 26 39,1 52,3 31 27 29,8 23,1 16 31,5 25,9 40,2 28,4 38,9 35,3 30,3 19 3 0 2,4 „m“ „m“ 5,3 2,1 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 3,8 „m“ „m“ „m“ „m“ 13,9 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 0,5 9,2 11,2 26,8 11,7 s 1547 1548 1549 1550 1551 1552 1553 1554 1555 1556 1557 1558 1559 1560 1561 1562 1563 1564 1565 1566 1567 1568 1569 1570 1571 1572 1573 1574 1575 1576 1577 1578 1579 1580 1581 1582 1583 1584 1585 1586 1587 1588 1589 1590 1591 1592 1593 1594 1595 1596 1597 1598 1599 1600 1601 1602 1603 1604 1605 1606 1607 1608 1609 1610 1611 1612 1613 1614 % 58,8 58,7 57,5 57,4 57,1 57,1 57 57,1 57,3 57,3 58,2 58,7 58,3 58,6 59 59,8 59,3 59,7 60,1 60,7 60,7 60,7 60,7 61,1 61,1 60,8 60,1 60,7 60,4 60 59,9 60,8 60,4 60,2 59,6 59,9 59,8 59,6 59,4 60,1 59,5 59,8 60,6 59,3 59,3 59,4 58,7 58,8 59,1 59,7 59,5 59,6 59,6 59,4 59,6 59,9 60,5 59,6 59,7 60,9 60,1 59,9 60,8 60,6 60,9 61,1 61,2 61,4 % 6,4 5 „m“ „m“ 1,1 0 4,5 3,7 3,3 16,8 29,3 12,5 12,2 12,7 13,6 21,9 20,9 19,2 15,9 16,7 18,1 40,6 59,7 66,8 58,8 64,7 63,6 83,2 82,2 80,5 78,7 67,9 57,7 60,6 72,7 73,6 74,1 84,6 76,1 76,9 84,6 77,5 67,9 47,3 43,1 38,3 38,2 39,2 67,9 60,5 32,9 20 34,4 23,9 15,7 41 26,3 14 21,2 19,6 34,3 27 25,6 26,3 26,1 38 31,6 30,6 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 355 Čas s 1615 1616 1617 1618 1619 1620 1621 1622 1623 1624 1625 1626 1627 1628 1629 1630 1631 1632 1633 1634 1635 1636 1637 1638 1639 1640 1641 1642 1643 1644 1645 1646 1647 1648 1649 1650 1651 1652 1653 1654 1655 1656 1657 1658 1659 1660 1661 1662 1663 1664 1665 1666 1667 1668 1669 1670 1671 1672 1673 1674 1675 1676 Norm. Št. vrtljajev Norm. navor Čas Norm. Št. vrtljajev Norm. navor Čas Norm. Št. vrtljajev Norm. navor % 61,7 61,5 61,7 62,2 61,4 61,8 61,8 61,6 61,7 61,7 61,7 61,2 61,9 61,4 61,7 62,4 62,8 62,2 62,5 62,3 62,6 62,3 62,7 62,2 61,9 62,5 61,7 61,7 61,6 61,4 60,8 60,7 61 60,4 61 60,7 60,5 60,8 61,2 60,9 61,1 60,7 61,3 60,9 61,4 61,7 61,8 61,7 61,7 61,5 61,3 61,5 61,1 61,4 61,4 61,3 61 61,5 61 60,9 60,9 60,6 % 29,6 28,8 27,8 20,3 19,6 19,7 18,7 17,7 8,7 1,4 5,9 8,1 45,8 31,5 22,3 21,7 21,9 22,2 31 31,3 31,7 22,8 12,6 15,2 32,6 23,1 19,4 10,8 10,2 „m“ „m“ „m“ 12,4 5,3 13,1 29,6 28,9 27,1 27,3 20,6 13,9 13,4 26,1 23,7 32,1 33,5 34,1 17 2,5 5,9 14,9 17,2 „m“ „m“ 8,8 8,8 18 13 3,7 3,1 4,7 4,1 s 1677 1678 1679 1680 1681 1682 1683 1684 1685 1686 1687 1688 1689 1690 1691 1692 1693 1694 1695 1696 1697 1698 1699 1700 1701 1702 1703 1704 1705 1706 1707 1708 1709 1710 1711 1712 1713 1714 1715 1716 1717 1718 1719 1720 1721 1722 1723 1724 1725 1726 1727 1728 1729 1730 1731 1732 1733 1734 1735 1736 1737 1738 1739 % 60,6 60,6 60,7 60,6 60,1 60,5 60,4 59,9 59,6 59,6 59,9 59,9 59,8 59,4 59,5 59,6 59,4 60,9 60,5 60,1 60,1 60,5 60 60 60 60,1 59,9 59,4 59,5 59,5 59,5 59,4 59,6 59,5 60,1 59,4 59,8 59,9 60,1 59,6 59,6 59,4 59,6 60,1 60,2 59,4 60,3 59,9 60,2 60,3 60,4 60,6 60,8 60,9 60,9 60,7 60,9 61,1 61,1 61 61 60,6 60,9 % 6,7 12,8 11,9 12,4 12,4 12 11,8 12,4 12,4 9,1 0 20,4 4,4 3,1 26,3 20,1 35 22,1 12,2 11 8,2 6,7 5,1 5,1 9 5,7 8,5 6 5,5 14,2 6,2 10,3 13,8 13,9 18,9 13,1 5,4 2,9 7,1 12 4,9 22,7 22 17,4 16,6 28,6 22,4 20 18,6 11,9 11,6 10,6 16 17 16,1 11,4 11,3 11,2 25,6 14,6 10,4 „m“ „m“ s 1740 1741 1742 1743 1744 1745 1746 1747 1748 1749 1750 1751 1752 1753 1754 1755 1756 1757 1758 1759 1760 1761 1762 1763 1764 1765 1766 1767 1768 1769 1770 1771 1772 1773 1774 1775 1776 1777 1778 1779 1780 1781 1782 1783 1784 1785 1786 1787 1788 1789 1790 1791 1792 1793 1794 1795 1796 1797 1798 1799 1800 % 60,8 59,9 59,8 59,1 58,8 58,8 58,2 58,5 57,5 57,9 57,8 58,3 57,8 57,5 58,4 58,1 58,8 58,3 58,3 59 58,2 57,9 58,5 57,4 58,2 58,2 57,3 58 57,5 57,4 58,8 57,7 58,4 58,4 59 59 58,8 58,8 59,1 59,4 59,6 50 40 30 20 10 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 % 4,8 „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ „m“ 14,3 4,4 0 20,9 9,2 8,2 15,3 38 15,4 11,8 8,1 5,5 4,1 4,9 10,1 7,5 7 6,7 6,6 17,3 11,4 47,4 28,8 24,3 25,5 35,5 29,3 33,8 18,7 9,8 23,9 48,2 37,2 29,1 25 20 15 10 5 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 „m“ = motora apgriezienu punkti. 356 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 Na Sliki 5 je grafično prikazan časovni potek na dinamometru ETC. Slika 5 Diagram dinamometra ETC 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 357 Dodatek 4 POSTOPKI MERJENJA IN VZORČENJA 1. UVOD PLInaste sestavine, delci in dim, ki ga oddaja motor v preskušanju, se merijo z metodami, opisanimi v Pri- logi V. V ustreznih točkah Priloge V so opisani priporočljivi analitični sistemi za plinaste emisije (točka 1), priporočljivi sistemi za redčenje in vzorčenje delcev (točka 2) ter priporočljivi merilniki motnosti za mer- jenje dimljenja (točka 3). Pri ciklu ESC se plinaste sestavine določajo v nerazredčenih izpušnih plinih. Po izbiri jih je mogoče določati v razredčenih izpušnih plinih, če se za določanje delcev uporablja sistem redčenja s celotnim tokom. Delci se določajo s sistemom redčenja z delnim ali s celotnim tokom. Pri ciklu ETC se za določanje emisij plinov in delcev uporablja samo sistem redčenja s celotnim tokom, ki se šteje za referenčni sistem. Tehnična služba pa lahko dovoli tudi uporabo sistema redčenja z delnim tokom, če je skladno s točko 6. 2 Priloge I dokazano enakovreden in če je tehnični službi predložen podro- ben opis postopkov ovrednotenja podatkov in izračunavanja. 2. DINAMOMETER IN PRESKUSNA OPREMA Za preskušanje emisij motorjev na dinamometrih motorja se uporablja naslednja oprema. 2. 1 Dinamometer motorja Za izvajanje preskusnih ciklov, opisanih v Dodatkih 1 in 2 k tej prilogi se uporabi dinamometer motorja z ustreznimi lastnostmi. Sistem za merjenje števila vrtljajev naj ima točnost ± 2 % zapisa. Sistem za merjenje navora naj ima točnost ± 3 % zapisa v območju > 20 % obsega skale in točnost ± 0,6 % obsega skale v območju ≤ 20 % obsega skale. 2. 2 Druga merilni instrumenti Merilniki porabe goriva, porabe zraka, temperature hladilnega sredstva in maziva, tlaka izpušnih plinov in podtlaka v polnilnem zbiralniku, temperature izpušnih plinov, temperature vstopnega zraka, atmosferskega tlaka, vlažnosti in temperature goriva se uporabijo v skladu z zahtevami. Tabela 8 Točnost merilnih instrumentov Merilni instrument Točnost Poraba goriva Poraba zraka Temperature ≤ 600 K (327 °C) Temperature > 600 K (327 °C) Atmosferski tlak Tlak izpušnih plinov Podtlak v polnilnem zbiralniku Drugi tlaki Relativna vlažnost Absolutna vlažnost ± 2 % največje vrednosti za motor ± 2 % največje vrednosti za motor ± 2 K absolutne ± 1 % zapisa ± 0,1 kPa absolutnega ± 0,2 kPa absolutnega ± 0,05 kPa absolutnega ± 0,1 kPa absolutnega ± 3 % absolutne ± 5 % zapisa 358 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 2. 3 Pretok izpušnih plinov Za izračun emisij nerazredčenih izpušnih plinov je treba poznati pretok izpušnih plinov (glej točko 4. 4 Dodatka 1). Za določanje pretoka izpušnih plinov se lahko uporabi eden od naslednjih dveh postopkov: (a) neposredno merjenje pretoka izpušnih plinov s šobo na izpušni cevi ali z enakovrednim merilnim siste- mom; (b) Merjenje pretoka zraka in pretoka goriva z ustreznimi merilnimi sistemi ter izračun pretoka izpušnih plinov z naslednjo enačbo: GEXHW = GAIRW + GFUEL(masa mokrih izpušnih plinov) Točnost določanja pretoka izpušnih plinov mora biti ± 2,5 % ali večja. 2. 4 Pretok razredčenih izpušnih plinov Za izračun emisij razredčenih izpušnih plinov s pomočjo sistema redčenja s celotnim tokom (obvezen za ETC) je treba poznati pretok razredčenih izpušnih plinov (glej točko 4. 3 Dodatka 2). Skupna stopnja mas- nega pretoka razredčenih izpušnih plinov (GTOTW) oziroma skupna masa razredčenih izpušnih plinov skozi ves cikel (MTOTW) se izmeri s PDP oziroma CFV (točka 2. 3. 1 Priloge V). Točnost mora biti ± 2 % zapisa ali večja in se določi v skladu z določbami točke 2. 4 Dodatka 5 k Prilogi III. 3. DOLOČANJE PLINASTIH SESTAVIN 3. 1 Splošne tehnične zahteve za analizator Analizator mora imeti ustrezno merilno območje za točnost, potrebno pri merjenju koncentracij sestavin izpušnih plinov (točka 3. 1. 1). Priporoča se tako upravljanje analizatorjev, da znaša merjena koncentracija med 15 % in 100 % obsega skale. Če lahko sistemi za odčitavanje (računalniki, zapisovalniki podatkov) nudijo zadostno točnost in ločljivost pod 15 % obsega skale, so sprejemljive tudi meritve pod 15 % obsega skale. V takem primeru je treba opra- viti dodatne kalibracije najmanj 4 enakomerno razporejenih točk, ki niso ničelne, da se zagotovi točnost kalibracijskih krivulj v skladu s točko 1. 5. 5. 2 Dodatka 5 k Prilogi III. Elektromagnetna združljivost (EMC) opreme mora biti na takem nivoju, da je možnost dodatnih pogreškov čim manjša. 3. 1. 1 Merilni pogrešek Skupni merilni pogrešek, vključno z motečo občutljivostjo za druge pline (glej točko 1. 9 Dodatka 5 k Pri- logi III) ne sme presegati ± 5 % zapisa oziroma ± 3,5 % obsega skale, tisto, kar je manjše. Pri koncentraci- jah, manjših od 100 ppm, merilni pogrešek ne sme presegati ± 4 ppm. 3. 1. 2 Ponovljivost Ponovljivost, ki je definirana kot 2,5-kratno standardno odstopanje 10 ponavljajočih se odzivov za dani kalibrirni plin, ne sme biti večja od ± 1 % koncentracije obsega skale za posamezno uporabljeno območje nad 155 ppm (ali ppmC) oziroma ± 2 % posameznega uporabljenega območja pod 155 ppm (ali ppmC). 3. 1. 3 Šum Medtemenski odziv analizatorja na ničelni in kalibrirni plin v katerem koli 10-sekundnem obdobju ne sme na nobenem uporabljenem območju presegati ± 2 % obsega skale. 3. 1. 4 Premik ničlišča Premik ničlišča v enournem obdobju pri najnižjem uporabljenem območju ne sme biti večji od 2 % obsega skale. Odziv na ničlo je definiran kot srednji odziv, vključno s šumom, na ničelni plin v časovnem intervalu 30 sekund. 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 359 3. 1. 5 Premik razpona Premik razpona v enournem obdobju mora biti pri najnižjem uporabljenem območju manjši od 2 % obsega skale. Razpon je definiran kot razlika med kalibrirnim odzivom in ničlo. Kalibrirni odziv za razpon je definiran kot srednji odziv, vključno s šumom, na kalibrirni plin v 30-sekundnem časovnem intervalu. 3. 2 Sušenje plinov Naprava za sušenje plinov po izbiri mora v najmanjši možni meri vplivati na koncentracijo merjenih plinov. Kemična sredstva za sušenje niso sprejemljiva za odstranjevanje vode iz vzorca. 3. 3 Analizatorji V točkah od 3. 3. 1 do 3. 3. 4 so opisani merilni principi, ki naj se uporabljajo. Podroben opis merilnih siste- mov je podan v Prilogi V. Pline, ki se merijo, je treba analizirati z naslednjimi napravami. Pri nelinearnih analizatorjih je dovoljena uporaba vezja za linearizacijo. 3. 3. 1 Analiza ogljikovega monoksida (CO) Analizator ogljikovega monoksida mora biti nedisperzni infrardeči absorpcijski analizator (NDIR). 3. 3. 2 Analiza ogljikovega dioksida (CO2) Analizator ogljikovega dioksida mora biti nedisperzni infrardeči absorpcijski analizator (NDIR). 3. 3. 3 Analiza ogljikovodikov (HC) Analizator ogljikovodikov za dizelske motorje in motorje na utekočinjeni naftni plin mora biti vrste HFID (Heated Flame Ionisation Detector — ogrevani detektor s plamensko ionizacijo) za merjenje nezgorelih ogljikovodikov z ogrevanim detektorjem, ventili in cevmi itd. , tako da lahko vzdržuje temperaturo plinov pri 463 K ± 10 K (190 ± 10 °C). Za plinske motorje, ki za gorivo uporabljajo zemeljski plin, je lahko analizator ogljikovodikov vrste FID (Non heated Flame Ionisation Detector — neogravani detektor s plamensko ionizacijo), ki ni ogrevan, odvisno od uporabljenega postopka (glej točko 1. 3 Priloge V). 3. 3. 4 Analiza ne-metanskih ogljikovodikov (NMHC) Ne-metanski ogljikovodiki se določajo z eno od naslednjih metod: 3. 3. 4. 1 Metoda GC (s plinskim kromatografom) Ne-metanske ogljikovodike določimo tako, da od ogljikovodikov, izmerjenih skladno s točko 3. 3. 3, odšte- jemo metan, analiziran s plinskim kromatografom (Gas Chromatograph — GC), kondicioniranim na 423 K (150 °C). 3. 3. 4. 2 Metoda NMC (z izločevalnikom ne-metanov) Določanje ne-metanske frakcije se izvaja z ogrevanim izločevalnikom ne-metanov (Non-Methane Cutter — NMC), ki deluje podobno kot FID iz točke 3. 3. 3, z odštevanjem metana od ogljikovodikov. 3. 3. 5 Analiza dušikovih oksidov (NOx) Analizator dušikovih oksidov naj bo vrste CLD (ChemiLuminescent Detector — kemiluminescenčni detektor) ali HCLD (Heated ChemiLuminescent Detector — ogrevani kemiluminescenčni detektor) s pretvornikom NO2/NO, če se meritev izvaja na suhi osnovi. Če se meritev izvaja na mokri osnovi, je treba uporabiti HCLD s pretvornikom, ki vzdržuje temperaturo nad 328 K (55 °C), pod pogojem, da je bil zado- voljivo opravljen preskus moteče občutljivosti na vodno paro (glej točko 1. 9. 2. 2 Dodatka 5 k Prilogi III). 3. 4 Vzorčenje plinastih emisij 3. 4. 1 Nerazredčeni izpušni plini (samo pri ESC) Sonde za vzorčenje plinastih emisij se namestijo najmanj 0,5 m ali za trikratni premer izpušne cevi — tisto, kar je večje — v smeri proti toku od izstopa iz izpušnega sistema, v kolikor je to mogoče, in dovolj blizu motorja, da je na sondi zagotovljena temperatura izpušnih plinov najmanj 343 K (70 °C). 360 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 Če gre za večvaljni motor z razvejanim izpušnim kolektorjem, se mora vstop v sondo nahajati dovolj daleč v smeri toka, da bo vzorec lahko reprezentančen za povprečno emisijo izpušnih plinov iz vseh valjev. Pri večvaljnih motorjih, ki imajo ločene skupine kolektorjev, kot npr. pri V-motorju, je dopustno odvzeti vzo- rec iz vsake skupine posebej in izračunati povprečno emisijo izpušnih plinov. Uporabijo se lahko tudi druge metode, za katere je bilo dokazano, da so enakovredne zgornjim. Za izračun emisije izpušnih plinov je treba uporabiti skupni masni pretok izpušnih plinov. Če je motor opremljen s sistemom za naknadno obdelavo izpušnih plinov, se vzorec izpušnih plinov vzame v smeri toka od sistema za naknadno obdelavo izpušnih plinov. 3. 4. 2 Razredčeni izpušni plini (obvezno pri ETC, po izbiri pri ESC) Izpušna cev med motorjem in sistemom redčenja s celotnim tokom mora biti v skladu z zahtevami točke 2. 3. 1 EP Priloge V. Sonda(e) za vzorčenje plinastih emisij se namesti(jo) v tunel za redčenje v točki, kjer so zrak za redčenje in izpušni plini dobro premešani, ter v neposredni bližini sonde za vzorčenje delcev. Pri ETC-ciklu se vzorčenje ponavadi izvaja na dva načina: — snovi, ki onesnažujejo, se vzorčijo v vreče za vzorce skozi ves cikel in merijo po zaključku preskusa; — snovi, ki onesnažujejo, se neprekinjeno vzorčijo in integrirajo skozi ves cikel; ta metoda je obvezna pri vzorčenju HC in NOx. 4. DOLOČANJE DELCEV Za določanje delcev je potreben sistem redčenja. Redčenje se lahko izvaja s sistemom redčenja z delnim tokom (samo cikel ESC) ali s sistemom redčenja s celotnim tokom (obvezen pri ciklu ETC). Kapaciteta pre- toka sistema redčenja mora biti zadosti velika, da se v celoti odpravi kondenzacija vode v sistemih redčenja in vzorčenja in da se vzdržuje temperatura razredčenih izpušnih plinov pri ali pod 325 K (52 °C) takoj nad posodami s filtri. Dovoljeno je razvlaževanje zraka za redčenje, preden vstopi v sistem redčenja, kar je še posebno koristno, če je vlažnost zraka za redčenje visoka. Temperatura zraka za redčenje naj bo 298 K ± 5 K (25 °C ± 5 °C). Če je temperatura okolice pod 293 K (20 °C), se priporoča predogrevanje zraka za redčenje nad zgornjo temperaturno mejo 303 K (30 °C). Vendar pa temperatura zraka za redčenje pred vsto- pom izpušnih plinov v tunel za redčenje ne sme prekoračiti 325 K (52 °C). Sistem redčenja z delnim tokom mora biti zasnovan tako, da razcepi tok izpušnih plinov v dva dela, od katerih se manjši redči z zrakom in nato uporabi za merjenje delcev. Zato je bistvenega pomena, da se zelo točno določi razmerje redčenja. Uporabijo se lahko različne metode razcepitve, pri čemer vrsta razcepitve v veliki meri odloča o opremi in postopku vzorčenja, ki ju je treba uporabiti (točka 2. 2 Priloge V). Sonda za vzorčenje delcev se namesti v neposredni bližini sonde za vzorčenje plinastih emisij, namestitev pa mora biti v skladu z določbami točke 3. 4. 1. Za določanje mase delcev so potrebni sistem za vzorčenje delcev, filtri za vzorčenje delcev, mikrogramska tehtnica ter klimatizirana tehtalna komora. Za vzorčenje delcev se uporabi metoda z enojnim filtrom, pri kateri se uporablja en par filtrov (glej točko 4. 1. 3) za celotni preskusni cikel. Pri ciklu ESC je treba zlasti paziti na čase vzorčenja in pretoke med fazo vzorčenja pri preskusu. 4. 1 Filtri za vzorčenje delcev 4. 1. 1 Zahteve za filtre Predpisani so filtri iz steklenih vlaken, prevlečeni s fluorogljikom, ali membranski filtri na podlagi fluorogljika. Vsi tipi filtrov morajo imeti 0,3 μm DOP (dioktilftalat) zbiralno učinkovitost 95 % pri hitrosti dotoka plinov med 35 in 80 cm/s. 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 361 4. 1. 2 Velikost filtrov Filtri za delce morajo imeti premer najmanj 47 mm (premer delovne površine 37 mm). Sprejemljivi so tudi filtri z večjim premerom (glej točko 4. 1. 5). 4. 1. 3 Primarni in sekundarni filter Vzorci razredčenih izpušnih plinov se odvzemajo s parom filtrov, ki sta med preskusnim ciklom nameš- čena drug za drugim (primarni in sekundarni filter). Sekundarni filter je lahko od primarnega oddaljen v smeri toka največ 100 mm in se ga ne sme dotikati. Filtra lahko tehtamo ločeno ali kot par, tako da sta delovni površini postavljeni ena poleg druge. 4. 1. 4 Hitrost dotoka v filter Dosežena mora biti hitrost dotoka plinov v filter od 35 do 80 cm/s. Porast padca tlaka med začetkom in koncem preskusa ne sme biti večji od 25 kPa. 4. 1. 5 Obremenitev filtra Priporočena najmanjša obremenitev filtra je 0,5 mg/1 075 mm2 delovne površine. V Tabeli 9 so podane najobičajnejše velikosti filtrov. Tabela 9 Priporočene obremenitve filtrov Premer filtra (mm) Priporočen premer delovne površine (mm) Priporočena najmanjša obremenitev (mg) 47 70 90 110 37 60 80 100 0,5 1,3 2,3 3,6 4. 2 Tehnične zahteve za tehtalno komoro in analizno tehtnico 4. 2. 1 Razmere v tehtalni komori Temperatura v komori (ali prostoru) za kondicioniranje in tehtanje filtrov za delce mora biti med celotnim kondicioniranjem in tehtanjem filtrov v območju 295 K ± 3 K (22 °C ± 3 °C). Vlažnost mora biti pri rosišču 282,5 K ± 3 K (9,5 °C ± 3 °C), relativna vlažnost pa v območju 45 % ± 8 %. 4. 2. 2 Tehtanje referenčnega filtra V komori (ali prostoru) ne sme biti nobenih onesnaževalcev iz okolice (kot je prah), ki bi se med stabiliziranjem filtrov za delce lahko nanje usedali. Motnje v tehničnih zahtevah tehtalnega prostora, pod- anih v 4. 2. 1, so dopustne, če določena motnja ne traja več kot 30 minut. Tehtalni prostor mora ustrezati predpisanim tehničnim zahtevam pred vstopom oseb vanj. V obdobju štirih ur, zaželeno pa hkrati s filtrom (oz. parom filtrov) z vzorcem, je treba stehtati še najmanj dva neuporabljena referenčna filtra oziroma para referenčnih filtrov, ki morata biti enake velikosti in iz enakega materiala kot filtri z vzorci. Če se povprečna teža referenčnih filtrov (parov referenčnih filtrov) med tehtanjem filtrov z vzorcem spremeni za več kot ± 5 % (oziroma ± 7, 5 % pri paru filtrov) glede na priporočeno najmanjšo obremenitev filtra (točka 4. 1. 5), je treba vse filtre z vzorcem zavreči in ponoviti preskus emisij. Če kriteriji glede stabilnosti tehtalnega prostora, podani v točki 4. 2. 1, niso izpolnjeni, tehtanja referenč- nega filtra (para filtrov) pa izpolnjujejo zgornje kriterije, ima proizvajalec motorja na izbiro, da teže filtrov z vzorcem bodisi sprejme ali pa preskuse razveljavi, popravi sistem krmiljenja tehtalnega prostora in pre- skus ponovi. 362 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 4. 2. 3 Analizna tehtnica Analizna tehtnica, ki se uporablja za ugotavljanje teže vseh filtrov, mora biti na 20 μg natančna (standar- dno odstopanje) in imeti razločljivost 10 μg (1 števka = 10 μg). Pri filtrih s premerom, manjšim od 70 mm, mora biti natančnost 2 μg, razločljivost pa 1 μg. 4. 3 Dodatne zahteve za merjenje delcev Vsi deli sistema redčenja in sistema za vzorčenje od izpušne cevi do posode za filtre, ki so v stiku z izpušnimi plini, morajo biti konstruirani tako, da je odlaganje in nerazredčenimi spreminjanje lastnosti delcev čim manjše. Vsi deli morajo biti iz električno prevodnega materiala, ki ne rea- gira s sestavinami izpušnih plinov, in električno ozemljeni, da ne pride do elektrostatičnega učinka. in razredčenimi 5. DOLOČANJE DIMA (SAJ) V tej točki so podane tehnične zahteve za predpisano ali neobvezno opremo, ki se uporablja pri preskusu ELR. Dim (saje) merimo z merilnikom motnosti, ki omogoča merjenje po načinu prikazovanja motnosti in koeficienta absorpcije svetlobe. Način prikazovanja motnosti se uporablja za kalibracijo in preverjanje merilnika motnosti, medtem ko se stopnje dimljenja v preskusnem ciklu merijo v načinu prikazovanja koe- ficienta absorpcije svetlobe. 5. 1 Splošne zahteve V skladu z Evropskim preskusom odzivnosti na obremenitev (ELR) se zahteva uporaba sistema za merjenja dima (saj) in obdelavo podatkov, ki vključuje tri funkcionalne enote. Te enote so lahko vgrajene v eni sami komponenti ali pa izvedene kot sistem med seboj povezanih komponent. Te tri funkcionalne enote so: — merilnik motnosti, ki izpolnjuje tehnične zahteve točke 3 Priloge V, — enota za obdelavo podatkov, ki je sposobna opravljati naloge, opisane v točki 6 Dodatka 1 k Prilogi III, — tiskalnik in/ali elektronski pomnilniški medij za zapisovanje in izpisovanje zahtevanih stopenj dimljenosti, kot so navedene v točki 6. 3 Dodatka 1 k Prilogi III. 5. 2 Posebne zahteve 5. 2. 1 Linearnost Linearnost naj bo v območju ± 2 % motnosti. 5. 2. 2 Premik ničlišča Premik ničlišča v času ene ure ne sme preseči ± 1 % motnosti. 5. 2. 3 Kazanje in območje merilnika motnosti Kazanje motnosti mora biti v območju od 0 do 100 % motnosti, čitljivost pa 0,1 % motnosti. Kazanje koe- ficienta absorpcije svetlobe mora biti v območju od 0 do 30 m-1 koeficienta absorpcije svetlobe, čitljivost pa 0,01 m-1 koeficienta absorpcije svetlobe. 5. 2. 4 Odzivni čas merilnika Fizični odzivni čas merilnika motnosti ne sme preseči 0,2 s. Fizični odzivni čas je razlika med časom dose- ganja 10 % in 90 % celotnega odklona kazalca sprejemnika s hitro odzivnostjo, če se motnost merjenih plinov spremeni v manj kot 0,1 s. Električni odzivni čas merilnika motnosti ne sme preseči 0,05 s. Električni odzivni čas je razlika med časom doseganja 10 % in 90 % celotnega obsega skale merilnika motnosti, če je svetlobni vir prekinjen ali popol- noma ugašen v manj kot 0,01 s. 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 363 5. 2. 5 Nevtralni filtri Za vsak nevtralni filter, ki se uporablja v povezavi s kalibracijo merilnika motnosti, z merjenjem linearnosti ali z nastavitvijo razpona, mora biti vrednost poznana v območju 1,0 % motnosti. Točnost nazivne vrednosti filtra se najmanj enkrat letno je preveri s pomočjo referenčnega etalona, ki je sledljiv do nacio- nalnega ali mednarodnega etalona. Nevtralni filtri so natančne naprave in se med uporabo hitro poškodujejo. Zato jih je treba čim manj prijemati, ko pa je to potrebno, se z njimi ravna previdno, da se ne popraskajo ali umažejo. 364 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 Dodatek 5 POSTOPEK KALIBRACIJE 1. KALIBRACIJA ANALIZNIH INSTRUMENTOV 1. 1 Uvod Vsak analizator je treba kalibrirati tako pogosto, kot je potrebno, da izpolnjuje zahteve te direktive glede točnosti. Kalibracijska metoda, ki jo je treba uporabiti, je za analizatorje, navedene v točki 3 Dodatka 4 k Prilogi III in v točki 1 Priloge V, opisana v tej točki. 1. 2 Kalibracijski plini Upoštevati je treba rok trajanja vseh kalibracijskih plinov. Zapisati je treba datum izteka roka trajanja, ki ga navede proizvajalec. 1. 2. 1 Čisti plini Predpisana čistota plinov je definirana s spodaj navedenimi mejami onesnaženosti. Za delovanje morajo biti na voljo naslednji plini: Prečiščeni dušik (onesnaženost z ≤ 1 ppm C1, ≤ 1 ppm CO, ≤ 400 ppm CO2, ≤ 0,1 ppm NO) Prečiščeni kisik (čistota > 99,5 % vol O2) Mešanica vodika in helija (40 ± 2 % vodika, ravnotežje helija) (onesnaženost z ≤ 1 ppm C1, ≤ 400 ppm CO2) Prečiščeni sintetični zrak (onesnaženost z ≤ 1 ppm C1, ≤ 1 ppm CO, ≤ 400 ppm CO2, ≤ 0,1 ppm NO) (vsebnost kisika 18-21 % vol. ) Prečiščeni propan oziroma CO za preverjanje vzorčenja s konstantno prostornino CVS 1. 2. 2 Kalibrirni plini Na voljo naj bodo mešanice plinov z naslednjimi kemijskimi sestavami: C3H8 in prečiščeni sintetični zrak (glej točko 1. 2. 1); CO in prečiščeni dušik; NOx in prečiščeni dušik (množina NO2, vsebovanega v tem kalibrirnem plinu, ne sme presegati 5 % vseb- nosti NO): CO2 in prečiščeni dušik CH4 in prečiščeni sintetični zrak C2H6 in prečiščeni sintetični zrak Opomba: Dovoljene so tudi druge kombinacije plinov, pod pogojem, da ti plini med seboj ne reagirajo. Prava koncentracija kalibrirnega plina mora biti v območju ± 2 % nazivne vrednosti. Vse koncentracije kalibrirnih plinov naj bodo na prostorninski podlagi (prostorninski odstotek ali prostorninski ppm). Pline, ki se uporabljajo za kalibracijo, je mogoče dobiti tudi s pomočjo delilnika plinov (gas divider), z red- čenjem s prečiščenim N2 ali s prečiščenim sintetičnim zrakom. Točnost mešalne naprave mora biti taka, da bo mogoče koncentracijo razredčenih kalibracijskih plinov določiti v območju ± 2 %. 1. 3 Postopek dela z analizatorji in s sistemom vzorčenja Pri delu z analizatorji je treba upoštevati navodila proizvajalca za zagon in delo. Držati se je treba tudi mini- malnih zahtev iz točk 1. 4 in 1. 9. 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 365 1. 4 Preskus puščanja Izvede se preskus puščanja sistema. Sondo se odklopi iz izpušnega sistema in njen konec zamaši. Vklopi se črpalka analizatorja. Po začetni stabilizaciji morajo vsi merilniki pretoka kazati vrednost nič. Če je vrednost drugačna, je treba preveriti cevi za vzorčenje in odpraviti napako. Največja dovoljena stopnja puščanja na vakuumski strani za tisti del sistema, ki ga pregledujemo, naj bo 0,5 % od stopnje pretoka med uporabo. Za oceno stopnje pretoka med uporabo se lahko uporablja pretok skozi analizator in pretok po obvodu. Druga metoda je uvajanje spremembe v stopnji koncentracije na začetku cevi za vzorčenje s preklopom z ničelnega na kalibrirni plin. Če merilo po ustreznem časovnem obdobju kaže nižjo koncentracijo od uve- dene, to nakazuje na problem kalibracije ali puščanja. 1. 5 Postopek kalibracije 1. 5. 1 Sestav merilnih instrumentov Sestav merilnih instrumentov se kalibrira, kalibracijske krivulje pa preverijo glede na etalonske pline. Upo- rabijo se iste stopnje pretoka plinov kot pri vzorčenju izpušnih plinov. 1. 5. 2 Čas ogrevanja Čas ogrevanja naj bo v skladu s priporočili proizvajalca. Če ni naveden, se za ogrevanje analizatorjev pri- poročata najmanj dve uri. 1. 5. 3 Analizatorja NDIR HFID Analizator NDIR mora biti ustrezno umerjen, plamen detektorja HFID pa optimiziran (točka 1. 8. 1. ). 1. 5. 4 Kalibracija Kalibrirati je treba vsako normalno uporabljano območje delovanja. Analizatorji CO, CO2, NOx in HC se s pomočjo prečiščenega sintetičnega zraka (ali dušika) nastavijo na nič. V analizatorje se vnesejo ustrezni kalibracijski plini, zapišejo se vrednosti in skladno s točko 1. 5. 5 določi kalibracijska krivulja. Ponovno se preveri nastavitev ničle in po potrebi ponovi kalibracijski postopek. 1. 5. 5 Določitev kalibracijske krivulje 1. 5. 5. 1 Sp l oš ne s me r ni c e Kalibracijska krivulja analizatorja se določi z najmanj petimi kalibracijskimi točkami (razen ničle), ki so čim- bolj enakomerno razporejene. Najvišja nazivna koncentracija mora biti enaka ali višja od 90 % obsega skale. Kalibracijska krivulja se izračuna po metodi najmanjših kvadratov. Če je dobljena stopnja polinoma večja od 3, mora biti število kalibracijskih točk najmanj enako stopnji polinoma plus 2. Kalibracijska krivulja ne sme za več kot ± 2 % odstopati od nazivne vrednosti posamezne kalibracijske točke in za več kot ± 1 % od obsega skale pri vrednosti nič. Iz poteka kalibracijske krivulje in kalibracijskih točk je mogoče preveriti, ali je bila kalibracija pravilno izve- dena. Navesti je treba karakteristične parametre analizatorja, zlasti: — merilno območje, — občutljivost, — datum izvedbe kalibracije. 366 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 1. 5. 5. 2 Ka l i b r a c i j a p o d 1 5 % o b s e g a s k a l e Kalibracijska krivuljo analizatorja se določi z najmanj 4 dodatnimi kalibracijskimi točkami (razen ničle), ki so nazivno enakovredno razporejene pod 15 % obsega skale. Kalibracijska krivulja se izračuna po metodi najmanjših kvadratov. Kalibracijska krivulja ne sme za več kot ± 4 % odstopati od nazivne vrednosti posamezne kalibracijske točke in za več kot ± 1 % od obsega skale pri vrednosti nič. 1. 5. 5. 3 Alternativne metode Alternativne metode se lahko uporabijo, če je mogoče dokazati, da taka alternativna tehnika (npr. računal- nik, elektronsko krmiljenje merilnega območja itd. ) zagotavlja enako točnost. 1. 6 Preverjanje kalibracije Pred posamezno analizo se vsako običajno uporabljeno območje delovanja preveri skladno z naslednjim postopkom. Kalibracija se preveri s pomočjo ničelnega in kalibrirnega plina, katerega nazivna vrednost je več kot 80 % obsega skale merilnega območja. Če ugotovljena vrednost pri nobeni od obeh obravnavanih točk od deklarirane referenčne vrednosti ne odstopa za več kot ± 4 % obsega skale, se lahko parametri nastavitve spremenijo. Če ni tako, je treba skladno s točko 1. 5. 5. določiti novo kalibracijsko krivuljo. 1. 7 Preskus učinkovitosti pretvornika NOx Učinkovitost pretvornika, ki se uporablja za pretvorbo NO2 v NO, se preskuša tako, kot je opisano v toč- kah od 1. 7. 1 do 1. 7. 8 (sl. 6). 1. 7. 1 Preskusna nastavitev Pri preskusni nastavitvi, kot je prikazana na Sliki 6 (glej tudi točko 3. 3. 5 Dodatka 4 k Prilogi III), in po spod- njem postopku se lahko s pomočjo ozonatorja preskusi učinkovitost pretvornikov. 1. 7. 2 Kalibracija Z ničelnim in kalibrirnim plinom (v katerem mora vsebnost NO znašati 80 % delovnega območja, kon- centracija NO2 v mešanici plinov pa manj kot 5 % koncentracije NO) se kemiluminescenčni detektor (CLD) in ogrevani kemiluminescenčni detektor (HCLD) po navodilih proizvajalca kalibrirata v najobičajnejšem delovnem območju. Analizator NOx mora biti v načinu NO, tako da kalibrirni plin ne gre skozi pretvornik. Pokazana koncentracija se zapiše. 1. 7. 3 Izračun Učinkovitost pretvornika NOx se izračuna takole: Efficiency (%) = (1 + a – b c – d)*100 kjer je a = koncentracija NOx skladno s točko 1. 7. 6 b = koncentracija NOx skladno s točko 1. 7. 7 c = koncentracija NO skladno s točko 1. 7. 4 d = koncentracija NO skladno s točko 1. 7. 5 1. 7. 4 Dodajanje kisika Prek T-kosa se v tok plinov stalno dodaja kisik ali ničelni plin, dokler pokazana koncentracija ni okrog 20 % manjša od pokazane kalibracijske koncentracije iz točke 1. 7. 2 (analizator je v načinu NO). Pokazana kon- centracija c se zapiše. Med celotnim postopkom ozonator ni aktiviran. 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 367 1. 7. 5 Aktiviranje ozonatorja Nato se ozonator aktivira, da proizvede dovolj ozona, da se koncentracija NO zniža na ca. 20 % (najmanj 10 %) kalibracijske koncentracije iz točke 1. 7. 2. Pokazana koncentracija d se zapiše (analizator je v načinu NO). 1. 7. 6 Način NOx Nato se analizator NO preklopi na način NOx, tako da sedaj mešanica plinov (ki jo sestavljajo NO, NO2, O2 in N2) teče skozi pretvornik. Pokazana koncentracija a se zapiše (analizator je v načinu NOx). 1. 7. 7 Deaktiviranje ozonatorja Ozonator se deaktivira. Mešanica plinov iz točke 1. 7. 6 teče skozi pretvornik v detektor. Pokazana koncen- tracija b se zapiše (analizator je v načinu NOx). 1. 7. 8 Način NO Ko je analizator preklopljen v način NO in ozonator deaktiviran, se prekine tudi pretok kisika ali sintetič- nega zraka. Zapis NOx na analizatorju ne sme za več kot ± 5 % odstopati od vrednosti, izmerjene po točki 1. 7. 2 (analizator je v načinu NO). 1. 7. 9 Preskusni interval Učinkovitost pretvornika je treba preskusiti pred vsako kalibracijo analizatorja NOx. 1. 7. 10 Zahteva glede učinkovitosti Učinkovitost pretvornika ne sme biti manjša od 90 %, zelo priporočljiva pa je višja učinkovitost 95 %. Opomba: Če takrat, ko je analizator v najobičajnejšem območju, ozonator ne more omogočiti znižanja koncentracije od 80 % do 20 % v skladu s točko 1. 7. 5, potem se uporabi najvišje območje, pri katerem še pride 4do znižanja. Slika 6 Shematski prikaz naprave za preskušanje učinkovitosti pretvornika NOx 1. 8 Nastavitev detektorja s plamensko ionizacijo za merjenje ogljikovodikov (FID) 1. 8. 1 Optimiranje odziva detektorja FID se nastavi v skladu z navodili proizvajalca merila. Za optimiranje odziva v najobičajnejšem delovnem območju se za kalibrirni plin uporabi propan v zraku. 368 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 Ko je stopnja pretoka goriva in zraka nastavljena v skladu s priporočili proizvajalca, se v analizator spusti 350 ± 75 ppm kalibrirnega plina C. Odziv pri danem pretoku goriva se določi iz razlike med odzivom kali- brirnega plina in odzivom ničelnega plina. Pretok goriva se inkrementalno naravna nad in pod specifika- cijo proizvajalca. Kalibrirni in ničelni odziv pri teh pretokih goriva se zapiše. Razlika med kalibrirnim in ničelnim odzivom se zapiše, pretok goriva pa naravna na bogatejšo stran krivulje. 1. 8. 2 Faktorji odzivnosti za ogljikovodike Analizator kalibriramo s pomočjo propana v zraku in prečiščenega sintetičnega zraka, v skladu s točko 1. 5. Faktorji odzivnosti se določijo, ko analizator začne obratovati in po večjih prekinitvah obratovanja. Faktor odzivnosti (Rf) za določeno vrsto ogljikovodika je razmerje med kazanjem FID C1 in koncentracijo plinov v valju, izraženo v ppm C1. Koncentracija preskusnega plina mora biti na takem nivoju, da je odziv ca. 80 % obsega skale. Koncentra- cija mora biti poznana na ± 2 % natančno glede na gravimetrično standardno vrednost, izraženo kot prostornina. Poleg tega je treba jeklenko s plinom predkondicionirati 24 ur pri temperaturi 298 K ± 5 K (25 °C ± 5 °C). Preskusni plini, ki se uporabljajo, in priporočena območja relativnih faktorjev odzivnosti so naslednji: metan in prečiščeni sintetični zrak 1,00 ≤ Rf ≤ 1,15 propilen in prečiščeni sintetični zrak 0,90 ≤ Rf ≤ 1,10 toluen in prečiščeni sintetični zrak 0,90 ≤ Rf ≤ 1,10 Te vrednosti se nanašajo na faktor odzivnosti (Rf) 1,00 za propan in prečiščeni sintetični zrak. 1. 8. 3 Preskus stranske občutljivosti na kisik Preskus stranske občutljivosti na kisik se opravi, ko začne analizator obratovati in po vsaki večji prekinitvi obratovanja. Faktor odzivnosti je opredeljen in se določi, kot je opisano v točki 1. 8. 2. Preskusni plin, ki naj se uporabi, in priporočeno območje relativnega faktorja odzivnosti sta naslednja: propan in dušik 0,95 ≤ Rf ≤ 1,05 Ta vrednost se nanaša na faktor odzivnosti (Rf) 1,00 za propan in prečiščeni sintetični zrak. Koncentracija kisika v zraku gorilnika detektorja FID mora biti v območju ± 1 mol % koncentracije kisika zraka v gorilniku, uporabljenega pri zadnjem preskusu stranske občutljivosti na kisik. Če je razlika večja, je treba preveriti motečo občutljivost na kisik in po potrebi naravnati analizator. 1. 8. 4 Učinkovitost izločevalnika ne-metanov (NMC, samo motorji na zemeljski plin) Izločevalnik ne-metanov NMC se uporablja za odstranjevanje ne-metanskih ogljikovodikov iz vzorca plinov tako, da oksidira vse ogljikovodike razen metana. V idealnih razmerah je pretvorba za metan 0 %, za druge ogljikovodike, ki jih zastopa etan, pa 100 %. Da bo merjenje NHMC točno, je treba določiti obe učinkovi- tosti in ju uporabiti pri izračunu stopnje masnega pretoka emisij NMHC (glej točko 4. 3 Dodatka 2 k Pri- logi III). 1. 8. 4. 1 Uč inko vitost na metan Kalibracijski plin metan se spusti skozi FID z in brez obvoda NMC, obe koncentraciji pa se zapišeta. Učin- kovitost se določi takole: CEM = 1– concw concw/o kjer je concw = koncentracija HC, če teče CH4 skozi NMC concw/o = koncentracija HC, če teče CH4 mimo NMC 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 369 1. 8. 4. 2 Uč in k o v i t o s t n a e t a n Kalibracijski plin etan se spusti skozi FID z in brez obvoda NMC, obe koncentraciji pa se zapišeta. Učin- kovitost se določi takole: CEE = 1– concw concw/o kjer je concw = koncentracija HC, če teče C2H6 skozi NMC concw/o = koncentracija HC, če teče C2H6 mimo NMC 1. 9 Učinki moteče občutljivosti pri analizatorjih CO, CO2 in NOx Plini v izpuhu, ki ga ne analiziramo, lahko na različne načine povzročajo motnje pri zapisu. Do pozitivnih motenj pride pri analizatorjih NDIR, kjer daje moteči plin isti učinek kot merjeni plin, vendar v manjši meri. Negativne motnje pri analizatorjih NDIR povzroča moteči plin, ki širi absorpcijski pas merjenega plina, pri detektorjih CLD pa moteči plin, ki duši sevanje. Pred prvo uporabo analizatorja in po večjih prekinitvah obratovanja je treba opraviti pregled motečih občutljivosti iz točk 1. 9. 1 in 1. 9. 2. 1. 9. 1 Pregled motečih občutljivosti pri analizatorju CO Voda in CO2 lahko motita delovanje analizatorja CO. Zato se skozi vodo pri sobni temperaturi pošljejo mehurčki kalibrirnega plina CO2 s koncentracijo od 80 do 100 % obsega skale največjega območja delo- vanja, ki se uporablja med preskušanjem, odziv analizatorja pa se zapiše. Odziv analizatorja ne sme biti večji od 1 % obsega skale za območja, ki so enaka ali nad 300 ppm, oziroma večji od 3 ppm za območja, ki so pod 300 ppm. 1. 9. 2 Preskusi moteče občutljivosti analizatorja NOx na vodno paro Plina, ki se nanašata na detektor CLD (in HCLD), sta CO2 in vodna para. Odzivi na dušenje s tema dvema plinoma so sorazmerni z njuno koncentracijo, zato so potrebne preskusne tehnike za določanje dušenja pri najvišjih predvidenih koncentracijah med preskušanjem. 1. 9. 2. 1 P r e s k u s m o t e č e o b č u t l j i v o s t i C O 2 n a v o d n o pa r o Kalibrirni plin CO2 s koncentracijo od 80 do 100 % obsega skale največjega območja delovanja se spusti skozi analizator NDIR, vrednost CO2 pa zapiše kot A. Nato se približno 50 % razredči s kalibrirnim plinom NO in pošlje skozi NDIR in (H)CLD, vrednost CO2 oziroma NO pa zapiše kot B oziroma C. Nato se dotok CO2 zapre, skozi (H)CLD pa pošlje samo kalibrirni plin NO, katerega vrednost se zapiše kot D. Dušenje, ki ne sme biti večje od 3 % obsega skale, se izračuna takole: % Quench = [1–( (C * A) (D * A)–(D * B))]*100 kjer je A koncentracija nerazredčenega CO2, izmerjena z NDIR, v % B koncentracija razredčenega CO2, izmerjena z NDIR, v % C koncentracija razredčenega NO, izmerjena s (H)CLD, v ppm D koncentracija nerazredčenega NO, izmerjena s (H)CLD, v ppm Uporabijo se lahko tudi alternativne metode redčenja in kvantifikacije vrednosti kalibrirnih plinov CO2 in NO, kot je npr. dinamično mešanje. 1. 9. 2. 2 Presk us m oteče občutl jivosti na vodno paro Ta pregled velja samo za merjenje koncentracije mokrih plinov. Pri izračunu dušenja z vodo je treba upoštevati redčenje kalibrirnega plina NO z vodno paro in primerjavo koncentracije vodne pare v mešanici s predvideno koncentracijo med preskušanjem. 370 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 Skozi (H)CLD se pošlje kalibrirni plin NO s koncentracijo od 80 do 100 % obsega skale običajnega območja delovanja in se zapiše vrednost NO kot D. Mehurčki kalibrirnega plina NO se nato pri sobni temperaturi pošljejo skozi vodo in skozi (H)CLD, vrednost NO pa se zapiše kot C. Določita se absolutni delovni tlak analizatorja oziroma temperatura vode in zapišeta kot E oziroma F. Določi se tlak nasičene pare mešanice, ki ustreza temperaturi vode z mehurčki F, in zapiše kot G. Koncentracija vodne pare (H, v %) v mešanici se izračuna takole: H = 100*(G/E) Predvidena koncentracija (De) razredčenega kalibrirnega plina NO (v vodni pari) se izračuna takole: De = D *(1– H/100) Pri izpušnih plinih iz dizelskih motorjev se največja predvidena koncentracija vodne pare v izpuhu (Hm, v %) med preskušanjem, pri domnevnem razmerju H/C atoma goriva 1,8:1, iz koncentracije nerazredčenega kali- brirnega plina CO2 (A, kot je izmerjena v točki 1. 9. 2. 1) oceni takole: Hm = 0,9* A Dušenje zaradi vodne pare, ki ne sme biti večje od 3 %, se izračuna takole: % dušenja = 100*((De– C)/De)*(Hm/H) kjer je De = predvidena koncentracija razredčenega NO v ppm C = koncentracija razredčenega NO v ppm Hm = največja koncentracija vodne pare v % H = dejanska koncentracija vodne pare v % Opomba: Za ta pregled je pomembno, da kalibrirni plin NO vsebuje najmanjšo možno koncentracijo NO2, saj se absorpcija NO2 v vodi ne upošteva pri izračunih dušenja. 1. 10 Presledki med kalibracijami Analizatorje je treba skladno s točko 1. 5 kalibrirati najmanj vsake 3 mesece oziroma vsakič, ko je bil izve- den servis sistema ali sprememba, ki bi utegnila vplivati na kalibracijo. 2. KALIBRACIJA SISTEMA CVS 2. 1 Splošno Sistem CVS se kalibrira s pomočjo točnega merilnika pretoka, ki je sledljiv na nacionalne oziroma medna- rodne etalone, ter regulatorja pretoka. Pretok skozi sistem se meri pri različnih vrednostih tlaka, s tem da se merijo in s pretokom povežejo krmilni parametri sistema. Uporabljajo se lahko razne vrste merilnikov pretoka, npr. kalibrirana venturijeva šoba, kalibriran laminaren merilnik pretoka, kalibriran turbinski merilnik pretoka. 2. 2 Kalibracija črpalke s prisilnim pretokom za natančno odvzemanje vzorcev (PDP) Vsi parametri, povezani s črpalko, se izmerijo istočasno s parametri, povezanimi z merilnikom pretoka, ki je na črpalko priključen zaporedno. Izračunano stopnjo pretoka (v m3/min na vstopu v črpalko, pri absolutnem tlaku in temperaturi) se zapiše glede na korelacijsko funkcijo, ki je vrednost specifične kombi- nacije parametrov črpalke. Nato se določi linearna enačba, ki povezuje pretok črpalke in korelacijsko funk- cijo. Če ima CVS pogon z več različnimi števili vrtljajev, se kalibracija izvede za vsako uporabljeno območje. Temperatura med kalibracijo mora ostati stabilna. 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 371 2. 2. 1 Analiza podatkov Stopnja pretoka zraka (Qs) na vsakem dušilnem mestu (najmanj 6 dušilnih mest) se izračuna v standardnih m3/min iz podatkov merilnika pretoka s pomočjo metode, ki jo predpiše proizvajalec. Nato se stopnja pre- toka zraka pretvori v pretok črpalke (V0) v m3/vrt pri absolutni temperaturi in tlaku na vstopu v črpalko, in sicer: V0 = Qs n * T 273 * 101,3 pA kjer je Qs = stopnja pretoka zraka v standardnih pogojih (101,3 kPa, 273 K), v m3/s T = temperatura na vstopu v črpalko, v K pA = absolutni tlak na vstopu v črpalko (pB – p1), v kPa n = število vrtljajev črpalke v vrt/s Zaradi upoštevanja medsebojnega delovanja raznih tlakov pri črpalki ter stopnjo izgube črpalke, je treba izračunati korelacijsko funkcijo (X0) med številom vrtljajev črpalke, razliko tlakov od vstopa do izstopa črpalke ter absolutnim tlakom na izhodu črpalke, in sicer takole: kjer je X0 = 1 n *√Δpp pA Δpp = razlika tlaka od vstopa do izstopa črpalke, v kPa pA = absolutni izhodni tlak na izhodu črpalke, v kPa Za generiranje kalibracijske enačbe se opravi linearna prilagoditev z metodo najmanjših kvadratov, in sicer takole: V0 = D0–m *(X0) D0 in m sta konstanti odseka in naklona, ki opisujeta regresijske premice. Pri sistemu CVS z več števili vrtljajev morajo kalibracijske krivulje, generirane pri različnih stopnjah pre- toka črpalke, potekati približno vzporedno, vrednosti odseka (D0) pa morajo z manjšanjem stopnje pre- toka črpalke naraščati. Vrednosti, izračunane na podlagi enačbe, morajo biti v območju ± 0,5 % izmerjene vrednosti V0. Vrednosti m so od črpalke do črpalke različne. Dotok delcev s časom povzroči zmanjšanje izgube črpalke, kar je raz- vidno iz nižjih vrednosti za m. Zato se mora kalibracija izvesti ob zagonu črpalke, po večjem vzdrževanju in če preverjanje celotnega sistema (točka 2. 4) pokaže spremembo stopnje izgube. 2. 3 Kalibracija venturijeve cevi s kritičnim pretokom (CFV) Kalibracija CFV temelji na enačbi za kritični pretok venturijeve cevi. Pretok plinov je odvisen od tlaka in temperature na vstopu, kot je spodaj pokazano: Qs = Kv*pA √T kjer je Kv = kalibracijski koeficient pA = absolutni tlak na vstopu v venturijevo cev, v kPa T = temperatura na vstopu v venturijevo cev, v K 2. 3. 1 Analiza podatkov Stopnja pretoka zraka (Qs) na vsakem dušilnem mestu (najmanj 8 dušilnih mest) se izračuna v standardni enoti m3/min iz podatkov merilnika pretoka s pomočjo metode, ki jo predpiše proizvajalec. Kalibracijski koeficient se izračuna iz kalibracijskih podatkov za posamezno nastavitev, in sicer: 372 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 Kv = Qs*√T pA kjer je Qs = stopnja pretoka zraka pod standardnimi pogoji (101,3 kPa, 273 K), v m3/s T = temperatura na vstopu v venturijevo cev, v K PA = absolutni tlak na vstopu v venturijevo cev, v kPa Za določanje območja kritičnega pretoka se Kv zapiše kot funkcija tlaka na vstopu v venturijevo cev. Kv ima pri kritičnem (dušenem) pretoku relativno konstantno vrednost. Z upadanjem tlaka (naraščanjem vakuuma) se venturijeva cev odduši in Kv zmanjša, kar nakazuje na to, da CFV deluje zunaj dopustnega območja. Za najmanj osem točk v območju kritičnega pretoka se izračunata povprečni Kv in standardno odstopanje. Standardno odstopanje ne sme presegati ± 0,3 % povprečnega Kv. 2. 4 Preverjanje celotnega sistema Skupna točnost sistema vzorčenja CVS in analiznega sistema se določi z uvajanjem znane mase plinov, ki onesnažujejo, v sistem, medtem ko ta deluje v običajnem načinu. Snov, ki onesnažuje, se analizira in izra- čuna njena masa skladno s točko 4. 3 Dodatka 2 k Prilogi III, razen pri propanu, kjer se za HC namesto fak- torja 0,000479 uporabi faktor 0,000472. Uporabi se ena od naslednjih dveh tehnik. 2. 4. 1 Merjenje s pomočjo zaslonke s kritičnim pretokom Sistem CVS se skozi kalibrirano zaslonko s kritičnim pretokom napolni z znano količino čistega plina (oglji- kovega monoksida ali propana). Če je tlak na vstopu dovolj visok, je stopnja pretoka, ki se nastavi s pomočjo zaslonke s kritičnim pretokom, neodvisna od tlaka na izstopu iz zaslonke (pogoj za kritični pretok). Sistem CVS naj ca. 5 do 10 minut deluje kot pri običajnem preskusu emisije izpušnih plinov. Z običajno opremo (vreča za vzorce ali integracijska metoda) se analizira vzorec plina in izračuna masa plina. Tako ugotovljena masa mora biti v območju ± 3 % znane mase vbrizganega plina. 2. 4. 2 Merjenje s pomočjo gravimetrične tehnike Do ± 0,01 grama natančno se določi teža majhne jeklenke, napolnjene z ogljikovim monoksidom ali propanom. Sistem CVS naj ca. 5 do 10 minut deluje kot pri običajnem preskusu emisije izpušnih plinov, medtem ko se vanj vbrizgava ogljikov monoksid ali propan. Količina sproščenega čistega plina se določi s pomočjo merjenja razlike mas. Z običajno opremo (vreča za vzorce ali integracijska metoda) se analizira vzorec plina in izračuna masa plina. Tako ugotovljena masa mora biti v območju ± 3 % znane mase vbrizganega plina. 3. KALIBRACIJA SISTEMA ZA MERJENJE DELCEV 3. 1 Uvod Vsak sestavni del sistema se kalibrira tako pogosto, kot je potrebno za izpolnjevanje zahtev točnosti te direktive. V tej točki je opisana kalibracijska metoda, ki jo je treba uporabiti za sestavne dele, navedene v točki 4 Dodatka 4 k Prilogi III in v točki 2 Priloge V. 3. 2 Merjenje pretoka Kalibracija merilnikov pretoka plinov oziroma meril za merjenje pretoka mora biti sledljiva na mednarodne in/ali nacionalne etalone. Največji pogrešek izmerjene vrednosti mora biti v območju ± 2 % zapisa. Če se pretok plinov določa z merjenjem razlike tlakov, mora biti največji pogrešek razlike takšen, da je točnost GEDF v območju ± 4 % (glej tudi točko 2. 2. 1 Priloge V, EGA). Izračuna se lahko s srednjo vred- nostjo kvadratov pogreškov za vsako merilo. 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 373 3. 3 Pregled pogojev delnega pretoka Območje hitrosti izpušnih plinov in nihanje tlaka se pregledajo in naravnajo v skladu z zahtevami točke 2. 2. 1 Priloge V, EP, če pride v poštev. 3. 4 Presledki med kalibracijami Merila za merjenje pretoka je treba kalibrirati najmanj vsake 3 mesece oziroma po vsakem popravilu ali spremembi sistema, ki bi lahko vplivala na kalibracijo. 4. 4. 1 KALIBRACIJA OPREME ZA MERJENJE DIMLJENJA Uvod Merilnik motnosti je treba kalibrirati tako pogosto, da so izpolnjene zahteve po točnosti, kot jih zahteva ta direktiva. Predpisani postopek kalibracije je opisan v naslednjih točkah za naprave, navedene v tolki 5 Dodatka 4 Priloge III in v točki 3 Priloge V. 4. 2 Postopek kalibracije 4. 2. 1 Čas ogrevanja Merilnik motnosti se ogreva in stabilizira v skladu s priporočili proizvajalca. Če je merilnik motnosti oprem- ljen s sistemom za splakovanje z zrakom, ki preprečuje osajenje optike merila, mora biti tudi ta sistem akti- viran in naravnan v skladu s priporočili proizvajalca. 4. 2. 2 Ugotavljanje linearnosti odziva Linearnost merilnika motnosti se preveri v načinu odčitavanja motnosti po priporočilih proizvajalca. V merilnik motnosti se vstavijo trije nevtralni filtri z znano prepustnostjo, ki naj izpolnjujejo zahteve točke 5. 2. 5 Dodatka 4 k Prilogi III, vrednost pa se zapiše. Nevtralni filtri naj imajo nazivne motnosti približno 10 %, 20 % in 40 %. Linearnost ne sme za več kot ± 2 % motnosti odstopati od nazivne vrednosti nevtralnega filtra. Vsako nelinearnost, ki presega zgornjo vrednost, je treba pred preskusom odpraviti. 4. 3 Presledki med kalibracijami Merilnik motnosti je treba v skladu s točko 4. 2. 2 kalibrirati najmanj vsake 3 mesece oziroma po vsakem popravilu ali spremembi sistema, ki bi lahko vplivala na kalibracijo. 374 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 PRILOGA IV TEHNIČNE LASTNOSTI REFERENČNEGA GORIVA, PREDPISANEGA ZA HOMOLOGACIJSKE PRESKUSE IN ZA PREVERJANJE SKLADNOSTI PROIZVODNJE 1. DIZELSKO GORIVO (1) Parameter Enota Mejne vrednosti (2) najnižja najvišja cetansko število (3) gostota pri 15 °C destilacija: - 50 % - 95 % — vrelišče točka vžiga sposobnost filtra CFPP (Cold Filter Plugging Point) viskoznost pri 40 °C policiklični aromatični ogljikovo- diki vsebnost žvepla 5 (5) korozija bakra ostanki ogljika po Conradsonu (10 % DR) vsebnost pepela vsebnost vode nevtralizacijsko število (močna kislina) stabilnost oksidacije 6 (6) (*) V razvoju je nova in boljša metoda za policiklične aromatične ogljikovodike kg/m3 °C °C °C °C °C mm2/s % m/m mg/kg % m/m % m/m % m/m mg KOH/g mg/ml 52 833 245 345 — 55 — 2,5 3,0 — — — — — — — Preskusna metoda Objava EN-ISO 5165 EN-ISO 3675 1998 (4) 1995 EN-ISO 3405 EN-ISO 3405 EN-ISO 3405 EN 27719 EN 116 EN-ISO 3104 IP 391 (*) 1998 1998 1998 1993 1981 1996 1995 pr-EN-ISO/DIS 14596 1998 (4) EN-ISO 2160 1995 EN-ISO 10370 EN-ISO 6245 EB-ISO 12937 1995 1995 54 837 — 350 370 — – 5 3,5 6,0 300 1 0,2 0,01 0,05 0,02 0,025 ASTM D 974-95 1998 (4) EN-ISO 12205 1996 % m/m — — EN 12916 [1997] (4) (1) Če je treba izračunati toplotno učinkovitost motorja ali vozila, se lahko kalorična vrednost izračuna takole: Specifična energija kalorična vrednost neto v + 3,170d)(1–(x + y + s)) + 9,420s –2,499x 2 MJ/kg = (46,423–8,792d kjer je d = gostota pri 15 °C x = masni delež vode (% deljeno s 100) y = masni delež pepela (% deljeno s 100) s = masni delež žvepla (% deljeno s 100). (2) 2 Vrednosti, navedene v specifikaciji, so „prave vrednosti“. Pri ugotavljanju njihovih mejnih vrednosti so bile uporabljene določbe standarda ISO 4295, Naftni izdelki — Določanje in uporaba natančnih podatkov v zvezi s preskusnimi metodami, pri določanju najnižje vrednosti pa je bila upoštevana najmanjša razlika R2 nad nič; pri določanju najvišje in najnižje vrednosti je najmanjša razlika 4R (R = obnovljivost). Ne glede na ta ukrep, ki je potreben iz statističnih razlogov, bi moral imeti proizvajalec goriva za cilj ničelno vrednost, če je najvišja vrednost 2R, in povprečno vrednost v primeru najvišje in najnižje mejne vrednosti. Če je treba razjasniti vprašanje, ali gorivo izpol- njuje zahteve po specifikaciji, se uporabijo določbe standarda ISO 4259. (3) 3 Območje cetanskih števil ni v skladu z zahtevo, da je najmanjše območje 4R. V primeru spora med dobaviteljem goriva in uporabnikom pa se pri reševanju spora lahko uporabijo določbe standarda ISO 4295, pod pogojem, da se namesto ene same določitve raje izvede zadostno število ponovnih meritev, da se doseže predpisana natančnost. (4) 4 Mesec objave bo dodan pravočasno. (5) 5 Poročati je treba o dejanski vsebnosti žvepla v gorivu, ki se uporabi za preskus. Poleg tega mora imeti referenčno gorivo, ki se uporabi za homologacijo vozila oziroma motorja glede na mejne vrednosti, podane v vrstici B tabele v točki 6. 2. 1 Priloge I k tej direktivi, največjo vsebnost žvepla 50 ppm. Komisija bo, takoj ko bo mogoče, najpozneje pa do 31 decembra 1999, pripravila spremembo te priloge, ki bo odražala tržno povprečje za vsebnost žvepla v gorivu z ozirom na gorivo, določeno v Pri- logi IV k Direktivi 98/70/ES. (6) 6 Tudi če se stabilnost oksidacije nadzoruje, bo verjetno rok trajanja izdelka omejen. Od proizvajalca je treba zahtevati nasvet glede pogojev skladiščenja in trajanja. 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 375 2. ZEMELJSKI PLIN (NG) Na evropskem trgu sta na voljo dve vrsti goriv: — goriva H, med katera spadata skrajni referenčni gorivi G20 in G23, — goriva L s skrajnima referenčnima gorivoma G23 in G25. Lastnosti referenčnih goriv G20, G23 in G25 so povzete v spodnji tabeli: Referenčno gorivo G20 Lastnosti Enote Osnova Mejne vrednosti Preskusna metoda najnižja najvišja Sestava: metan ravnotežje [inertni plini + C2/C2 +] N2 % mol 100 — vsebnost žvepla mg/m 3 (1) — (1) Vrednost se določi pri standardnih pogojih (293,2 K (20 °C) in 101,3 kPa). 99 — — 100 1 ISO 6974 50 ISO 6326-5 Referenčno gorivo G23 Lastnosti Enote Osnova Mejne vrednosti Preskusna metoda najnižja najvišja Sestava: metan ravnotežje [inertni plini + C2/C2 +] N2 % mol vsebnost žvepla mg/m3 (1) 92,5 — 7,5 — 91,5 — 6,5 — 93,5 1 8,5 50 ISO 6974 ISO 6326-5 (1) Vrednost se določi pri standardnih pogojih (293,2 K (20 °C) in 101,3 kPa). Referenčno gorivo G23 Lastnosti Enote Osnova Mejne vrednosti Preskusna metoda najnižja najvišja Sestava: metan ravnotežje [inertni plini + C2/C2 +] N2 % mol vsebnost žvepla mg/m3 (1) 86 — 14 — 84 — 12 — 88 1 16 50 ISO 6974 ISO 6326-5 (1) Vrednost se določi pri standardnih pogojih (293,2 K (20 °C) in 101,3 kPa). 376 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 3. UTEKOČINJENI NAFTNI PLIN (LPG) Parameter Enota Mejne vrednosti goriva A Mejne vrednosti goriva B najnižja najvišja najnižja najvišja 93,5 93,5 Preskusna metoda EN 589Dodatek B ISO 7941 NFM 41-015 EN 24260 po oktansko število motorni metodi sestava vsebnost C3 vsebnost C4 nenasičeni ogljikovodiki ostanki uparjanja skupna vsebnost žvepla 48 48 0 % vol % vol % vol mg/kg ppm teže (1) 83 13 9 87 17 15 50 50 52 52 12 50 50 nič vodikov sulfid — nič ISO 8819 korozija bakrenega traku voda pri 0 °C merilni doseg razred 1 razred 1 ISO 625 (2) prosto prosto vizualna kontrola (1) Vrednost se določi pri standardnih pogojih (293,2 K (20 °C) in 101,3 kPa). (2) S to metodo ne bo mogoče točno določiti prisotnost korozivnih materialov, če bo vzorec vseboval antikorozijska sredstva ali druge kemikalije, ki zmanjšujejo korozivnost vzorca na bakreni trak. Zato je dodajanje takih spojin z edinim namenom vplivanja na preskusno metodo prepovedano. 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 377 PRILOGA V ANALIZNI SISTEMI IN SISTEMI ZA VZORČENJE 1 DOLOČANJE PLINASTIH EMISIJ 1. 1 Uvod V točki 1. 2 ter na slikah 7 in 8 so podani podrobni opisi priporočenih sistemov za vzorčenje in analizo. Ker je mogoče z različnimi konfiguracijami doseči enakovredne rezultate, se ne zahteva dosledna skladnost s sli- kama 7 in 8. Za pridobivanje dodatnih informacij in usklajevanje funkcij sestavnih sistemov se lahko upo- rabijo dodatni sestavni deli, kot so merila, ventili, elektromagneti, črpalke in stikala. Po drugi strani pa se lahko sestavni deli, ki niso potrebni za vzdrževanje točnosti nekaterih sistemov, izločijo, če njihova izločitev teme- lji na dobri inženirski presoji. Shema poteka v sistemu za analizo nerazredčenih izpušnih plinov CO, CO2, NOx, HC (samo ESC) Slika 7 1. 2 Opis analiznega sistema Analizni sistem za določanje emisij v nerazredčenih (Sl. 7, samo ESC) oziroma razredčenih (Sl. 8, ETC in ESC) izpušnih plinih, je opisan na podlagi uporabe: — analizatorja HFID za merjenje ogljikovodikov, — analizatorjev NDIR za merjenje ogljikovega monoksida in ogljikovega dioksida, — HCLD ali enakovrednega analizatorja za merjenje dušikovih oksidov. Za vse sestavine se lahko vzame vzorec z eno sondo za vzorčenje ali z dvema sondama za vzorčenje, ki sta nameščeni blizu skupaj in notranje razcepljeni na različne analizatorje. Paziti je treba na to, da na nobeni točki analiznega sistema ne pride do kondenzacije sestavin izpuha (vključno z vodo in žveplovo kislino). 378 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 Slika 8 Shema poteka v sistemu za analizo razredčenih izpušnih plinov CO, CO2, NOx, HC (ETC, po izbiri ESC) 1. 2. 1 Opisi k slikam 7 in 8 EP – izpušna cev SP1 – sonda za vzorčenje nerazredčenih izpušnih plinov (samo Sl. 7) Priporoča se statična sonda iz nerjavnega jekla z več luknjami, ki je na koncu zaprta. Notranji premer ne sme biti večji od notranjega premera cevi za prenos vzorcev. Debelina sondinih sten ne sme biti večja od 1 mm. V sondi morajo biti najmanj 3 luknje v 3 različnih radialnih ravninah, ki so take velikosti, da vzorčijo pri- bližno enak pretok. Sonda naj sega najmanj 80 % prečno v izpušno cev. Uporabi se lahko eno ali dve sondi. SP2 – sonda za vzorčenje razredčenih izpušnih plinov HC (samo Sl. 8) Sonda mora: — tvoriti prvih 254 mm do 762 mm ogrevane cevi za prenos vzorcev HSL1, — imeti notranji premer najmanj 5 mm, — biti nameščena v tunelu za redčenje DT (glej točko 2. 3, Sl. 20) na točki, kjer so zrak za redčenje in izpušni plini dobro premešani (t. j. približno 10 premerov tunela v smeri toka od točke, kjer izpušni plini vsto- pajo v tunel za redčenje), — biti dovolj (radialno) oddaljena od ostalih sond in od stene tunela, da nanjo ne morejo vplivati nikakršni valovi ali vrtinci, — biti ogrevana, tako da se temperatura plinskega toka na izstopu iz sonde poveča na 463 K ± 10 K (190 °C ± 10 °C). SP3 – sonda za vzorčenje razredčenih izpušnih plinov CO, CO2, NOx (samo Sl. 8) Sonda mora: — biti v isti ravnini kot SP2, — biti dovolj (radialno) oddaljena od ostalih sond in od stene tunela, da nanjo ne morejo vplivati nikakršni valovi ali vrtinci, — biti po vsej dolžini izolirana in ogrevana najmanj na temperaturo 328 K (55 °C), da ne pride do kondenzacije vode. 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 379 HSL1 – ogrevana cev za prenos vzorcev Cev za prenos vzorcev mora: — imeti notranji premer najmanj 5 mm in največ 13,5 mm, — biti iz nerjavnega jekla ali iz PTFE (politetrafluoretilena), — vzdrževati temperaturo sten 463 K ± 10 K (190 °C ± 10 °C), izmerjeno na vsakem, ločeno krmiljenem ogrevanem odseku, če je temperatura izpušnih plinov na sondi za vzorčenje enaka ali manjša od 463 K (190 °C), — vzdrževati temperaturo sten večjo od 453 K (180 °C), če je temperatura izpušnih plinov na sondi za vzor- čenje nad 463 K (190 °C), — vzdrževati temperaturo plinov 463 K (190 °C ± 10 °C) tik pred filtrom F2 in HFID. HSL2 – ogrevana cev za prenos vzorcev NOx Cev za prenos vzorcev mora: — vzdrževati temperaturo sten od 328 K do 473 K (od 55 °C do 200 °C) do pretvornika C, če se uporabi hladilna kopel B, ter do analizatorja, če se hladilna kopel B ne uporablja, — biti iz nerjavnega jekla sli iz PTFE (politetrafluoretilena). SL – cev za prenos vzorcev CO in CO2 Cev mora biti iz PTFE (politetrafluoretilena) ali iz nerjavnega jekla. Lahko je ogrevana ali neogrevana. BK – vreča za vzorce ozadja (okolice) (po izbiri; samo Sl. 8) za vzorčenje koncentracije ozadja (okolice). BG – vreča za vzorce (po izbiri; Sl. 8 samo CO in CO2) za vzorčenje koncentracije vzorcev. F1 – ogrevani predfilter (po izbiri) Temperatura naj bo enaka kot pri HSL1. F2 – ogrevani filter Filter mora iz vzorca plinov pred analizatorjem izločiti vse trdne delce. Temperatura naj bo enaka kot pri HSL1. Filter se zamenja po potrebi. P – ogrevana črpalka za vzorčenje črpalka se ogreje na temperaturo HSL1. HC ogrevani detektor s plamensko ionizacijo (HFID) za merjenje ogljikovodikov. Temperatura se ohranja v območju od 453 K do 473 K (180 °C do 200 °C). CO, CO2 analizatorji za merjenje ogljikovega monoksida in ogljikovega dioksida po nedisperzni spektroskopski metodi (NDIR) (po izbiri za določanje razmerja redčenja pri merjenju PT). infrardeči NO analizator CLD ali HCLD za merjenje dušikovih oksidov. Če se uporabi HCLD, ga je treba ohranjati v temperaturnem območju od 328 K do 473 K (od 55 °C do 200 °C). C pretvornik Pred analizo v CLD ali HCLD se za katalitično redukcijo NO2 v NO uporabi pretvornik. 380 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 B – hladilna kopel (po izbiri) za hlajenje in kondenziranje vode iz vzorca izpušnih plinov. Temperatura kopeli se z ledom ali s hlajenjem vzdržuje med 273 K in 277 K (0 °C do 4 °C). Kopel je po izbiri, če analizator nima motenj zaradi vodne pare, kot je določeno v točkah 1. 9. 1 in 1. 9. 2 Dodatka 5 k Prilogi III. Če se voda odstranjuje s kondenzacijo, je treba spremljati temperaturo ali rosišče vzorčnega plina bodisi v lovilcu vode ali v smeri toka. Temperatura ozi- roma rosišče vzorčnega plina ne sme preseči 280 K (7 °C). Za odstranjevanje vode iz vzorca niso dovoljena kemična sušilna sredstva. T1, T2, T3 – temperaturni senzor za spremljanje temperature plinskega toka. T4 temperaturni senzor Za spremljanje temperature NO2 – NO konverterja. T5 – temperaturni senzor za spremljanje temperature hladilne kopeli. G1, G2, G3 – manometer za merjenje tlaka v ceveh za prenos vzorcev. R1, R2 – regulator tlaka za krmiljenje tlaka zraka oziroma goriva v HFID. R3, R4, R5 – regulator tlaka za krmiljenje tlaka v ceveh za prenos vzorcev ter pretoka do analizatorjev. FL1, FL2, FL3 – merilnik pretoka za spremljanje pretoka vzorca skozi obvodno cev. FL4 do FL6 – merilnik pretoka (po izbiri) za spremljanje stopnje pretoka skozi analizatorje. V1 do V5 – preklopni ventil ustrezni ventili za preklapljanje pretoka vzorca, kalibrirnega plina ali ničelnega plina v analizatorje. V6, V7 – elektromagnetni ventil za obvod pretvornika NO2 – NO. V8 – igelni ventil za uravnoteženje toka skozi pretvornik NO2 – NO C in obvod. V9, V10 – igelni ventil za reguliranje tokov v analizatorje. V11, V12 – izpustna pipa (po izbiri) za odvajanje kondenzata iz kopeli B. 1. 3 Analiza ne-metanskih ogljikovodikov (NMHC) (samo motorji na zemeljski plin) 1. 3. 1 Metoda s plinskim kromatografom (GC, Sl. 9) Pri uporabi metode GC se vzorec z majhno izmerjeno prostornino vbrizga v analizno kolono, skozi katero ga nosi inerten nosilni plin. Na koloni se različne sestavine separirajo glede na vrelišče, tako da iz nje uhajajo ob različnih časih. Nato gredo skozi detektor, ki odda električni signal, ki je odvisen od njihove koncentra- cije. Ker taka analizna tehnika ni zvezna, se lahko uporablja samo v povezavi z metodo vzorčenja v vreče, opisano v točki 3. 4. 2 Dodatka 4 k Prilogi III. 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 381 Za NMHC se uporabi avtomatiziran plinski kromatograf (GC). Izpušni plini se vzorčijo v vrečo za vzorce, iz katere se odvzame del in vbrizga v GC. V Porapakovi koloni se vzorec separira na dva dela (CH4/zrak/CO in NMHC/CO2/H2O). Preden gre v analizator s plamensko ionizacijo (FID), kjer se izmeri njegova koncentracija, se CH4 na koloni z molekulnim sitom separira od zraka in CO. Celotni cikel, od vbrizga enega vzorca do vbrizga naslednjega se lahko izvede v 30 s. NMHC določimo tako, da koncentracijo CH4 odštejemo od skupne koncentracije CH (glej točko 4. 3. 1 Dodatka 2 k Prilogi III). Slika 9 kaže tipičen plinski kromatograf (GC), sestavljen za rutinsko določanje CH4. Na podlagi dobre inženirske presoje se lahko uporabljajo tudi druge metode GC. Slika 9 Shema poteka pri analizi metana (metoda GC) Opisi k sliki 9 PC – Porapakova kolona Uporabi se Porapak N, 180/300 μm (zanka 50/80), dolžina 610 mm x notranji premer 2,16 mm, ki se mora pred prvo uporabo najmanj 12 h kondicionirati z nosilnim plinom pri 423 K (150 °C). MSC – kolona z molekulnim sitom Uporabi se tip 13X, 250/350 μm (zanka 45/60), dolžina 1220 mm x notranji premer 2,16 mm, ki se mora pred prvo uporabo najmanj 12 h kondicionirati z nosilnim plinom pri 423 K (150 °C). OV – peč za vzdrževanje kolon in ventilov pri enakomerni temperaturi, potrebni za delovanje analizatorja, in za kon- dicioniranje kolon pri 423 K (150 °C). SLP – zanka vzorca cev iz nerjavnega stekla z zadostno dolžino, da se dobi približno 1 cm3 prostornine. 382 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 P – črpalka za dovajanje vzorca v plinski kromatograf. D – sušilnik Uporabi se sušilnik z molekulnim sitom, ki odstranjuje vodo in druge snovi, ki onesnažujejo in bi lahko bile prisotne v nosilnem plinu. HC analizator s plamensko ionizacijo (FID) za merjenje koncentracije metana. V1 – ventil za vbrizgavanje vzorca za vbrizgavanje vzorca, odvzetega iz vreče za vzorce prek cevi za prenos vzorca (SL) na Sliki 8. Biti mora z majhno mrtvo prostornino, neprepusten za plin in ga mora biti mogoče ogreti na 423 K (150 °C). V3 – preklopni ventil za izbiro kalibrirnega plina, vzorca ali zapiranje V2, V4, V5, V6, V7, V8 – igelni ventil za nastavitev pretokov v sistemu R1, R2, R3 – regulator tlaka za krmiljenje pretoka goriva (= nosilnega plina), vzorca oziroma zraka FC – pretočna kapilara za krmiljenje stopnje zračnega pretoka v FID G1, G2, G3 – manometer za krmiljenje pretoka goriva (= nosilnega plina), vzorca oziroma zraka F1, F2, F3, F4, F5 filter Sintrani kovinski filtri za preprečevanje vstopa trdnih delcev v črpalko ali instrument. FL1 – MERILNIK PRETOKA za merjenje stopnje pretoka obvoda vzorca 1. 3. 2 Metoda z izločevalnikom ne-metanov (NMC, Sl. 10) Izločevalnik vse ogljikovodike razen CH4 oksidira v CO2 in H2O, tako da FID ob prehodu vzorca skozi NMC zazna samo CH4. Če se uporabi vzorčenje v vreče, je treba na cev za prenos vzorca (SL) namestiti sistem za preusmeritev toka (glej točko 1. 2, Sl. 8), s pomočjo katerega lahko tok teče ali skozi ali okrog izločevalnika, v skladu z zgornjim delom Slike 10. Pri merjenju NMHC se na FID opazujeta in zapišeta obe vrednosti (HC in CH4). Če se uporabi integracijska metoda se vzporedno z rednim detektorjem FID v HSL1 podobno kot dodatni FID namesti NMC (glej točko 1. 2, Sl. 8), v skladu z spodnjim delom Slike 10. Pri merjenju NMHC je treba opazovati in zapisati vrednosti obeh detektorjev FID (HC in CH4). Izločevalnik se pred preskusom pri 600 K (327 °C) ali več okarakterizira glede na njegov katalitični učinek na CH4 in C2H6 pri vrednostih H2O, ki so reprezentančne za razmere izpušnega toka. Poznana morata biti rosišče in nivo O2 vzorčenega izpušnega toka. Ustrezni odziv FID na CH4 se zapiše (glej točko 1. 8. 2 Dodatka 5 k Prilogi III). 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 383 Slika 10 Shema poteka pri analizi metana z izločevalnikom ne-metanov (NMC) Opisi k Sliki 10 NMC – izločevalnik ne-metanov za oksidacijo vseh ogljikovodikov razen metana HC ogrevani detektor s plamensko ionizacijo (HFID) za merjenje koncentracije ogljikovodikov in CH4. Tempe- ratura se ohranja v območju od 453 K do 473 K (180 °C do 200 °C). V1 – preklopni ventil za izbiranje vzorca, ničelnega plina ali kalibrirnega plina. V1 je identičen z V2 na Sl. 8. V2, V3 – elektromagnetni ventil za obvod NMC V4 – igelni ventil za uravnoteženje pretoka skozi NMC in obvod R1 – regulator tlaka za krmiljenje tlaka v cevi za vzorčenje ter pretoku do HFID. R1 je identičen z R3 na Sl. 8. FL1 – merilnik pretoka za merjenje stopnje pretoka vzorca skozi obvodno cev. FL1 je identičen s FL1 na Sl. 8. 384 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 2. REDČENJE IZPUŠNIH PLINOV IN DOLOČANJE DELCEV 2. 1 Uvod točkah 2. 2. 2. 3 in 2. 4 ter na slikah 11-22 so podani podrobni opisi priporočenih sistemov za redčenje in vzorčenje. Ker je mogoče z različnimi konfiguracijami doseči enakovredne rezultate, se ne zahteva dosledna skladnost s temi slikami. Za pridobivanje dodatnih informacij in usklajevanje funkcij sestavnih sistemov se lahko uporabijo dodatni sestavni deli, kot so merila, ventili, elektromagneti, črpalke in stikala. Po drugi strani pa se lahko sestavni deli, ki niso potrebni za vzdrževanje točnosti nekaterih sistemov, izločijo, če njihova izločitev temelji na dobri inženirski presoji. 2. 2 Sistem redčenja z delnim tokom Na slikah 11 do 19 je opisan sistem redčenja, ki temelji na redčenju dela izpušnega toka. Razcepitev izpuš- nega toka in proces redčenja, ki sledi, je mogoče izvesti z različnimi tipi sistemov redčenja. Za zbiranje delcev, ki sledi, se skozi sistem za vzorčenje delcev pošljejo celotni razredčeni izpušni plini ali pa samo del razred- čenih izpušnih plinov (točka 2. 4, Sl. 21). Prvo metodo imenujemo celotno vzorčenje, drugo pa delno vzor- čenje. Izračun razmerja redčenja je odvisen od tipa uporabljenega sistema. Priporočajo se naslednji tipi: Izokinetični sistemi (Sl. 11, 12) Pri teh sistemih se tok v cev za prenos vzorca glede hitrosti in/ali tlaka plinov ujema s tokom celotnega izpuha, kar zahteva nemoten in enoten tok izpušnih plinov pri sondi za vzorčenje. To se ponavadi doseže z uporabo resonatorja in ravnega dela cevi v smeri proti toku od točke odvzema vzorca. Nato se na podlagi lahko izmerljivih vrednosti, kot je npr. premer cevi, izračuna razcepitveno razmerje. Opomniti je treba, da se izokineza uporablja samo za ujemanje pogojev pretoka in ne za ujemanje velikosti razdelitve. Slednje pona- vadi ni potrebno, saj so delci dovolj majhni, da lahko sledijo tokovnicam izpušnih plinov. Sistemi s krmiljenim pretokom z merjenjem koncentracije (Sl. 13-17) Pri teh sistemih se vzorec odvzame od toka celotnega izpuha tako, da se naravna pretok zraka za redčenje in skupni pretok izpušnih plinov. Razmerje redčenja se določi iz koncentracije sledilnih plinov kot npr. CO2 ali NOx, ki se naravno pojavljajo v izpuhu motorja. Izmeri se koncentracija v razredčenih izpušnih plinih ter v zraku za redčenje, medtem ko se lahko koncentracija nerazredčenih izpušnih plinov izmeri bodisi neposredno ali določi na podlagi pretoka goriva in enačbe za ravnotežje ogljika, če je sestava goriva znana. Sisteme je mogoče krmiliti z izračunanim razmerjem redčenja (Sl. 13, 14) ali s tokom v cevi za prenos vzorca (Sl. 12, 13, 14). Sistemi s krmiljenim pretokom z merjenjem pretoka (Sl. 18, 19) Pri teh sistemih se vzorec odvzame od toka celotnega izpuha tako, da se nastavi pretok zraka za redčenje in skupni pretok izpušnih plinov. Razmerje redčenja se določi iz razlike med obema stopnjama pretoka. Pred- pisana je točna kalibracija merilnikov pretoka v odvisnosti drug od drugega, saj lahko relativna velikost obeh stopenj pretoka pripelje do večjih pogreškov pri višjih razmerjih redčenja (15 in več). Pretok se krmili zelo enostavno z ohranjanjem konstantne stopnje pretoka razredčenih izpušnih plinov in po potrebi s spremi- njanjem stopnje pretoka zraka za redčenje. Pri uporabi sistemov redčenja z delnim tokom moramo paziti, da se izognemo možnim problemom izgube delcev v cevi za prenos vzorca tako da zagotovimo, da je iz izpuha motorja odvzet reprezentančni vzorec in da je določeno razmerje delitve. Opisani sistemi ta kritična področja upoštevajo. 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 385 Sistem redčenja z delnim tokom z izokinetično sondo in delnim vzorčenjem (krmiljenje SB) Slika 11 Izokinetična sonda za vzorčenje ISP nerazredčene izpušne pline iz izpušne cevi EP po cevi za prenos vzorca TT pošilja v tunel za redčenje DT. Tipalo diferenčnega tlaka DPT meri razliko tlakov izpušnih plinov med izpušno cevjo in vstopom v sondo. Ta signal se prenaša v krmilnik pretoka FC1, ki krmili sesalno puhalo SB, da na konici sonde vzdržuje diferenčni tlak nič. V teh razmerah sta hitrosti izpušnih plinov v EP in ISP iden- tični, in je pretok skozi ISP in TT konstanten (razcepljen) del pretoka izpušnih plinov. Razmerje delitve se določi iz prerezov EP in ISP. Stopnja pretoka zraka za redčenje se meri z napravo za merjenje pretoka FM1. Razmerje redčenja se izračuna iz stopnje pretoka zraka za redčenje in razmerja delitve. Sistem redčenja z delnim tokom z izokinetično sondo in delnim vzorčenjem (krmiljenje PB) Slika 12 Izokinetična sonda za vzorčenje ISP nerazredčene izpušne pline iz izpušne cevi EP po cevi za prenos vzorca TT pošilja v tunel za redčenje DT. Tipalo diferenčnega tlaka DPT meri razliko tlakov izpušnih plinov med izpušno cevjo in vstopom v sondo. Ta signal se prenaša v krmilnik pretoka FC1, ki krmili sesalno puhalo SB, da na konici sonde vzdržuje diferenčni tlak nič. To se izvede z odvzemom majhnega dela zraka za redčenje, katerega stopnja pretoka je že bila izmerjena z napravo za merjenje pretoka FM1, in s polnjenjem tega dela s pomočjo pnevmatske zaslonke v TT. V teh razmerah sta hitrosti izpušnih plinov v EP in ISP identični, in je pretok skozi ISP in TT konstanten (razcepljen) del pretoka izpušnih plinov. Razmerjedelitve se določi iz 386 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 prerezov EP in ISP. Sesalno puhalo SB sesa zrak za redčenje skozi DT, stopnja pretoka zraka za redčenje na vstopu v DT pa meri FM1. Razmerje redčenja se izračuna iz stopnje pretoka zraka za redčenje in razmerja delitve. Sistem redčenja z delnim tokom z merjenjem koncentracije CO2 ali NOx in delnim vzorčenjem Slika 13 Nerazredčeni izpušni plini se iz izpušne cevi EP skozi sondo za vzorčenje SP in cev za prenos vzorca TT pre- našajo v tunel za redčenje DT. Z analizatorjem(-ji) EGA se izmeri koncentracija sledilnega plina (CO2 ali NOx) v nerazredčenih in razredčenih izpušnih plinih ter v zraku za redčenje. Ti signali se prenašajo v krmilnik pre- toka FC2, ki krmili tlačno puhalo PB oziroma sesalno puhalo SB, da vzdržuje želeno razmerje delitve in raz- merje redčenja v DT. Razmerje redčenja se izračuna iz koncentracije sledilnega plina v nerazredčenih izpušnih plinih, v razredčenih izpušnih plinih in v zraku za redčenje. Sistem redčenja z delnim tokom z merjenjem koncentracije CO2, ravnotežja ogljika in s celotnim vzorčenjem Slika 14 Nerazredčeni izpušni plini se iz izpušne cevi EP skozi sondo za vzorčenje SP in cev za prenos vzorca TT pre- našajo v tunel za redčenje DT. Z analizatorjem(-ji) EGA se izmeri koncentracija CO2 v razredčenih izpušnih plinih in v zraku za redčenje. Signali CO2 in pretoka goriva GFUEL se prenašajo bodisi v krmilnik pretoka FC2 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 387 bodisi v krmilnik pretoka FC3 sistema za vzorčenje delcev (glej Sl. 21). FC2 krmili tlačno puhalo PB, FC3 pa črpalko za vzorčenje P (glej Sl. 21), in s tem naravnavata tokove v sistem in iz njega tako, da se v DT ohranja želeno razmerje delitve in razmerje redčenja izpušnih plinov. Razmerje redčenja se izračuna iz koncentracije CO2 in GFUEL s pomočjo domnevnega ravnotežja ogljika. Sistem redčenja z delnim tokom z enojno venturijevo šobo, merjenjem koncentracije in z delnim vzorčenjem Slika 15 Nerazredčeni izpušni plini se iz izpušne cevi EP skozi sondo za vzorčenje SP in cev za prenos vzorca TT zaradi negativnega tlaka, ki ga v DT ustvarja venturijeva šoba, prenašajo v tunel za redčenje DT. Stopnja pretoka plinov skozi TT je odvisna od izmenjave impulzov na območju venturijeve šobe, zato nanjo vpliva absolutna temperatura plinov na izstopu iz TT. Posledica tega je, da razcepitev izpušnih plinov za dano stopnjo pretoka v tunelu ni konstantna in je razmerje redčenja pri manjši obremenitvi nekoliko nižje kot pri večji obreme- nitvi. Z analizatorjem(-ji) izpušnih plinov EGA se izmeri koncentracija sledilnih plinov (CO2 ali NOx) v neraz- redčenih izpušnih plinih, v razredčenih izpušnih plinih ter v zraku za redčenje, iz izmerjenih vrednosti pa se izračuna razmerje redčenja. 388 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 Slika 16 Sistem redčenja z delnim tokom z dvojno venturijevo šobo ali dvema zaslonkama, merjenjem koncentracije in z delnim vzorčenjem Nerazredčeni izpušni plini se iz izpušne cevi EP skozi sondo za vzorčenje SP in cev za prenos vzorca TT s pomočjo delilnika toka, ki vsebuje vrsto zaslonk in venturijevih šob, prenašajo v tunel za redčenje DT. Prva (FD1) se nahaja v EP, druga (FD2) v TT. Poleg tega sta potrebna dva ventila za krmiljenje tlaka (PCV1 in PCV2), ki s krmiljenjem protitlaka v EP in tlaka v DT vzdržujeta konstantno cepljenje izpušnih plinov. PCV1 se nahaja v smeri toka od SP v EP, PCV2 pa med tlačnim puhalom PB in DT. Z analizatorjem(-ji) izpušnih plinov EGA se izmeri koncentracija sledilnih plinov (CO2 ali NOx) v nerazredčenih izpušnih plinih, v razredčenih izpušnih plinih ter v zraku za redčenje. Potrebna je za preverjanje razcepitve izpušnih plinov in se lahko uporabi za naravnavanje PCV1 in PCV2 za natančno krmiljenje razcepitve. Razmerje redčenja se izračuna iz koncentra- cije sledilnih plinov. 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 389 Slika 17 Sistem redčenja z delnim tokom s cepitvijo na več cevi, merjenjem koncentracije in z delnim vzorčenjem Nerazredčeni izpušni plini se iz izpušne cevi EP skozi cev za prenos vzorca TT s pomočjo delilnika toka FD3, ki ga sestavlja več cevi enake velikosti (enak premer, dolžina in krivinski polmer), nameščenih v EP, prenašajo v tunel za redčenje DT. Izpušni plini so skozi eno od teh cevi privedeni v DT, skozi ostale cevi pa se izpušni plini prenašajo skozi dušilno komoro DC. Tako se razcepitev izpušnih plinov določi s skupnim številom cevi. Stalno krmiljenje cepitve zahteva diferenčni tlak nič med DC in izstopom iz TT, ki se izmeri s tipalom diferenčnega tlaka DPT. Diferenčni tlak nič se doseže tako, da se v DT pri izstopu iz TT vbrizga svež zrak. Z analizatorjem(-ji) izpušnih plinov EGA se izmeri koncentracija sledilnih plinov (CO2 ali NOx) v nerazredče- nih izpušnih plinih, v razredčenih izpušnih plinih ter v zraku za redčenje. Potrebna je za preverjanje razcepitve izpušnih plinov in se lahko uporabi za krmiljenje stopnje pretoka vbrizganega zraka za natančno krmiljenje razcepitve. Razmerje redčenja se izračuna iz koncentracije sledilnih plinov. 390 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 Slika 18 Sistem redčenja z delnim tokom s krmiljenjem pretoka in celotnim vzorčenjem Nerazredčeni izpušni plini se iz izpušne cevi EP skozi sondo za vzorčenje SP in cev za prenos vzorca TT pre- našajo v tunel za redčenje DT. Skupni pretok skozi tunel se naravna s krmilnikom pretoka FC3 in s črpalko za vzorčenje P sistema za vzorčenje delcev (glej Sl. 18). Pretok zraka za redčenje krmili krmilnik pretoka FC2, ki lahko kot ukazne signale za želeno razcepitev izpušnih plinov uporablja GEXHW, GAIRW ali GFUEL (Gizpuh, Gzrak ali Ggorivo). Pretok vzorca v DT je razlika med skupnim prokom in pretokom zraka za redčenje. Stopnja pretoka zraka za redčenje se meri z napravo za merjenje pretoka FM1, stopnja skupnega pretoka pa z napravo za merjenje pretoka FM3 sistema za vzorčenje delcev (glej Sl. 21). Razmerje redčenja se izračuna iz teh dveh stopenj pretoka. Slika 19 Sistem redčenja z delnim tokom s krmiljenjem pretoka in z delnim vzorčenjem 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 391 Nerazredčeni izpušni plini se iz izpušne cevi EP skozi sondo za vzorčenje SP in cev za prenos vzorca TT pre- našajo v tunel za redčenje DT. Razcepitev izpušnih plinov in pretok v DT krmili krmilnik pretoka FC2, ki ustrezno uravnava pretok (oz. število vrtljajev) tlačnega puhala PB ter sesalnega puhala SB. To je mogoče, ker je vzorec, odvzet s sistemom vzorčenja delcev, vrnjen v DT. Kot ukazni signali za FC2 se lahko uporabijo GEXHW, GAIRW ali GFUEL (Gizpuh, Gzrak ali Ggorivo). Stopnja pretoka zraka za redčenje se meri z napravo za mer- jenje pretoka FM1, skupni pretok pa z napravo za merjenje pretoka FM2. Stopnja redčenja se izračuna iz teh dveh stopenj. 2. 2. 1 Opisi k slikam 11-19 EP – izpušna cev Izpušna cev je lahko izolirana. Da bi se zmanjšala toplotna vztrajnost izpušne cevi, se priporoča razmerje debelina/premer 0,015 ali manj. Uporaba prožnih odsekov naj bo omejena na razmerje dolžina/premer 12 ali manj. Zavojev naj bo čim manj, da se prepreči odlaganje zaradi vztrajnosti. Če sistem vključuje glušnik preskusne naprave, je lahko tudi glušnik izoliran. Izpušna cev pri izokinetičnem sistemu ne sme imeti kolen, zavojev in nenadnih sprememb premera vsaj 6 premerov cevi v smeri proti toku in 3 premere cevi v smeri toka, od konice sonde. Hitrost izpušnih plinov v območju vzorčenja mora biti večja od 10 m/s, razen v prostem teku. Nihanja tlaka izpušnih plinov v povprečju ne smejo presegati ± 500 Pa. Morebitni ukrepi za zmanjšanje nihanj tlaka, razen uporabe izpuš- nega sistema na šasiji vozila (skupaj z glušnikom in napravami za naknadno obdelavo), ne smejo spreminjati zmogljivosti motorja niti povzročati odlaganja delcev. Pri sistemih brez izokinetične sonde se priporoča ravna cev 6 premerov cevi v smeri proti toku in 3 premere cevi v smeri toka od konice sonde. SP – sonda za vzorčenje (Sl. 10, 14, 15, 16, 18, 19) Najmanjši notranji premer naj bo 4 mm. Najmanjše razmerje med premerom izpušne cevi in sonde naj bo 4. Sonda naj bo odprta cev na središčni črti izpušne cevi, ki gleda v smeri proti toku, ali sonda z več luknjami, kot je opisano pod SP1 v točki 1. 2. 1, Sl. 5. ISP – izokinetična sonda za vzorčenje (Sl. 11, 12) Izokinetično sondo za vzorčenje je treba namestiti tako, da gleda v smeri proti toku, na središčno črto izpušne cevi, kjer so na odseku EP izpolnjeni pogoji pretoka, in mora biti zasnovana tako, da zagotavlja sorazmeren vzorec nerazredčenih izpušnih plinov. Notranji premer naj bo najmanj 12 mm. Za izokinetično cepitev izpušnih plinov je potreben regulirni sistem, ki med EP in ISP vzdržuje diferenčni tlak nič. Pod temi pogoji je hitrost izpušnih plinov v EP in ISP enaka, masni pretok skozi ISP pa je konstanten del pretoka izpušnih plinov. ISP mora biti povezana s tipalom diferenčnega tlaka DPT. S krmilnikom pretoka FC1 je omogočeno krmiljenje, ki med EP in ISP zagotavlja diferenčni tlak nič. FD1, FD2 – delilnik toka (Sl. 16) komplet venturijevih cevi ali zaslonk je nameščen v izpušni cevi EP in v cevi za prenos vzorca TT, da se zago- tovi sorazmeren vzorec nerazredčenih izpušnih plinov. Za sorazmerno delitev je potreben upravljalni sistem, ki ga sestavljata dva tlačna ventila PCV1 in PCV2, za upravljanje tlakov v EP in DT. FD3 – delilnik toka (Sl. 17) V izpušni cevi EP je nameščen komplet cevi (enota z več cevmi), ki zagotavlja sorazmeren vzorec nerazred- čenih izpušnih plinov. Ena od cevi izpušne pline dovaja v tunel za redčenje DT, ostale cevi pa izpušne pline odvajajo v dušilno komoro DC. Cevi morajo biti enake velikosti (enak premer, dolžina, krivinski polmer), tako da je razcepitev izpušnih plinov odvisna od skupnega števila cevi. Za sorazmerno cepitev je potreben regulirni sistem, ki med izstopom iz enote z več cevmi v DC in izstopom iz TT vzdržuje diferenčni tlak nič. Pod temi pogoji je hitrost izpušnih plinov v EP in FD3 sorazmerna, pretok skozi TT pa je konstanten del pretoka 392 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 izpušnih plinov. Obe točki morata biti povezani s tipalom diferenčnega tlaka DPT. S krmilnikom pretoka FC1 je omogočeno krmiljenje, ki zagotavlja diferenčni tlak nič. EGA – analizator izpušnih plinov (Sl. 13, 14, 15, 16, 17) Lahko se uporabljajo analizatorji CO2 ali NO2 (pri metodi ugotavljanja ravnotežja ogljika samo CO2). Analizatorje je treba kalibrirati enako kot analizatorje za merjenje plinastih emisij. Za določanje razlik kon- centracije se lahko uporablja en ali več analizatorjev. Točnost merilnih sistemov mora biti taka, da je točnost GEDFW, i v območju ± 4 %. TT – cev za prenos vzorca (Sl. 11-19) Cev za prenos vzorca: — mora biti čim krajša, vendar ne daljša od 5 m, — mora imeti enak ali večji premer, kot je premer sonde, vendar ne večjega od 25 mm, — mora izstopati na središčni črti tunela za redčenje in gledati v smeri toka. Če je cev dolga 1 m ali manj, mora biti izolirana z materialom, ki ima največjo toplotno prevodnost 0,05 W/m*K, radialna debelina izolacije pa mora ustrezati premeru sonde. Če je cev daljša od 1 m, mora biti izolirana in ogrevana na najmanjšo temperaturo sten 523 K (250 °C). DPT – tipalo diferenčnega tlaka (Sl. 11, 12, 17) Tipalo diferenčnega tlaka mora zajemati območje ± 500 Pa ali manj. FC1 – krmilnik pretoka (Sl. 11, 12, 17) Pri izokinetičnih sistemih (Sl. 11, 12) je krmilnik pretoka potreben za vzdrževanje diferenčnega tlaka nič med EP in ISP. Krmiljenje se lahko izvaja: (a) s krmiljenjem števila vrtljajev oziroma pretoka sesalnega puhala SB in z ohranjanjem konstantnega šte- vila vrtljajev oziroma pretoka tlačnega puhala PB med posameznim načinom (Sl. 11) ali (b) z naravnavanjem sesalnega puhala SB na konstanten masni pretok razredčenih izpušnih plinov in s krmi- ljenjem pretoka tlačnega puhala PB in s tem pretoka vzorca izpušnih plinov v območju na koncu cevi za prenos vzorca TT (Sl. 12). V primeru sistema s krmiljenjem tlaka ne sme preostali pogrešek v krmilni zanki presegati ± 3 Pa. Nihanja tlaka v tunelu za redčenje v povprečju ne smejo presegati ± 250 Pa. Pri sistemu z več cevmi (Sl. 17) je krmilnik pretoka potreben za sorazmerno razcepitev izpušnih plinov za vzdrževanje diferenčnega tlaka nič med izstopom iz enote z več cevmi in izstopom iz TT. Prilagoditev se izvede s krmiljenjem stopnje pretoka zraka, vbrizganega v DT na izstopu iz TT. PCV1, PCV2 – ventil za krmiljenje tlaka (Sl. 16) Pri sistemu z dvojno venturijevo šobo oziroma z dvojno zaslonko sta za sorazmerno razcepitev pretoka potrebna dva ventila za krmiljenje tlaka, ki krmilita protitlak v EP in tlak v DT. Ventila naj bosta nameščena v smeri toka od SP v EP ter med PB in DT. DC – dušilna komora (Sl. 17) Na izstopu iz enote z več cevmi se namesti dušilna komora, ki do najmanjše mogoče mere zmanjšuje nihanje tlaka v izpušni cevi EP. VN – venturijeva šoba (Sl. 15) Venturijeva šoba je v tunelu za redčenje DT nameščena zato, da ustvarja negativen tlak v območju izstopa iz cevi za prenos vzorca TT. Stopnja pretoka plinov skozi TT se določa z izmenjavo impulzov v območju venturijeve šobe in je v osnovi sorazmerna stopnji pretoka tlačnega puhala PB, ki vodi v konstantno razmerje redčenja. Ker na izmenjavo impulzov vpliva temperatura na izstopu iz TT ter razlika v tlaku med EP in DT, 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 393 je dejansko razmerje redčenja nekoliko nižje pri manjši obremenitvi kot pri večji obremenitvi. FC2 – krmilnik pretoka (Sl. 13, 14, 18, 19, po izbiri) Krmilnik pretoka se lahko uporablja za krmiljenje pretoka tlačnega puhala PB in/ali sesalnega puhala SB. Lahko je priključen na izpuh, na polnilni zrak ali na signale pretoka goriva in/ali na diferenčne signale CO2 ali NOx. Pri uporabi zraka pod tlakom (Sl. 18) FC2 neposredno krmili pretok zraka. FM1 – naprava za merjenje pretoka (Sl. 11, 12, 18, 19) Plinomer ali druga merila pretoka zraka za redčenje. FM1 ni obvezen, če je tlačno puhalo PB kalibrirano za merjenje pretoka. FM2 –naprava za merjenje pretoka (Sl. 19) Plinomer ali druga merila pretoka razredčenih izpušnih plinov. FM2 ni obvezen, če je sesalno puhalo SB kalibrirano za merjenje pretoka. PB – tlačno puhalo (Sl. 11, 12, 13, 14, 15, 16, 19) Za krmiljenje stopnje pretoka zraka za redčenje je lahko tlačno puhalo PB priključeno na krmilnik pretoka FC1 ali FC2. PB ni potrebno, če se uporablja dušilna loputa. Če je kalibrirano, se PB lahko uporablja za mer- jenje pretoka zraka za redčenje. SP – sesalno puhalo (Sl. 11, 12, 13, 16, 17, 19) Samo pri sistemih za delno vzorčenje. Če je kalibrirano, se lahko puhalo SP uporablja za merjenje pretoka razredčenih izpušnih plinov. DAF – filter zraka za redčenje (Sl. 11-19) Priporoča se filtriranje zraka za redčenje in izločevanje oglja, da se iz ozadja odstranijo ogljikovodiki. Na zahtevo proizvajalca motorja se zrak za redčenje v skladu z dobro inženirsko prakso vzorči, da se določijo nivoji delcev v ozadju, ti pa se lahko nato odštejejo od izmerjenih vrednosti v razredčenih izpušnih plinih. DT – tunel za redčenje (Sl. 11-19) Tunel za redčenje: — mora biti dovolj dolg, da se izpušni plini in zrak za redčenje v vrtinčastem toku popolnoma premešajo, — mora biti konstruiran iz nerjavnega jekla in imeti: — za tunele za redčenje z notranjim premerom, večjim od 75 mm, razmerje debelina/premer 0,025 ali manj, — za tunele za redčenje z notranjim premerom, enakim ali manjšim od 75 mm, nazivno debelino najmanj 1,5 mm, — mora imeti za delno vzorčenje premer najmanj 75 mm, — je priporočljivo, da ima za celotno vzorčenje premer najmanj 25 mm, — se lahko z neposrednim ogrevanjem ali s predogrevanjem zraka za redčenje ogreje na temperaturo sten največ 325 K (52 °C), pod pogojem, da temperatura zraka pred uvajanjem izpušnih plinov v tunel za red- čenje ne preseže 325 K (52 °C), — je lahko izoliran. Izpušni plini iz motorja morajo biti temeljito premešani z zrakom za redčenje. Pri sistemih za delno vzorče- nje je treba ob začetku uporabe kakovost mešanja preveriti s profilom CO2 v tunelu pri delujočem motorju (najmanj štiri enakomerno razmaknjene merilne točke). Po potrebi se lahko uporabi mešalna zaslonka. 394 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 Opomba: Če je temperatura okolice v bližini tunela za redčenje (DT) pod 293 K (20 °C) je treba s previd- nostnimi ukrepi preprečiti izgubo delcev na hladnih stenah tunela za redčenje. Zato se priporoča ogrevanje in/ali izoliranje tunela v okviru zgoraj navedenih meja. Pri velikih obremenitvah motorja se lahko tunel ohlaja z neagresivnimi sredstvi, npr. z ventilato- rjem, dokler temperatura hladilnega sredstva ni pod 293 K (20 °C). HE – izmenjevalnik toplote (Sl. 16, 17) Izmenjevalnik toplote mora biti dovolj zmogljiv, da na vstopu v sesalno puhalo SB ohranja temperaturo v območju ± 11 K povprečne delovne temperature, izmerjene med preskusom. 2. 3 Sistem redčenja s celotnim tokom Na Sliki 20 je opisan sistem redčenja, ki temelji na redčenju celotnega izpuha po konceptu vzorčenja s kon- stantno prostornino (Constant Volume Sampling, CVS). Izmeriti je treba skupno prostornino mešanice izpušnih plinov in zraka za redčenje. Uporabi se lahko sistem PDP ali CFV. Za zbiranje delcev, ki sledi, se v sistem za vzorčenje delcev (točka 2. 4, Sl. 21 in 22) pošlje vzorec razredčenih izpušnih plinov. Če se to izvaja neposredno, se imenuje enojno redčenje. Če se vzorec ponovno razredči v sekundarnem tunelu za redčenje, se to imenuje dvojno redčenje. To pride v poštev takrat, kadar z enojnim red- čenjem ni mogoče izpolniti zahteve o temperaturi na dotoku v filter. Čeprav je dvojni sistem redčenja delni sistem redčenja, je opisan kot sprememba sistema za vzorčenje delcev v točki 2. 4, Sl. 22, saj ima s tipičnim sistemom za vzorčenje delcev skupno večino delov. Slika 20 Sistem redčenja s celotnim tokom Celotni nerazredčeni izpušni plini se v tunelu za redčenje DT premešajo z zrakom za redčenje. Stopnja pre- toka razredčenih izpušnih plinov se izmeri bodisi s črpalko s prisilnim pretokom za natančno odvzemanje vzorcev PDP ali z venturijevo cevjo s kritičnim pretokom CFV. Za sorazmerno vzorčenje delcev in za dolo- čanje pretoka se lahko uporabi izmenjevalnik toplote HE ali elektronska kompenzacija pretoka EFC. Ker dolo- čanje mase delcev temelji na skupnem pretoku razredčenih izpušnih plinov, razmerja redčenja ni treba izra- čunavati. 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 395 2. 3. 1 Opisi k sliki 20 EP – izpušna cev Dolžina izpušne cevi od izhoda izpušnega kolektorja motorja, izstopa iz turbopuhala ali od naprave za nak- nadno obdelavo izpušnih plinov do tunela za redčenje ne sme biti večja od 10 m. Če je izpušna cev v smeri toka od izpušnega kolektorja motorja, izstopa iz turbopuhala ali od naprave za naknadno obdelavo izpušnih plinov daljša od 4 m, je treba izolirati vse cevi, daljše od 4 m, razen merilnika dima izpušnih plinov, če je vgrajen v izpušni sistem. Radialna debelina izolacije mora biti vsaj 25 mm. Toplotna prevodnost izolacij- skega materiala, izmerjena pri 673 K, ne sme biti večja od 0,1 W/mK. Da bi se toplotna vztrajnost izpušne cevi zmanjšala, se priporoča razmerje debelina/premer 0,015 ali manj. Uporaba gibkih elementov mora biti omejena na razmerje dolžine proti premeru 12 ali manj. PDP – črpalka s prisilnim pretokom za natančno odvzemanje vzorcev PDP meri skupni pretok razredčenih izpušnih plinov iz števila vrtljajev črpalke ter njene gibne prostornine. PDP ali sistem za polnjenje zraka za redčenje ne sme umetno zniževati protitlaka v izpušnem sistemu. Sta- tični protitlak izpušnih plinov, izmerjen, ko sistem PDP deluje, mora ostati v območju ± 1, 5 kPa statičnega tlaka, izmerjenega pri enakem številu vrtljajev in obremenitvi motorja, če PDP ni priključena. Temperatura mešanice plinov tik pred PDP mora biti v območju ± 6 K povprečne delovne temperature, izmerjene med preskusom, če se ne uporablja kompenzacija pretoka. Kompenzacija pretoka se lahko uporabi samo, če tem- peratura na vstopu v PDP ne presega 323 K (50 °C). CFV – venturijeva cev s kritičnim pretokom CFV meri skupni pretok razredčenih izpušnih plinov pri pretoku pod pogoji nasičenja (pri kritičnem pre- toku). Statični protitlak izpušnih plinov, izmerjen, ko sistem CFV deluje, mora ostati v območju ± 1, 5 kPa statičnega tlaka, izmerjenega pri enakem številu vrtljajev in obremenitvi motorja, če CFV ni priključena. Tem- peratura mešanice plinov tik pred CFV mora biti v območju ± 11 K povprečne delovne temperature, izme- rjene med preskusom, če se ne uporablja kompenzacija pretoka. HE – izmenjevalnik toplote (po izbiri, če se uporablja EFC) Izmenjevalnik toplote mora biti dovolj zmogljiv, da ohranja temperaturo v mejah, ki se zahtevajo zgoraj. EFC – elektronska kompenzacija pretoka (po izbiri, če se uporablja HE) Če temperatura na vstopu v PDP oziroma v CFV ni vedno v zgoraj navedenih mejah, je za zvezno merjenje stopnje pretoka in krmiljenje sorazmernega vzorčenja v sistemu za vzorčenje delcev potreben sistem za kompenzacijo pretoka. V ta namen se za korekcijo stopnje pretoka vzorca skozi filtre za vzorce v sistemu za vzorčenje delcev (glej točko 2. 4, Sl. 21, 22) ustrezno uporabljajo signali zvezno izmerjene stopnje pretoka. DT – tunel za redčenje Tunel za redčenje: — mora imeti dovolj majhen premer, da nastane vrtinčast tok (Reynoldsovo število je večje od 4 000) in biti dovolj dolg, da se izpušni plini in zrak za redčenje popolnoma premešajo; uporabi se lahko mešalna zaslonka, — mora pri enojnem sistemu za redčenje imeti premer najmanj 460 mm, — mora pri dvojnem sistemu za redčenje imeti premer najmanj 210 mm, — je lahko izoliran. Izpušni plini iz motorja morajo biti na točki vstopa v tunel za redčenje usmerjeni v smeri toka in temeljito premešani. 396 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 Če se uporablja enojno redčenje, se vzorec iz tunela za redčenje prenese v sistem za vzorčenje delcev (točka 2. 4, Sl. 21). Pretočna zmogljivost PDP oziroma CFV mora biti zadostna, da se razredčeni izpušni plini tik pred primarnim filtrom za delce ohranjajo pri temperaturi, manjši ali enaki 325 K (52 °C). Če se uporablja dvojno redčenje, se vzorec iz tunela za redčenje prenese v sekundarni tunel za redčenje, kjer se redči naprej, nato pa pošlje skozi filtre za vzorčenje (točka 2. 4, Sl. 22). Pretočna zmogljivost PDP oziroma CFV mora biti zadostna, da se tok razredčenih izpušnih plinov v DT v coni vzorčenja ohranja pri tempera- turi, manjši ali enaki 464 K (191 °C). Sekundarni sistem za redčenje mora zagotavljati dovolj sekundarnega zraka za redčenje, da se tok dvojno razredčenih izpušnih plinov, tik pred primarnim filtrom za delce, ohranja pri temperaturi, manjši ali enaki 325 K (52 °C). DAF – filter zraka za redčenje Priporoča se filtriranje zraka za redčenje in izločevanje oglja, da se iz ozadja odstranijo ogljikovodiki. Na zahtevo proizvajalca motorja se zrak za redčenje v skladu z dobro inženirsko prakso vzorči, da se določijo nivoji delcev v ozadju, ti pa se lahko nato odštejejo od izmerjenih vrednosti v razredčenih izpušnih plinih. PSP – sonda za vzorčenje delcev Sonda je vodilni del cevi za prenos delcev PTT in — mora biti usmerjena proti toku in nameščena na točki, kjer so zrak za redčenje in izpušni plini dobro premešani (t. j. na središčni črti tunela za redčenje DT, približno 10 premerov tunela v smeri toka od točke, kjer izpušni plini vstopajo v tunel za redčenje), — mora imeti notranji premer najmanj 12 mm, — se lahko z neposrednim ogrevanjem ali s predogrevanjem zraka za redčenje ogreje na temperaturo sten največ 325 K (52 °C), pod pogojem, da temperatura zraka pred uvajanjem izpušnih plinov v tunel za red- čenje ne preseže 325 K (52 °C), — je lahko izolirana. 2. 4 Sistem za vzorčenje delcev Za zbiranje delcev na filtru za delce je potreben sistem za vzorčenje delcev. V primeru redčenja z delnim tokom s skupnim vzorčenjem, ki sestoji iz pošiljanja celotnega vzorca razredčenih plinov skozi filtre, tvori sistem redčenja (točka 2. 2, Sl. 14, 18) in vzorčenja ponavadi integrirano enoto. V primeru redčenja z delnim tokom z delnim vzorčenjem oziroma redčenja s celotnim tokom, ki sestoji iz pošiljanja samo dela razredčenih izpušnih plinov skozi filtre, sistema redčenja (točka 2. 2, Sl. 11, 12, 13, 15, 16, 17, 19; točka 2. 3, Sl. 20) in vzorčenja ponavadi tvorita dve različni enoti. Po tej direktivi je dvojni sistem redčenja (Sl. 22) sistema redčenja s celotnim tokom posebna modifikacija tipičnega sistema za vzorčenje delcev, kot ga kaže Slika 21. Dvojni sistem redčenja vključuje vse pomembne dele sistema za vzorčenje delcev, kot so npr. posode za filtre in črpalka za vzorčenje, ter dodatno nekaj lastnosti redčenja, kot je npr. dovajanje zraka za redčenje in sekundarni tunel za redčenje. Da bi se izognili morebitnemu vplivu na krmilne zanke, se priporoča, naj črpalka za vzorce teče skozi ves postopek preskušanja. Pri metodi z enojnim filtrom se uporabi sistem obvoda, ki pošilja vzorec skozi filtre za vzorčenje ob želenem času. Vpliv postopka preklapljanja na krmilne zanke mora biti zmanjšan do najmanjše mogoče mere. 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 397 Slika 21 Sistem za vzorčenje delcev Iz tunela za redčenje DT sistema za redčenje z delnim ali s celotnim tokom se skozi sondo za vzorčenje delcev PSP in cevi za prenos delcev PTT s pomočjo črpalke za vzorčenje P odvzame vzorec razredčenih izpušnih plinov. Vzorec se pošlje skozi posodo(-e) za filter FH, ki vsebuje(-jo) filtre za vzorčenje delcev. Stopnjo pre- toka vzorca krmili krmilnik pretoka FC3. Če se uporablja elektronska kompenzacija pretoka EFC (glej Sl. 20), se kot ukazni signal za FC3 uporabi pretok razredčenih izpušnih plinov. Slika 22 Dvojni sistem redčenja (samo pri sistemu s celotnim tokom) Iz tunela za redčenje DT sistema redčenja s celotnim tokom se skozi sondo za vzorčenje delcev PSP in cevi za prenos delcev PTT vzorec razredčenih izpušnih plinov prenese v sekundarni tunel za redčenje SDT, kjer se še enkrat razredči. Nato se vzorec pošlje skozi posodo(-e) za filter FH, ki vsebuje(-jo) filtre za vzorčenje delcev. Stopnja pretoka zraka za redčenje je ponavadi konstantna, medtem kot stopnjo pretoka vzorca krmili krmilnik pretoka FC3. Če se uporablja elektronska kompenzacija pretoka EFC (glej Sl. 20), se kot ukazni signal za FC3 uporabi pretok razredčenih izpušnih plinov. 398 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 2. 4. 1 Opisi k slikama 21 in 22 PTT – cev za prenos vzorcev (Sl. 21, 22) Cev za prenos vzorcev ne sme biti daljša od 1 020 mm in mora, če je le mogoče, imeti najmanjšo mogočo dolžino. Po potrebi (npr. pri sistemih za delno vzorčenje pri redčenju z delnim tokom in pri sistemih redčenja s celotnim tokom) se vključi dolžina sond za vzorčenje (SP, ISP oziroma PSP, glej točki 2. 2 in 2. 3). Mere veljajo: — za sistem za delno vzorčenje pri redčenju z delnim tokom in za enojni sistem redčenja s celotnim tokom, od konice sonde (SP, ISP oziroma PSP) do posode za filter, — za sistem za celotno vzorčenje pri redčenju z delnim tokom, od konca tunela za redčenje do posode za filter, — za dvojni sistem redčenja s celotnim tokom, od konice sonde (PSP) do sekundarnega tunela za redčenje. Cev za prenos vzorca: — se sme z neposrednim ogrevanjem ali s predogrevanjem zraka za redčenje ogreti na temperaturo sten naj- več 325 K (52 °C), pod pogojem, da temperatura zraka pred uvajanjem izpušnih plinov v tunel za red- čenje ne presega 325 K (52 °C), — je lahko izolirana. SDT – sekundarni tunel za redčenje (Sl. 22) Sekundarni tunel za redčenje mora imeti v premeru najmanj 75 mm in biti dovolj dolg, da dvojno razredčeni vzorec ostane le-ta v njem najmanj 0,25 sekunde. Posoda za primarni filter FH mora biti nameščena v območju 300 mm od izstopa iz SDT. Sekundarni tunel za redčenje: — se sme z neposrednim ogrevanjem ali s predogrevanjem zraka za redčenje ogreti na temperaturo sten naj- več 325 K (52 °C), pod pogojem, da temperatura zraka pred uvajanjem izpušnih plinov v tunel za red- čenje ne presega 325 K (52 °C), — je lahko izoliran. FH – posoda(-i) za filter (Sl. 21, 22) Za primarni in sekundarni filter se lahko uporablja eno ohišje ali dve ločeni ohišji. Izpolnjene morajo biti zahteve iz točke 4. 1. 3 Dodatka 4 k Prilogi III. Posoda(-i) za filter: — se sme z neposrednim ogrevanjem ali s predogrevanjem zraka za redčenje ogreti na temperaturo sten naj- več 325 K (52 °C), pod pogojem, da temperatura zraka pred uvajanjem izpušnih plinov v tunel za red- čenje ne presega 325 K (52 °C), — je lahko izolirana. P – črpalka za vzorčenje (Sl. 21, 22) Črpalka za vzorčenje delcev mora biti nameščena dovolj daleč od tunela, da ostaja temperatura vhodnih plinov konstantna (± 3 K), če se ne uporablja korekcija pretoka s FC3. DP – črpalka zraka za redčenje (Sl. 22) Črpalka zraka za redčenje mora biti nameščena tako, da se da se sekundarni zrak za redčenje, če ni predogrevan, dovaja pri temperaturi 298 K ± 5 K (25 °C ± 5 °C). FC3 – krmilnik pretoka (Sl. 21, 22) Za kompenziranje stopnje pretoka delcev glede na nihanja temperature in protitlaka na poti vzorca se uporabi krmilnik pretoka, če ni na voljo noben drug način. Krmilnik pretoka pa se zahteva, če je uporabljena elektronska kompenzacija pretoka EFC (glej Sl. 20). 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 399 FM3 – naprava za merjenje pretoka (Sl. 21, 22) Plinomer ali merila pretoka delcev morajo biti nameščeni dovolj daleč od črpalke za vzorčenje P, da ostane temperatura vsesanega zraka, če ni uporabljena korekcija pretoka s FC3, konstantna (± 3 K). F M 4 – na p r a v a z a m e r j e n j e p r e t o k a ( S l. 2 2 ) Plinomer ali merila pretoka zraka za redčenje morajo biti nameščeni tako, da ostane temperatura vsesanega zraka pri 298 K ± 5 K (25 °C ± 5 °C). B V – k r o g l a s t i v e n t i l ( p o i z b i r i ) Notranji premer kroglastega ventila ne sme biti manjši od notranjega premera cevi za prenos delcev PTT, čas preklopa pa ne krajši od 0,5 sekunde. Opomba: Če je temperatura okolice v bližini PSP, PTT, SDT in FH pod 293 K (20 °C), je treba preprečiti izgube delcev na hladnih stenah teh delov. Zato se priporoča ogrevanje in/ali izoliranje teh delov v mejah, podanih v ustreznih opisih. Prav tako se priporoča, da med vzorčenjem temperatura na dotoku v filter ni nižja od 293 K (20 °C) Pri velikih obremenitvah motorja se lahko zgoraj omenjeni deli hladijo z neagresivnimi sredstvi, kot je npr. ventilator, dokler temperatura hladilnega sredstva ni pod 293 K (20 °C). 3. DOLOČANJE DIMLJENJA 3. 1 Uvod V točkah 3. 2 in 3. 3 ter na Slikah 23 in 24 so podani podrobni opisi priporočenih sistemov za merjenje motnosti. Ker je mogoče z različnimi konfiguracijami doseči enakovredne rezultate, se ne zahteva dosledna skladnost s Slikama 23 in 24. Za pridobivanje dodatnih informacij in usklajevanje funkcij sestavnih sistemov se lahko uporabijo dodatni sestavni deli, kot so merila, ventili, elektromagneti, črpalke in stikala. Po drugi strani pa se lahko drugi sestavni deli, ki niso potrebni za vzdrževanje točnosti nekaterih sistemov, izločijo, če njihova izločitev temelji na dobri inženirski presoji. Načelo merjenja je, da se svetloba prenaša skozi določeno dolžino merjenega dima, delež vpadne svetlobe, ki doseže sprejemnik, pa se uporabi za oceno zamračitvenih lastnosti medija. Merjenje dimljenja je odvisno od konstrukcije aparata in se lahko izvaja v izpušni cevi (vrstni merilnik motnosti v celotnem toku), na koncu izpušne cevi (končni merilnik motnosti v celotnem toku) ali z odvzemanjem vzorca iz izpušne cevi (merilnik motnosti v delnem toku). Za določanje koeficienta absorpcije svetlobe iz signala motnosti mora proizvajalec merilnika motnosti navesti dolžino optične poti merila. 3. 2 Merilnik motnosti v celotnem toku Uporabita se lahko dva splošna tipa merilnika motnosti v celotnem toku (Sl. 23). Pri vrstnem merilniku motnosti se meri motnost celotnega dima v izpušni cevi. Pri tem tipu merilnika motnosti je dejanska dolžina optične poti funkcija konstrukcije merilnika motnosti. Pri končnem merilniku motnosti se meri motnost celotnega izpušnega dima, ko le-ta izstopa iz izpušne cevi. Pri tem tipu merilnika motnosti je dejanska dolžina optične poti funkcija konstrukcije izpušne cevi in raz- dalje med koncem izpušne cevi ter merilnikom motnosti. 400 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 Slika 23 Merilnik motnosti v celotnem toku 3. 2. 1 Opisi k sliki 23 EP – izpušna cev Pri vrstnem merilniku motnosti se premer izpušne cevi ne sme spreminjati v območju 3 premerov izpušne cevi pred ali za merilnim območjem. Če je premer merilnega območja večji od premera izpušne cevi, se pri- poroča cev, ki pred merilnim območjem postopoma konvergira. Pri končnem merilniku motnosti mora imeti zadnjih 0,6 m izpušne cevi krožni presek in ne sme imeti kolen ali zavojev. Konec izpušne cevi mora biti ravno odrezan. Merilnik motnosti se namesti središčno na tok izpušnih plinov v območju 25 ± 5 mm od konca izpušne cevi. OPL – dolžina optične poti Dolžina z dimom zamračene optične poti med svetlobnim virom merilnika motnosti in sprejemnikom, po potrebi korigirana za neenakomernost, ki je posledica stopnje spreminjanja gostote in učinka obrobnih plasti. Dolžino optične poti navede proizvajalec merilnika motnosti upoštevaje morebitne ukrepe proti osajenosti (npr. splakovanje z zrakom). Če dolžina optične poti ni na voljo, jo je treba določiti v skladu z ISO IDS 11614, točka 11. 6. 5. Za pravilno določitev dolžine optične poti se zahteva najmanjša hitrost izpušnih plinov 20 m/s. LS – svetlobni vir Vir svetlobe mora biti žarnica s barvo temperature v območju od 2 800do 3 250K ali zelena svetleča dioda (LED) s temensko spektralno vrednostjo med 550 in 570 nm. Svetlobni vir mora biti proti osajenju zaščiten s sredstvi, ki na dolžino optične poti ne vplivajo preko meja, ki jih je postavil proizvajalec. LD – detektor svetlobe Detektor svetlobe naj bo foto celica ali fotodioda (po potrebi s filtrom). Če je svetlobni vir žarnica, mora imeti sprejemnik v območju od 550 do 570 nm največjo spektralno občutljivost podobno kot pri fotooptični krivulji človeškega očesa (največja občutljivost), pod 430 nm in nad 680 nm pa biti v območju manj kot 4 % tega največje občutljivosti. Detektor svetlobe mora biti proti osajenju zaščiten s sredstvi, ki na dolžino optične poti ne vplivajo preko meja, ki jih postavi proizvajalec. 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 401 CL – kolimator Izstopna svetloba se kolimira v snop z največjim premerom 30 nm. Žarki svetlobnega snopa morajo biti vzporedni, z dovoljenim odstopanjem od optične osi za 3o. T1 – temperaturni senzor (po izbiri) Skozi ves preskus se lahko spremlja temperatura izpušnih plinov. 3. 3 Merilnik motnosti v delnem toku Pri merilniku motnosti v delnem toku (Sl. 24) se iz izpušne cevi odvzame reprezentančen vzorec izpušnih plinov in pošlje skozi merila v merilno komoro. Pri tem tipu merilnika motnosti je dejanska dolžina optične poti funkcija konstrukcije merilnika motnosti. Odzivni časi, navedeni v nadaljevanju, se nanašajo na naj- manjšo stopnjo pretoka merilnika motnosti, ki jo določi proizvajalec merila. Slika 24 Merilnik motnosti v delnem toku 3. 3. 1 Opisi k sliki 24 EP – izpušna cev Izpušna cev mora biti od konice sonde ravna najmanj 6 premerov cevi v smeri proti toku in 3 premere cevi v smeri s tokom. SP – sonda za vzorčenje Sonda za vzorčenje naj bo odprta cev na ali ob središčni črti izpušne cevi, ki gleda v smeri proti toku. Razmik od stene zadnjega (izstopnega) dela izpušne cevi naj bo najmanj 5 mm. Premer sonde mora zagotavljati repre- zentančno vzorčenje in zadosten pretok skozi merilnik motnosti. TT – cev za prenos vzorca Cev za prenos vzorca: — mora biti čim krajša in mora ob vstopu v merilno komoro zagotavljati temperaturo izpušnih plinov 373 ± 30 K (100 °C ± 30 °C), — mora imeti temperaturo sten zadosti višjo od rosišča izpušnih plinov, da se prepreči kondenzacija, — mora po vsej dolžini imeti enak premer kot sonda za vzorčenje, 402 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 — mora imeti odzivni čas pri najmanjšem pretoku merila, določen v skladu s točko 5. 2. 4 Dodatka 4 k Pri- logi III. , krajši od 0,05 s, — ne sme bistveno vplivati na največjo koncentracijo dima. FM – naprava za merjenje pretoka Merilo pretoka za zaznavanje pravilnega pretoka v merilno komoro. Največjo in najmanjšo stopnjo pretoka določi proizvajalec merila in mora biti takšna, da sta izpolnjeni zahtevi o odzivnem času TT in dolžini optične poti. Naprava za merjenje pretoka je lahko nameščena v bližini črpalke za vzorčenje P, če se le-ta se uporablja. MC –merilna komora Merilna komora mora imeti neodbojno notranjo površino ali enakovredno optično okolje. Škodljivi vpliv raz- pršene svetlobe na detektor zaradi notranjih odbojev ali učinkov razprševanja je treba zmanjšati do najmanjše mogoče mere. Tlak plinov v merilni komori se od atmosferskega tlaka ne sme razlikovati za več kot 0,75 kPa. Če to s kon- strukcijo ni mogoče, je treba merilnik motnosti pretvoriti na atmosferski tlak. Temperatura sten merilne komore se nastavi na območje od 343 K (70 °C) do 373 K (100 °C) ± 5 K, v vsa- kem primeru pa zadosti nad rosiščem izpušnih plinov, da se prepreči kondenzacija. Merilna komora mora biti opremljena z ustreznimi napravami za merjenje temperature. OPL – dolžina optične poti Dolžina z dimom zamračene optične poti med svetlobnim virom merilnika motnosti in sprejemnikom, po potrebi korigirana za neenakomernost, ki je posledica stopnje spreminjanja gostote in učinka obrobnih plasti. Dolžino optične poti navede proizvajalec merilnika motnosti upoštevaje morebitne ukrepe proti osajenosti (npr. splakovanje z zrakom). Če dolžina optične poti ni na voljo, jo je treba določiti v skladu z ISO IDS 11614, točka 11. 6. 5. LS – svetlobni vir Svetlobni vir naj bo žarnica z barvo temperature v območju od 2 800 do 3 250 K ali zelena svetleča dioda (LED) s temensko spektralno vrednostjo med 550 in 570 nm. Svetlobni vir mora biti proti osajenju zaščiten s sredstvi, ki na dolžino optične poti ne vplivajo preko meja, ki jih je postavil proizvajalec. LD – detektor svetlobe Detektor svetlobe naj bo foto celica ali fotodioda (po potrebi s filtrom). Če je svetlobni vir žarnica, mora imeti sprejemnik v območju od 550 do 570 nm največjo spektralno občutljivost podobno kot pri fotooptični krivulji človeškega očesa (največja občutljivost), pod 430 nm in nad 680 nm pa biti v območju manj kot 4 % te največje občutljivosti. Detektor svetlobe mora biti proti osajenju zaščiten s sredstvi, ki na dolžino optične poti ne vplivajo preko meja, ki jih postavi proizvajalec. CL – kolimator Izstopna svetloba se kolimira v snop z največjim premerom 30 nm. Žarki svetlobnega snopa morajo biti vzporedni, z dovoljenim odstopanjem od optične osi za 3o. T1 – temperaturni senzor (po izbiri) Za spremljanje temperature izpušnih plinov na vstopu v merilno komoro. P – črpalka za vzorčenje Za prenos vzorčnih plinov skozi merilno komoro se lahko v smeri toka od merilne komore uporabi črpalka za vzorčenje. 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 403 PRILOGA VI CERTIFIKAT O ES-HOMOLOGACIJI 404 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 Dodatek 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 405 PRILOGA VII PRIMER POSTOPKA IZRAČUNAVANJA 1. 1. 1 PRESKUS ESC Plinaste emisije V nadaljevanju so podani merilni podatki za izračunavanje rezultatov v posameznih načinih. V tem pri- meru se merita CO in NOx na suhi osnovi, HC pa na mokri osnovi. Koncentracija HC je podana z ekvi- valentom propana (C3) in jo je treba pomnožiti s 3, da dobimo ekvivalent C1. Za ostale načine je postopek izračunavanja enak. P (kW) 82,9 Ta (K) Ha (g/kg) GEXH (kg) GAIRW (kg) GFUEL (kg) HC (ppm) 294,8 7,81 563,38 545,29 18,09 6,3 CO (ppm) 41,2 NOx (ppm) 495 Izračun korekcijskega faktorja iz suhega v mokro KW, r (točka 4. 2 Dodatka 1 k Prilogi III): FFH = 1,969 (1+ 18,09 545,29) = 1,9058 in KW2 = 1,608*7,81 1000+(1,608*7,81) = 0,0124 KW,r = (1–1,9058* 18,09 541,06)–0,0124 = 0,9239 Izračun mokrih koncentracij: CO = 41,2*0,9239 = 38,1 ppm NOx = 495*0,9239 = 457 ppm Izračun korekcijskega faktorja vlažnosti NOx KH, D (točka 4. 3 Dodatka 1 k Prilogi III): A = 0,309*18,09/541,06–0,0266 = –0,0163 B = –0,209*18,09/541,06 + 0,00954 = 0,0026 KH,D = 1 1–0,0163*(7,81–10,71)+0,0026*(294,8–298) = 0,9625 Izračun stopenj masnih pretokov emisij (točka 4. 4 Dodatka 1 k Prilogi III): NOx = 0. 001587*457*0,9625*563,38 = 393,27 g/h CO = 0,000966*38,1*563,38 = 20,735 g/h HC = 0,000479*6,3*3*563,38 = 5,100 g/h Izračun specifičnih emisij (točka 4. 5 Dodatka 1 k Prilogi III): Naslednji primer izračuna je za CO; postopek izračunavanja je enak tudi za ostale sestavine. Stopnje masnih pretokov emisij za posamezne načine se pomnožijo z ustreznimi vplivnimi (utežnimi) faktorji, kot je nakazano v točki 2. 7. 1 Dodatka 1 k Prilogi III, in seštejejo, rezultat pa je srednja vrednost masnih pretokov emisij skozi ves cikel: 406 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 CO = (6,7*0,15) + (24,6*0,08) + (20,5*0,10) + (20,7*0,10) + (20,6*0,05) + (15,0*0,05) + (19,7*0,05) + (74,5*0,09) + (31,5*0,10) + (81,9*0,08) + (34,8*0,05) + (30,8*0,05) + (27,3*0,05) =30,91 g/h Moč motorja v posameznih načinih se pomnoži z ustreznimi vplivnimi (utežnimi) faktorji, kot je naka- zano v točki 2. 7. 1 Dodatka 1 k Prilogi III, in sešteje, rezultat pa je srednja moč v ciklu:46,8*0,05 + 70,1*0,05 P(n) = (0,1*0,15) + (96,8*0,08) + (55,2*0,10) + (82,9*0,10) + (46,8*0,05) + (70,1*0,05) + (23,0*0,05) + (114,3*0,09) + (27,0*0,10) + (122,0*0,08) + (28,6*0,05) + (87,4*0,05) + (57,9*0,05) =60,006 kW CO = 30,91 60,006 = 0,0515 g/kWh Izračun specifične emisije NOx v naključni točki (točka 4. 6. 1 Dodatka 1 k Prilogi III): Predpostavlja se, da so bile v naključni točki določene naslednje vrednosti: = 1 600 min-1 = 495 Nm nZ MZ NOx mass, Z = 487,9 g/h (izračunano po prejšnjih formulah) P(n)Z NOx, Z = 487,9/83 = 5,878 g/kWh = 83 kW Določanje vrednosti emisije iz preskusnega cikla (točka 4. 6. 2 Dodatka 1 k Prilogi III): Predpostavlja se, da so vrednosti v vseh štirih načinih pri ESC naslednje: nRT nSU ER ES ET EU MR 1 368 1 785 5,943 5,565 5,889 4,973 515 MS 460 MT 681 MU 610 ETU = 5,889 + (4,973–5,889)*(1600–1368)/(1785–1368) = 5,377 g/kWh ERS = 5,943 + (5,565–5,943)*(1600–1368)/(1785–1368) = 5,732 g/kWh MTU = 681 + (601–681)*(1600–1368)/(1785–1368) = 641,3 Nm MRS = 515 + (460–515)*(1600–1368)/(1785–1368) = 484,3 Nm EZ = 5,732 + (5,377–5,732)*(495–484,3)/(641,3–484,3) = 5,708 g/kWh Primerjava emisijskih vrednosti NOx (točka 4. 6. 3 Dodatka 1 k Prilogi III): NOx,diff = 100*(5,878–5,708)/5,708 = 2,98 % 1. 2 Emisije delcev Merjenje delcev temelji na načelu vzorčenja delcev skozi ves cikel, medtem ko se vzorec in stopnje pre- toka (MSAM in GEDF) določajo med posameznimi načini. Izračun GEDF je odvisen od uporabljenega sistema. V nadaljevanju sta kot primera uporabljena sistem z merjenjem CO2 in metodo ravnotežja ogljika ter sistem z merjenjem pretoka. Če se uporabi sistem redčenja s celotnim tokom, se GEDF meri neposredno z opremo CVS. Izračun GEDF (točki 5. 2. 3 in 5. 2. 4 Dodatka 1 k Prilogi III): Predpostavlja se naslednje merilne podatke v načinu 4. Postopek izračunavanja je enak tudi za ostale načine. GEXH (kg/h) 334,02 GFUEL (kg(h) 10,76 GDILW (kg(h) 5,4435 GTOTW (kg(h) 6,0 CO2D % 0,657 CO2A % 0,040 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 407 (a) metoda ravnotežja ogljika (b) metoda merjenja pretoka GEDFW = 206,5*10,76 0,657–0,040 = 3601,2 kg/h q = 6,0 (6,0–5,4435) = 10,78 GEDFW = 334,02*10,78 = 3600,7 kg/h Izračun stopnje masnega pretoka (točka 5. 4 Dodatka 1 k Prilogi III): Stopnje pretoka GEDFW pri posameznih načinih se pomnožijo z ustreznimi vplivnimi (utežnimi) faktorji, kot je nakazano v točki 2. 7. 1 Dodatka 1 k Prilogi III, in seštejejo, rezultat pa je srednja vrednost GEDFW skozi ves cikel. Skupna stopnja vzorcev MSAM se sešteje iz stopenj vzorcev v posameznih načinih.  = (3567*0,15) + (3592*0,08) + (3611*0,10) + (3600*0,10) + (3618*0,05) GEDFW + (3600*0,05) + (3640*0,05) + (3614*0,09) + (3620*0,10) + (3601*0,08) + (3639*0,05) + (3582*0,05) + (3635*0,05) = 3604,6 kg/h, Če predpostavljajmo, da je masa delcev na filtrih 2,5 mg, potem je PTmass = 2,5 1,515 * 3604,6 1000 = 5,948 g/h Korekcija ozadja (ni obvezna) Predpostavljamo eno meritev ozadja (okolice) z naslednjimi vrednostmi. Izračun faktorja redčenja DF je enak kot pri točki 3. 1 tega Dodatka in spodaj ni pokazan. Md = 0,1 mg: MDIL = 1,5 kg Vsota DF = [(1–1/119,15)*0,15] + [(1–1/8,89)*0,08] + [(1–1/14,75)*0,10] + [(1–1/10,10)*0,10] [(1–1/32,18)*0,05] + + [(1–1/6,94)*0,09] + [(1–1/25,19)*0,10] + [(1–1/6,12)*0,08] + [(1–1/20,87)*0,05] + [(1–1/8,77)*0,05] + [(1–1/12,59)*0,05] [(1–1/18,02)*0,05] [(1–1/12,33)*0,05] + + = 0,923 PTmass = 2,5 1,515 –(0,1 1,5 *0,923)* 3604,6 1000 = 5,726 g/h Izračun specifične emisije (točka 5. 5 Dodatka 1 k Prilogi III): P(n) = (0,1*0,15) + (96,8*0,08) + (55,2*0,10) + (82,9*0,10) + (46,8*0,05) + (70,1*0,05) + (23,0*0,05) + (114,3*0,09) + (27,0*0,10) + (122,0*0,08) + (28,6*0,05) + (87,4*0,05) + (57,9*0,05) =60,006 kW, PT = 5,948 60,006 = 0,099 g/kWh če je ozadje korigirano, je PT = 5,726 60,006 = 0,095 g/kWh, 408 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 Izračun specifičnega vplivnega faktorja (točka 5. 6 Dodatka 1 k Prilogi III): Če se predpostavi vrednosti, izračunane za način 4 zgoraj, potem je: WFE,i = 0,152*3604,6 1,515*3600,7 = 0,1004 Ta vrednost je v okviru predpisane vrednosti 0,10 ± 0, 003. 2. PRESKUS ELR GLEDE na to, da je filtriranje po Besselu popolnoma nov postopek povprečevanja v evropski zakonodaji o izpušnih plinih, bodo v nadaljevanju podani obrazložitev Besselovega filtra, primer zasnove Besselovega algoritma in primer izračuna končne vrednosti dimljenja. Konstante Besselovega algoritma so odvisne samo od konstrukcije merilnika motnosti in od stopnje vzorčenja sistema za pridobivanje podatkov. Priporoča se, da proizvajalec navede končne Besselove konstante za različne stopnje vzorče- nja in da odjemalec te konstante uporabi za določanje Besselovega algoritma za izračunavanje vrednosti dimljenja. 2. 1 Splošne pripombe glede Besselovega filtra Zaradi popačenj v visokofrekvenčnem področju kaže neobdelan signal ponavadi močno razpršeno sled. Da bi ta popačenja v visokofrekvenčnem področju odstranili, se za preskus ELR zahteva Besselov filter. Sam Besselov filter je rekursivni nizkopasovni filter drugega reda, ki zagotavlja najhitrejši vzpon signala brez prekoračitve. Če vzamemo snop izpušnih plinov v izpušni cevi v realnem času, kaže vsak merilnik motnosti zakasnjeno in drugače izmerjeno krivuljo motnosti. Zakasnitev in velikost krivulje izmerjene motnosti je predvsem odvisna od geometrije merilne komore merilnika motnosti, vključno s cevmi z vzorci izpušnih plinov, ter od časa, ki ga elektronika merilnika motnosti potrebuje za obdelavo signala. Vred- nosti, ki označujeta tadva učinka, se imenujeta fizični in električni odzivni čas, in označujeta posamezni filter pri vsakem tipu merilnika motnosti. Namen uporabe Besselovega filtra je zagotoviti enotne lastnosti celotnega sistema za merjenje motnosti, ki jih sestavljajo: — fizični odzivni čas merilnika motnosti (tp), — električni odzivni čas merilnika motnosti (te), — odzivni čas uporabljenega Besselovega filtra (tF). Povprečni odzivni čas sistema tAver je podan s formulo: tAver = √tF 2 +tp 2 +te 2 in mora biti enak za vse vrste merilnikov motnosti, da bo dal isto vrednost dimljenja. Zato mora biti Besselov filter izdelan tako, da bo odzivni čas filtra (tF) skupaj s fizičnim odzivnim časom (tp) in elek- tričnim odzivnim časom (te) posameznega merilnika motnosti imel za posledico predpisani povprečni odzivni čas (tAver). Ker sta tp in te vrednosti, podani za vsak merilnik motnosti posebej, tAver pa je po tej direktivi 1,0 s, je tF mogoče izračunati takole: tF = √tAver 2 +tp 2 +te 2 Po definiciji je odzivni čas filtra tF čas vzpona filtriranega izhodnega signala med 10 % in 90 % na stopničastem vhodnem signalu. Zato se mora mejna frekvenca Besselovega filtra določiti s ponovitvami tako, da se njegov odzivni čas ujema z predpisanim časom vzpona. 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 409 Slika a Krivulji stopničastega vhodnega signala in filtriranega izhodnega signala Slika a kaže krivulji stopničastega vhodnega signala in po Besselu filtriranega izhodnega signala, ter odzivni čas Besselovega filtra (tF). 410 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 Določanje končnega algoritma Besselovega filtra je večstopenjski proces, ki zahteva več ponovitvenih ciklov. Spodaj je podana shema postopka ponovitve. 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 411 2. 2 Izračun Besselovega algoritma V tem primeru se Besselov algoritem določa v več korakih, v skladu z zgornjim postopkom ponovitve, ki temelji na točki 6. 1 Dodatka 1 k Prilogi III. Za merilnik motnosti in za sistem pridobivanja podatkov se predpostavljajo naslednje značilnosti: — fizični odzivni čas tp 0,15 s — električni odzivni čas te 0,05 s — frekvenca vzorčenja 150 Hz Korak 1 Predpisani odzivni čas Besselovega filtra tF: tF = √1 2 –(0,15 2 +0,05 2) = 0,987421 s Korak 2 Ocena mejne frekvence in izračun Besselovih konstant E, K za prvo ponovitev: fc = 3,1415/(10*0,987421) = 0,318152 Hz Δt = 1/150 = 0,006667 s Ω = 1/[tan(3,1415*0,006667*0,318152)] = 150,076644 E = 1 1+150,076644*√3*0,618034+0,618034*150,076644 2 = 7,07948 E –5 K = 2*7,07948E –5*(0,618034*150,076644 –1)–1 = 0,970783 2 To da Besselov algoritem: Yi = Yi–1 + 7,07948E –5*(Si + 2*Si–1 + Si–2–4*Yi–2) + 0,970783*(Yi–1–Yi–2) kjer predstavlja Si vrednosti vhodnega signala za to stopnjo (ali „0“ ali „1“), Yi pa filtrirane vrednosti izhodnega signala. Korak 3 Uporaba Besselovega filtra na stopničastem vhodu: Odzivni čas Besselovega filtra tF na stopničastem vhodnem signalu je definiran kot čas vzpona filtriranega izhodnega signala med 10 % in 90 %. Za določanje časov 10 % (t10) in 90 % (t90) izhodnega signala se mora Besselov filter uporabiti na stopničastem vhodu z uporabo zgornjih vrednosti fc, E in K. Indeksi, čas in vrednosti stopničastega vhodnega signala ter vrednosti, ki so rezultat filtriranega izhodnega signala za prvo in drugo ponovitev, so prikazani v Tabeli B. Sosednje točke t10 in t90 so ozna- čene s številkami v krepkem tisku. V Tabeli B se pri prvi ponovitvi 10 % vrednost pojavi med indeksom 30 in 31, 90 % vrednost pa med indeksom 191 in 192. Za izračun tF, iter se točni vrednosti t10 in t90 določita z linearno interpolacijo med sosednjima merilnima točkama, in sicer takole: t10 = tlower + Δt *(0,1–outlower)/(outupper–outlower) t90 = tlower + Δt *(0,9–outlower)/(outupper–outlower) kjer sta outupper oziroma outlower sosednji točki po Besselu filtriranega izhodnega signala, tlower pa je čas sosednje časovne točke, kot je nakazan v Tabeli B. t10 = 0,200000 + 0,006667*(0,1–0,099208)/(0,104794–0,099208) = 0,200945 s t90 = 0,273333 + 0,006667*(0,9–0,899147)/(0,901168–0,899147) = 1,276147 s Korak 4 Odzivni čas filtra v prvem ponovitvenem ciklu: tF,iter = 1,276147–0,200945 = 1,075202 s 412 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 Korak 5 Odstopanje med predpisanim in dobljenim odzivnim časom filtra v prvem ponovitvenem ciklu: Δ = (1,075202–0,987421)/0,987421 = 0,081641 Korak 6 Preverjanje kriterijev za ponovitev: Zahtevana je Δ| ≤ 0,01 Ker je 0,081641 > 0,01, kriteriji za ponovitev niso izpolnjeni in je treba začeti nov ponovitveni cikel. Za ta ponovitveni cikel se iz fc in Δ takole izračuna mejna frekvenca: fc,bew = 0,318152*(1 + 0,081641) = 0,344126 Hz Ta, nova mejna frekvenca se uporabi v drugem ponovitvenem ciklu, tako da se ponovno začne s korakom 2. Ponovitev je treba ponavljati, dokler niso izpolnjeni kriteriji za ponovitev. Vrednosti, dobljene v prvi in drugi ponovitvi, so povzete v Tabeli A. Tabela A Vrednosti prve in druge ponovitve Parameter fc E K t10 t90 tF, iter Δ fc, new (Hz) (-) (-) (s) (s) (s) (-) (Hz) 1. ponovitev 0,318152 7,07948 E-5 0,970783 0,200945 1,276147 1,075202 0,081641 0,344126 2. ponovitev 0,344126 8,272777 E-5 0,968410 0,185523 1,179562 0,994039 0,006657 0,346417 Korak 7 Končni Besselov algoritem Takoj ko so izpolnjeni kriteriji za ponovitev, se v skladu s korakom 2 izračunajo končne konstante Besselovega filtra in končni Besselov algoritem. V tem primeru so bili kriteriji za ponovitev izpolnjeni po drugi ponovitvi (Δ = 0,006657 ≤ 0,01). Končni algoritem se nato uporabi za določanje povprečnih vrednosti dimljenja (glej naslednjo točko 2. 3). Yi = Yi–1 + 8,272777E –5*(Si + 2*Si–1 + Si–2–4*Yi–2) + 0,968410*(Yi–1–Yi–2) 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 413 Tabela B Vrednosti stopničastega vhodnega signala in izhodnega signala, filtriranega po Besselu, za prvi in drugi ponovitveni cikel Indeks i [-] Čas [s] Stopničast vhodni signal Si [-] Filtriran izhodni signal Yi [-] 1. ponovitev 2. ponovitev – 2 – 1 0 1 2 3 4 5 ~ 24 25 26 27 28 29 30 31 32 33 34 35 36 37 ~ 175 176 177 178 179 180 181 182 183 184 185 186 187 188 189 190 191 192 193 194 195 ~ – 0,013333 – 0,006667 0,000000 0,006667 0,013333 0,020000 0,026667 0,033333 ~ 0,160000 0,166667 0,173333 0,180000 0,186667 0,193333 0,200000 0,206667 0,213333 0,220000 0,226667 0,233333 0,240000 0,246667 ~ 1,166667 1,173333 1,180000 1,186667 1,193333 1,200000 1,206667 1,213333 1,220000 1,226667 1,233333 1,240000 1,246667 1,253333 1,260000 1,266667 1,273333 1,280000 1,286667 1,293333 1,300000 ~ 0 0 1 1 1 1 1 1 ~ 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 ~ 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 ~ 0,000000 0,000000 0,000071 0,000352 0,000908 0,001731 0,002813 0,004145 ~ 0,067877 0,072816 0,077874 0,083047 0,088331 0,093719 0,099208 0,104794 0,110471 0,116236 0,122085 0,128013 0,134016 0,140091 ~ 0,862416 0,864968 0,867484 0,869964 0,872410 0,874821 0,877197 0,879540 0,881849 0,884125 0,886367 0,888577 0,890755 0,892900 0,895014 0,897096 0,899147 0,901168 0,903158 0,905117 0,907047 ~ 0,000000 0,000000 0,000083 0,000411 0,001060 0,002019 0,003278 0,004828 ~ 0,077876 0,083476 0,089205 0,095056 0,101024 0,107102 0,113286 0,119570 0,125949 0,132418 0,138972 0,145605 0,152314 0,159094 ~ 0,895701 0,897941 0,900145 0,902312 0,904445 0,906542 0,908605 0,910633 0,912628 0,914589 0,916517 0,918412 0,920276 0,922107 0,923907 0,925676 0,927414 0,929121 0,930799 0,932448 0,934067 ~ 414 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 2. 3 Izračun stopnje dimljenja Na spodnji shemi je podan splošni postopek za določanje končne stopnje dimljenja. 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 415 Na Sliki b so pokazane krivulje izmerjenega neobdelanega signala ter nefiltriranih in filtriranih koeficientov absorpcije svetlobe (vrednost k) prve stopnje obremenitve pri preskusu ELR, in nakazana največja (temenska) vrednost Ymax1, A filtrirane krivulje k. Ustrezno temu vsebuje Tabela c številčne vrednosti indeksa i, časa (frekvenca vzorčenja 150 Hz), neobdelanega signala, nefiltrirane vrednosti k in filtrirane vrednosti k. Filtriranje je bilo izvedeno s pomočjo konstant Besselovega algoritma, določenega v točki 2. 2 tega Dodatka. Zaradi velikega števila podatkov so v tabeli samo odseki krivulje dimljenja, ki so okrog začetka in temena. Krivulje izmerjene motnosti N, nefiltrirane vrednosti dimljenja k in filtrirane vrednosti dimljenja k Slika b Temenska vrednost (i = 272) se izračuna s predpostavljanjem naslednjih podatkov v Tabeli C. Vse ostale stopnje dimljenja se izračunajo na enak način. Za začetek algoritma se vrednosti S-1, S-2, Y-1 in Y-2 nasta- vijo na nič. LA (m) indeks i N (%) S271 (m-1) S270 (m-1) Y271 (m-1) Y270 (m-1) 0,430 272 16,783 0,427392 0,427532 0,542383 0,542337 Izračun vrednosti k (točka 6. 3. 1 Dodatka 1 k Prilogi III): k = – 1 0,430 *ln(1– Ta vrednost ustreza S272 v naslednji enačbi. 16,783 100 ) = 0,427252m -1 Izračun povprečne vrednosti dimljenja po Besselu (točka 6. 3. 2 Dodatka 1 k Prilogi III): V naslednji enačbi se uporabijo Besselove konstante iz prejšnje točke 2. 2. Dejanska nefiltrirana vrednost k, ki je izračunana zgoraj, ustreza S272 (Si). S271 (Si–1) in S270 (Si-2) sta predhodni nefiltrirani vrednosti k, Y271 (Yi-1) in Y270 (Yi-2) pa sta predhodni filtrirani vrednosti k. 416 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 Y272 = 0,542383 + 8,272777E –5*(0,427252 + 2*0,427392 + 0,427532–4*0,542337) -1 + 0,968410*(0,542383–0,542337) = 0,542389m Ta vrednost ustreza Ymax1, A v naslednji enačbi. Izračun končne stopnje dimljenja (točka 6. 3. 3 Dodatka 1 k Prilogi III): Od vsake krivulje dimljenja se za nadaljnji izračun vzame največja filtrirana vrednost k. Predpostavljajmo naslednje vrednosti Vrtljaji A B C cikel1. 0,5424 0,5596 0,4912 Ymax (m-1) cikel2. 0,5435 0,5400 0,5207 cikel3. 0,5587 0,5389 0,5177 -1 SVA = (0,5424 + 0,5435 + 0,5587)/3 = 0,5482m -1 SVB = (0,5596 + 0,5400 + 0,5389)/3 = 0,5462m -1 SVC = (0,4912 + 0,5207 + 0,5177)/3 = 0,5099m -1 SV = (0,43*0,5482) + (0,56*0,5462) + (0,01*0,5099) = 0,5467m Validacija cikla (točka 3. 4 Dodatka 1 k Prilogi III) Pred izračunavanjem SV mora biti cikel validiran z izračunom relativnih standardnih odstopanj dimlje- nja vseh treh ciklov za vsako število vrtljajev. Vrtljaji Srednja SV (m-1) Absolutno standardno odstopanje (m-1) Relativno standardno odstopanje (%) A B C 0,5482 0,5462 0,5099 0,0091 0,0116 0,0162 1,7 2,1 3,2 V tem primeru je za vsako število vrtljajev izpolnjen kriterij validacije 15 %. 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 417 Vrednosti dimljenja N, nefiltrirana in filtrirana vrednost k na začetku obremenitvene stopnje Tabela C Indeks i [-] – 2 – 1 0 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 31 32 33 34 35 36 37 38 39 40 ~ Čas [s] 0,000000 0,000000 0,000000 0,006667 0,013333 0,020000 0,026667 0,033333 0,040000 0,046667 0,053333 0,060000 0,066667 0,073333 0,080000 0,086667 0,093333 0,100000 0,106667 0,113333 0,120000 0,126667 0,133333 0,140000 0,146667 0,153333 0,160000 0,166667 0,173333 0,180000 0,186667 0,193333 0,200000 0,206667 0,213333 0,220000 0,226667 0,233333 0,240000 0,246667 0,253333 0,260000 0,266667 ~ Motnost N [ %] 0,000000 0,000000 0,000000 0,020000 0,020000 0,020000 0,020000 0,020000 0,020000 0,020000 0,020000 0,020000 0,020000 0,020000 0,020000 0,020000 0,020000 0,192000 0,212000 0,212000 0,212000 0,343000 0,566000 0,889000 0,929000 0,929000 1,263000 1,455000 1,697000 2,030000 2,081000 2,081000 2,424000 2,475000 2,475000 2,808000 3,010000 3,253000 3,606000 3,960000 4,455000 4,818000 5,020000 ~ nefiltrirana vrednost k [m-1] filtrirana vrednost k [m-1] 0,000000 0,000000 0,000000 0,000465 0,000465 0,000465 0,000465 0,000465 0,000465 0,000465 0,000465 0,000465 0,000465 0,000465 0,000465 0,000465 0,000465 0,004469 0,004935 0,004935 0,004935 0,007990 0,013200 0,020767 0,021706 0,021706 0,029559 0,034086 0,039804 0,047695 0,048906 0,048906 0,057067 0,058282 0,058282 0,066237 0,071075 0,076909 0,085410 0,093966 0,105983 0,114836 0,119776 ~ 0,000000 0,000000 0,000000 0,000000 0,000000 0,000000 0,000001 0,000002 0,000002 0,000003 0,000004 0,000005 0,000006 0,000008 0,000009 0,000011 0,000012 0,000014 0,000018 0,000022 0,000028 0,000036 0,000047 0,000061 0,000082 0,000109 0,000143 0,000185 0,000237 0,000301 0,000378 0,000469 0,000573 0,000693 0,000827 0,000977 0,001144 0,001328 0,001533 0,001758 0,002007 0,002283 0,002587 ~ 418 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 Vrednosti dimljenja N, nefiltrirana in filtrirana vrednost k okrog Ymax1, A (≡ temenska vrednost, nakazana s številko v krepkem tisku) Indeks i [-] ~ 259 260 261 262 263 264 265 266 267 268 269 270 271 272 273 274 275 276 277 278 279 280 281 282 283 284 285 286 287 288 289 290 291 292 293 294 295 296 297 298 299 300 ~ Čas [s] ~ 1,726667 1,733333 1,740000 1,746667 1,753333 1,760000 1,766667 1,773333 1,780000 1,786667 1,793333 1,800000 1,806667 1,813333 1,820000 1,826667 1,833333 1,840000 1,846667 1,853333 1,860000 1,866667 1,873333 1,880000 1,886667 1,893333 1,900000 1,906667 1,913333 1,920000 1,926667 1,933333 1,940000 1,946667 1,953333 1,960000 1,966667 1,973333 1,980000 1,986667 1,993333 2,000000 ~ Motnost N [ %] Nefiltrirana vrednost k [m-1] Filtrirana vrednost k [m-1] ~ 17,182000 16,949000 16,788000 16,798000 16,788000 16,798000 16,798000 16,788000 16,788000 16,798000 16,798000 16,793000 16,788000 16,783000 16,780000 16,798000 16,778000 16,808000 16,768000 16,010000 16,010000 16,000000 16,010000 16,000000 16,010000 16,394000 16,394000 16,404000 16,394000 16,394000 16,384000 16,010000 16,010000 16,000000 16,010000 16,212000 16,394000 16,394000 16,192000 16,000000 16,000000 16,000000 ~ ~ 0,438429 0,431896 0,427392 0,427671 0,427392 0,427671 0,427671 0,427392 0,427392 0,427671 0,427671 0,427532 0,427392 0,427252 0,427168 0,427671 0,427112 0,427951 0,426833 0,405750 0,405750 0,405473 0,405750 0,405473 0,405750 0,416406 0,416406 0,416685 0,416406 0,416406 0,416128 0,405750 0,405750 0,405473 0,405750 0,411349 0,416406 0,416406 0,410794 0,405473 0,405473 0,405473 ~ ~ 0,538856 0,539423 0,539936 0,540396 0,540805 0,541163 0,541473 0,541735 0,541951 0,542123 0,542251 0,542337 0,542383 0,542389 0,542357 0,542288 0,542183 0,542043 0,541870 0,541662 0,541418 0,541136 0,540819 0,540466 0,540080 0,539663 0,539216 0,538744 0,538245 0,537722 0,537175 0,536604 0,536009 0,535389 0,534745 0,534079 0,533394 0,532691 0,531971 0,531233 0,530477 0,529704 ~ 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 419 3. 3. 1 PRESKUS ETC Plinaste emisije (dizelski motor) Predpostavi se naslednje rezultate preskusa za sistem PDP-CVS V0 (m3/vrt. ) Np (vrt. ) pB (kPa) p1 (kPa) T (K) Ha (g/kg) NOx conce (ppm) NOx concd (ppm) COconce (ppm) COconcd (ppm) HCconce (ppm) HCconcd (ppm) CO2, conce (%) Wact (kWh) 0,1776 23 073 98,0 2,3 322,5 12,8 53,7 0,4 38,9 1,0 9,00 3,02 0,723 62,72 Izračun pretoka razredčenih izpušnih plinov (točka 4. 1 Dodatka 2 k Prilogi III): MTOTW = 1,293*0,1776*23073*(98,0–2,3)*273/(101,3*322,5) = 4237,2 kg Izračun korekcijskega faktorja NOx (točka 4. 2 Dodatka 2 k Prilogi III): KH,D = 1 1–0,0182*(12,8–10,71) = 1,039 Izračun korigiranih koncentracij ozadja (okolja) (točka 4. 3. 1. 1 Dodatka 2 k Prilogi III): Predpostavljamo dizelsko gorivo s sestavo C1H1,8 FS = 100* 1 1+(1,8/2)+[3,76*(1+(1,8/4))] = 13,6 DF = 13,6 0,723 -4 + (9,00 + 38,9)*10 = 18,69 NOxconc = 53,7–0,4*(1–(1/18,69)) = 53,3 ppm COconc = 38,9–1,0*(1–(1/18,69)) = 37,9 ppm HCconc = 9,00–3,02*(1–(1/18,69)) = 6,14 ppm Izračun masnega pretoka emisij (točka 4. 3. 1 Dodatka 2 k Prilogi III): NOxmass = 0,001587*53,3*1,039*4237,2 = 372,391 g COmass = 0,000966*37,9*4237,2 = 155,129 g HCmass = 0,000479*6,14*4237,2 = 12,462 g Izračun specifičnih emisij (točka 4. 4 Dodatka 2 k Prilogi III):  = 372,391/62,72 = 5,94 g/kWh NOx CO = 155,129/62,72 = 2,47 g/kWh HC = 12,462/62,72 = 0,199 g/kWh 420 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 3. 2 Emisije delcev (dizelski motor) Predpostavi se naslednje rezultate preskusa za sistem PDP-CVS z dvojnim redčenjem MTOTW (kg) 4 237,2 Mf, p (mg) Mf, b (mg) MTOT (kg) MSEC (kg) Md (mg) MDIL (kg) DF Wact (kWh) 3,030 0,044 2,159 0,909 0,341 1,245 18,69 62,72 Izračun masnih emisij (točka 5. 1 Dodatka 2 k Prilogi III): Mf = 3,030 + 0,044 = 3,074 mg MSAM = 2,159–0,909 = 1,250 kg PTmass = 3,074 1,250 * 4237,2 1000 = 10,42 g Izračun masne emisije korigiranega ozadja (točka 5. 1 Dodatka 2 k Prilogi III): PTmass = [3,074 1,250 –(0,341 1,245 *(1– 1 18,69))]* 4237,2 1000 = 9,32 g Izračun specifične emisije (točka 5. 2 Dodatka 2 k Prilogi III): PT = 10,42/62,72 = 0,166 g/kWh PT = 9,32/62,72 = 0,149 g/kWhče je ozadje korigirano 3. 3 Plinaste emisije (motor na CNG) Predpostavi se naslednje rezultate preskusa za sistem PDP-CVS z dvojnim redčenjem MTOTW (kg) Ha (g/kg) NOx conce (ppm) NOx concd (ppm) COconce (ppm) COconcd (ppm) HCconce (ppm) HCconcd (ppm) CH4 conce (ppm) CH4 concd (ppm) CO2, conce (%) Wact (kWh) 4 237,2 12,8 17,2 0,4 44,3 1,0 27,0 3,02 18,0 1,7 0,723 62,72 Izračun korekcijskega faktorja NOx (točka 4. 2 Dodatka 2 k Prilogi III): KH,G = 1 1–0,0329*(12,8–10,71) = 1,074 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 421 Izračun koncentracije NMHC (točka 4. 3. 1 Dodatka 2 k Prilogi III): (a) metoda GC (b) metoda NMC NMHCconce = 27,0–18,0 = 9,0 ppm Predpostavljamo učinkovitost metana 0,04 in učinkovitost etana 0,98 (glej točko 1. 8. 4 Dodatka 5 k Prilogi III) NMHCconce = 27,0*(1–0,04)–18,0 0,98–0,04 = 8,4 ppm Izračun korigiranih koncentracij ozadja (točka 4. 3. 1. 1 Dodatka 2 k Prilogi III): Predpostavi se referenčno gorivo G20 (100 % metan) s sestavo C1H4: FS = 100* 1 1+(4/2)+[3,76*(1+(4/4))] = 9,5 DF = 9,5 0,723 -4 + (27,0 + 44,3)*10 = 13,01 Pri NMHC je koncentracija ozadja razlika med HCconcd in CH4 concd NOxconc = 17,2–0,4*(1–(1/13,01)) = 16,8 ppm COconc = 44,3–1,0*(1–(1/13,01)) = 43,4 ppm NMHCconc = 8,4–1,32*(1–(1/13,01)) = 7,2 ppm CH4conc = 18,0–1,7*(1–(1/13,01)) = 16,4 ppm Izračun masnega pretoka emisij (točka 4. 3. 1 Dodatka 2 k Prilogi III): NOxmass = 0,001587*16,8*1,074*4237,2 = 121,330 g COmass = 0,000966*43,4*4237,2 = 177,642 g NMHCmass = 0,000502*7,2*4237,2 = 15,315 g CH4mass = 0,000554*16,4*4237,2 = 38,498 g Izračun specifičnih emisij (točka 4. 4 Dodatka 2 k Prilogi III):  = 121,330/62,72 = 1,93 g/kWh NOx CO = 177,642/62,72 = 2,83 g/kWh NMHC = 15,315/62,72 = 0,244 g/kWh  = 38,498/62,72 = 0,614 g/kWh CH4 4. 4. 1 FAKTOR λ-PREMIKA (Sλ) Izračun faktorja λ-premika (Sλ) (1) Sλ = 2 (1– inert % 100 )(n + m 4)– O2* 100 = faktor λ-premika; kjer je: Sλ inert % = prostorninski % inertnih plinov (N2, CO2, He itd. ) v gorivu; O2* = prostorninski % izvirnega kisika v gorivu; (1) Stehiometrična razmerja zrak/gorivo avtomobilskih goriv — SAE J1829, junij 1987. John B. Heywood, Internal combustion engine fundamentals, McGraw-Hill, 1988, Poglavje 3. 4 „Combustion stoichiometry“ (str. 68-72). 422 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 n in m se nanašata na povprečni CnHm, ki predstavlja ogljikovodike v gorivu, in sicer: n = m = 1×[CH4 % 100]+2×[C2 % 100]+3×[C3 % 100]+4×[C4 % 100]+5×[C5 % 100]+. 1– diluent % 100 4×[CH4 % 100]+4×[C2H4 % 100]+6×[C2H6 % 100]+∙ ∙ ∙ 8×[C3H8 % 100]+. 1– diluent % 100 kjer je: CH4 = prostorninski % metana v gorivu; C2 = prostorninski % vseh C2 — ogljikovodikov (npr. C2H6, C2H4 itd. ) v gorivu; C3 = prostorninski % vseh C3 — ogljikovodikov (npr. C3H8, C3H6 itd. ) v gorivu; C4 = prostorninski % vseh C4 — ogljikovodikov (npr. C4H10, C4H8 itd. ) v gorivu; C5 = prostorninski % vseh C5 — ogljikovodikov (npr. C5H12, C5H10 itd. ) v gorivu; redčilo = prostorninski % plinov za redčenje (t. j. O2*, N2, CO2, He itd. ) v gorivu. 4. 2 Primeri izračuna faktorja λ-premika Sλ: 1. primer: G25: CH4 = 86 %, N2 = 14 % (prostorninskih) n = 1×[CH4 % 100]+2×[C2 % 100]+. 1– % redcila 100 = 0,86 0,86 = 1 = 1×0,86 1– 14 100 m = 4×[CH4 % 100]+4×[C2H4 % 100]+. 1– % redcila 100 4×0,86 0,86 = 4 = 2 Sλ = 2 (1– % inert 100 )(n + m 4)– O2* 100 = (1– 14 100)×(1+ 4 4) = 1,16 2. primer: Gxy: CH4 = 87 %, C2H6 = 13 % (prostorninskih) n = 1×[CH4 % 100]+2×[C2 % 100]+. 1– % redcila 100 = 1×0,87+2×0,13 1– 0 100 = 1,13 1 = 1,13 4×[CH4 % 100]+6×[C2H6 % 100]+. m = Sλ = % redcila 100 1– 2 (1– % inert 100 )(n + m 4)– O2* 100 = 4×0,87+6×0,13 1 = 4,26 = 2 (1– 0 100)×(1,13+ 4,26 4 ) = 0,911 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 423 3. primer: ZDA: CH4 = 89 %, C2H6 = 4,5 %, C3H8 = 2,3 %, C6H14 = 0,2 %, n = 1×[CH4 % 100]+2×[C2 % 100]+. 1– % redcila 100 = 1×0,89+2×0,045+3×0,023+4×0,002 (0,64+4) 100 1– = 1,11 m = 4×[CH4 % 100]+4×[C2H4 % 100]+6×[C2H6 % 100]+. +8×[C3H8 % 100] 1– % redcila 100 = 4×0,89+4×0,045+8×0,023+14×0,002 1– 0,6+4 100 = 4,24 Sλ = 2 (1– % inert 100 )(n + m 4)– O2* 100 = 2 (1– 4 100)×(1,11+ 4,24 4 )– 0,6 100 = 0,96