title: Komission kertomus neuvostolle ja Euroopan parlamentille talletusten vakuusjärjestelmistä annetun direktiivin (94/19/EY) 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun vakuusturvan vientikiellon soveltamisesta

eurovoc_concepts:
bank deposit
credit guarantee
credit institution
economic integration
export restriction

text: EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO Bryssel 22. 12. 1999 KOM(1999) 722 lopullinen KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE talletusten vakuusjärjestelmistä annetun direktiivin (94/19/EY) 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun vakuusturvan vientikiellon soveltamisesta KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE talletusten vakuusjärjestelmistä annetun direktiivin (94/19/EY) 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun vakuusturvan vientikiellon soveltamisesta 1. JOHDANTO 1. 1. Talletusten vakuusjärjestelmistä annetun direktiivin pääperiaatteet toukokuuta 1994 annetun Talletusten vakuusjärjestelmistä 30 päivänä säädetään Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 4 artiklassa periaatteesta, jonka mukaan jäsenvaltiossa perustettujen ja siellä 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti virallisesti hyväksyttyjen vakuusjärjestelmien on katettava luottolaitosten muihin jäsenvaltioihin perustamien sivukonttoreiden tallettajat. 1 vastaanottava jonka Tällä säännöksellä ulotetaan talletusten vakuusjärjestelmiin periaate, sellaisen mukaan yhdessä pääkonttoriin luottolaitoksen sisämarkkinoilla toimivien sivukonttoreidensa kanssa muodostaa yhden yksikön, joka kuuluu yhden toimiluvan piiriin ja jonka toimintaa valvotaan keskitetysti. vastavuoroisesti joka sovellettavat säännökset, jäsenvaltio tunnustaa ei eräille vaikka jäsenvaltioille yhdenmukaisteta vakuusjärjestelmiä vähimmäissuojasta, Direktiivissä vahvistamalla yhdenmukaista talletussuojan tasoa. Direktiivin 7 artiklassa säädetään 20 000 euron annetaankin mahdollisuus säilyttää alhaisempi taso (ei kuitenkaan alle 15 000 euroa) 31. joulukuuta 1999 asti. Direktiivissä säädetään myös, että jäsenvaltiot voivat rajoittaa talletussuojan kattamaan tietyn prosenttiosuuden talletusten määrästä (vähintään 90 %). Ylätasoa ei ole määrätty ja toisaalta eräät tallettajat tai talletukset (lueteltu direktiivin liitteessä I) voivat jäädä kokonaan talletussuojan ulkopuolelle. Eri vakuusjärjestelmien mukaisten talletussuojien tasossa ja laajuudessa2 saattaakin esiintyä eroja varsinkin viiden vuoden siirtymäkauden aikana, jolloin talletussuojan vähimmäistasosta voidaan myöntää poikkeuksia. 1. 2 Vakuusturvan vientikielto Periaatteesta, vakuusjärjestelmää sivukonttoreihin, on annettu määräaikainen poikkeus, 31. joulukuuta 1999 asti. Tästä määräaikaisesta poikkeuksesta, jonka mukaan kotijäsenvaltiossa voimassa olevaa talletusten sijoittautuneisiin joka on voimassa jäljempänä sovelletaan muihin jäsenvaltioihin 1 2 Direktiivin 3 artiklan 1 kohdassa säädetään, että "kunkin jäsenvaltion on varmistettava alueellaan ja talletusten hyväksyminen". Ks. liitteenä oleva taulukko. vakuusjärjestelmän perustaminen useamman yhden tai 2 talletussuojan 'vientikielto', säädetään direktiivin 4 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa. Kyseisen artiklan toisessa ja kolmannessa alakohdassa säädetään seuraavaa: "Turvan taso tai laajuus, mukaan lukien prosenttimäärä, ei saa 31 päivään joulukuuta 1999 asti olla suurempi kuin vastaanottavan jäsenvaltion alueella vastaavan vakuusjärjestelmän tarjoama enimmäistaso ja -laajuus. Komissio laatii tähän päivämäärään mennessä kertomuksen toisen alakohdan soveltamisesta saadun kokemuksen perusteella ja tarkastelee tarvetta jatkaa tarvittaessa Euroopan näiden säännösten soveltamista. Komissio tekee jonka tarkoituksena on parlamentille ja neuvostolle direktiiviehdotuksen, pidentää säännösten voimassaoloaikaa. "3 Komission tehtävänä on nyt laatia 4 artiklan 1 kohdan soveltamista koskeva kertomus ja tarkasteltava, onko vientikiellon soveltamista tarpeen jatkaa. Tässä yhteydessä on tarkasteltava lähemmin vientikiellon käyttöönottoon johtaneita syitä ja sen tulkintaa tuomioistuimessa käsitellyissä tapauksissa. Näitä kysymyksiä tarkastellaan seuraavassa jaksossa. Sen jälkeen arvioidaan saatuja kokemuksia ja esitetään näkökohtia talletussuojan vientikiellon voimassaolon jatkamisen puolesta ja sitä vastaan. Kertomuksen lopuksi komissio esittää arvionsa vientikiellon tulevaisuudesta. 2. VIENTIKIELLON TULKITSEMINEN 2. 1 Direktiivin antamisen aikaan 1. 2. Perustelut talletussuojan vientikiellon käyttöönotolle esitetään direktiivin johdanto-osan 14 kappaleessa: katetasoja korkeampia vastaanottavassa "Markkinahäiriöt voivat johtua siitä, että tiettyjen luottolaitosten sivukonttorit tarjoavat jäsenvaltiossa kuin toimiluvan saaneet luottolaitokset; ei ole suotavaa, että vakuusjärjestelmien tarjoamasta katetasosta ja sen laajuudesta tulee kilpailun väline; näin ollen on ainakin alustavaksi ajaksi tarpeen säätää, että kotijäsenvaltion järjestelmän toisessa tarjoama katetaso ja sen laajuus saa olla enintään samansuuruinen kuin vastaanottavan jäsenvaltion vastaavan vakuusjärjestelmän tarjoama enimmäistaso ja -laajuus; mahdollisia markkinahäiriöitä pitäisi muutaman vuoden kuluessa tarkastella uudelleen saadun kokemuksen ja pankkialan kehityksen perusteella". sijaitsevien sivukonttoreiden tallettajille jäsenvaltiossa Tämä sanamuoto ei kuitenkaan ole peräisin komission ehdotuksesta, kuten neuvoston puheenjohtajiston ennen yhteisen kannan antamista esittämästä kertomuksesta selvästi käy ilmi: Neuvoston menettelyissä monet valtuuskunnat vaativat direktiiviin säännöksiä, joiden mukaan luottolaitos, jonka kotijäsenvaltion talletussuoja on kattava ja 3 Vastaavanlaisesta väliaikaisesta poikkeuksesta säädetään sijoittajien korvausjärjestelmistä annetun direktiivin 97/9/EY 7 artiklassa (EYVL L 84, 26. 3. 1997, s. 22). 3 joka perustaa sivukonttorin valtioon, jossa talletussuoja on suppeampi, ei voi tarjota korkeampaa talletussuojan tasoa vastaanottavassa valtiossa kuin siellä tavallisesti tarjotaan (vientikielto). Tavoitteena on estää tällaista sivukonttoria saamasta edullisempaa kilpailuasemaa kuin paikalliset luottolaitokset. Koska eräät valtuuskunnat pitävät tärkeänä tätä ehtoa, jota komissio ei ole halukas hyväksymään, ja koska se oikeudellisen yksikön mielipiteen mukaan voidaan ehkä hyväksyä, jos sitä sovelletaan vain tilapäisesti, puheenjohtajisto ehdottaa seuraavaa kompromissiratkaisua: Direktiiviin sisällytetään vientikieltoa koskeva ehto, mutta se on voimassa vain 31. joulukuuta 1999 asti. Neuvosto voi päättää jatkaa vientikiellon soveltamista komission ehdotuksesta ennen kyseisen määräajan päättymistä. "4 2. 2 Saksan hallituksen esittämän kumoamiskanteen jälkeen 3. Saksan hallitus nosti talletussuojan vientikieltoa vastaan kumoamiskanteen5 seuraavista syistä: (1) (2) (3) (4) 190 artiklan perustamissopimuksen EY:n mukaista perusteluvelvollisuutta ei ole noudatettu, joten yhteisöjen tuomioistuin ei voi valvoa toimien laillisuutta. Hallituksen mielestä neuvosto ja parlamentti eivät olleet täsmentäneet, miksei talletussuojan tarjoaman turvan tasosta ja laajuudesta voisi muodostua kilpailukeinoa. Kyseisen vientikiellon todettiin olevan sillä pyrkimyksenä oli ristiriidassa direktiivin päämäärän kanssa, vahvistaa tallettajien suojaa ja edistää luottolaitosten rajatylittävää toimintaa yhteisössä. Perustamissopimuksen 57 artiklan 2 kohdan määräysten rikkominen. Perusteluna tälle väitteelle esitettiin, että vientikielto hankaloitti rajatylittävien pankkipalvelujen tarjoamista yhteisössä ja oli vastoin mahdollisimman vähäisen yhdenmukaistamisen ja vastavuoroisen tunnustamisen periaatteita. Vientikielto ei ole tallettajien suojaamisen periaatteen mukainen. Hallitus väitti, että koska vientikiellon mukaisesti sivukonttoreiden edellytettiin alentavan talletussuojan tasoa niiden maiden tasolle, jossa talletussuoja on suppeampi, kyseiset säännökset ovat vastoin velkojien suojaamisen periaatetta. rikkominen Suhteellisuusperiaatteen että suhteellisuuden osalta. Ensimmäisenä perusteluna tälle väitteelle esitettiin, talletussuojan vientikielto rikkoo mahdollisimman vähäisen sääntelyn periaatetta. Luottolaitosten toimintaa vähemmän rajoittavat muut keinot (esim. suojalauseke) olisivat yhtä tehokkaita tarpeellisuuden sekä että 4 5 Ote neuvoston (belgialaisen) puheenjohtajiston kertomuksesta, 9. syyskuuta 1993, neuvoston asiakirja 8520/93 EF 62. Asia C-233/94, Saksan liittotasavalta v. Euroopan parlamentti ja neuvosto. 4 4. 5. 6. ehkäisemisessä. perustelun mukaan markkinahäiriöiden toimenpiteen luonteen ja laajuuden sekä vientikiellon hyödyllisyyden välillä oli epäsuhde. Hyödyllisyyttä rajoitti jo yksinomaan se, ettei ollut lainkaan varmaa, että markkinoille aiheutuisi häiriöitä. Toisen Tuomioistuimen 13. toukokuuta 1997 antamassa tuomiossa esitetään varsin merkittäviä näkökohtia vientikiellon asianmukaisuuden arvioimiseksi. ja muuten mahdollisimman vastavuoroisesta tavoitellusta järjestelmien Tuomioistuin toteaa tuomion 43 kohdassa, että vientikielto on poikkeus vähäisestä direktiivillä yhdenmukaistamisesta tunnustamisesta. "Aihepiirin monimutkaisuus ja jäsenvaltioissa voimassa olevien lainsäädäntöjen väliset erot huomioon ottaen on kuitenkin todettava, että parlamentilla ja neuvostolla oli valta asteittain toteuttaa tarvittava yhdenmukaistaminen". Suhteellisuusperiaatteen rikkomista käsittelevässä 55 kohdassa tuomioistuin korostaa, että "kyseessä olevan toimenpiteen tarpeellisuuden arvioimisessa on painotettava sitä, että yhteisön lainsäätäjän sääntelyn kohteena on ollut taloudellisesti hyvin monitahoinen tosiasiallinen tilanne. Kaikissa jäsenvaltioissa ei ennen direktiivin antamista ollut voimassa talletusten vakuusjärjestelmiä, ja jos olikin, suurimmalla osalla niistä ei suojattu muissa jäsenvaltioissa toimiluvan saaneiden luottolaitosten sivukonttoreiden tallettajia. Yhteisön lainsäätäjä joutui siis arvioimaan toimenpiteensä epävarmoja vaikutuksia tulevaisuudessa. Näin ollen tai ehkäiseminen yksittäistapauksissa suojaa antavan järjestelmän perustaminen" (55 kohta). valittavana yleinen vaaran tietyn sen oli "Direktiivin johdanto-osan 14 kappaleesta käy ilmi, että parlamentti ja neuvosto ovat katsoneet asianmukaiseksi pyrkiä kaikkien sellaisten markkinahäiriöiden ehkäisemiseen, jotka johtuvat siitä, että tiettyjen luottolaitosten sivukonttorit tarjoavat korkeampia vakuustasoja kuin vastaanottavassa jäsenvaltiossa luottolaitokset. Koska tästä mahdollisesti aiheutuvan toimiluvan saaneet markkinahäiriön syntymistä ei muulla tavoin pystytä täydellisesti estämään, yhteisön lainsäätäjä on oikeudellisesti riittävällä tavalla osoittanut pyrkivänsä vientikiellosta perustellun luottolaitosten toiminnalle aiheutuvat rajoitukset eivät myöskään ole ilmeisen kohtuuttomia" (57 kohta). toteuttamiseen. Vakuusturvan tavoitteen ja joka kattoi luottolaitokset Sen jälkeen kun tuomioistuin oli hylännyt kyseisen kumoamiskanteen, Saksa antoi heinäkuussa 1998 lain, jolla perustettiin yleinen ja pakollinen talletusten vakuusjärjestelmä, sijoitusyhtiöt yhteisön asettamaan vähimmäistasoon asti (eli 90 prosenttia talletuksesta 20 000 euroon asti). Saksa vahvisti myös kaikki aikaisemmin voimassa olleet yksityiset vakuusjärjestelmät, jatkossakin tarjota selvästi korkeamman talletussuojan tason vapaaehtoisena ja täydentävänä palveluna. Yksityiset järjestelmät vastaavat tällä hetkellä julkisen vakuusrahaston hoitamisesta (jolla ei ole oikeushenkilöllisyyttä, mutta johon kaikkien on osallistuttava) ja luottolaitosten valvonnasta sekä maksavat tarvittaessa lainsäädännön mukaisen talletussuojan. jotka saavat 3. PERUSTELUJA KIELLON JATKAMISEN PUOLESTA JA SITÄ VASTAAN 5 3. 1 Arviointiperusta Kun vakuusturvan vientikieltoa tarkistetaan direktiivissä edellytetyllä tavalla, vaikuttaa erityisen tärkeältä korostaa seuraavaa kahta seikkaa. Direktiivin johdanto-osassa todetaan, että (kiellon aiheuttamia) "mahdollisia markkinahäiriöitä pitäisi muutaman vuoden kuluessa tarkastella uudelleen saadun kokemuksen ja pankkialan kehityksen perusteella". vähäisestä Edellä jo mainittiin tuomioistuimen todenneen seuraavaa merkittävästä ehdosta määräaikaisen poikkeuksen myöntämiselle direktiivillä muuten tavoitellusta järjestelmien mahdollisimman vastavuoroisesta tunnustamisesta: "aihepiirin monimutkaisuus ja jäsenvaltioissa voimassa olevien lainsäädäntöjen väliset erot huomioon ottaen on kuitenkin todettava, että parlamentilla ja neuvostolla oli valta asteittain toteuttaa tarvittava yhdenmukaistaminen". Näin ollen saattaisi olla asianmukaista arvioida, onko tilanne edelleen samanlainen. yhdenmukaistamisesta ja 3. 2 Perusteluja vientikiellon säilyttämiselle Seuraavassa tärkeimpiä perusteluja, kiellon säilyttämiselle: joita eräät jäsenvaltiot ovat esittäneet (1) (2) (3) Kokemusten puute. Tätä kertomusta laadittaessa eli viiden vuoden kuluttua direktiivin voimaantulosta parlamentin ja neuvoston pyynnöstä tarkasteltavaa säännöstä ei koskaan ole todellisuudessa käytetty talletusten vakuusjärjestelmissä, jäsenvaltioissa voimassa olevissa sellaisina kuin ne muutettiin tai otettiin käyttöön saatettaessa direktiivi osaksi kansallista lainsäädäntöä. Yksikään luottolaitos, jolla on sivukonttoreita muissa jäsenvaltioissa, ei ole suoraan taloudelliseen tilanteeseensa liittyvistä syistä lykännyt tarkastelujakson aikana tehtyjen talletusten vapauttamista. Kielteisten kilpailuvaikutusten vaara. Niiden jäsenvaltioiden edustajat, joiden mielestä komission pitäisi ehdottaa kiellon voimassaolon jatkamista, vetoavat yleensä tuomioistuimen tuomioon sisältyneeseen perusteluun, jonka mukaan "vakuusjärjestelmien vakuusturvan tasosta ja laajuudesta ei saisi tulla kilpailukeinoa", sillä se saattaa aiheuttaa markkinahäiriöitä. Hallitukset että markkinahäiriöiden mahdollisuutta ei voida kokonaan sulkea pois, ja vetoavat siihen, että ei ole kyseisten luottolaitosten toimintaa aiheuttanut kielteisiä vaikutuksia niiden alueella tai vaikeuttanut niiden toimipaikkojen toimintaa muissa jäsenvaltioissa. vientikielto katsovat, koskeva Erityisen vaikea ajanjakso. Eräät jäsenvaltiot ovat todenneet, että olisi erityisen epätarkoituksenmukaista antaa kiellon voimassaolon päättyä vuoden 1999 lopulla, koska tämä muutos olisi kaikkien niiden muiden jo lisänneet markkinoilla tapahtuvien muutosten lisänä, tällainen tekijä on ollut markkinahäiriöiden esiintymisriskiä. Yksi toinen EU:n suunniteltu äskettäinen siirtyminen euron käyttöön, jotka ovat 6 laajentumiskehitys. On väitetty, että eräillä EU:n jäsenyyttä hakeneilla mailla voisi olla vaikeuksia vahvistaa talletussuojan vähimmäistaso. Tästä syystä eräät jäsenvaltiot ovat huolestuneita siitä, että vientikiellon päättyminen voisi lisätä huomattavasti markkinahäiriöiden riskiä. 3. 3 Perusteluja vientikiellon poistamiselle (1) (2) ja palvelujen tallettajien tarjoamisen Sivukonttoreiden Pankkialan yhtenäismarkkinoiden periaate. Vientikielto muodostaa poikkeuksen pankkialan yhtenäismarkkinoiden periaatteeseen ja esteitä sijoittautumisoikeuden vapauden harjoittamiselle. kuuluminen vastaanottavan jäsenvaltion vakuusjärjestelmään voi johtaa syrjintään saman luottolaitoksen tallettajien välillä maksukyvyttömyystilanteessa. Se on näin ollen vastoin periaatetta, jonka mukaan luottolaitos ja sen sivukonttorit pitäisi sekä lainsäädännön että pankkitoiminnan kannalta katsoa yhdeksi yksiköksi. Näistä syistä neuvosto ja parlamentti vahvistivat Poikkeuksen käyttöönoton pääperusteluna oli ennen direktiivin antamista vallinneen tilanteen monimutkaisuus ja epäselvyys. siirtymäjärjestelynä. vientikiellon vain Pankkialalla tapahtunut kehitys. Pankkiala on muuttunut huomattavasti direktiivin vakuusjärjestelmien yhdenmukaistamisen ja rahoitusalan yhdentymisen tuloksena. antamisen jälkeen sekä on tapahtunut täydellisesti paljon Vakuusjärjestelmien yhdenmukaistamisessa joulukuuta 1999 päättyvän siirtymäkauden aikana. muutoksia 31. Lainsäädännön mukainen talletussuojan vähimmäistaso (20 000 euroa) on käytössä kaikissa jäsenvaltioissa ja kaikki sivukonttorit – niiden sijainnista riippumatta – kuuluvat järjestelmään. Pitää paikkansa, että jäsenvaltiokohtaisia direktiivi ei ole yhdenmukaistanut talletussuojan tasoja ja tiettyjä eroja esiintyy vielä siirtymäkauden lopullakin. Direktiivissä säädetään kuitenkin selvästi perusperiaatteesta, jonka mukaan sovelletaan kotijäsenvaltion tarjoamaa talletussuojan tasoa, vaikka jäsenvaltiokohtaista suojan tasoa tai edellytyksiä ei olekaan yhdenmukaistettu. On kuitenkin mielenkiintoista havaita, että lähentyneet. Kattavammat kansalliset 6 Vuodesta 1994 eri järjestelmät ovat supistaneet järjestelmien ovat esiintyneet talletussuojissa supistuneet selkeästi. Kaikissa jäsenvaltiossa (kolmea valtiota lukuun ottamatta) 1. tammikuuta 2000 alkaen pakollinen talletussuojan taso on 20 000–25 000 euroa tallettajaa kohden. Ainoita poikkeuksia ovat Tanska Italia (104 000 euroa). ovat turvan tasoa. euroa), Ranska talletussuojan tarjoamissa euroa) tasot erot 000 000 (40 (60 ja 6 kavensi pakollisen edellyttämää Saksa vähimmäistasoa ja -laajuutta (ks. taulukko); Italia on supistanut talletussuojansa tason rajaa 104 000 euroon (vuonna 1994 rajana oli 600 000 euroa); Suomessa täydellinen talletussuoja on supistettu 25 000 euroon. talletussuojansa noudattamaan yhteisön 7 Yhteenvetona voidaan todeta, että direktiivin antamishetkellä vallinneet suuret erot, jotka oikeuttivat myöntämään määräaikaisen poikkeuksen yhtenäismarkkinoiden periaatteesta, ovat poistuneet. Näin ollen tärkein peruste poikkeuksen myöntämiselle on kadonnut. Toinen pankkialan kehityssuuntaus, jolla on merkittäviä vaikutuksia arvioitaessa vientikieltoa, on rahoitusalan yhdentyminen. Tätä kehitystä on tapahtunut rinnakkain monella alueella. Eräänä kehitystekijänä on ollut sähköisten verkkojen yleistyminen, mikä on edistänyt sähköisten pankkipalvelujen käyttöönottoa ja helpottanut näin rajatylittävää kauppaa. Toinen ratkaisevan tärkeä seikka on ollut euron käyttöönotto, väliltä. jäsenvaltion 11 joka Kolmantena merkittävänä seikkana on ollut suuntaus pankkialan rakennemuutokseen ja ryhmittymiseen. Sulautumien ja yritysostojen asemaansa voidakseen kilpailla kautta pankit ovat vahvistaneet kansainvälisellä tasolla. Kaiken kaikkiaan yhdentymiskehitys on ollut voimakasta viime vuosina ja tämä suuntaus on selvästi jatkumassa. valuuttakurssiriskit poistanut on EU:n edistää vientikielto yhdentymisprosessissa hajottaa Rahoitusalan yhtenäismarkkinoita kansallisiin markkinoihin. Se on poistettava, jotta voidaan vakaata yhdentymiskehitystä. Pankkialan yhdentyminen merkitsee myös sitä, että rajatylittävistä pankkipalveluista on vähitellen muodostumassa todellinen vaihtoehto pankkipalveluille. Vientikieltoa voidaankin laillisesti ja helposti kiertää rajatylittävien talletusten kautta joita supistamalla vakuusjärjestelmillä voi olla kotimaan tasolla. 7 rahoitusmarkkinoiden kilpailuvaikutuksia, kotimaisille vähitellen niitä näin (3) Konkreettisia arvioita mahdollisista markkinahäiriöistä ei ole. Millään jäsenvaltiolla ei ole vientikiellon poistamisesta mahdollisesti aiheutuvien markkinahäiriöiden osalta puolueetonta ja tosiasioihin perustuvaa tietoa, jolla voitaisiin perustella huolta siitä, että markkinahäiriöriskit todennäköisiä tai merkittäviä. Jäsenvaltiot eivät ole myöskään ovat täsmentämään sellaisten markkinahäiriöiden muotoa tai pystyneet laajuutta, kärsimään joista kotimaiset vientikiellon päättyessä. luottolaitokset joutuisivat Sitä vastoin ulkomaiset sivukonttorit – jotka ovat sijoittautuneet jäsenvaltioihin, joissa on korkeampi talletussuoja kuin alkuperäisessä kotijäsenvaltiossa – epäröivät vastaanottavan jäsenvaltion korkeamman talletussuojan tason soveltamista (talletussuojan täydentäminen eli ns. topping-up), vaikka niille olisi tarjottu mahdollisuus tähän syrjimättömin perustein. On jopa merkkejä siitä, että jotkut ulkomaiset sivukonttorit, 7 tällä vakuusjärjestelmien mukaisen Asiantuntijoiden mukaan jäsenvaltioissa eivät ole riittävän merkittäviä – ainakaan talletussuojan tason erot eri nykyisissä suhteellisen vakaissa markkinaolosuhteissa – tarjotakseen tallettajille merkittävän kannustimen kiertää vientikieltoa rajatylittävillä talletuksilla. Tämä voidaan kuitenkin tulkita viitteenä siitä, että talletussuojan tasoeroilla ei ole ratkaisevaa merkitystä kilpailulle. talletusten hetkellä 8 jotka aluksi osallistuivat täydennysjärjestelmiin, eivät enää toimi niin. Kyseiset ulkomaiset sivukonttorit ovat selkeästi sitä mieltä, että talletussuojan nostaminen vastaanottavan jäsenvaltion tasolle ei ole siihen liittyvien kustannusten arvoinen - kotimaisten pankkienhan on vastattava näistä kustannuksista osana pakollista talletussuojaa. Näin ollen näyttää selvästi siltä, että pankit eivät pidä talletussuojan eroja merkittävänä kilpailutekijänä. (4) Mainontakiellon noudattaminen. Mikään jäsenvaltio ei ole todennut, rikkoa direktiivissä kaupallisessa talletussuojan tai yrittänyt tasoeroja rikkonut käyttää kieltoa että jokin pankki olisi säädettyä mainonnassaan. 4. PÄÄTELMÄT Talletusten vakuusjärjestelmät on nyt yhdenmukaistettu jäsenvaltioissa direktiivin periaatteiden ja tavoitteiden mukaisesti. Tästä syystä vaikuttaa suhteettomalta jatkaa vientikieltoa – jota voitaisiin helposti ja laillisesti kiertää rajatylittävillä talletuksilla – sellaisten markkinahäiriöiden välttämiseksi, jota kukaan ei pysty arvioimaan ja täsmentämään ja joiden syntyminen vaikuttaa epätodennäköiseltä. että suojautumista jatkaminen merkitsisi, tällaiselta Vientikiellon epätodennäköiseltä riskiltä pidettäisiin tärkeämpänä kuin pankkipalvelujen yhtenäismarkkinoiden loppuunsaattamista. Koska Euroopan yhdentymisen syveneminen on tärkeä poliittinen tavoite, kuten äskettäin Kölnissä pidetyssä Eurooppa-neuvoston kokouksessa hyväksytty rahoituspalveluja koskeva toimintaohjelma osoittaa, komission mielestä vientikieltoa ei enää voida jatkaa. Sen jälkeen kun kiellon voimassaolo päättyy (31. joulukuuta 1999), komissio tarkastelee kuitenkin perusteellisesti markkinoiden kehitystä erityisesti joita jäsenvaltioiden markkinahäiriöiden osalta niiden tietojen perusteella, viranomaiset katsovat parhaaksi toimittaa. Komissio voi sen jälkeen harkita tarvetta sopivien lainsäädäntötoimenpiteiden ehdottamiseen. 9 LIITE I: Euroopan talousalueeseen kuuluvien maiden vakuusjärjestelmien pääpiirteet Tiettyjen vakuusjärjestelmien soveltamisalaan kuuluvat talletukset (7 artiklan 2 kohdan soveltaminen) 1. Rahoituslaitosten talletukset eivät kuulu vakuusjärjestelmiin missään jäsenvaltiossa. 2. Vakuutusyhtiöiden talletukset kuuluvat vakuusjärjestelmiin seuraavissa jäsenvaltioissa: Tanska, Suomi, Ruotsi ja Islanti. 3. Valtion ja keskushallinnon talletukset kuuluvat vakuusjärjestelmiin seuraavissa jäsenvaltioissa: Tanska, Ruotsi, Yhdistynyt kuningaskunta, Norja ja Islanti. 4. Maakunnallisten, alueellisten, paikallisten tai kunnallisten yhteisöjen talletukset kuuluvat vakuusjärjestelmiin seuraavissa jäsenvaltioissa: Tanska, Kreikka (alueellisia ja maakunnallisia yhteisöjä lukuun ottamatta), Suomi (vain kunnalliset yhteisöt), Ruotsi, Yhdistynyt kuningaskunta, Norja ja Islanti. 5. Yhteissijoitusyritysten talletukset kuuluvat vakuusjärjestelmiin seuraavissa jäsenvaltioissa: Tanska, Suomi, Ruotsi, Yhdistynyt kuningaskunta ja Islanti. 6. Eläkekassojen talletukset kuuluvat vakuusjärjestelmiin seuraavissa jäsenvaltioissa: Tanska, Kreikka, Suomi, Ruotsi, Yhdistynyt kuningaskunta, Islanti ja Italia. 7. Hallintoneuvoston jäsenten, vastuullisten henkilökohtaisesti luottolaitoksen pääomasta, johdon edustajien ja yhtiömiesten sekä henkilöiden, joiden hallussa on vähintään viisi vakuusjärjestelmiin prosenttia seuraavissa jäsenvaltioissa: Irlanti (20 prosenttia luottolaitoksen pääomasta), Suomi, Ruotsi, Norja, Islanti ja Yhdistynyt kuningaskunta (vain asuntolainarahastot); näiden maiden vakuusjärjestelmät kattavat myös edellä mainittujen tallettajien lähisukulaisten ja heidän lukuunsa toimivien välittäjien talletukset. talletukset yrityksen kuuluvat 8. Samaan yrityskonserniin kuuluvien muiden jäsenvaltioissa: vakuusjärjestelmiin kuningaskunta (vain asuntolainarahastot) ja Islanti. seuraavissa yritysten kuuluvat talletukset Suomi, Ruotsi, Yhdistynyt 9. Nimettömät talletukset kuuluvat vakuusjärjestelmiin seuraavissa jäsenvaltioissa: Saksa, Ranska (liikkeeseen laskettuja maksuvälineitä vastaavat määrät), Itävalta, Ruotsi (jos kyseisenkaltaisia talletuksia on tehty) ja Yhdistynyt kuningaskunta (vain pankit tietyin ehdoin). 10. Talletukset, joista tallettaja on saanut luottolaitokselta sellaista korkoa ja taloudellisia etuja, jotka ovat myötävaikuttaneet laitoksen rahoitustilanteen vaikeutumiseen, eivät kuulu poikkeusten soveltamisalaan seuraavissa jäsenvaltioissa: Tanska, Suomi, Ruotsi ja Islanti. 11. Luottolaitoksen liikkeeseen laskemat velkakirjat sekä omien vekselien tunnustamisesta ja velkakirjoista aiheutuvat vastattavat kuuluvat vakuusjärjestelmiin seuraavissa talletustodistukset), jäsenvaltioissa: Belgia ehdoin), Portugali (tietyin (vain 10 Alankomaat Yhdistynyt kuningaskunta (vain pankit tietyin ehdoin). (vain debentuurit, mutta ei velkakirjat), Ruotsi (tietyin ehdoin) ja 12. Ulkomaan valuutan määräiset talletukset kuuluvat vakuusjärjestelmiin seuraavissa jäsenvaltioissa: Tanska, Kreikka, Espanja, Alankomaat, Luxemburg, Portugali, Suomi, Irlanti, Italia, Ruotsi, Norja ja Islanti. Itävallan järjestelmä kattaa euroalueeseen kuuluvien muiden jäsenvaltioiden valuutassa tehdyt talletukset sekä euromääräiset talletukset. 13. Oikeushenkilöiden tekemät seuraavissa jäsenvaltioissa: Tanska, Kreikka, Espanja, Ranska, Suomi, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta. talletukset kuuluvat poikkeuksetta vakuusjärjestelmiin Italia, Portugali, 11 MAA LAKI TAI ASETUS VAKUUSJÄRJES- TELMÄN ASEMA VAKUUSJÄRJESTELMÄN OSOITE TALLETUSSUOJA BELGIA - 22. 3. 1993 säädetty laki Yhdistelmä: julkinen/yksityinen Fonds de Protection des Depôts et des Instruments Financiers – 15 000 euroa 31. 12. 1999 asti – 20 000 euroa 1. 1. 2000 lähtien - 17. 12. 1998 säädetyllä lailla perustettu julkinen laitos TANSKA 26. 6. 1998 säädetty laki nro 415 Avenue Berlaimont 14 B-1000 Brussels Yhteyshenkilö: Debremaeker p. (32-2) 221 38 92 f. (32-2) 221 32 41 Yksityinen Garantifonden for indskydere og investorer Niels Juels Gade 7 PO Box 2082 DK - 1013 København K Yhteyshenkilö: Sørensen p. (45) 331 462 45 12 300 000 Tanskan kruunua = 40 000 euroa MAA LAKI TAI ASETUS SAKSA 16. 7. 1998 säädetty laki (BGBl 1998 Teil I Nr 45, 22. 7. 1998) VAKUUSJÄRJES- TELMÄN ASEMA Yksityinen VAKUUSJÄRJESTELMÄN OSOITE TALLETUSSUOJA Entschädigungseinrichtung deutscher Banken GmbH, Postfach 040327 90 prosenttia kaikista talletuksista; kuitenkin enintään 20 000 euroa D - 10062 Berlin Yhteyshenkilöt: Dr A. Weber/Wintzen p. (49) 30 590 01 19 60 f. (49) 30 590 01 19 69 Yksityinen Entschädigungseinrichtung des Bundesverbandes Öffentlicher Banken Deutschlands GmbH 90 prosenttia kaikista talletuksista; kuitenkin enintään 20 000 euroa Postfach 201335 D - 53143 Bonn Yhteyshenkilöt: Dr Lüthje/Schoppmann p. (49) 228 8192 200 tai 228 8192 260 Yksityinen Volksbanken und Raiffeisenbanken e. V. Bundesverband der deutschen Postfach 12 04 40 D-53046 Bonn Yhteyshenkilöt: Kessel/Kollbach p. (49) 228 509 283 tai 228 509 256 13 Pankkilaitos suojattu ja sitä kautta talletukset 100-prosenttisesti (vaihtoehtoinen järjestelmä) Yksityinen Deutscher Sparkassen- und Giroverband e. V. Postfach 1429 D-53004 Bonn Yhteyshenkilöt: Fischer/Newiger p. (49) 228 204 330 tai 228 204 333 Pankkilaitos suojattu ja sitä kautta talletukset 100-prosenttisesti (vaihtoehtoinen järjestelmä) 14 MAA LAKI TAI ASETUS SAKSA VAKUUSJÄRJES- TELMÄN ASEMA Vapaaehtoinen Vapaaehtoinen Vapaaehtoinen Vapaaehtoinen VAKUUSJÄRJESTELMÄN OSOITE TALLETUSSUOJA Einlagensicherungsfonds deutscher Banken Bundesverband deutscher Banken e. V. - Einlagensicherungsfonds – e 28 Burgstra D-10189 Berlin (cid:1) Einlagensicherungsfonds des Bundesbandes Öffentlicher Banken Deutschlands Godesberger Allee 88 D-53175 Bonn Bausparkassen-Einlagensicherungssystem e. V. e 82 Dottendorfer Stra D-53129 Bonn (cid:1) Einlagensicherungsfonds für Bank-Bausparkassen Fachverband für Bank-Bausparkassen c/o Dresdner Bauspar AG Am Sonnenplatz 1 D-61116 Bad Vibel 15 MAA LAKI TAI ASETUS VAKUUSJÄRJES- TELMÄN ASEMA KREIKKA 17. 7. 1995 säädetty laki nro 2324 Yhdistelmä: julkinen/yksityinen VAKUUSJÄRJESTELMÄN OSOITE TALLETUSSUOJA TAMEIO EGGYHSIS KATATHESEON 20 000 euroa (osuuskunnat kuuluvat vakuutusjärjestelmään vasta 31. 12. 1999 jälkeen) 2-4 Sina St. GR – 10672 Athens Yhteyshenkilö: Liakopoulos p. (301) 363 9933 (301) 363 7932 (301) 363 5433 (301) 363 8339 (301) 363 5260 f. (301) 363 5582 ESPANJA Yhdistelmä Fondo de Garantía de Depósitos en Establecimientos bancarios Yhteyshenkilö: Aracil – 15 000 euroa 31. 12. 1999 asti – 20 000 euroa 1. 1. 2000 lähtien Fondo de Garantía de Depósitos en Cajas de Ahorro Yhteyshenkilö: García Macarróu Fondo de Garantía de Depósitos en Cooperativas de Crédito 16 Yhteyshenkilö: García Macarróu Kaikkien kolmen osoite: José Ortega y Gasset 22 E - Madrid 28006 p. (35-1) 431 66 45 f. (35-1) 575 57 28 17 MAA LAKI TAI ASETUS VAKUUSJÄRJES- TELMÄN ASEMA VAKUUSJÄRJESTELMÄN OSOITE TALLETUSSUOJA RANSKA 8. 8. 1995 säädetty laki Yksityinen Association française des Banques - 60 000 euroa nro 94-679 13. 9. 1995 annettu asetus 26. 2. 1997 annettu asetus (erityisrahaston perustamista koskeva ehdotus) 18, rue Lafayette F - 75009 Paris Yhteyshenkilöt: Cornu/Gourmelon p. (33-1) 480 052 52 Yksityinen Association Française des Sociétés financières - 60 000 euroa Yksityinen Yksityinen 24, avenue de la Grande Armée F - 75017 Paris Yhteyshenkilö: Nasse p. (33-1) 476 602 77 Groupement des Institutions financières spécialisées CEPME 27-31, avenue du Général Leclerc F – 94710 Maisons Alfort Caisse nationale de Crédit Agricole 91-93, Boulevard Pasteur F – 75710 Paris Cedex 15 18 - 60 000 euroa Yhteyshenkilö: L’Hyver Yksityinen Le Ponant de Paris Chambre syndicale des Banques populaires 5, rue Leblanc F – 75511 Paris Cedex 15 Yhteyshenkilö: Crodot 19 MAA LAKI TAI ASETUS VAKUUSJÄRJES- TELMÄN ASEMA VAKUUSJÄRJESTELMÄN OSOITE TALLETUSSUOJA Yksityinen Confédération nationale de Crédit mutuel 88-90, rue Cardinet F – 75847 Paris Cedex 17 Yhteyshenkilö: Desneux Yksityinen Caisse centrale de Crédit coopératif Parc de la Défense BP 211 33, rue des Trois Fontaneaux F – 92002 Nanterre Cedex Yhteyshenkilö: Bobin Yksityinen Centre national des Caisses d’Épargne et de Prévoyance 27-29, rue de la Tombe-Issoire F – 75014 Paris Yhteyshenkilö: Bosquet Chambre syndicale des Sociétés anonymes de Crédit immobilier 2, rue Lord Byron 20 IRLANTI Statutory Instrument N:o 168/95 Central Bank Act 1997 (Keskuspankkilaki 1997) § 81 (liite I) Julkinen Central Bank of Ireland F – 75384 Paris Cedex 8 PO Box 559 Dame Street IRL – Dublin 2 Yhteyshenkilö: Dermot Finneran (Banking Supervision Department) p. (353-1) 671 66 66 f. (353-1) 671 65 61 90 prosenttia kaikista talletuksista; kuitenkin 31. 12. 1999 asti enintään 15 000 euroa ja 1. 1. 2000 lähtien enintään 20 000 euroa 21 MAA LAKI TAI ASETUS VAKUUSJÄRJES- TELMÄN ASEMA VAKUUSJÄRJESTELMÄN OSOITE TALLETUSSUOJA ITALIA 6. 2. 1996 säädetyn lain § 23 4. 12. 1996 annettu täytäntöönpanoasetus nro 659 Yksityinen Fondo interbancario di Tutela dei Depositi Via del Plebiscito 102 I - 00186 Roma Yhteyshenkilöt: Savona/Moretti p. (39-6) 998 61 f. (39-6) 482 954 14 200 miljoonaa Italian liiraa = 103 291,38 euroa Yksityinen Fondo di Garanzia dei Depositanti del Credito cooperativo Via Massimo d’Azeglio, I – 00184 Roma 200 miljoonaa Italian liiraa = 103 291,38 euroa LUXEMBURG 11. 6. 1997 säädetty laki (jolla muutetaan 5. 4. 1993 säädetty laki) Yksityinen Yhteyshenkilö: Franco Caleffi p. (39-6) 482 951 f. (39-6) 482 954 14 Association pour la Garantie des Dépôts au Luxembourg (AGDL) 15 000 euroa 31. 12. 1999 asti 20 000 euroa 1. 1. 2000 lähtien 20, rue de la Poste BP 241 L – 2012 Luxembourg Yhteyshenkilö: Jean-Jacques Rommes p. (352) 463 66 01 f. (352) 460 921 22 ALANKOMAAT 14. 12. 1995 säädetty laki, 15. 12. 1995 annettu kuninkaan asetus, joka on korvattu 25. 6. 1996 annetulla kuninkaan asetuksella, joka on korvattu 21. 9. 1998 ja 28. 9. 1998 annetuilla kuninkaan asetuksilla Yksityinen De Nederlandsche Bank NV 20 000 euroa PO Box 98 NL – 1000 AB Amsterdam Yhteyshenkilö: R. J. Theissen p. (31-20) 524 39 24 f. (31-20) 524 28 76 23 MAA LAKI TAI ASETUS VAKUUSJÄRJES- TELMÄN ASEMA ITÄVALTA 22. 8. 1996 säädetty laki Yksityinen VAKUUSJÄRJESTELMÄN OSOITE TALLETUSSUOJA Einlagensicherung der Banken und Bankiers Gesellschaft m. b. H. 90 prosenttia oikeushenkilöiden talletuksista Börsegasse 11, A - 1013 Wien 260 000 Itävallan šillinkiä Yhteyshenkilö: Harald Rassl 20 000 euroa Yksityinen p. (43-1) 535 17 71 32 Sparkassen- Haftungs Aktiengesellschaft Grimmelshausengasse 1, A - 1030 Wien Yhteyshenkilö: Alfred Pachernigg p. (43-1) 711 69 292 Yksityinen Österreichische Raiffeisen-Einlagensicherung reg. Gen m. b. H. Hollandstraße 2, A - 1020 Wien Yhteyshenkilö: Gerhard Bittner p. (43-1) 211 360 Yksityinen Schulze-Delitzsch-Haftungs-genossenschaft reg. Gen. m. b. H. Schottengasse 10, A - 1010 Wien 24 Yhteyshenkilö: Kurt Grossauer p. (43-1) 313 282 213 Yksityinen Brucknerstraße 8, A - 1040 Wien Hypo-Haftungsgesellschaft m. b. H. Yhteyshenkilö: Dietmar Rupar p. (43-1) 505 873 20 25 MAA LAKI TAI ASETUS VAKUUSJÄRJES- TELMÄN ASEMA VAKUUSJÄRJESTELMÄN OSOITE TALLETUSSUOJA PORTUGALI 31. 12. 1992 annettu asetus nro 298/92, muutettuna asetuksella 14. 9. 1995 annetulla asetuksella nro 246/95 9. 11. 1998 annettu asetus nro 345/98, jolla korvataan asetukset nro 182/87 ja 322/97 SUOMI Luottolaitoslakia muuttava laki nro 1229/1997, 1. 1. 1998 voimaan tullut § 65 Julkinen/Yksityinen Fundo de Garantia de Depositos 22. 6. 1999 alkaen: 25 000 euroa Avenida da Republica 57 – 8° P - 1050 –189 Lisboa Yhteyshenkilö: Dr Mario Remédio p. (351-1) 792 57 35 ja 36 f. (351-1) 794 20 01 Fundo de Garantia do Crédito Agricola Mútuo Praça de Liberdade, 92 Apartado 4038-4001 Porto Codex p. (351-2) 205 99 77 f. (351-2) 200 44 20 12. 12. 1998 alkaen: 25 000 euroa Yksityinen Talletussuojarahasto 150 000 markkaa = 25 000 euroa Museokatu 8A P. O. Box 1009 SF – 00101 Helsinki Yhteyshenkilö: Leena Linnainmaa p. (358-9) 405 612 44 f. (358-9) 405 612 91 RUOTSI 1. 1. 1996 voimaan Julkinen Insättningsgarantinämnden 250 000 kruunua = 25 000 euroa 26 tullut laki 1995/1571 Regeringsgatan 48 Box 7369, S-103 90 Stockholm Yhteyshenkilöt: Hans Jacobson (pääjohtaja) Thomas Norling (johtaja) p. (46-8) 787 81 00, f. (46-8) 241 335 27 MAA LAKI TAI ASETUS VAKUUSJÄRJES- TELMÄN ASEMA YHDISTYNYT KUNINGASKUNTA Banking Act 1987 Julkinen VAKUUSJÄRJESTELMÄN OSOITE TALLETUSSUOJA 90 prosenttia talletuksista, joiden talletussuoja on 20 000 Englannin puntaa (22 222 euroa) Deposit Protection Board 25 The North Colonnade Canary Wharf GB – London E14 9HS Yhteyshenkilöt: Howard Davis (pääjohtaja) Lisa Robinson (johtaja) p. (44-171) 676 09 72 f. (44-171) 676 09 73 Building Societies Act 1986 (järjestelmien yhtenäistämistä koskeva ehdotus) Building Societies Investor Protection Scheme Sama talletussuoja 25 The North Colonnade Canary Wharf GB – London E14 9HS Yhteyshenkilöt: Geoffrey Fitchew (pääjohtaja) Norman Digance (johtaja) p. (44-171) 676 03 98 f. (44-171) 676 ISLANTI 12. 7. 1996 säädetty laki Yksityinen The Commercial Banks’ 1,7 miljoonaa Islannin kruunua = 20 000 28 nro 113 (on ehdotettu rahastojen yhdistämistä) Deposit Guarantee Fund Kalkofnsvegi 1 ISL - 150 Reykjavik euroa Yksityinen The Savings Banks’ Deposit Guarantee Fund Raudararstig 27 ISL - 105 Reykjavik 1,7 miljoonaa Islannin kruunua = 20 000 euroa 29 MAA LAKI TAI ASETUS VAKUUSJÄRJES- TELMÄN ASEMA VAKUUSJÄRJESTELMÄN OSOITE TALLETUSSUOJA LIECHTENSTEIN Laki nro 108/1992 Yksityinen Dienststelle für Bankenaufsicht 30 000 Sveitsin frangia Laki nro 22/1994 NORJA 6. 12. 1996 säädetty laki nro 75 Yhdistelmä: julkinen/yksityinen Verwaltungsgebäude 4 b FL - 9490 Vaduz Forretningsbankenes sikringsfond Hansteensgt 2 PO Box 2403 Solli, N-0201 Oslo 2 miljoonaa Norjan kruunua (250 000 euroa) Yhdistelmä: julkinen/yksityinen Sparebankenes sikringsfond PO Box 6772 St. Olavs Plass N - 0130 Oslo 30


title: SCHRIFTELIJKE VRAAG P-2659/99 van Othmar Karas (PPE-DE) aan de Commissie. Nationaal park Hohe Tauern (A) aangewezen als Natura 2000-gebied: Gevolgen voor de jacht.

eurovoc_concepts:
Austria
EU law
biotope
competence of the Member States
environmental impact
environmental protection
hunting
hunting regulations
interpretation of the law
national park

formats: html pdf print

text: C 225 E/188 Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen NL 8. 8. 2000 Antwoord door de heer Patten namens de Commissie (1 februari 2000) De Commissie heeft geen enkel project dat specifiek ten behoeve van de Indiase lederwarensector is gefinancierd, noch momenteel noch in de afgelopen jaren. Voor een dergelijk soort financiering worden er ook geen projecten beoogt. De Commissie betreurt de vergissing die geresulteerd heeft in het antwoord op schriftelijke vraag E-3822/ 98 van het geachte parlementslid, waarbij de Commissie verwees naar een eerder gegeven antwoord op schriftelijke vraag P-3790/98 van het geachte parlementslid dat (in punt 4. 6) inlichtingen betrof inzake steun aan Catalaanse bedrijven in de lederwarensector. (2000/C 225 E/210) SCHRIFTELIJKE VRAAG P-2659/99 van Othmar Karas (PPE-DE) aan de Commissie (22 december 1999) Betreft: Nationaal park Hohe Tauern (A) aangewezen als Natura 2000-gebied: Gevolgen voor de jacht Het nationaal park Hohe Tauern in Oostenrijk is aangewezen als Natura 2000-gebied. In de Natura 2000 Newsletter, nr. 5 van februari 1998 stelt het verantwoordelijke directoraat-generaal XI uitdrukkelijk dat jacht in de aangewezen gebieden door de richtlijn niet a priori wordt verboden. Kan de Commissie in dit verband mededelen of het juist is dat de bepalingen van richtlijn 92/43 (1) inzake natuurlijke habitats en wilde flora en fauna geen enkel gevolg hebben voor de jacht in het gebied van het nationaal park Hohe Tauern. De jacht heeft in dit gebied altijd op beslissende wijze bijgedragen tot bescherming en behoud van soorten en biotopen en dit moet in deze mate ook zo blijven. Is de Commissie van mening dat de jacht niet mag worden beschouwd als een van de storende factoren die wegens hun in wezen negatieve gevolgen voor het milieu bij de richtlijn verboden zijn? Met het oog op toepassing en interpretatie van artikel 6 van genoemde richtlijn heeft de Commissie voor de lidstaten richtsnoeren opgesteld. Waarom heeft het Europees Parlement deze richtsnoeren, waarover reeds meer dan een half jaar wordt gesproken, tot op heden niet ontvangen ter evaluatie en voor advies? Geven deze richtsnoeren ondubbelzinnig opheldering over de jacht in Natura 2000-gebieden? (1) PB L 206 van 22. 7. 1992, blz. 7. Antwoord van mevrouw Wallstr(cid:246)m namens de Commissie (17 januari 2000) Dat gebieden worden opgenomen in Natura 2000 houdt niet in dat de activiteiten van de mens (zoals bijvoorbeeld jagen) zijn verboden. Het is voornamelijk de bedoeling ervoor te zorgen dat de activiteiten van de mens een duurzaam karakter hebben en niet nadelig zijn voor de instandhouding. De lidstaten moeten passende maatregelen nemen om te voorkomen dat in een zone van Natura 2000 de natuurlijke habitats en de habitats van de soorten achteruitgaan en dat er een ernstige verstoring optreedt van de soorten waarvoor de zone is aangewezen. Zo is het bepaald in artikel 6, lid 2 van Richtlijn 92/43/EEG van 21 mei 1992 inzake de instandhouding van de natuurlijke habitats en de wilde flora en fauna (de (cid:132)Habitatrichtlijn(cid:148)). Dit geldt zowel voor zones die zijn aangewezen in het kader van de Habitatrichtlijn als voor zones die zijn aangewezen in het kader van Richtlijn 79/409/EEG van 2 april 1979 inzake het behoud van de vogelstand (1) (de (cid:132)Vogelrichtlijn(cid:148)). In dit kader dient het probleem van de jacht in Natura 2000-zones per geval te worden onderzocht. Het is aan de Oostenrijkse autoriteiten om te bepalen of, en zo ja, in hoeverre de jacht in het nationale park (cid:132)Hohe Tauern(cid:148) beperkt moet worden. Volgens de Habitatrichtlijn zijn beheersplannen die speciaal voor zones van Natura 2000 zijn ontworpen, of zijn opgenomen in ontwikkelingsplannen, weliswaar niet verplicht, maar niettemin nuttig omdat zij het mogelijk maken op passende wijze rekening te houden met de verschillende belangen (zoals bijvoorbeeld de jacht) die in dergelijke zones een rol spelen. 8. 8. 2000 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen C 225 E/189 De Commissie stelt momenteel in samenwerking met de milieuautoriteiten van de lidstaten richtsnoeren op voor de interpretatie van artikel 6 van de Habitatrichtlijn92/43/EEG. Daarmee wil zij voornamelijk een juridische interpretatie van de in dat artikel gebruikte termen en begrippen geven. Genoemd document geeft alleen het standpunt van de Commissie weer en heeft geen bindend karakter. Zodra de definitieve versie klaar is, zal het document aan alle betrokken partijen ter beschikking worden gesteld. (1) PB L 103 van 25. 4. 1979. (2000/C 225 E/211) SCHRIFTELIJKE VRAAG E-2666/99 van Francis DecourriŁre (PPE-DE) aan de Commissie (12 januari 2000) Betreft: Richtlijn 92/43/EEG In bijlage III bij richtlijn 92/43/EEG (1) van de Raad van 21 mei 1992 wordt in fase 2, paragraaf 2, sub b) als criterium voor de beoordeling van het communautair belang van de op de nationale lijsten geplaatste gebieden genoemd: (cid:132)de geografische ligging van het gebied ten opzichte van de trekroutes van diersoorten van bijlage II, mede gelet op de vraag of het gebied eventueel deel uitmaakt van een samenhangend ecosysteem aan weerszijden van een of meer binnengrenzen van de Gemeenschap(cid:148). De sociale en economische activiteiten zijn soms volkomen verschillend aan weerszijden van een grens, zulks mede in verband met het nationale recht. Zo zijn de jacht en de visvangst in Frankrijk legitieme en traditionele activiteiten op openbaar maritiem gebied, terwijl daarvan in Belgiº, aan de andere kant van de grens, geen sprake is. 1. Artikel 2 van genoemde richtlijn bepaalt dat rekening moet worden gehouden met de vereisten op economisch, sociaal en cultureel gebied en met de regionale en lokale bijzonderheden. Hoe denkt de Commissie met zo(cid:146)n grote verschillen in activiteiten, het beheer van deze grensgebieden, die van grote ecologische waarde zijn (geklasseerd als natuurreservaat en biogenetisch reservaat) te harmoniseren, waar het gaat om een diersoort van bijlage II (phoca vitulina)? 2. Is een uniform beheer van deze gebieden nodig? Zullen in de invoeringsfase van richtlijn 92/43/EEG en bij de effectieve toepassing ervan in 2004 3. voor deze grensgebieden bijzondere voorwaarden van toepassing zijn, met name van financiºle aard? (1) PB L 206 van 22. 7. 1992, blz. 7. Antwoord van mevrouw Wallstr(cid:246)m namens de Commissie (4 februari 2000) Het beheer van de gebieden valt uit hoofde van artikel 6, lid 1 van Richtlijn 92/43/EEG van de Raad van 21 mei 1992 inzake de instandhouding van de natuurlijke habitats en de wilde flora en fauna onder de verantwoordelijkheid van de lidstaten. Het is aan elke lidstaat de nodige instandhoudingsmaatregelen in te voeren die beantwoorden aan de ecologische eisen van de soorten van bijlage II die in de gebieden voorkomen. De Commissie mengt zich in de selectie van de gebieden, maar niet in de wijze waarop ze worden beheerd. De richtlijn voorziet niet in een verplichting tot uniform beheer van transnationale gebieden. Het is aan elke lidstaat om samen met zijn buren te beoordelen tot op welke hoogte samenwerking nodig is teneinde ervoor te zorgen dat de doelstelling van de richtlijn wordt bereikt. De richtlijn voorziet uit hoofde van artikel 8 ervan met betrekking tot de cofinanciering van instandhou- dingsmaatregelen in gebieden waar prioritaire habitats of soorten voorkomen niet in prioriteit voor grensoverschrijdende gebieden. Wel maken verscheidene communautaire financiºle instrumenten het mogelijk bijzondere aandacht aan deze gebieden te besteden. De Commissie moedigt de lidstaten aan deze bestaande instrumenten te gebruiken voor het beheer van de grensoverschrijdende gebieden van Natura 2000


title: 2000/69/EF: Kommissionens beslutning af 22. december 1999 om ændring af beslutning 1999/466/EF og 1999/467/EF om fastlæggelse af kvægbesætningernes status i visse medlemsstater eller regioner i medlemsstater som henholdsvis officielt brucellosefri og officielt tuberkulosefri (meddelt under nummer K(1999) 5007) (EØS-relevant tekst)

eurovoc_concepts:
animal disease
cattle
health certificate
health control
livestock
swine

text: L 23/76 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 28. 1. 2000 KOMMISSIONENS BESLUTNING af 22. december 1999 om ændring af beslutning 1999/466/EF og 1999/467/EF om fastlæggelse af kvægbesætningernes status i visse medlemsstater eller regioner i medlemsstater som henholdsvis officielt brucellosefri og officielt tuberkulosefri (meddelt under nummer K(1999) 5007) (EØS-relevant tekst) (2000/69/EF) KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR — (5) under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, under henvisning til Rådets direktiv 64/432/EØF af 26. juni 1964 om veterinærpolitimæssige problemer ved handel inden for Fællesskabet med kvæg og svin (1), senest ændret ved Rådets direktiv 98/99/EF (2), særlig bilag A, kapitel I, punkt 4, og bilag A, kapitel II, punkt 7, og ud fra følgende betragtninger: (1) (2) (3) (4) Ved Kommissionens beslutning 1999/466/EF af 15. juli 1999 om fastlæggelse af kvægbesætningernes status i visse medlemsstater eller regioner i medlemsstater som officielt brucellosefri og om ophævelse af beslutning 97/175/EF (3) blev der indtil den 31. december 1999 tildelt en sådan status til visse medlemsstater eller regioner i medlemsstater; ved Kommissionens beslutning 1999/467/EF af 15. juli 1999 om fastlæggelse af kvægbesætningernes status i visse medlemsstater eller regioner i medlemsstater som officielt tuberkulosefri og om ophævelse af beslutning 97/76/EF (4) blev der indtil den 31. december 1999 tildelt en sådan status til visse medlemsstater eller regioner i medlemsstater; ifølge bilag A, kapitel I, punkt 4, litra b), og bilag A, kapitel II, punkt 7, litra b), i direktiv 64/432/EØF er en identifikationsordning, hvorefter hvert kreaturs oprin- delses- og transitbesætning kan identificeres i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 820/97 (5), en forudsætning for at indrømme status som officielt fri for henholdsvis kvægtuberkulose og kvægbrucellose; de midlertidige begrænsninger i status som officielt tuberkulosefri og brucellosefri, der blev fastsat i oven- nævnte beslutninger, blev indført som følge af uoverens- stemmelsen mellem datoerne i forskellige retsakter, og specielt fordi visse elementer i identifikationsordningen skulle være fuldt operationelle pr. 31. december 1999 ifølge ovennævnte forordning; da et vigtigt element i Rådets forordning (EF) nr. 820/97 består i oprettelsen af databaser til identifikation og regi- strering af kvæg, har Kommissionen anerkendt, at data- baserne er fuldt operationelle i Østrig, jf. beslutning 1999/571/EF (6), jf. beslutning 1999/ i 376/EF (7), Luxembourg, jf. beslutning 1999/375/EF (9), i Nederlan- dene, jf. beslutning 1999/693/EF (11); jf. beslutning 1999/546/EF (10) og i Sverige, jf. beslutning 1999/317/EF (8), i Danmark, i Finland, (6) (7) (8) (9) Tysklands vedkommende for har Kommissionen modtaget oplysninger, der er tilstrækkelige til, at data- basen kan betragtes som operationel, men denne evalue- ring kan eventuelt tages op til revision på basis af resul- taterne af en kommende kontrol på stedet; hvad Italien og Det Forenede Kongerige angår, er det nødvendigt med en periode på yderligere seks måneder, inden ovennævnte database er fuldt operationel, og derfor bør der indtil den 30. juni 2000 med forbehold af en fornyet gennemgang inden denne dato indrømmes regionerne Bolzano og Trento status som officielt fri for kvægtuberkulose og regionen Bolzano og Det Forenede for kvægbrucellose; Kongerige status som officielt fri det er derfor nødvendigt at tilpasse beslutning 1999/ 466/EF og 1999/467/EF til det retsgrundlag, der er gældende fra 1. januar 2000; de i denne beslutning fastsatte foranstaltninger er i over- ensstemmelse med udtalelse fra Den Stående Veterinær- komité — VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING: Artikel 1 1. I beslutning 1999/466/EF foretages følgende ændringer: a) I titlen til bilag I udgår udtrykket »indtil den 31. december 1999«. b) I titlen til bilag II ændres udtrykket »indtil den 31. december 1999« til udtrykket »indtil den 30. juni 2000«. (1) EFT 121 af 29. 7. 1964, s. 1977/64. (2) EFT L 358 af 31. 12. 1998, s. 107. (3) EFT L 181 af 16. 7. 1999, s. 34. (4) EFT L 181 af 16. 7. 1999, s. 36. (5) EFT L 173 af 7. 5. 1997, s. 1. (6) EFT L 217 af 17. 8. 1999, s. 62. (7) EFT L 144 af 9. 6. 1999, s. 35. (8) EFT L 122 af 12. 5. 1999, s. 40. (9) EFT L 144 af 9. 6. 1999, s. 34. (10) EFT L 209 af 7. 8. 1999, s. 32. (11) EFT L 273 af 23. 10. 1999, s. 14. 28. 1. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 23/77 2. I beslutning 1999/467/EF foretages følgende ændringer: a) I titlen til bilag I udgår udtrykket »indtil den 31. december 1999«. b) I titlen til bilag II ændres udtrykket »indtil den 31. december 1999« til udtrykket »indtil den 30. juni 2000«. Denne beslutning er rettet til medlemsstaterne. Artikel 2 Udfærdiget i Bruxelles, den 22. december 1999. På Kommissionens vegne David BYRNE Medlem af Kommissionen


title: Verordnung (EG) Nr. 2751/1999 der Kommission vom 22. Dezember 1999 zur Erteilung von Lizenzen für die Einfuhr bestimmter Pilzkonserven

eurovoc_concepts:
import licence
mushroom-growing
preserved product

formats: pdf print

text: L 331/32 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften 23. 12. 1999 VERORDNUNG (EG) Nr. 2751/1999 DER KOMMISSION vom 22. Dezember 1999 zur Erteilung von Lizenzen für die Einfuhr bestimmter Pilzkonserven DIE KOMMISSION DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN — (3) gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft, gestützt auf die Verordnung (EG) Nr. 2125/95 der Kommission vom 6. September 1995 zur Eröffnung und Verwaltung von Zollkontingenten für Konserven von Pilzen (1), zuletzt geändert durch die Verordnung (EG) Nr. 2493/98 (2), insbesondere auf Artikel 6 Absatz 4, in Erwägung nachstehender Gründe: (1) (2) Nach Artikel 1 der Verordnung (EG) Nr. 2266/1999 der Kommission vom 27. Oktober 1999 zur Abweichung von der Verordnung (EG) Nr. 2125/95 (3) werden die im Rahmen des Zollkontingents für das Jahr 2000 gestellten Anträge auf Erteilung von Einfuhrlizenzen am 13. und 14. Dezember 1999 eingereicht. Nach Artikel 2 derselben Verordnung teilen die Mitgliedstaaten der Kommission die Mengen mit, für die Lizenzen beantragt werden. Nach Artikel 6 Absatz 4 der Verordnung (EG) Nr. 2125/ 95 bestimmt die Kommission einen einheitlichen Kürzungssatz und setzt die Lizenzerteilung für spätere Anträge aus, wenn die beantragten Mengen die verfüg- bare Menge überschreiten. Da die am 13. und 14. Dezember 1999 gemäß Artikel 4 Absatz 1 Buchstabe b) der Verordnung (EG) Nr. 2125/ 95 beantragten Mengen die verfügbare Menge über- schreiten, ist daher festzulegen, in welchem Umfang die Lizenzen erteilt werden und die Erteilung im Fall der später gestellten Anträge ausgesetzt wird — HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN: Artikel 1 Die gemäß Artikel 4 Absatz 1 Buchstabe b) der Verordnung (EG) Nr. 2125/95 am 13. und 14. Dezember 1999 beantragten und der Kommission am 15. Dezember 1999 übermittelten Anträge auf Erteilung von Einfuhrlizenzen werden unter Hinweis auf Artikel 11 Absatz 1 der genannten Verordnung für 7,8 % der beantragten Mengen erteilt. Artikel 2 Die Erteilung der gemäß Artikel 4 Absatz 1 Buchstabe b) der Verordnung (EG) Nr. 2125/95 vom 1. Januar bis 14. Oktober 2000 beantragten Einfuhrlizenzen wird ausgesetzt. Diese Verordnung tritt am 23. Dezember 1999 in Kraft. Artikel 3 Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitglied- staat. Brüssel, den 22. Dezember 1999 Für die Kommission Franz FISCHLER Mitglied der Kommission (1) ABl. L 212 vom 7. 9. 1995, S. 16. (2) ABl. L 309 vom 19. 11. 1998, S. 38. (3) ABl. L 277 vom 28. 10. 1999, S. 8


title: Verordening (EG) nr. 2803/1999 van de Commissie van 22 december 1999 betreffende de vaststelling van de forfaitaire waarde voor het visseizoen 2000 voor de uit de markt genomen visserijproducten voor de berekening van de financiële vergoeding en het hierop betrekking hebbende voorschot

eurovoc_concepts:
fishery product
market intervention
monetary compensatory amount
producer organisation
withdrawal from the market

text: 31. 12. 1999 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen L 340/47 VERORDENING (EG) Nr. 2803/1999 VAN DE COMMISSIE van 22 december 1999 betreffende de vaststelling van de forfaitaire waarde voor het visseizoen 2000 voor de uit de markt genomen visserĳproducten voor de berekening van de financiële vergoeding en het hierop betrek- king hebbende voorschot DE COMMISSIE VAN DE EUROPESE GEMEENSCHAPPEN, Gelet op het Verdrag tot oprichting van de Europese Gemeen- schap, Gelet op Verordening (EEG) nr. 3759/92 van de Raad van 17 december 1992 houdende een gemeenschappelĳke ordening der markten in de sector visserĳproducten en producten van de aquacultuur (1), laatstelĳk gewĳzigd bĳ Verordening (EG) nr. 3318/94 (2), Overwegende hetgeen volgt: inzonderheid op artikel 12, lid 6, (1) (2) (3) (4) voor andere Artikel 12 van Verordening (EEG) nr. 3759/92 voorziet in de toekenning van een financiële vergoeding aan de producentenorganisaties die onder bepaalde voor- waarden interveniëren voor de in bĳlage I, onder A en D, van genoemde verordening bedoelde producten. Op de waarde van deze financiële vergoeding moet de forfai- tair vastgestelde waarde van de producten die worden bestemd doeleinden dan menselĳke consumptie in mindering worden gebracht. In Verordening (EEG) nr. 1501/83 van de Commissie van 9 juni 1983 betreffende de afzet van bepaalde visse- rĳproducten waarvoor maatregelen tot regulering van de markt zĳn genomen (3), zĳn de mogelĳkheden vastge- steld waarvan gebruik moet worden gemaakt voor de afzet van de uit de markt genomen producten. Het is noodzakelĳk de waarde van deze producten bĳ elk dezer mogelĳkheden forfaitair vast te stellen met inachtneming van de gemiddelde ontvangsten die in de verschillende lidstaten bĳ een dergelĳke afzet kunnen worden verkregen. Uit de desbetreffende gegevens blĳkt dat de forfaitaire waarde dient te worden vastgesteld voor het visseizoen 2000 zoals aangegeven in de bĳlage. Krachtens artikel 7 van Verordening (EEG) nr. 3902/92 van de Commissie van 23 december 1992 tot vaststel- ling van de uitvoeringsbepalingen voor de toekenning van de financiële vergoeding voor bepaalde visserĳpro- ducten (4), laatstelĳk gewĳzigd bĳ Verordening (EG) nr. 1338/95 (5), gelden bĳzondere bepalingen inhoudende dat als een producentenorganisatie of een van haar leden zĳn of haar producten te koop aanbiedt in een andere lidstaat dan die waar de organisatie is erkend, de met de uitkering van de financiële vergoeding belaste instantie op de hoogte wordt gebracht van de betrokken transac- ties. Bovenbedoelde instantie is de instantie van de lidstaat waar de producentenorganisatie erkend. Derhalve moet de in die lidstaat geldende forfaitaire waarde in mindering worden gebracht. is (5) (6) De voornoemde bepalingen zĳn eveneens van toepassing voor het voorschot van de financiële vergoeding bedoeld in artikel 6, lid 1, van Verordening (EG) nr. 3902/92. De in deze verordening vervatte maatregelen zĳn in overeenstemming met het advies van het Comité van beheer voor visserĳproducten, HEEFT DE VOLGENDE VERORDENING VASTGESTELD: Artikel 1 De forfaitaire waarde voor de bereiking van de financiële vergoeding en het hierop betrekking hebbende voorschot voor de door de producentenorganisaties uit de markt genomen en voor andere doeleinden dan menselĳke consumptie gebruikte producten, wordt voor het visseizoen 2000 in de bĳlage vast- gesteld voor elk van de aldaar aangegeven bestemmingen. Artikel 2 De forfaitaire waarde waarmee het bedrag van de financiële vergoeding en het hierop betrekking hebbende voorschot kan worden verminderd, is de waarde die wordt toegepast in de lidstaat waar de producentenorganisatie is erkend. Deze verordening treedt in werking op 1 januari 2000. Artikel 3 Deze verordening is verbindend in al haar onderdelen en is rechtstreeks toepasselĳk in elke lidstaat. Gedaan te Brussel, 22 december 1999. Voor de Commissie Franz FISCHLER Lid van de Commissie (1) PB L 388 van 31. 12. 1992, blz. 1. (2) PB L 350 van 31. 12. 1994, blz. 15. (3) PB L 152 van 10. 6. 1983, blz. 22. (4) PB L 392 van 31. 12. 1992, blz. 35. (5) PB L 129 van 14. 6. 1995, blz. 7. L 340/48 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 31. 12. 1999 BĲLAGE Bestemming van de uit de markt genomen producten Euro/ton 1. Gebruik na droging en verbrokkeling of na verwerking tot meel, voor dierlĳke voeding: a) haring van de soort Clupea harengus en makreel van de soorten Scomber scombrus en Scomber japonicus: — Denemarken en Zweden — Frankrĳk — andere lidstaten b) garnalen van de soort Crangon crangon en Noorse garnaal (Pandalus borealis): — Zweden — andere lidstaten c) andere producten: — Denemarken — Zweden — Verenigd Koninkrĳk, Portugal, België en Ierland — andere lidstaten 2. Ander gebruik dan dat vermeld onder 1, voor dierlĳke voeding (aas inbegrepen): a) sardines van de soort Sardina pilchardus en ansjovis (Engraulis spp. ): — alle lidstaten b) andere producten: — Zweden, Frankrĳk en Denemarken — Ierland — andere lidstaten 3. Gebruik voor andere dan voedingsdoeleinden 60 1 18 0 10 70 50 18 0 20 50 0 35 0


title: 2000/57/EG: Kommissionens beslut av den 22 december 1999 om systemet för tidig varning och reaktion för förebyggande och kontroll av smittsamma sjukdomar enligt Europaparlamentets och rådets beslut nr 2119/98/EG [delgivet med nr K(1999) 4016]

eurovoc_concepts:
EU Member State
disease prevention
epidemiology
health control
infectious disease
information network

text: L 21/32 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 26. 1. 2000 II (Rättsakter vilkas publicering inte är obligatorisk) KOMMISSIONEN KOMMISSIONENS BESLUT av den 22 december 1999 om systemet för tidig varning och reaktion för förebyggande och kontroll av smittsamma sjuk- domar enligt Europaparlamentets och rådets beslut nr 2119/98/EG [delgivet med nr K(1999) 4016] (2000/57/EG) EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT uppgifter som samlats in i enlighet med artikel 4 i beslut nr 2119/98/EG. med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, 4. med beaktande av Europaparlamentets och rådets beslut nr 2119/98/EG av den 24 september 1998 om att bilda ett nätverk för epidemiologisk övervakning och kontroll av smitt- samma sjukdomar i gemenskapen (1), särskilt artiklarna 1 och 7 i detta, och av följande skäl: 1. 2. 3. Enligt beslut nr 2119/98/EG skall ett nätverk på gemenskapsnivå bildas för att främja samarbete och samordning mellan medlemsstaterna med bistånd av kommissionen för att inom gemenskapen bättre kunna förebygga och övervaka de grupper av smittsamma sjuk- domar som anges i bilagan till det beslutet. Nätverket skall användas för epidemiologisk övervakning av dessa sjukdomar och för att upprätta ett system för tidig varning och reaktion. Urvalet av sjukdomar och särskilda hälsofrågor som systemet för tidig varning och reaktion på gemenskaps- nivå skall omfatta bör återspegla det aktuella behovet inom gemenskapen, framför allt det mervärde reaktion på gemenskapsnivå tillför. Inom systemet för tidig varning och reaktion bör de frågor behandlas som medlemsstaternas behöriga folk- som föranleds av tar upp eller hälsomyndigheter (1) EGT L 268, 3. 10. 1998, s. 1. Föreliggande beslut bör underlätta integrationen av det gemenskapsnätverk som inrättats enligt beslut nr 2119/ 98/EG med andra varningssystem som upprättats på nationell nivå eller inom gemenskapen för sjukdomar och särskilda hälsofrågor som skall omfattas av systemet för tidig varning och reaktion. Vad gäller genomförandet av beslutet bör gemenskapsnätverket därför fungera med hjälp av i första hand det s. k. Health Surveillance System for Communicable Diseases within the European Public Health Information Network (EUPHIN-HSSCD) som omfattar följande tre delar: a) Ett system för tidig varning och reaktion för rappor- tering om vissa angivna hot mot allmänheten, vilken görs av de behöriga folkhälsomyndigheterna som i respektive medlemsstat avgör vilka åtgärder som krävs för att skydda folkhälsan. b) Utbyte av information mellan bemyndigade folkhäl- soinstanser och folkhälsomyndigheter i medlemssta- terna. c) Särskilda nätverk mellan bemyndigade instanser och myndigheter i medlemsstaterna för sjukdomar som valts ut för epidemiologisk övervakning. 5. 6. Utvecklingen av ny relevant teknik bör följas regel- bundet och beaktas för förbättringar av operativsystemet EUPHIN-HSSCD. De åtgärder som föreskrivs i detta beslut är förenliga med yttrandet från den kommitté som inrättats genom artikel 7 i beslut nr 2119/98/EG. 26. 1. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 21/33 HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Artikel 3 Artikel 1 1. Gemenskapsnätverkets system för tidig varning och reak- tion skall förbehållas de händelser som fastställs i bilaga I, nedan kallade händelser, eller indikationer för sådana händelser, vilka tagna för sig eller i förening med andra liknande situa- tioner utgör hot eller potentiella hot mot folkhälsan. 2. Medlemsstaternas instanser och/eller myndigheter skall samla in och utbyta nödvändiga uppgifter om dessa händelser, t. ex. genom att använda det nationella övervakningssystemet, den del av gemenskapsnätverket som rör epidemiologisk över- vakning eller varje annat system för insamling av uppgifter inom gemenskapen. Artikel 2 1. I punkt 1 i bilaga II (Nivå 1: Informationsutbyte) beskrivs förfarandena för utbyte av uppgifter som utgör indikationer för en händelse. 2. I punkterna 2 (Nivå 2: Potentiella hot) och 3 (Nivå 3: Fastställda hot) i bilaga II beskrivs de förfaranden som skall tillämpas om en händelse utgör ett potentiellt hot mot folk- hälsan eller om en händelse utan tvekan utgör ett hot mot folkhälsan. 3. I punkt 4 i bilaga II beskrivs de förfaranden som skall tillämpas vid information till allmänheten och berörda yrkes- grupper. 1. Medlemsstaternas behöriga myndigheter skall senast den 31 mars varje år till kommissionen lämna en analytisk rapport om händelserna och om de förfaranden som tillämpats inom systemet för tidig varning och reaktion. De behöriga myndighe- terna i medlemsstaterna kan dessutom när de finner det lämp- ligt rapportera om speciella händelser av särskild betydelse. 2. På grundval av rapporterna skall kommissionen i en årlig rapport granska hur systemet för tidig varning och reaktion har fungerat och vid behov föreslå ändringar i detta. Artikel 4 Detta beslut skall gälla med verkan från och med den 1 januari 2000. Artikel 5 Detta beslut riktar sig till medlemsstaterna. Utfärdat i Bryssel den 22 december 1999. På kommissionens vägnar David BYRNE Ledamot av kommissionen Händelser som skall rapporteras inom systemet för tidig varning och reaktion BILAGA I 1. Utbrott av smittsamma sjukdomar i fler än en av EU:s medlemsstater. 2. Anhopning av sjukdomsfall av liknande slag på viss plats eller under viss tid som kan ha orsakats av sjukdomsframkal- lande smittämnen och där det finns risk för smittspridning mellan EU:s medlemsstater. 3. Anhopning av sjukdomsfall av liknande slag på viss plats eller under viss tid utanför gemenskapen som kan ha orsakats av sjukdomsframkallande smittämnen och där det finns risk för smittspridning till gemenskapen. 4. Nya eller upprepade fall av en smittsam sjukdom eller förekomster av ett smittämne för vilka det kan komma att krävas samordnade åtgärder från gemenskapens sida i tid för att utbredningen skall kunna hållas tillbaka. L 21/34 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 26. 1. 2000 Förfaranden för information, samråd och samarbete inom systemet för tidig varning och reaktion BILAGA II 1. Beredskapsnivå 1: Informationsutbyte 1. Om uppgifter som samlats in i en eller flera medlemsstater eller från andra erkända källor tyder på en trolig händelse, skall de behöriga myndigheterna i de berörda medlemsstaterna, som avgör vilka åtgärder som krävs för att skydda folkhälsan, omedelbart via nätverket informera motsvarande myndigheter i de övriga medlemsstaterna och kommissionen om bakgrunden och omständigheterna. När de berörda medlemsstaternas behöriga myndig- heter har mottagit denna information skall de ta ställning till om det krävs åtgärder av andra medlemsstater eller samordnade gemenskapsåtgärder med stöd från kommissionen. 2. Kommissionen och de berörda medlemsstaterna skall se till att utbytet av den erhållna informationen är snabbt och fortlöpande samt hålla de övriga medlemsstaterna underrättade. 3. De behöriga folkhälsomyndigheterna i de berörda medlemsstaterna skall i samarbete med instanserna och/eller myndigheterna omedelbart analysera de insamlade uppgifterna för att avgöra om det föreligger en händelse som utgör ett hot mot folkhälsan. 4. Kommissionen får sammankalla nätverkskommittén eller de exporter som föreslagits av kommittén till ett extraordinärt möte för att se till att eventuella åtgärder är tydliga och effektiva. 2. Beredskapsnivå 2: Potentiella hot När uppgifter om en händelse eller om indikationer för en sådan händelse pekar på ett potentiellt hot mot folkhälsan, skall de behöriga folkhälsomyndigheterna i den berörda medlemsstaten eller de berörda medlemsstaterna omedelbart informera motsvarande myndigheter i de övriga medlemsstaterna och kommissionen om det potentiella hotets art och omfattning och om vilka åtgärder man avser att vidta ensam eller i samarbete med andra berörda medlemsstater, med kommissionen eller med andra parter. 2. 1 Kontroll och bedömning De behöriga folkhälsomyndigheterna i de berörda medlemsstaterna skall i samarbete med instanserna och/eller myndigheterna omedelbart analysera de insamlade uppgifterna för att avgöra om det föreligger en händelse som utgör ett hot mot folkhälsan. Tekniskt stöd i form av sakkunskap i fältepidemiologi, laboratoriestöd, klinisk och annan viktig sakkunskap skall ställas till förfogande vid ytterligare nödvändiga undersökningar i medlemsstaterna. Stödet kan beviljas av gemen- skapen eller enstaka medlemsstater på den berörda medlemsstatens begäran. Kommissionen skall hjälpa till att samordna säkerhetsåtgärderna under förberedelserna inför ett möjligt hot mot folkhälsan. Kommissionen får sammankalla nätverkskommittén en eller de experter som föreslagits av kommittén till ett extraordinärt möte för att samordna nödvändiga åtgärder. 2. 2 Deaktivering Om den slutliga riskbedömningen ger vid handen att det potentiella hotet inte utvecklats till ett hot mot folkhälsan och att inga eller endast lokala åtgärder är nödvändiga, skall de berörda medlemsstaternas behöriga folkhälsomyndig- heter genom gemenskapsnätverket omedelbart informera motsvarande myndigheter i de övriga medlemsstaterna och kommissionen om vilka slags åtgärder som vidtagits eller kommer att vidtas och i vilken omfattning detta skett eller kommer att ske. Om de övriga medlemsstaterna eller kommissionen inte kommer med några invändningar inom tre dagar krävs inga ytterligare åtgärder inom systemet för tidig varning och reaktion. 3. Beredskapsnivå 3: Fastställda hot Om en händelse utgör ett hot mot folkhälsan skall de behöriga folkhälsomyndigheterna i den berörda medlemsstaten eller de berörda medlemsstaterna omedelbart informera motsvarande myndigheter i övriga medlemsstater och kommissionen om det potentiella hotets art och omfattning och vilka åtgärder man avser att vidta ensam eller i samarbete med andra berörda medlemsstater, med kommissionen och med andra parter. 3. 1 Samordning av åtgärder De behöriga folkhälsomyndigheterna i den berörda medlemsstaten eller de berörda medlemsstaterna skall omedelbart informera övriga medlemsstater och kommissionen om utvecklingen och resultatet av de åtgärder som vidtagits. Medlemsstaterna och kommissionen skall samordna ytterligare åtgärder som måste vidtas på gemenskapsnivå i enlighet med artiklarna 3 och 6 i beslut nr 2119/98/EG. 26. 1. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 21/35 Kommissionen skall stödja medlemsstaternas samordning av åtgärderna för att bemöta hotet mot folkhälsan och garantera befolkningens skydd. Kommissionen får sammankalla nätverkskommittén eller de delegater som nominerats av kommittén till ett extraor- dinärt möte för att samordna åtgärder. 3. 2 Deaktivering De berörda medlemsstaterna skall komma överens om deaktiveringen av systemet för tidig varning och reaktion och underrätta övriga medlemsstater och kommissionen om detta. 4. Information till allmänheten och berörda yrkesgrupper Om en händelse föreligger skall medlemsstaterna omedelbart ställa relevant informationsmaterial till de berörda yrkesgruppernas och allmänhetens förfogande samt informera om de åtgärder som vidtagits. Kommissionen och medlemsstaterna skall antagits på gemenskapsnivå och omedelbart informera dem när hotet mot folkhälsan inte längre föreligger. informera berörda yrkesgrupper och allmänheten om riktlinjer som


title: 2000/24/EY: Neuvoston päätös, tehty 22 päivänä joulukuuta 1999, yhteisön takuun myöntämisestä Euroopan investointipankille yhteisön ulkopuolisiin hankkeisiin myönnetyistä lainoista aiheutuvien tappioiden varalta (Keski- ja Itä-Eurooppa, Välimeren maat, Latinalainen Amerikka ja Aasia sekä Etelä-Afrikan tasavalta)

eurovoc_concepts:
EIB loan
European Investment Bank
credit guarantee
financial loss
investment abroad

text: L 9/24 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 13. 1. 2000 NEUVOSTON PÄÄTÖS, tehty 22 päivänä joulukuuta 1999, yhteisön takuun myöntämisestä Euroopan investointipankille yhteisön ulkopuolisiin hankkeisiin myönnetyistä lainoista aiheutuvien tappioiden varalta (Keski- ja Itä-Eurooppa, Välimeren maat, Latinalainen Amerikka ja Aasia sekä Etelä-Afrikan tasavalta) (2000/24/EY) EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 308 artiklan, ottaa huomioon komission ehdotuksen (1), ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (2), sekä katsoo seuraavaa: 1) 2) 3) 4) 5) 6) Madridissa 15 ja 16 päivänä joulukuuta 1995 kokoon- tunut Eurooppa-neuvosto vahvisti Euroopan investointi- pankin, jäljempänä 'EIP', merkittävän aseman yhteisön ja Latinalaisen Amerikan välisen yhteistyön välineenä ja kehotti EIP:tä tehostamaan toimiaan alueella. Kyseisten hankkeiden tulisi olla sekä yhteisön että kyseisten maiden edun mukaisia. Eurooppa-neuvosto Firenzessä 21 ja 22 päivänä kesäkuuta 1996 kokoon- tunut tyytyväisyytensä Aasian ja Euroopan välisen, näiden kahden mantereen välisissä suhteissa käännekohtaa merkinneen huippuko- kouksen tuloksiin. ilmaisi Amsterdamissa 16 ja 17 päivänä kesäkuuta 1997 ko- koontunut Eurooppa-neuvosto ilmaisi tyytyväisyytensä Vallettassa Maltalla 15 ja 16 päivänä huhtikuuta 1997 pidetyn toisen Euro—Välimeri-kokouksen päätelmiin, joissa vahvistettiin Barcelonassa vuonna 1995 sovitut periaatteet ja tavoitteet. Luxemburgissa 12 ja 13 päivänä joulukuuta 1997 ko- laajentumispro- koontunut Eurooppa-neuvosto aloitti sessin Keski- ja Itä-Euroopan maiden ja Kyproksen kanssa. Cardiffissa 15 ja 16 päivänä kesäkuuta 1998 kokoon- tunut Eurooppa-neuvosto ilmaisi tyytyväisyytensä Etelä- Afrikan tasavallan pyrkimyksiin uudenaikaistaa talout- taan ja yhdentää se maailman kauppajärjestelmään. EIP on saattamassa päätökseen päätöksen 98/348/EY (3) mukaisesti nykyisiä Keski- ja Itä-Eurooppaa, Välimeren aluetta, Aasiaa ja Latinalaista Amerikkaa sekä Etelä- Afrikan tasavaltaa koskevia, päätöksen 97/256/EY (4) mukaisia lainaohjelmia sekä lainanantoa, jota ohjaa entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian kanssa tehty pöytäkirja rahoitusyhteistyöstä. 7) Neuvosto on kehottanut EIP:tä aloittamaan toiminnan Bosniassa ja Hertsegovinassa. Kyseisiä toimia voidaan (1) EYVL C 145, 26. 5. 1999, s. 10. (2) Lausunto annettu 19. marraskuuta 1999 (ei vielä julkaistu viralli- sessa lehdessä). (3) EYVL L 155, 29. 5. 1998, s. 53. (4) EYVL L 102, 19. 4. 1997, s. 33, päätös sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna päätöksellä 98/729/EY (EYVL L 346, 22. 12. 1998, s. 54). jos niistä päätöksen 98/729/EY (5) mukaisesti jatkaa, esitettävä kertomus on myönteinen. ja Vaikka Bosnia ja Hertsegovina ja entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia on sisällytetty Keski- Itä- Euroopan alueeseen sen jälkeen, kun päätös 97/256/EY tehtiin, EIP:n kokonaislainanantoa tämän alueen hakija- lisättävä ottaen huomioon sen, että EIP valtioille olisi suunnittelee jäsenyyttä perustavansa valmistelevan rahoitusjärjestelyn, jolla se antaa luottoa asianomaisissa maissa toteutettaville hankkeille ilman yhteisön talousarviosta myönnettyä tai jäsenvaltioiden takausta. huomattavan lainanannolla Keski- EIP:n olisi näissä olosuhteissa huolehdittava siitä, että sen takauksen kattamalla Itä- Eurooppaa koskevan valtuuden puitteissa rahoitetaan hankkeita on vähemmän liittymistä edeltävän järjestelyn mukaiseen rahoitukseen soveltuvia hankkeita, tai muiden kuin haki- jamaiden hankkeita. sellaisissa maissa, erityisesti joissa ja Euroopan yhteisön ja Nepalin välinen yhteistyösopimus tuli voimaan 1 päivänä kesäkuuta 1996, Euroopan yhteisön ja Laon kansantasavallan välinen yhteistyöso- pimus 1 päivänä joulukuuta 1997 sekä Euroopan yhteisön ja Jemenin välinen yhteistyösopimus 1 päivänä heinäkuuta 1998. Euroopan yhteisön ja Etelä-Korean välinen yhteistyösopimus allekirjoitettiin 28 päivänä lokakuuta 1996. Nepalista, Jemenistä, Laon demokraatti- sesta kansantasavallasta ja Etelä-Koreasta olisi tultava EIP:n rahoituksen saajia EIP:n Aasiaa ja Latinalaista Amerikkaa koskevan valtuuden perusteella. On aiheellista toteuttaa tiettyjä parannuksia toimintaoh- jelmissa niiden keston ja niiden kattamien maiden osalta. On aiheellista mukauttaa yleistakauksen prosenttimäärää sekä lainanannon sitä osuutta, jonka osalta EIP:tä keho- tetaan kattamaan kaupallinen riski muilla kuin valtion takauksilla. Neuvosto kehottaa EIP:tä jatkamaan toimenpiteitään, joilla tuetaan mainituissa maissa toteutettavia investoin- tihankkeita, ja tarjoaa pankille tässä päätöksessä säädet- tävän takuun. Kesäkuussa 1996 komissio esitti yhteistyössä EIP:n kanssa neuvostolle ehdotuksen uudeksi takuujärjestel- mäksi, joka koskee EIP:n kolmansiin maihin myöntämiä lainoja. 8) 9) 10) 11) 12) 13) (5) EYVL L 346, 22. 12. 1998, s. 54. 13. 1. 2000 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 9/25 14) 15) 16) 17) 18) 2 sekä päivänä joulukuuta 1996 hyväksyi Neuvosto päätelmät, jotka koskevat EIP:n kolmansiin maihin myöntämien lainojen uusia takuujärjestelyjä ja joiden mukaan hyväksytään yleistakuu erottelematta alueita ja hankkeita riskinjako-ohjelma. Riskinjako-ohjel- massa EIP varmistaa riittävät muiden kolmansien osa- puolten kuin valtioiden takuut kaupallisille riskeille, jolloin talousarviotakuu koskee tässä tapauksessa vain poliittisia riskejä, jotka aiheutuvat valuutansiirtojen estä- misestä, pakkolunastuksesta, sodasta tai kansalaislevotto- muuksista. Takuujärjestelyt eivät saisi vaikuttaa EIP:n erinomaiseen luottoasemaan. Neuvoston asetuksessa (EY, Euratom) N:o 1149/1999 (1) tarkistettiin asetuksessa (EY, Euratom) N:o 2728/94 (2) vahvistettu lainatakuurahaston tavoitesumma ja suoritet- tavat määrät. Talousarviota koskevasta kurinalaisuudesta ja talousar- viomenettelyn parantamisesta 6 päivänä toukokuuta 1999 tehdyn Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission välisen toimielinten sopimuksen (3) mukai- sissa kauden 2000—2006 rahoitusnäkymissä ennakoi- daan yhteisön talousarvion lainatakuuvarauksen enim- mäismääräksi 200 miljoonaa euroa vuodessa. EIP:n rahoitusta tukikelpoisissa kolmansissa maissa olisi hallinnoitava EIP:n tavanomaisia arviointiperusteita ja menettelyjä noudattaen, mukaan lukien aiheelliset valvontatoimenpiteet sekä tilintarkastustuomioistuinta ja Euroopan petostentorjuntavirastoa koskevat säännöt ja menettelyt siten, että tuetaan yhteisön politiikkoja ja vahvistetaan yhteensovittamista yhteisön muiden rahoi- tusvälineiden kanssa. EIP ja komissio neuvottelevat sään- nöllisesti varmistaakseen painopistealueiden ja hank- keiden koordinaation kyseisissä maissa ja arvioidakseen yhteisön asiaankuuluvien poliittisten tavoitteiden toteut- tamisessa tapahtunutta kehitystä. Toiminnallisten tavoit- teiden asettaminen ja säännöllinen tarkastelu sekä niiden toteutumisen arviointi ovat EIP:n hallintoneuvoston vastuulla. Erityisesti EIP:n rahoituksella hakijamaissa on tuettava yhteisön ja kyseisten maiden liittymiskumppa- nuuksissa sovittuja tärkeimpiä hankkeita. EIP:n tämän päätöksen mukaisen lainanannon avoimuutta olisi parannettava huomattavasti. 21) Ainoat perustamissopimuksen tämän päätöksen tekemi- seksi antamat toimivaltuudet ovat sen 308 artiklassa, ON PÄÄTTÄNYT SEURAAVAA: 1 artikla 1. Yhteisö myöntää EIP:lle yleistakuun kaikille sen saamatta jääneille mutta erääntyneille maksuille, jotka koskevat Keski- ja Itä-Euroopassa, Välimeren maissa, Latinalaisessa Amerikassa ja Aasiassa sekä Etelä-Afrikan tasavallassa toteutettuihin investoin- tihankkeisiin tavanomaisin ehdoin ja yhteisön asiaankuuluvien ulkopoliittisten tavoitteiden tueksi avattuja luottoja. Takuun enimmäismäärä on 65 prosenttia avattujen luottojen ja kaikkien niihin liittyvien erien yhteismäärästä. Avattujen luot- tojen kokonaismäärä saa olla enintään 18 410 miljoonaa euroa, ja se jakautuu seuraavasti: — Keski- ja Itä-Eurooppa 8 680 miljoonaa euroa — Välimeren maat 6 425 miljoonaa euroa — Latinalainen Amerikka ja Aasia 2 480 miljoonaa euroa — Etelä-Afrikan tasavalta 825 miljoonaa euroa. Takuu on voimassa seitsemän vuoden ajan, joka Keski- ja Itä-Euroopan, Välimeren maiden, Latinalaisen Amerikan ja Aasian osalta alkaa 1 päivästä helmikuuta 2000 sekä Etelä- Afrikan tasavallan osalta 1 päivästä heinäkuuta 2000 ja päättyy kaikkien alueiden osalta 31 päivänä tammikuuta 2007. Komissio antaa tämän päätöksen soveltamista koskevan kerto- muksen viimeistään 31 päivänä tammikuuta 2004 tai kuusi ennen mahdollisten uusien liittymissopimusten kuukautta voimaantuloa tämän päätöksen muuttamisesta. Neuvosto käsittelee mahdolliset ehdotukset ja toteuttaa niitä koskevat toimenpiteet 1 päivästä elokuuta 2004 tai mahdollisten uusien liittymissopimusten voimaantulopäivästä alkaen. tarvittaessa ehdotuksia tekee sekä 19) Tämän päätöksen noudattamispäivästä alkaen yhteisön takaus, joka kattaa päätöksessä 1999/786/EY (4) vahvis- tetun erityslainanannon Turkin maanjäristyksestä aiheu- tuneiden vahinkojen korvaamiseksi, toteutetaan laajenta- malla tämän päätöksen mukaista yhteisön yleistakausta. 20) EIP ja komissio päättävät menettelyistä, takaus myönnetään. joilla mainittu (1) EYVL L 139, 2. 6. 1999, s. 1. (2) EYVL L 293, 12. 11. 1994, s. 1. (3) EYVL C 172, 18. 6. 1999, s. 1. (4) EYVL L 308, 3. 12. 1999, s. 35. Jos EIP:n myöntämien lainojen kokonaismäärä on lainatakuu- kauden päättyessä 31 päivänä tammikuuta 2007 jäänyt toisessa kohdassa mainittuja kokonaismääriä pienemmäksi, kyseistä kautta jatketaan ilman eri toimenpiteitä kuudella kuukaudella. 2. Edellä 1 kohtaan sisältyvät seuraavat maat: — Keski- ja Itä-Eurooppa: Albania, Bosnia ja Hertsegovina, Bulgaria, Latvia, Liettua, entinen Jugoslavian tasavalta Make- donia, Puola, Romania, Slovakia, Slovenia, Tšekki, Unkari ja Viro, — Välimeren maat: Algeria, Egypti, Jordania, Kypros, Libanon, Malta, Marokko, Syyria, Tunisia, Turkki sekä Länsirannan ja Gazan alue, Israel, L 9/26 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 13. 1. 2000 — Latinalainen Amerikka: Argentiina, Bolivia, Brasilia, Chile, Costa Rica, Ecuador, Guatemala, Honduras, Kolumbia, Meksiko, Nicaragua, Panama, Paraguay, Peru, El Salvador, Uruguay ja Venezuela, — Aasia: Bangladesh, Brunei, Etelä-Korea, Filippiinit, Indo- nesia, Intia, Jemen, Kiina, Laos, Macao, Malesia, Mongolia, Nepal, Pakistan, Singapore, Sri Lanka, Thaimaa ja Vietnam, — Etelä-Afrikan tasavalta. 3. EIP:tä kehotetaan pyrkimään siihen, että tämän päätöksen nojalla myönnettäviin lainoihin liittyvä kaupallinen riski kate- taan 30 prosentin osalta muilla kuin valtion takauksilla mahdollisimman laajalti yksittäisiin aluekohtaisiin valtuuksiin perustuen. Prosenttimäärää nostetaan aina kun se markki- noiden kannalta on mahdollista. 2 artikla Komissio antaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle vuosit- tain selvityksen lainatoimista ja 1 artiklan 3 kohdan mukaisen riskien jakamisen edistymistä koskevasta tilanteesta sekä esittää järjestelmän toimintaa ja kyseisellä alueella samanaikaisesti toimivien yhteensovittamista koskevan arvioinnin. Euroopan parlamentille ja neuvostolle annettavassa selvityksessä on oltava arvio tämän päätöksen rahoituslaitosten toimien mukaisen lainanannon vaikutuksesta yhteisön asiaankuuluvien ulkopoliittisten tavoitteiden saavuttamiseen, ja siinä on otettava huomioon toiminnalliset ja niiden saavuttamisen tavoitteet asianmukainen arviointi, jonka EIP suorittaa tämän päätöksen mukaista lainanantoa varten. Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettua tarkoitusta varten EIP toimittaa komissiolle kaikki tarvittavat tiedot. EIP ja komissio päättävät takuun myöntämisen ehdoista. 3 artikla 4 artikla Tämä päätös Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Tehty Brysselissä 22 päivänä joulukuuta 1999. Neuvoston puolesta Puheenjohtaja K. HEMILÄ