title: Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle Viides raportti televiestinnän sääntelypaketin toteuttamisesta

eurovoc_concepts:
consumer protection
harmonisation law
national implementing measure
regulation of telecommunications
single market
telecommunications industry
telecommunications policy
telephone charges
trade licence
universal service

text: EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO Bryssel, 10. 11. 1999 KOM(1999) 537 lopullinen Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, talous-ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle Viides raportti televiestinnän sääntelypaketin toteuttamisesta JOHDANTO JA TIIVISTELMÄ Tässä raportissa tarkastellaan televiestinnän nykyisen sääntelykehyksen täytäntöönpanon tilaa ennen kuin komissio tarkistaa sen toimintaa ja tekee ehdotuksia sen mukauttamiseksi markkinoiden ja teknologian kehitykseen. Raportissa > tarkastellaan, missä määrin yhdenmukaistamisdirektiivien1 periaatteet on sisällytetty kansalliseen lainsäädäntöön, > arvioidaan, miten kansallisessa lainsäädännössä käytännössä sovelletaan näitä periaatteita, ja > täydennetään arviota antamalla yleiskuva nykytilanteesta. jäsenvaltioiden telepalvelumarkkinoiden Lopuksi raportissa > yksilöidään Euroopan yhtenäismarkkinoiden toteuttamisen tärkeimmät jäljellä olevat esteet ja > otetaan esille jöitäkin asioita, jotka on otettava huomioon sääntely]ärjestelmän tarkistamiseen johtavassa lainsäädäntöprosessissa, josta komissio esittää näkemyksensä sääntelykehyksen uudelleentarkastelua koskevassa tiedonannossa2. Tärkeimpänä päätelmänä on se, että kun kilpailun vapauttamisesta on kulunut 21 kuukautta, nyt käytössä olevalla jäsenvaltioissa telepalvelumarkkinoita, jotka kasvavat yhä nopeammin, joille tulee paljon uusia tulokkaita ja joilla hinnat laskevat. sääntelykehyksellä ohjataan Kansallisten markkinoiden arvon odotetaan vuonna 1999 olevan noin 161 miljardia euroa3, mikä merkitsee hieman alle 7 prosentin kasvua vuodesta 1998. Matkaviestinpalvelujen arvo on kasvanut keskimäärin noin 16 prosenttia. Jäsenvaltioissa on nyt yli 240 kauko- ja ulkomaanpuheluja tarjoavaa ja yli 220 paikallispuheluja tarjoavaa operaattoria; yli 180 operaattoria ja 375 operaattoria paikallisia verkkopalveluja4. Näillä markkinalohkoilla on myönnetty paljon enemmän toimilupia, mikä viittaa siihen, että toiminta kasvaa tulevaisuudessa entisestään. Internet-palvelimien määrän 1000 asukasta kohti on arvioitu unionissa kasvaneen keskimäärin 125 prosenttia tammikuusta 1998 heinäkuuhun 1999'. ja kansainvälisiä verkkopalveluja tarjoaa valtakunnallisia 1 Vapauttamisdirektiivit on siirretty kansalliseen lainsäädäntöön kaikissa jäsenvaltioissa paitsi Portugalissa ja Kreikassa, joiden on määrä vapauttaa markkinansa 1. tammikuuta 2000 (Portugali) ja 31. joulukuuta 2000 (Kreikka). 2 Tiedonanto sähköisen viestinnän palvelujen sääntelykehyksen uudelleentarkastelusta, KOM(1999) 539. i Kiinteän verkon puhelintoiminnan, matkaviestinnän, verkontarjonnan ja datasiirron palvelut. Lähde: EITO (Euroopan tietotekniikan seurantakeskus), 1999. Lähde: kansalliset sääntelyviranomaiset. Lähde: Internet Software Consortium. 4 5 laskeneet Yksityisasiakkaiden ulkomaanpuhelu h in n at ovat vuosina 1997-1999 keskimäärin 40 prosenttia useimmissa jäsenvaltioissa6. Yrityksiltä perittävät hinnat samoista puheluista ovat samana aikana niin ikään laskeneet useimmissa jäsenvaltioissa keskimäärin 25 prosenttia. Kymmenen minuuttia kestävän alueellisen puhelun hinta on laskenut 13 prosenttia ja kaukopuhelun 30 prosenttia. Näiden lukujen taustalla ovat jäsenvaltioiden toimivat toimilupa-, yhteenliittämis-, hinnoittelu-, numerointi- ja taajuusjärjestelmät, joita sääntelyviranomaiset valvovat yhteisön ja Maailman kauppajärjestön WTO:n periaatteiden pohjalta. joissain tapauksissa muodostaneet huomattavia On vielä olemassa joitakin tärkeitä ratkaisemattomia ongelmia, jotka liittyvät sekä yhteisön järjestelmän puutteelliseen täytäntöönpanoon että itse järjestelmässä oleviin mahdollisiin heikkouksiin. Nämä ovat esteitä telepalvelualan yhtenäismarkkinoiden luomiselle Eurooppaan. Lisäksi osalle kuluttajista järjestelmän edut ovat jääneet hieman epäselviksi. Sääntelypaketti, joka kehitettiin 10 vuoden aikana, on myös väistämättä jäänyt joillakin alueilla jälkeen teknologian ja markkinoiden nopeista'muutoksista, joita edistämään se suunniteltiinkin. Tehtävänä on siis yksilöidä nykyisestä täytäntöönpano on kokonaisuudessaan varmistettava, ja toisaalta kohdat, joihin on keskityttävä sääntelykehyksen uudelleentarkastelussa. Jos uudelleentarkastelusta annettavaa tiedonantoa koskevissa tämän raportin kohdissa painotetaankin tietyssä määrin nykyisiä heikkouksia, tämän ei ole tarkoitus mitenkään väheksyä jo saavutettua menestystä. sääntelykehyksestä ne kohdat, toisaalta joiden Tärkeimmät viestit uudelleentarkastelua varten ovat seuraavat: > Erityisesti yhteisön toimilupa- ja yhteenliittämisjärjestelrnien suhteellisen vähäinen yhdenmukaistaminen on este yhtenäismarkkinoille. > Suuret erot yhteisön sääntöjen täytäntöönpanossa kansallisella tasolla synnyttävät lisää esteitä. > Kansalliset sääntelyviranomaiset ovat lähellä kansallisia markkinoita, ja niillä on keskeinen tehtävä siinä, että yhteisön järjestelmä pannaan täytäntöön yhdenmukaisesti. Tehtävää kuitenkin vaikeuttaa se, että niiden toimivaltuudet ja resurssit ovat erilaisia, sääntelytehtävät jaetaan muiden elinten kanssa eri tavoin ja käytetyissä menettelyissä on eroja. Kansallisten sääntely elinten täytyy entistä aktiivisemmin turvata erityisesti yhteenliittämissopimusten syntyminen. > Monissa jäsenvaltioissa sääntelykehystä ei ole pantu asianmukaisesti täytäntöön kustannuslaskennan osalta, mikä näyttää johtavan kohtuuttoman pieniin marginaaleihin etenkin vähittäis- ja yhteenliittämishintojen välillä ja nostavan kiinteiden yhteyksien vuokria. > Kaikissa jäsenvaltioissa kilpailusta tällä paikallisliityntämarkkinoilla, joskin langattomien tilaajayhteyksien toimilupia pyritään myöntämään ja käyttämään kansallista sääntelyä mahdollistettaessa vaihtoehtoisia tapoja puutetta hetkellä on Lähde: Eurodata Foundation. Vertailussa käytetty puheaika kymmenen minuuttia. tavoittaa loppukäyttäjät. Kaapelitelevisioverkot ovat lisäksi tietyissä jäsenvaltioissa vakiintuneiden operaattorien valvonnassa. > Koska markkinoilla ollaan huolestuneita siitä, että yleispalvelun rahoitusjärjestelmät ovat markkinoille pääsyn esteenä, yleispalvelun tarjonnan todelliset nettokustannukset täytyy arvioida tarkasti. Ei näytä siltä, että vakiintuneiden operaattorien kiinteän verkon puhelintoiminnan on marginaalit jotta välttämätöntä, yhteenliittämismaksujen kilpailua liittymämarkkinoilla vertailukelpoisia kustannuslaskentajärjestelmiä ei ole olemassa, komission on toistaiseksi vaikeaa tai mahdotonta tarkastaa, ovatko hinnat itse asiassa tasapainossa vai eivät. tasapainossa. Tasapainottaminen kohtuuttoman välillä eriyttämistä). Koska täysin välttää vähittäishintojen hintojen voidaan ja (myös olisivat edistää hinnat pienet ja > Kuluttajansuojassa on unionissa eroja, jotka johtuvat jäsenvaltioiden erilaisista tavoista käsitellä kuluttajien etuja ja käsittelytavan määräytymisestä telepalvelutyypin perusteella. > Lopuksi nykyisessä järjestelmässä ei suoraan puututa sellaisiin kysymyksiin kuin erityiset ja Internet-liittymäjärjestelmät datapalvelujen sekä kiinteiden ja matkaviestinpalvelujen yhdistäminen mahdollisesti vääristäisi kilpailua. joilla vältetään tai varotoimet, se, että ääni- 1 5 7 9 9 12 14 17 19 21 22 24 26 28 SISÄLLYSLUETTELO JOHDANTO JA TIIVISTELMÄ 1. TAVOITTEET JA MENETELMÄT TILANNE VAPAUTTAMIS- JA YHDENMUKAISTAMISDIREKTnVIEN SIIRTÄMISESSÄ 2. OSAKSI KANSALLISTA LAINSÄÄDÄNTÖÄ ARVIO VAP AUTTAMIS- JA YHDENMUKAISTAMISDIREKTHVH^N KÄYTÄNNÖN 3. SOVELTAMISESTA KANSALLISET SÄÄNTELYVIRANOMAISET TOIMILUVAT YHTEEN LIITTÄMINEN/ERITYIS LIITTYMÄT YLEISPALVELU JA KÄYTTÄJIEN/KULUTTAJIEN SUOJELU HINNOITTELU/LASKENTAJÄRJESTELMÄT NUMEROINTI TAAJUUDET ASENNUSOIKEUDET KILPAILU PAIKALLISLIITTYMISTÄ TILANNE EU:N TELEPALVELUMARKKINOJA 4. 5. PÄÄTELMÄT JA UUDELLEENTARKASTELUSSA VUONNA 1999 HUOMIOON OTETTAVAT PERIAATTEET 32 LIITE 1 SÄÄNTELYJÄRJESTELMÄ-KATSAUS KESKEISIIN SÄÄNNÖKSHN LIITE 2 YHDENMUKAISTAMISDIREKTIIVIEN SIIRTÄMINEN KANSALLISEEN LAINSÄÄDÄNTÖÖN LHTE 3 SOVELTAMINEN KÄYTÄNNÖSSÄ - ARVIOINTI JÄSENVALTIOITTAIN LIITE 4 TELEMARKKINA-ANALYYSI M 1. TAVOITTEET JA MENETELMÄT Euroopan yhteisö ja sen jäsenvaltiot sitoutuivat vuonna 1993 perustamissopimuksen mukaisesti - ja ennakoiden markkinoiden maailmanlaajuista avautumista GATS-sopimuksen7 mukaisesti - Euroopan telepalvelualan vapauttamiseen 1. tammikuuta 1998. Tarpeellinen yhteisön lainsäädäntö luotiin pääasiassa joukolla direktiivejä, joiden tavoitteena oli luoda Eurooppaan telepalvelualan8 yhtenäismarkkinat. Yhteisön markkinoiden vapauttamista ja yhdenmukaistamista vauhdittivat useat paljon tutkitut ilmiöt, erityisesti markkinoiden globalisoituminen ja teknologian nopea kehitys. Muita tapahtumia, kuten matkaviestinnän nopeaa yleistymistä, Internetin leviämistä sekä televiestinnän, televisiotoiminnan ja tietotekniikan lähentymiskehitystä ei juuri osattu odottaa ainakaan prosessin alkaessa. Aikaansaadun taustalla oli perustamissopimuksessa määritelty poliittinen tavoite, joka koski tarvetta varmistaa kasvu, työllisyys ja kilpailukyky sekä turvata kuluttajien edut ja varmistaa palveluntarjoajien ja palvelujen laaja valikoima, innovaatiot, kilpailukykyiset hinnat ja palvelun laatu. Koko vapauttamis- jatkuvasti perustamissopimuksen kilpailusääntöjen9 noudattamista. ja yhdenmukaistamiskehitystä on täydennetty valvomalla sääntelykehyksen Koska televiestinnän sääntelypaketti10 on tärkeä käyttäjille, kuluttajille, palveluntarjoajille, laitevalmistajille ja yleensä EU:n taloudelle ja koska on tärkeää varmistaa WTO:ssa tehdyn GATS-sopimuksen noudattaminen, komissio ryhtyi toimiin ennen täyden vapauttamisen määräaikaa varmistaakseen sen täytäntöönpanon 21. marraskuuta 1996 annetun neuvoston päätöslauselman11 mukaisesti. Seurannan ja valvonnan perustana ovat olleet komission neuvostolle ja Euroopan parlamentille toukokuusta 1997 lähtien antamat raportit12 ja komission soveltama 226 artiklan13 mukainen rikkomismenettely14, jonka avulla valvotaan velvoitteiden noudattamista. Ensimmäisissä toteuttamista koskevissa raporteissa keskityttiin direktiivien keskeisten osa-alueiden siirtämiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä; sittemmin, etenkin tässä raportissa, huomio on siirtynyt kansalliseen lainsäädäntöön siirrettyjen sääntöjen käytännön soveltamiseen. Tässä raportissa vastataan yhteenliittämisdirektiivissä, johdoista annetussa muutetussa direktiivissä eli vuokrajohtodirektiivissä, toimilupadirektiivissä, kiinteistä avoimesta tässä ei käsitellä ja yhdenmukaistamista Palvelujen kauppaa koskeva yleissopimus, 5. helmikuuta 1998 voimaan tullut telealaa koskeva sopimus. Telepäätelaitteiden kaupan samanaikaista vapauttamista tiedonannossa. Erityisesti 81 ja 82 artikla (aiemmin 85 ja 86 artikla). Täydellinen luettelo sääntelypaketin muodostavista direktiiveistä, päätöksistä ja suosituksista on neljännen raportin liitteessä 2. Tietoyhteiskuntaa koskevan politiikan uusista painopisteistä 21. päivänä marraskuuta 1996 annettu neuvoston päätöslauselma, EYVL C 376, 12. 12. 1996, s. 1. Ensimmäinen raportti televiestinnän sääntelypaketin toteuttamisesta, 29. toukokuuta 1997, KOM(97) 236; toinen raportti 8. lokakuuta 1997, KOM(97) 504; kolmas raportti 18. helmikuuta 1998, KOM(98) 80; neljäs raportti 25. marraskuuta 1998, KOM(98) 594. Aiemmin 169 artikla. Tällä hetkellä käynnissä on 57 menettelyä, jotka koskevat 100 a artiklan (nyt 95 artikla) nojalla annettuja neuvoston ja Euroopan parlamentin direktiivejä, sekä 30 menettelyä, jotka koskevat 90 artiklan (nyt 86 artikla) nojalla annettuja komission direktiivejä. ja annetussa muutetussa puitedirektiivissä muutetussa verkontarjonnasta puhelintoimintadirektiivissä asetettuun velvoitteeseen, jonka mukaan neuvostolle ja Euroopan parlamentille on raportoitava niiden toimivuudesta15. Komissio tarkastelee samalla myös nykyistä sääntelyjärjestelmää noudattaen direktiiveissä asetettua velvoitetta, jonka mukaan sen on arvioitava tarvittavia muutoksia teknisen ja markkinoilla tapahtuneen kehityksen valossa. Tarkastelua koskevassa tiedonannossa pyritään esittämään sääntelyjärjestelmää koskevia periaatteita lähitulevaisuutta varten, joten siinä on selvitettävä, missä määrin nykyisen järjestelmän pohjana olevia säännöksiä on siirretty kansalliseen lainsäädäntöön ja sovellettu, mitä puutteita EY:n järjestelmän täytäntöönpanossa on ollut kansallisella tasolla ja mitä heikkouksia järjestelmässä on ollut. Raportin päätelmiä täydennetään tuloksilla, joita on saatu konvergenssikehityksestä16 ja radiotaajuuksista17 annettuja vihreitä kirjoja koskevista kuulemisista ja digitaalitelevisiota Euroopan unionissa koskevasta kertomuksesta18. Komission tässä raportissa tekemä arvio perustuu useisiin kokouksiin, joita pidettiin vuoden 1999 kesä- ja syyskuun välillä kaikkien 15 jäsenvaltion eturyhmittymien ja markkinoille tulleiden uusien operaattorien yhdistysten19, yleiseurooppalaisten operaattorien ja ryhmittymien20, käyttäjä- ja kuluttajaryhmien21, vakiintuneiden operaattorien ja kansallisten sääntelyviranomaisten ja asiasta vastaavien ministeriöiden edustajien kanssa. Lisäksi kaikilta kansallisilta sääntelyviranomaisilta saatiin yksityiskohtaisia markkinatietoja. Raportissa on otettu huomioon tilanne 1. lokakuuta 1999 asti. 22 Huomioon on otettu 12. lokakuuta mennessä saadut liitettä 3 koskevat jäsenvaltioiden lausunnot. siirtämistä kansalliseen Komissio on tässä raportissa käyttänyt neljännen raportin arviointimenetelmiä, jotka koskevat sääntöjen ja niiden käytännön lainsäädäntöön soveltamista. Kansalliseen lainsäädäntöön siirtämisen osalta komissio on artiklakohtaisesti tarkastellut tärkeimpien yhdenmukaistamisdirektiivien keskeisiä säännöksiä. Komissio on tehnyt arvionsa kansalliseen lainsäädäntöön siirrettyjen säännösten käytännön soveltamisesta jäsenvaltioissa tutkimalla neljännessä raportissa käytettyjä indikaattoreita, jotka kuvaavat sääntelypaketin tärkeimpien periaatteiden ja vaatimusten noudattamista. siirrettyjen Yhteenliittämisdirektiivin 97/33/EY (EYVL L 199, 26. 7. 1997) 22 artikla; toimilupadirektiivin 97/13/EY (EYVL L 117, 7. 5. 1997) 23 artikla; vuokrajohtodirektiivin 92/44/ETY 14 artikla ja puitedirektiivin 90/387/ETY 8 artikla sellaisina kuin ne ovat muutettuina direktiivillä 97/5 l/EY (EYVL L 295, 29. 10. 1997); muutetun puhelintoimintadirektiivin 98/10/EY (EYVL L 101, 1. 4. 1998)31 artikla. KOM(1999) 108 (5. maaliskuuta 1999), jossa käsitellään asiakirjaan KOM(97) 623 kuulemiskierrosta. KOM(1999) 538, jossa käsitellään asiakirjaan KOM(98) 596 liittynyttä kuulemiskierrosta. KOM(1999) 540. Luettelo edustetuista operaattoreista löytyy osoitteista http//www. ispo. cec. be. infosoc/telecompolicy ja http//www. europa, eu. int/comm/dg4/lawliber. libera. EITIRT, ECTEL, Satellite Action Pian Regulatory Working Group, ETNO ja EuroISPA. INTUGjaBEUC. Liitteessä 4 on käytetty syyskuuhun 1999 mennessä saatuja markkinatietoja. Kussakin taulukossa mainitaan ajankohdat, joilta tiedot ovat. liittynyttä Siihen asti kun uusi tarkistettu sääntelyjärjestelmä saadaan käyttöön komissio pyrkii jatkamaan raportointia vahvistaakseen jo saavutettua hyötyä ja yksilöidäkseen alueita, joilla saatetaan pikaisesti tarvita aloitteita suositusten tai muiden toimien muodossa. TILANNE VAPAUTTAMIS- JA YHDENMUKAISTAMISDIREKTIIVIEN SIIRTÄMISESSÄ 2. OSAKSI KANSALLISTA LAINSÄÄDÄNTÖÄ luotiin katsaus kaikkien raportissa Kolmannessa direktiivien täytäntöönpanoon ja todettiin puutteita kahden tärkeän direktiivin (toimilupadirektiivi ja yhteenliittämisdirektiivi) siirtämisessä kansalliseen lainsäädäntöön. Määräaika näiden direktiivien kansallisille täytäntöönpanotoimille kului umpeen juuri ennen kuin raportti saatiin valmiiksi. Neljännessä raportissa keskityttiin siihen, miten näiden kahden direktiivin, sekä tarkistetun puhelintoimintadirektiivin ja muutetun vuokrajohtodirektiivin, periaatteet oli siirretty kansalliseen lainsäädäntöön. Raportin mukaan tarpeelliset siirtotoimet oli hyvin suurelta osin toteutettu useimmissa jäsenvaltioissa. sääntelypaketin käsillä luodaan olevassa raportissa kokonaiskatsaus Nyt tärkeimpien yhdenmukaistamisdirektiivien siirtämiseen kansalliseen lainsäädäntöön. Tarkastelussa otetaan edellisessä kappaleessa mainittujen lisäksi huomioon avoimen verkontarjonnan puitedirektiivi kansallisten sääntelyviranomaisten riippumattomuutta ja liiketoiminnallisten ja alakohtainen sääntelyllisten tietosuojadirektiivi (jota koskeva määräaika oli 24. lokakuuta 199823) ja numerointidirektiivi (jota koskeva määräaika oli 31. joulukuuta 199824). Näiden direktiivien siirtämistä koskevat yksityiskohdat ovat liitteessä 2. Tilanne voidaan kiteyttää seuraavasti: koskevine muutoksineen, eriyttämistä toimintojen Avoimen verkontarjonnan puitedirektiivi 90/387/ETY on olennaisilta osin siirretty kaikkien jäsenvaltioiden lainsäädäntöön. Siihen direktiivillä 97/5 l/EY tehdyt muutokset on ja osittain siirretty kahdessa olennaisilta osin siirretty yhdessätoista jäsenvaltiossa (Luxemburg ja Itävalta). Kaksi jäsenvaltiota on äskettäin tehnyt ilmoitukset siirtotoimistaan, joita komissio parhaillaan vielä tutkii (Kreikka ja Portugali). jäsenvaltiossa Kiinteiden johtojen direktiivi eli vuokrajohtodirektiivi 92/44/ETY on olennaisilta osin siirretty lainsäädäntöön kahdessatoista jäsenvaltiossa. Se on siirretty osittain kahdessa jäsenvaltiossa (Belgia ja Luxemburg). Yksi jäsenvaltio on äskettäin tehnyt ilmoituksen siirtotoimistaan, joita komissio parhaillaan vielä tutkii (Portugali). Vuokrajohtodirektiiviin tehdyt muutokset on olennaisilta osin siirretty yhdessätoista direktiivillä 97/5l/EY jäsenvaltiossa ja osittain siirretty yhdessä jäsenvaltiossa (Belgia). Kaksi jäsenvaltiota on äskettäin tehnyt ilmoitukset siirtotoimistaan, joita komissio parhaillaan vielä tutkii (Kreikka ja Portugali). Yksi jäsenvaltio ei vielä ole tehnyt ilmoitusta siirtotoimistaan (Italia). Uusi puhelintoimintadirektiivi 98/1 O/EY on olennaisilta osin siirretty kansalliseen lainsäädäntöön kymmenessä jäsenvaltiossa ja osittain kolmessa (Belgia, Luxemburg ja Portugali). Yksi jäsenvaltio on äskettäin tehnyt ilmoituksen siirtotoimistaan, joita komissio ilmoitusta parhaillaan vielä (Kreikka). Yksi jäsenvaltio ei vielä ole tehnyt tutkii Lukuun ottamatta 5 artiklaa, jota koskeva määräaika on 24. lokakuuta 2000. Lukuun ottamatta jäsenvaltioita, joille myönnettiin täydellistä vapauttamista varten lisäaikaa. siirtotoimistaan, mutta vanha puhelintoimintadirektiivi (95/62/EY) on kyseisessä valtiossa siirretty olennaisilta osin (Italia). Toimilupadirektiivi 97/13/EY on kansallisin säädöksin pantu täytäntöön kahdessatoista jäsenvaltiossa. Kaksi jäsenvaltiota on siirtänyt direktiivin osittain (Belgia ja Italia) ja yksi vasta äskettäin tehnyt ilmoituksen siirtotoimistaan, joita komissio parhaillaan vielä tutkii (Kreikka). Myös yhteenliittämisdirektiivi 97/33/EY on olennaisilta osin siirretty lainsäädäntöön kahdessatoista jäsenvaltiossa. Kaksi jäsenvaltiota on siirtänyt direktiivin osittain (Belgia ja Luxemburg) ja yksi äskettäin tehnyt ilmoituksen siirtotoimistaan, joita komissio parhaillaan vielä tutkii (Kreikka). Numerointidirektiivi 98/61/EY, jolla muutetaan yhteenliittämisdirektiiviä 97/33/EY numeron siirrettävyyden ja operaattorin ennaltavalinnan osalta, on jo olennaisilta osin siirretty kymmenessä ja osittain kolmessa jäsenvaltiossa (Ranska, Italia ja Suomi). Yksi jäsenvaltio on äskettäin tehnyt ilmoituksen siirtotoimistaan, joita komissio parhaillaan vielä tutkii (Kreikka). Yhden jäsenvaltion osalta vireillä on hakemus operaattorin ennaltavalinnan käyttöönoton lykkäämisestä (Yhdistynyt kuningaskunta). Alakohtainen tietosuojadirektiivi 97/66/EY on siirretty olennaisilta osin seitsemän jäsenvaltion lainsäädäntöön (Saksa, Espanja, Italia, Itävalta, Portugali, Suomi ja Ruotsi). Direktiivi on siirretty osittain viidessä jäsenvaltiossa (Belgia, Tanska, Ranska, Alankomaat ja Yhdistynyt kuningaskunta). Kolme jäsenvaltiota ei vielä ole tehnyt ilmoitusta siirtotoimistaan (Kreikka, Irlanti ja Luxemburg). (kolme j aikeen raportin siirretty olennaisilta osin nelj ässä Komissio on todennut huomattavaa edistymistä erityisesti toimirapadirektiivin (joka on nelj annen j a kansalliseen jäsenvaltiota yhteenliittämisdirektiivin lainsäädäntöön. Lisäksi on huomattavaa, että kolmetoista jäsenvaltiota on siirtänyt numerointidirektiivin jäsenvaltiota tai tietosuojadirektiivin. Komissio kehottaa todetuista muutamista puutteista vastuussa olevia jäsenvaltioita toteuttamaan pikaisesti tarvittavat toimet, jotta markkinoilla toimijoiden tarvitsema oikeusvarmuus voidaan taata ja jotta sääntelykehyksen tulevaan kehitykseen tarvittava vakaa perusta saadaan valmiiksi. j äsenvaltiossa) siirtämisessä olennaisilta yksitoista osittain lisää) osin ja Vapauttamisdirektiiveistä Portugali on olennaisilta osin siirtänyt direktiivin 90/388/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 96/19/EY, säännökset lainsäädäntöönsä, mihin sille myönnettiin päätöksellä 97/31 O/EY25 lisäaikaa 12. helmikuuta 1997 asti. Kreikka on äskettäin tehnyt ilmoituksen muutamista siirtotoimista, joita komissio parhaillaan vielä tutkii. Direktiivin 1999/64/EY26 täytäntöönpanotoimien ilmoittamisen määräaika ei vielä ole kulunut umpeen, mutta useat jäsenvaltiot ovat jo ryhtyneet toimiin direktiivin siirtämiseksi lainsäädäntöönsä. Komissio seuraa kehitystä jäsenvaltioita edistämään kaapeliverkkojen käyttöä tilaajayhteyksien kilpailun tehostamiseen, joka on direktiivin tavoite. ja kehottaa tarkasti 25 EYVL L 133, 24. 5. 1997, s. 19. 26 EYVL L 175, 10. 7. 1999, s. 39. 3. ARVIO VAPAUTTAMIS- JA YHDENMUKAISTAMISDIREKTIIVIEN KÄYTÄNNÖN SOVELTAMISESTA keskeistä aihepiiriä: yksilöitiin kahdeksan Jotta nykyisen sääntelypaketin käytännön soveltamista voitaisiin arvioida, neljännessä raportissa kansalliset sääntelyn sääntelyviranomaiset, toimiluvat, yhteenliittäminen, yleispalvelu, hinnoittelu, numerointi, taajuudet ja asennusoikeudet. Myös tilaajayhteyksistä käytävästä kilpailusta annettiin yleiskuva, koska se on markkinoiden kannalta tärkeää. Tässä luvussa arvioidaan neljännen raportin pohjalta järjestelmän säännösten käytännön soveltamista (yleiskuva liitteessä 1) eri liitteen 3 osa-alueittain jäsenvaltioissa 1. lokakuuta 1999 asti. Seuraavassa esitetään joissakin maakohtaisiin analyyseihin perustuva komission arvio. Jos arviot eroavat tapauksissa neljännen raportin arvioista, syynä ei ole kansallisen järjestelmän muutos vaan se, että markkinatoimijoiden tarpeet ja käsitykset ovat muuttuneet selvästi lokakuun 1998 jälkeen. Kansalliset sääntelyviranomaiset A rviointiperusteet Kansalliset sääntelyviranomaiset ovat merkittävässä asemassa jäsenvaltioissa käytännöllisesti katsoen koko nykyisen sääntelypaketin soveltamisessa, ja niillä on keskeinen tehtävä laatimisessa ja soveltamisessa. Ne edistävät niin ikään tarkistetun sääntelyjärjestelmän merkittävällä tavalla EY:n sääntelykehyksen yhdenmukaista soveltamista osallistumalla ONP- ja toimilupakomitean27 sekä kansallisten hallinto^ ja sääntelyviranomaisten korkean tason komitean työhön ja — kansallisista ministeriöistä erillisten sääntelyelinten osalta — koordinoimalla toimintaansa riippumattomien sääntelyviranomaisten ryhmässä. Arvioidessaan riippumattomuutta operaattoreista ja sääntelytehtävän ja vaikutusvallan rakenteellista erottamista komissio on tutkinut paitsi muodollisia rakenteita, kuten virkamiesten toimenpiteitä, vastaavien riippumattomuus vakiintuneen operaattorin hallinnosta, myös sellaisia tekijöitä kuin päätöksentekomekanismit, niiden nopeus, tehtyjen päätösten luonne ja sääntelyelimissä olevan vakiintuneelta operaattorilta tai muilta operaattoreilta pysyvästi tai tilapäisesti siirretyn henkilöstön määrä. sääntelytehtävästä varmistetaan joilla Komissio on tutkinut kansallisten sääntelyviranomaisten toimivaltuuksien riittävyyden lisäksi myös sen, kykeneekö henkilöstö käyttämään niitä tarpeeksi tehokkaasti ja ovatko muut voimavarat, kuten taloudelliset resurssit, riittäviä. Tärkeää on niin ikään se, miten kansalliset sääntelyviranomaiset käyttävät direktiivien mukaisesti toimivaltuuksiaan ennakoivasti esimerkiksi edistääkseen markkinoiden kilpailukykyä ja varmistaakseen Euroopan telealan yhtenäismarkkinoiden oikeudenmukaisen ja asianmukaisen kehityksen. Lisäksi tärkeä tekijä on se, miten selkeästi toimivalta jaetaan kansallisen sääntelyviranomaisen ja muiden elinten, kuten ministeriöiden ja kansallisen kilpailuviranomaisen, välillä tai erillisen sääntelyelimen ja ilmoitettu kansalliseksi ministeriön välillä heikentää sääntelyviranomaiseksi. jälkimmäinen on myös Sääntelyvallan hajauttaminen silloin kun saattaa liika ONP-komitea on perustettu puitedirektiivin 90/387/ETY (EYVL L 192, 24. 7. 1990) 9 artiklan nojalla ja toimilupakomitea toimilupadirektnvin 97/13/EY (EYVL L 117, 7. 5. 1997) 14 artiklan nojalla. tämä saattaa Joissain tapauksissa johdonmukaista täytäntöönpanoa. markkinasääntelyä. Tämä pätee esimerkiksi vähittäishintojen ja niiden taustalla vaikuttavien yhteenliittämismaksujen väliseen suhteeseen. Lisäksi erillisen sääntelyelimen näkemyksiä ei ehkä oteta riittävällä tavalla huomioon, jos viranomaisten välille ei ole määritelty selkeitä konsultointi-ja kuulemismenettelyjä. Lopullisessa arviossa on tärkeää, millaista poliittista tai muuta tukea sääntelyelimet saavat hallituksilta. Tämä pätee yhtä lailla niihin jäsenvaltioihin, joissa vakiintunut operaattori ei (enää) ole valtion omistama, mutta joissa hallitus katsoo vakiintuneen operaattorin olevan kansallisessa johtoasemassa. haitata Komission kokonaisarvio kansallisten sääntelyviranomaisten rakenteesta ja on seuraava: toiminnasta Koska jotkut jäsenvaltiot perustivat sääntelyviranomaisia kauan ennen EY:n tasolla tapahtunutta vapauttamista, eri ja kokemukset jäsenvaltioiden sääntelyviranomaisia vaihtelevat huomattavasti. Niissä maissa, myöhäisessä vaiheessa, on kuitenkin edistytty selvästi, ja yhteistyötä komission ja kansallisten jäsenvaltioiden sääntelyviranomaisten välillä on jatkettu erittäin tyydyttävästi. kilpailuviranomaisten jotka perustivat toimintamallit kanssa sekä eri Riippumattomuus vakiintuneen operaattorin hallintotehtävistä: operaattoreista/sääntelytehtävän rakenteellinen erottaminen tapauksessa ministeri toimii edelleen kansallisen Yhdessä sääntelyviranomaisen johdossa ja edustaa valtiota vakiintuneen operaattorin hallinnossa (Belgia). Yhdessä jäsenvaltiossa alan ministeriö on pidättänyt itsellään oikeuden tehdä ehdotuksia kansallisen sääntelyviranomaisen hallintoneuvoston jäseniä nimitettäessä ja yhdessä valtionvarainministerin operaattorin hallintoneuvoston nimityksiin, siltä osin kuin nimitettävät henkilöt edustavat valtion omistusosuutta (Portugali). Eräässä toisessa jäsenvaltiossa sama ministeriö käyttää sekä omistajanvaltaa että sääntelyvaltaa, vaikka perustuslaissa säädetään kansallisen sääntelyviranomaisen jäsenvaltiossa (Luxemburg) hallitus on nimittänyt vakiintuneen operaattorin hallintoneuvoston kuuluvan puheenjohtajaksi henkilön. sääntelystä vastaavan ministeriön henkilökuntaan kanssa oikeuden puuttua riippumattomuudesta (Ruotsi). Yhdessä vakiintuneen tilanteissa, joissa sääntelyvalta ja vakiintuneen operaattorin toiminta on Myös muodollisesti erotettu, uudet tulokkaat pyrkivät varmistumaan siitä, että hallitukset eivät puutu toimintaan valvoakseen vakiintuneen operaattorin etuja eritoten, jos on odotettavissa, että valtio tulee myymään omistusosuutensa. Tämä pätee erityisesti silloin, kun sääntelytehtävää hoitavat niiden ministeriöiden osastot, jotka ovat yhä omistussuhteessa vakiintuneeseen operaattoriin. Toimivaltuudet: Useissa jäsenvaltioissa uusista tulokkaista tuntuu siltä, etteivät sääntelyelimet käytä kaikkia mahdollisuuksiaan estääkseen sen, että vakiintuneet operaattorit käyttävät joko markkinavaltaansa pitkittämällä neuvotteluja tai epäämällä asiaa koskevia tietoja tai käyttämällä väärin menettelyjä. Joissain tapauksissa jotkut uudet tulokkaat epäilivät, että kansallinen pääsyä markkinoille viivästyttääkseen tulokkaiden 10 sääntelyviranomainen ei täysimääräisesti pyri käyttämään kaikkia sille annettuja toimivaltuuksia (Saksa, Espanja, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta). Yhdessä jäsenvaltiossa kansallisen sääntelyviranomaisen katsotaan keskittyvän pikemminkin kuluttajien etuihin kuin päätöstensä taloudellisiin vaikutuksiin (Alankomaat). lähinnä Joissain tapauksissa kansallinen sääntelyviranomainen näyttäisi toimivan neuvonantajana ilman sitoviin päätöksiin riittävää valtaa (Belgia ja Luxemburg). Useissa tapauksissa markkinoilta näyttäisi löytyvän tukea toimivallan lisäämiselle (Belgia, Tanska, Saksa, Kreikka, Ranska, Itävalta ja Portugali). Yhdessä tapauksessa (Italia) laissa on kyllä siirretty kansalliselle sääntelyviranomaiselle kaikki toimivalta, mutta se ei vielä ole täydessä toimintavalmiudessa. ja sääntelyviranomaisen kilpailuviranomaisten Joidenkin uusien tulokkaiden mukaan sääntelytehtävät on jaettu ministeriöiden ja sääntelyelinten välillä epäselvästi tai toimivaltaa on hajautettu Uikaa (Espanja, Ranska, Italia ja Itävalta). Tämän nähdään selvästi hyödyttävän vakiintunutta operaattoria. Toisaalta monissa jäsenvaltioissa tarvitaan jonkinlaista koordinointia kansallisen varsinkin määriteltäessä merkittävässä markkina-asemassa olevia yrityksiä. Tästä voidaan päättää virallisesti pöytäkirjalla (Alankomaat) tai yhteistyöasiakirjalla (Yhdistynyt kuningaskunta). Joissain jäsenvaltioissa tällaista virallistettua yhteistyötä ei näyttäisi esiintyvän lainkaan (Belgia, Kreikka, Espanja ja Itävalta). Muissa jäsenvaltioissa eriasteisesta yhteistyöstä säädetään lainsäädännössä (Tanska, Saksa, Ranska, Italia, Portugali ja kansallisten sääntelyviranomaisten välillä on käytäntöön perustuvaa yhteistyötä. Kahdessa tapauksessa on ilmoitettu toimivallan päällekkäisyyksistä (Irlanti ja Suomi) ja toisinaan naiden viranomaisten välisiin suhteisiin kaivattaisiin lisää selkeyttä (Luxemburg). ja Ruotsi). Espanjassa näyttäisi siltä, että kilpailuviranomaisten välillä tulokkaat eivät aina ole pitäneet ennakoivan lisääntymistä Uudet myönteisenä asiana varsinkaan niillä markkinalohkoilla, joilla kilpailun katsotaan toimivan hyvin (Alankomaat). Joissain jäsenvaltioissa on toisaalta kaivattu lisää ennakoivuutta (Belgia, Kreikka, Ruotsi ja Suomi). toiminnan Menettelyt: Uudet tulokkaat katsovat kansallisen sääntelyviranomaisen tekevän päätöksiä liian hitaasti Saksassa, Kreikassa, Italiassa ja Ruotsissa. ongelmia täytäntöönpano käytännössä saattaa Kansallisen sääntelyviranomaisen päätösten Italiassa markkinoilla aiheuttaa kaivattaisiin lisää avoimuutta päätöksentekoon. Jotkut uudet tulokkaat näkevät liiallisen riippuvuuden vakiintuneen operaattorin antamista tiedoista ongelmallisena (Ruotsi, Yhdistynyt kuningaskunta). jäsenvaltiossa (Itävalta). yhdessä Joissakin jäsenvaltioissa valitusmenettelyt sääntelyelimen tekemiä päätöksiä vastaan voivat itsessään aiheuttaa pitkiä viivästymisiä (Tanska, Kreikka ja Itävalta) tai ne tällaisia voivat uudelleenkäsittelyjä arvostellaan myös siitä syystä, että niissä tarkastetaan vain (Irlanti). Joissain lykätä päätösten täytäntöönpanoa tapauksissa 11 alkuperäisen päätöksen juridinen pätevyys tarkastelematta uudelleen päätöksen hyödyllisyyttä (Irlanti ja Yhdistynyt kuningaskunta). Resurssit: Yhteisenä ongelmana on se, että on vaikeaa palkata henkilöstöä ja saada se pysymään sääntely eli missä, koska vapauttamisen ja nopean kasvun takia markkinoilla, joissain tapauksissa myös telelaitemarkkinoilla, on kova pula ammattitaitoisesta työvoimasta; erään kansallisen sääntelyviranomaisen mukaan sen johtotason henkilöstö pysyi sen palveluksessa kansallisen vakiintuneelta sääntelyviranomaisen operaattorilta työsopimussuhteen, kuten eläkeoikeuksien pysyessä ennallaan. vuotta. Ääritapauksissa on puoli henkilöstöstä keskimäärin tilapäisesti siirretty osa Operaattorien mukaan kansallisella sääntelyviranomaisella on vaikeuksia houkutella ja joissain tapauksissa pitää palveluksessaan pätevää henkilökuntaa Belgiassa, Tanskassa, ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa, tai ongelmia saada käyttöön riittävästi resursseja (Kreikka ja Italia). Useimmissa tapauksissa kansalliset sääntelyviranomaiset kiistävät tämän väitteen ja korostavat henkilökuntansa pätevyyttä ja puolueettomuutta. Irlannissa, Alankomaissa, Suomessa, Ruotsissa Toimiluvat Arviointiperusteet Komissio on arviota tehdessään ottanut huomioon direktiiveissä mainitun periaatteen, jonka mukaan toimilupajärjestelmien pitäisi olla kevyitä ja niissä pitäisi suosia yleis valtuutuksia yksittäisten toimilupien asemesta. Ehdot pitäisi julkistaa, niin että uusille tulokkaille voitaisiin antaa mahdollisimman kattavat tiedot ja markkinat toimisivat mahdollisimman avoimesti. Hankalia ehtoja, jotka ovat ankarampia kuin toimilupadirektiivissä, ei voida hyväksyä. Menettelyjen pitäisi olla selkeitä ja kevyitä. Toimilupien ja valtuutuksien myöntämisen aikarajoja pitäisi noudattaa tiukasti, eikä niitä saisi lykätä byrokraattisin menettelyin. Maksujen pitäisi todistetusti olla kohtuullisia hallinnolliseen työmäärään verrattuna, eikä uutta maksua saisi perusteettomasti vaatia silloin, kun kyseinen operaattori muuttaa palveluaan tai vetäytyy markkinoilta. Liitteessä 4 on tiedot muun muassa eri jäsenvaltioissa myönnetyistä toimiluvista ja niihin liittyvistä maksuista. Komission kokonaisarvio toimilupajärjestelmistä on seuraava: Kansalliset toimilupajärjestelmät eroavat toisistaan suuresti: kevyissä järjestelmissä operaattorit voivat tulla markkinoille vapaasti vailla muodollisuuksia (Tanska) tai niiden tarvitsee ainoastaan rekisteröityjä (Alankomaat) tai ilmoittaa aikomuksestaan (Suomi ja Ruotsi) (paitsi silloin, kun pyydetään käyttöön taajuuksia), ja erittäin raskaissa järjestelmissä yksittäiset toimiluvat ovat normi ja joissakin tapauksissa hallituksen ministerin täytyy allekirjoittaa jokainen toimilupa. 12 tarkoitettua hankalampia ehtoja Kevyissä järjestelmissä verkkojen tarjonnan ehdoista on määrätty ja palvelujen lainsäädännössä, jolloin ne ovat mahdollisimman avoimia (Tanska ja Ruotsi). Toisissa järjestelmissä on suoraan toimiluvissa asetettu huomattavasti direktiiveissä säädettyä täysin ja ja luottamuksellisia toimiluvat myöntävän viranomaisen ja operaattorin välillä. Ainakin yhdessä ulottuvien, yksityiskohtaisten (Belgia). Kevyiden järjestelmien hallinnassa on jäsenvaltioiden mukaan ollut vain vähäisiä ongelmia, mistä on paljon hyötyä sekä markkinoille että käyttäjille ja kuluttajille. edellytetään liiketoimintasuunnitelmien tapauksissa ne ovat tulevaisuuteen järjestelmässä toimittamista joissakin pitkälle Erityisesti satelliittioperaattorit ovat huolestuneita suurista eroista jäsenvaltioiden kesken tulkittaessa periaatetta, jonka mukaan toimilupien määrää voidaan rajoittaa vain taajuuksien tehokkaan käytön varmistamiseksi. Seuraavassa eritellään komission huomioita yksityiskohtaisemmin: Ehdot: toimilupadirektiivin lueteltuja ehtoja Kaksi jäsenvaltiota on asettanut tiukempia toimilupaehtoja (Belgia ja Ranska). Ranskassa uudet tulokkaat ja varsinkin pienet operaattorit pitävät markkinoille tulon esteenä vaatimusta tukea tutkimusta ja kehitystä. Satelliittioperaattorit pitivät huonona sitä, että toimilupadirektiivissä ja S-PCS-päätöksessä annettua mahdollisuutta menettelyjen keskittämiseen on käytetty niin vähän. liitteessä Määräajat: Menettelyt kestävät liian pitkään joidenkin jäsenvaltioiden toimilupajärjestelmissä, ja toimilupadirektiivissä säädetyn kuuden viikon määräajan ylittymisestä on valitettu (Kreikka, verkkojen osalta Ranska, Italia). Silti kyseinen tavoite saavutetaan joissakin tapauksissa siitä huolimatta, ettei kansallinen järjestelmä ole direktiivin mukainen (Belgia). Kreikassa toimilupadirektiivi on sisällytetty kansalliseen lainsäädäntöön vasta äskettäin. Italiassa satelliittitoimiluvan saamiseen liittyvät määräajat ovat pitkiä ja monimutkaisia. Maassa on kuitenkin aloitettu toimet sääntelyn saattamiseksi direktiivin mukaiseksi. Saksassa to imi lupamenettely kestää useimmiten käytännössä yli kuusi viikkoa tavallisesti vasta 2-3 kuukauden kuluttua. toimilupa myönnetään ja varsinainen Menettelyt: jäsenvaltioissa toimilupamenettelyt ja helppokäyttöisiltä avoimilta, Useimmissa syrjimättömiltä ja operaattorit kehuvat yleisesti ottaen kansallisten sääntelyviranomaisten avointa suhtautumista prosessiin. Ainakin yhdessä tapauksessa (Ranska) ongelmana on kuitenkin se, että ministeriö suorittaa toisen arvioinnin, joka joissain tilanteissa saattaa johtaa päätösten epäjohdonmukaisuuteen toimilupien myöntämisestä yhteisvastuussa olevien sääntelyviranomaisten kesken. Tämä saattaa johtaa myös kohtuuttomiin viiveisiin toimilupia myönnettäessä tai avoimuuden puutteeseen päätöksenteossa. näyttäisivät 13 Toimilupamenettelyt näyttäisivät olevan pitkällisiä, raskaita ja avoimuusperiaatteen vastaisia myös Italiassa (vaikkakin tähän mennessä on myönnetty 61 toimilupaa) ja yleisvaltuutuksia varten ei ole laadittu selkeitä sääntöjä ja edellytyksiä. Italian viranomaiset ovat kuitenkin käynnistäneet toimilupajärjestelmän tarkastelun muun muassa menettelyjen yksinkertaistamiseksi. Maksut: Kolmessa maassa (Saksa, Ranska ja Luxemburg) näyttäisi siltä, että maksut saattavat olla aiheutuneita hallinnollisia kuluja korkeampia (vaikkakin on syytä huomata että Saksan ja Ranskan markkinoilla toimii suuri määrä operaattoreita). Mahdolliset uudet tulokkaat katsovat maksujen korkean tason sulkevan markkinoita uusilta kilpailijoilta. Yhdessä maassa (Luxemburg) maksujen tasoa voidaan pitää muihin jäsenvaltioihin verrattuna korkeana, kun otetaan huomioon väestömäärä ja toimilupien maantieteellinen kattavuus. Vaikka direktiivin mukaan voidaankin ottaa huomioon tarve varmistaa niukkojen kattavat resurssien mahdollisimman toimilupamaksut näyttäisivät hyvin korkeilta yhdessä jäsenvaltiossa (Portugali). tehokas käyttö, taajuuksien käytön Satelliittioperaattorit valittavat, että maksujen suuruus huomattavasti jäsenvaltioiden kesken. ja rakenne vaihtelee Yhteenliittäminen/erityisliittymät A rviointiperusteet Yhteenliittämisellä tarkoitetaan (kiinteiden ja matkaviestin-) verkkojen ja palvelujen fyysistä yhdistämistä niin, että verkkojen käyttäjät voivat viestiä keskenään tai käyttää toisen verkon tarjoamia kilpailukykyisten palveluja. Yhteenliittämisen telemarkkinoiden synnyn kannalta ratkaisevan tärkeitä. ovat Euroopan ehdot Komission arvioinnissa otetaan huomioon se, että monilla uusilla tulokkailla on ollut ongelmia saada yhteenliittämissopimusta vakiintuneiden operaattorien kanssa etenkin siksi, että neuvottelut ovat pitkittyneet ja palvelujen tarjoaminen viivästynyt, ja vakiintunut operaattori on jopa kieltäytynyt yhteenliittämisestä. Hinnoittelu on erityisen tärkeää kilpailluilla markkinoilla, ja kohtuuttoman korkeat hinnat joissain jäsenvaltioissa ja erityisesti suhteellisen korkeat yhdysliikennehinnat alhaisiin sulkevat usein pääsyn markkinoille. Kilpailun loppukäyttäjähintoihin yhdistettyinä vääristymisen välttämiseksi on tärkeää noudattaa syrjimätöntä hinnoittelua riippumatta siitä, mihin yhteenliittämistä tarvitaan. Mikäli yhteenliittämisen viitetarjous laaditaan ja, jos kansallisessa lainsäädännössä niin edellytetään, hyväksytään kansallisen sääntelyviranomaisen toimesta vasta myöhäisessä vaiheessa, se viivästyttää uusien tulokkaiden pääsyä markkinoille. Yhteenliittämisen viitetarjouksissa ei saisi olla sellaisia tarjouksia, jotka eivät vastaa muiden operaattorien markkinatarpeita tai joihin ei sisälly viitetarjouksen alkuunpanijan jo tarjoamia palveluja tai joissa palvelut niputetaan niin, että uusien tulokkaiden täytyy maksaa palveluista, joita ne 14 eivät halua, jolloin niiden tarjoamat palvelut eivät ole kannattavia. Lisäksi mikäli kansallinen sääntelyviranomainen tai muut kansalliset viranomaiset hyväksyvät tai määräävät hintoja, jotka saattavat edistää tai suosia kilpailunvastaista toimintaa, jäsenvaltiot mahdollisesti rikkovat EU:n kilpailusääntöjä ja voivat joutua siitä vastuuseen. Vakiintuneiden operaattorien hankalat vaatimukset, liittyvät yhteenliittämisen osapuolten verkkorakenteeseen, eivät saisi estää markkinoille tuloa pakottamalla uudet tulokkaat rakentamaan liiallista kapasiteettia. jotka sääntelyviranomaisilla on direktiivien mukaisesti Kansallisilla toimivaltuudet yhteenliittämismarkkinoiden valvonnassa, kuten valtuudet asettaa ennakkoehtoja, muuttaa viitetarjouksia, määrätä hintamuutoksista, puuttua oma-aloitteisesti yhteenliittämiskiistoihin, tutkia yhteenliittämissopimuksia ja eriyttämistä. Kansallisten sääntelyviranomaisten olisi käytettävä näitä toimivaltuuksia niin laajasti, että yhteenliittäminen tapahtuu kaikkien käyttäjien etujen mukaisesti. ja valvoa kustannusten laskentaa laajat Liitteessä 4 on tiedot muun muassa nykyisten yhteenliittämissopimusten määrästä, päättyvän liikenteen välittämisen hinnoittelusta ja poikkeamista parhaasta nykykäytännöstä. Komission kokonaisarvio yhteenliittämisjärjestelmistä on seuraava: tulokkaiden pyrkiessä yhteenliittämiseen kohtuullisin ehdoin niiden Uusien suurimmaksi yksittäiseksi ongelmaksi on mainittu se, ettei sääntelyelimillä ole halua tai valtuuksia puuttua asiaan määrätietoisesti, ajoissa ja tehokkaasti. Tällöin uusille tulokkaille käy usein niin, että viite tarjoukset julkistetaan myöhään tai niiden sisältämät tarjoukset eivät ole tyydyttäviä, neuvottelut viivästyvät ja toimitusajat venyvät. Monissa yhteenliittämissopimuksissa operaattoria hyödyttäviä epäsymmetrisiä ehtoja, jotka liittyvät esimerkiksi sakkoihin. Lisäksi keskeisenä ongelmana on se, että kansalliset sääntelyviranomaiset eivät usein valvo yhteenliittämisen kustannuslaskentajärjestelmiä riittävästi joko sääntelyn tai niiden käyttämien menettelyjen puutteellisuuden takia tai siksi, että yhtenäismarkkinoilla perityt hinnat vaihtelevat suuresti. Tällöin yhteenliittämisen kustannuslähtöisyyttä ja vähittäishintojen olevien merkittävässä markkina-asemassa asianmukaisuutta ei voida tarkastaa. Erityisesti korkeista yhdysliikennemaksuista ja alhaisista loppukäyttäjähinnoista johtuvat kohtuuttoman pienet marginaalit estävät joissakin jäsenvaltioissa pääsyn useille markkinalohkoille. on vakiintunutta operaattorien Kansallisten sääntelyviranomaisten toimet: Joissain jäsenvaltioissa, joissa yhteenliittäminen kohtuullisin ehdoin on aiemmin nähty ongelmallisena (Tanska, Italia ja Portugali), tilanne on vuoden mittaan parantunut, mutta sääntelyviranomaisten ennakoivuuden tai vaikutusvallan puute yhteenliittämisehtoja tarkasteltaessa herättää edelleen voimakkaista epäilyjä Belgiassa, ja vähemmässä määrin Suomessa. Yhteenliittämisen sovellettavan viitetarjouksen julkistamisessa tapahtuneet menettelylliset, varsinkin vakiintuneiden operaattorien aloitteesta läpikäydyistä juridisista uudelleenkäsittelyistä johtuneet viiveet ovat myös haitanneet vapautumiskehitystä. Ainoastaan hyvin harvojen jäsenvaltioiden kohdalla (Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta) voidaan sanoa, että vakiintuneet operaattorit 15 tarjoavat viitetarjouksen mukaisesti yhteenliittämistä ja siihen liittyviä toiminteita ajallaan ja uusien tulokkaiden kohtuullisten odotusten mukaisesti. Yhteenliittämissopimusten julkistamisella on tarkoitus parantaa tietojen saatavuutta. vetoavat Käytännössä vakiintuneet sääntelyviranomaisten kanssa neuvotellessaan ja syntyä, kun vakiintunut suojaan. Lisää vaikeuksia liikesalaisuuksien edellyttää tai ja mittavaa operaattori neuvoteltuihin järjestelyihin liitettäviksi mittavia sakkolausekkeita. luottamuksellisuuslausekkeisiin saattaa edellyttää kallista ennakkotestausta, operaattorit kuitenkin usein Tekniset ehdot: liittyvät tarjontaan ja yhteenliittämispisteiden Uudet tulokkaat ovat ilmoittaneet, että yhteenliittämisen tekniset ehdot, esimerkiksi riittävän kapasiteetin tai huomattavasti määräämiseen vaikeuksia, kustannuksia tulokkailla on usein vaikeuksia saada täsmällistä tietoa vakiintuneelta operaattorilta keskusten sijainnista ja niiden toiminnoista sekä taattavasta palvelunlaadusta. Verkkokapasiteetin, lähinnä vuokrattavien kiinteiden yhteyksien ja sopivien yhteenliittämispisteiden, saatavuus silloin kun niitä tarvitaan nähdään ongelmana Belgiassa, Saksassa, Kreikassa, Irlannissa, Alankomaissa, Itävallassa ja Suomessa. seikat, ovat käytännössä ja viivästymisiä. Lisäksi uusilla saatavuuteen aiheuttaneet toimilupaehtoihin verkko-operaattorien tai sääntelyelimen päätökset Näyttää siltä, että kansalliset sääntelyjärjestelmät asettavat toisinaan yhteenliittämisen osapuolille kohtuuttomia vaatimuksia sen osalta, miten monta yhteenliittämispistettä niiden täytyy tarjota. Saksassa tähän ongelmaan ollaan kuitenkin vähitellen löytämässä ratkaisua. Belgiassa ja Espanjassa, joissa verkkojen käyttöönottovaatimuksia, on mahdollista, että sääntelyviranomaiset asettavat uusille tulokkaille yhteenliittämispisteiden sijaintia ja määrää koskevia kohtuuttomia ehtoja. mahdollisuutta Samoissa kaksoiskauttakulkuun tandem) tarkoituksena kannustaa investointeihin ja pienentää sitä riskiä, että vakiintuneen liikenteeseen operaattorin verkko ylikuormittuu muuhun kuin valtakunnalliseen alunperin tarkoitetun paikallistason yhteenliittämispisteen kautta tulevan liikenteen vuoksi. Vaikka näissä tilanteissa ei suoranaisesti rikotakaan yksittäisiä yhteisön asetettavien sääntelyjärjestelmän vaatimusten kohtuullisuudesta verrattuna niistä mahdollisesti aiheutuviin kilpailun vääris tyrniin. kysymys mahdollisesti yhteenliittämiseen jäsenvaltioissa perustuvaan tulokkaiden säännöksiä, rajoitetaan double liitetty uusien herää (ns. on Avaruussegmentin suora käyttöoikeus loppuun mennessä, Useimmissa jäsenvaltioissa EUTELSAT- ja INTELSAT-avaruussegmenttien suora käyttö ei näitä koskevien yleissopimusten mukaan vielä ole luvallista. Näiden kummankin järjestön yksityistäminen, joka on tarkoitus saattaa päätökseen vuoden 2001 ratkaisun ongelmaan monikäyttäjämahdollisuuden puuttumisesta» Toistaiseksi useimmissa jäsenvaltioissa on ratkaistu asia tekemällä sopimuksia suorista, järjestökohtaisista käyttöoikeuksista. Tällaisia sopimuksia on EUTELSATin osalta tehnyt kahdeksan jäsenvaltiota (Belgia, Tanska, Saksa, Ranska, Alankomaat, Itävalta, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta) ja todennäköisesti tuo kuitenkin 16 INTELSATin osalta yksitoista jäsenvaltiota (Tanska, Saksa, Espanja, Ranska, Irlanti, Alankomaat, Itävalta, Portugali, Suomi, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta). Satelliittialan tapauksissa satelliittikapasiteettia on edelleen ostettava paikallisen allekirjoittajavaltion kautta, jolloin allekirjoittajalle on maksettava 5-20 prosentin (INTELSAT) ja 5-10 prosentin (EUTELSAT) korvausosuuksia laskettuna avaruussegmentin kustannuksista. ilmoittivat kuitenkin, että useimmissa edustajat Yleispalveluja käyttäjien/kuluttajien suojelu A rviointiperusteet Käyttäjien ja kuluttajien edut ovat keskeisessä asemassa vapauttamista ja yhtenäismarkkinoita koskevassa kehityksessä, sääntelypaketin perustavoitteena on varmistaa valintamahdollisuus operaattorien ja palvelujen osalta ja alhaisemmat hinnat. EU:n järjestelmä että sisältää vähimmäisvalikoima laatuisia ja kohtuuhintaisia palveluja on kaikkien käyttäjien saatavilla. yleispalveluvaatimuksen, sillä EY:n jäsenvaltiot varmistaa, voivat avulla jonka tietyn Yleispalvelun alakohtaisen sääntelyn ja käyttäjien/kuluttajien osalta komissio on tutkinut erityisesti yleispalvelun nykyisiä rahoitusjärjestelmiä, kansallisten sääntelyviranomaisten asemaa - sillä niillä on jälleen suuri vastuu sääntelykehyksen käyttäjiin/kuluttajiin liittyvien käsitteiden soveltamisessa - ja uusien tulokkaiden, käyttäjien ja kuluttajien tärkeimpiä käytännön ongelmia. Komission kokonaisarvio yleispalvelusta ja käyttäjien/kuluttajien suojasta on seuraava: Yleispalvelun rahoitus: Yleispalvelun tarjoaminen ei näyttäisi aiheuttavan kohtuutonta taakkaa siihen nimetyille jäsenvaltioissa. Tästä on osoituksena se, että vaikka yhdeksässä operaattoreille jäsenvaltiossa on laadittu säännöksiä yleispalvelun rahoitusmekan ismeistä (Belgia, Tanska, Saksa, Espanja, Ranska, Italia, Alankomaat, Itävalta ja Portugali), vain kahdessa näistä valtioista nämä mekanismit on otettu käyttöön (Ranska ja Italia). Lisäksi ainoastaan Ranskassa tämä on johtanut varsinaisiin rahansiirtoihin operaattorien välillä. esteenä, byrokraattisena Niissä maissa, joissa on yleispalvelun rahoitusjärjestelmä tai sellaisen mahdollisuus on olemassa, uudet tulokkaat pitävät rahoitusta ylimääräisenä tuloverona ja näin ollen markkinoille pääsyn todennäköisesti markkinoita vääristävänä. Ranskassa rahoitusjärjestelmässä kerättävien maksujen suuruus ja niiden laskentamenetelmät aiheuttavat uusien tulokkaiden mielestä vääristymiä markkinoilla. Sama saattaa päteä myös Belgiassa. Epävarmuus tulevista korvausvastuista sekä se, että rahoitusjärjestelmä tiettyjen markkinaehtojen täytyttyä, vaikeuttaa uusien tulokkaiden liiketoiminnan suunnittelua ja taloudellista vakautta. ottaa käyttöön jäsenvaltioissa saatetaan joissain ja Uusien tulokkaiden mielestä hallitusten on rahoitettava yhteiskunnallisten tavoitteiden täyttäminen yleisellä verotuksella kuten muillakin talouden aloilla. Lisaksi joissakin jäsenvaltioissa ja joillakin alueilla kilpailluilla matkaviestinmarkkinoilla saattaa liittymän 17 pian saada samaan tai jopa alhaisempaan hintaan kuin yleispalveluun kuuluvan kiinteän verkon liittymän. jäsenvaltioissa ei ole paljoakaan merkkejä siitä, että vakiintuneen Useimmissa operaattorin käyttämät puhelintoiminnan hinnat olisi käytännössä tasapainotettu. Tämä on erityisen selvää, kun tarkastellaan vakiintuneen operaattorin perimiä kuukausittaisia vuokramaksuja. Todisteita ei ole myöskään siitä, että hintojen perustelemiseksi olisi käytössä tarkoituksenmukaisia kustannuslaskentajärjestelmiä. Silloin kun hinnat on täysin tasapainotettu, yleispalvelun kohtuuhintaisuuteen päästään yleensä käyttämällä erityistä pienkäyttäjähinnoittelua. Kuluttajat/käyttäjät ja tarve perustaa nopeita Kuluttajia eniten koskettavia ongelmia näyttäisivät olevan hintojen ja palvelutietojen ja ja epäselkeys muutoksenhakua varten. Useissa jäsenvaltioissa ollaan luomassa järjestelmiä kuluttajien liittyviä, ongelmia varten. kohtaamia, erityisesti sopimuksiin järjestelmällisesti Kansalliset sääntelyviranomaiset seuraavat kuitenkin hyvin vähän seurata palvelunlaadun käyttömahdollisuuksien että riippumattomasti vahvistettujen indikaattorien julkistaminen jäsenvaltioissa säännöllisin väliajoin parantaisi sekä kilpailua että kuluttajien valintamahdollisuuksia. on kohtuuhintaisuutta. On indikaattoreita, minkä järjestelmiä valituksia ja palvelunlaatuun tehokkaita yleisyyttä vaikeaa selvää, vuoksi varsin ja Erityisongelman muodostaa uusien tulokkaiden hintatarjousten epäselvyys. Tulokkaat muuttavat tiheään tahtiin sekä hintojaan että hinnoittelujärjestelmiensä rakennetta, jotka vaihtelevat huomattavasti operaattorien välillä. Tästä syystä kuluttajien on vaikea suorittaa vertailuja. Uudet tulokkaat puolustautuvat toteamalla, että niiden on yhtäältä reagoitava vakiintuneiden operaattorien tarjouksissa tapahtuviin muutoksiin ja että tai markkinointibudjettia kuin toisaalta niillä ei ole samanlaista markkinaprofiilia vakiintuneilla operaattoreilla. Lisäksi sopimuksissa saattaa olla yhteisön horisontaalisen lainsäädännön vastaisia kohtuuttomia ehtoja sopimusehtodirektiivin vastainen vaatimus pysyä tietyn operaattorin asiakkaana kiinteä vähimmäisaika). Kuluttajien toisena keskeisenä ongelmana on laskutus, jota valtaosa sääntelyelimille tehtävistä valituksista koskee. (esimerkiksi Kuluttajat ovat myös huolissaan siitä, että monissa jäsenvaltioissa vallitseva kilpailu kansallisista ja paikallisista palveluista koskee ainoastaan yritys-, ei yksityisasiakkaita. Kotitalouksille tarjottavien liittymien tehokkaan kilpailun puute vaikuttaa kielteisesti kiinteisiin maksuihin ja paikallispuhelumaksuihin. Ongelmia kuluttajille saattaa aiheuttaa myös GSM:n laajentumisen vuoksi suoritettava analogisista järjestelmistä luopuminen 900 MHz:n taajuusalueella. Matkaviestinnän käyvän asiakkaat käyttökelvottomiksi. Joissakin jäsenvaltioissa saadut kokemukset kuitenkin osoittavat operaattorien joista ei ole haittaa kuluttajille. löytäneen sellaisia markkinapohjaisia puhelimiensa analogisten ratkaisuja, toteamaan saattavat joutua Käyttäjien näkökulmasta merkittäviä ongelmia joita aiheutuu kiinteiden yhteyksien - myös kansainvälisten - korkeista vuokrista Euroopassa. Kilpailu liittyy vaikutuksiin, 18 ja sääntelyelimet eivät pysty alentamaan näitä hintoja, joiden ei katsota olevan kustannuslähtöisiä, mikä haittaa Internet- ja muiden palvelujen tarjontaa Euroopassa. Tämä puolestaan haittaa käyttäjien käyttö- ja valintamahdollisuuksia erityisesti uutis- ja markkinatietopalveluissa. 112 Eurooppalainen 112-hätänumero on käytössä kaikkialla unionissa28, vaikka siihen vastataan monissa jäsenvaltioissa vain sen maan tai sen alueen kielellä, josta puhelu on peräisin. Vapaan liikkuvuuden esteenä on se, että vaikka useimpien jäsenvaltioiden kuluttajat ovatkin tietoisia siitä, että he voivat käyttää numeroa omassa maassaan, monet heistä eivät tiedä voivansa käyttää sitä myös muissa jäsenvaltioissa. Hinnoittelu/laskentajärjestelmät A rviointiperusteet Komissio on tutkinut, liittyykö hintojen tasapainottamiseen yhä myös muita rajoituksia kuin yleispalvelun tarjoamisen yhteydessä sallitut toimenpiteet. Merkittävässä markkina- asemassa olevien operaattorien tarjoamien yleisen televerkon, kiinteiden yhteyksien ja ja yhteenliittämisen hintojen olla kustannuslaskentajärjestelmien tarkastettavissa, kustannuslaskentajärjestelmiä koskevat tiedot pitäisi julkistaa, ja niiden pitäisi olla kansallisten sääntelyviranomaisten tai muiden toimivaltaisten riippumattomien elinten tarkastamien kustannuslaskentajärjestelmien mukaisia. Laskentamenetelmien kustannuslähtöisiä asianmukaisia. pitäisi tulisi olla Liitteessä 4 on tiedot muun muassa kiinteiden yhteyksien, yhteenliittämisen ja yleisen televerkon hinnoittelusta. Komission kokonaisarvio hinnoitteluperiaatteiden soveltamisesta on seuraava: Hintojen tasapainottaminen: lähentyneet Vapauttaminen on tuottanut huomattavia hinnanalennuksia, jolloin puheluhinnat ovat todellisia kustannuksia. Tämä johtuu siitä, että kilpailevat operaattorit ovat kauko- ja ulkomaanpuhelumarkkinoilla pystyneet alittamaan luonteenomaisesti keinotekoisen vakiintuneen operaattorin hinnat, jotka olivat korkeita, koska niillä tuettiin sääntelyn vuoksi kustannukset alittavia liittymämaksuja ja paikallispuhelumaksuja. Tilastojen mukaan ulkomaanpuhelut ovat halventuneet vuosina 1997-1999 kotitalouksien osalta 40 prosenttia ja yritysasiakkaiden osalta 25 prosenttia. Yleisesti ottaen useimmat jäsenvaltiot katsovat, että hinnat ovat nyt tasapainossa ja että hintojen asteittainen saattaminen kustannuksia vastaaviksi on nyt saatu päätökseen. Täyden kilpailun (Kreikka ja Portugali) komissio myönsi siirtymäaikaa nimenomaan tarpeellisia rakenteellisia muutoksia varten- Molemmat maat uskovat, että hinnat saadaan kustannuksia lisäaikaa saaneille toteuttamiseen jäsenvaltioille Lukuun ottamatta Kreikan vakiintunutta operaattoria. 19 vastaaviksi, kun puhelintoiminta avataan kilpailulle, vaikkakaan tarkkaa aikataulua ei ole ennalta laadittu. Maissa, joissa markkinat avattiin kilpailulle vuonna 1998 tai aiemmin, markkinoilla on useissa tapauksissa esitetty epäilyjä siitä, onko hintoja kuitenkaan todellisuudessa täysin tarkistettu kustannuksia vastaaviksi. Useimmissa jäsenvaltioissa ei itse asiassa ole mahdollista määritellä, ovatko tilaajahinnat kustannus lähtö isiä tai osoittaa, että paikallispuheluhinnat ovat tasolla, jolla uudet tulokkaat voisivat niitä tarjota. Samaa voitaisiin todeta kiinteiden yhteyksien vuokrista, kun niitä verrataan vakiintuneelle operaattorille todellisuudessa aiheutuneisiin kustannuksiin. Tällä hetkellä yhdessäkään jäsenvaltiossa ei kuitenkaan ole käytössä Hi ttymäali jäämien kompensointi järj es telmiä. Komission heinäkuussa 1999 aloittaman tilaajayhteyksiä koskevan selvityksen tulosten avulla operaattorien laskutustietojen perusteella hintojen todellista kustannuslähtöisyyttä jäsenvaltioissa. Hintojen tasapainottaminen on tärkeää saada päätökseen erityisesti siksi, että liian alhaiset paikallispuhelumarkkinoiden kilpailijoiden halukkuutta tulla markkinoille, koska uudet yrittäjät eivät tällaisessa tilanteessa voi löytää kohtuullista katetta vakiintuneen operaattorin perimien vähittäishintojen ja vastaavien yhdysliikennemaksujen väliltä. Tämä johtaa hintapainostusvaikutuksiin ja vähentää investointi- tilaajayhteysrakenteisiin halukkuutta. hinnat vähentävät uusien vaihtoehtoisiin vakiintuneiden kohdistuvaa arvioimaan komission pystyä pitäisi Kansallisen sääntelyviranomaisen harjoittama loppukäyttäjähintojen valvonta ei ole ilmoitusten mukaan selkeää kahdessa maassa (Ranska ja Luxemburg) ja joissain maissa suurille hinnoittelujärjestelmät yritysasiakkaille tarjottujen alennusten osalta (varsinkin Tanska, Italia, Luxemburg ja Itävalta). näyttäisivät olevan sekavia (Ranska) varsinkin jotkut Pitääkseen palvelut kohtuuhintaisina jäsenvaltiot ovat päättäneet käyttää kattohinta järj es telmiä kunnes kilpailu ohjaa tehokkaasti vakiintuneen operaattorin vähittäishintoja. jäsenvaltioissa kattohinnat otettiin kuitenkin käyttöön ennen kuin hinnat oli kunnolla sovitettu kustannuksia vastaaviksi. ja valvoakseen vähittäishintoja Joissain Kustannuslaskenta: jäsenvaltioissa ei sovellettaisiin oikein. Useissa maissa eivät vielä ole hyväksyneet vakiintuneen Yleisesti ottaen kustannuslaskenta on edelleenkin ongelmallinen kysymys useissa itse asiassa voida osoittaa,- että jäsenvaltioissa. Useimmissa kustannuslaskentaperiaatteita kansalliset operaattorin sääntelyviranomaiset kustannuslaskentajärjestelmää (Belgia, Saksa, Kreikka, Espanja, Irlanti, Luxemburg, Itävalta ja Portugali), joten näissä tapauksissa ei voida varmistua siitä, onko kyseisten palvelujen (puhelintoiminta, yhteenliittäminen, kiinteiden yhteyksien vuokraaminen) hinnoittelussa käytössä asianmukainen kustannuslaskentajärjestelmä. Huomattavaa edistystä neljännen raportin jälkeen on saavutettu Kreikassa, jossa on ensimmäistä kertaa koskeva ilmoitettu parhaillaan kustannuslaskentajärjestelmä. Useiden vaikeuttaa aktiivisesti kehittävän jäsenvaltioissa sääntelyjärjestelmän toteutuksen arvioimista. Useissa järjestelmiään, mutta heikko jäsenvaltioiden on vuokraamista edistyminen hyväksytty yhteyksien käytännön kiinteiden 20 vakiintuneen operaattorin kustannuslaskentajärjestelmältä on ilmoitettu puuttuvan riittävä avoimuus (Saksa, Espanja, Itävalta, Suomi ja Ruotsi) varsinkin sen suhteen, miten niissä saa kustannustietoa liitynnän yksittäisistä kustannuselementeistä (Belgia). Kustannuslaskennan eriyttäminen ei ole riittävän voimakasta, mikä nähdään yleisesti ongelmana. Tähän uskotaan liittyvän vaara, että entisten monopoliyritysten eri liiketoimintayksiköt tukevat toisiaan epäasianmukaisesti. Kiinteät johdot; (Suomi) erityisehdoissa (Belgia, Ranska ja Luxemburg), hinnoittelumenetelmissä suurasiakkaille myöntämissä Käyttäjät ovat aiemmin epäilleet, että kiinteät yhteydet ylihinnoitellaan; tällainen ylihinnoittelu muodostaa esteen telepalvelujen yhtenäismarkkinoiden synnylle. Nyt kuitenkin näyttää siltä, että kilpailu on laskemassa tiettyjen palvelujen hintoja. Ongelmia esiintyy kiinteiden yhteyksien vuokrien selkeydessä (Belgia alennusten ja vakiintuneen osalta, Italia ja operaattorin tukemana sitä, Luxemburg). Hyvin monissa maissa epäillään markkinatietojen sovelletaanko kustannuslähtöisyyden periaatetta oikein kiinteiden yhteyksien vuokriin (Belgia, Kreikka, Espanja, Ranska, Saksa, Irlanti, Italia, Luxemburg, Itävalta ja Portugali sekä kansainvälisten yhteyksien osalta Suomi, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta). Kreikassa tämä pätee tilanteeseen ennen uuden kiinteiden yhteyksien kustannuslaskentajärjestelmän käyttöönottoa. Sekä Ruotsissa että Yhdistyneessä tyyppisiä kiinteitä yhteyksiä kuningaskunnassa ongelmallisina on pidetty (Ruotsissa digitaaliset tilaajajohdot ja Britanniassa loppuyhteys tilaajaan) ja maiden sääntelyviranomaiset tutkivat tapauksia parhaillaan. Joissakin maissa on vielä vaikeaa saada kiinteitä yhteyksiä vuokralle, ja ilmoituksia on tehty viiveistä, jotka tosin saattavat johtua myös kapasiteetin niukkuudesta (Belgia ja Alankomaat). Komission heinäkuussa 1999 aloittaman kiinteiden yhteyksien vuokraustoimintaa koskevan selvityksen tulosten avulla komission pitäisi pystyä arvioimaan, onko havaittu tilanne seurausta kilpailunvastaisesta toiminnasta. tietyn Numerointi Arviointiperusteet Komissio on erillään käytännön matkaviestinoperaattorien käytössä riittävästi numeroita. tutkinut, onko numerointisuunnitelmat julkistettu, onko suunnitelmien erityisesti vakiintuneesta operaattorista hallinta onko ja Numeron siirrettävyyden ja operaattorin ennaltavalinnan osalta komissio on tutkinut niille jäsenvaltioiden numerointidirektiivissä29 asetettujen velvoitteiden toteuttamisen aikataulua. suunnittelemien tarjoamien palvelujen laajuutta sekä ja Direktiivin 97/33iliY muuttamisesta numeron siirrettävyyden ja operaattorin ennaltavalinnan osalta 24 päivänä syyskuuta 1998 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 98/6 l/EY, EYVL L 286, 3. 10. 1998, s. 37. 21 Komission kokonaisarvio numeroinnista on seuraava: ovat huolissaan Käytännöllisesti katsoen kaikki markkinatoimijat numeron siirrettävyyden ja operaattorin ennaltavalinnan käyttöönotosta. Näiden palvelujen käyttöönotto edellyttää vaikeusasteeltaan vaihtelevia hallinnollisia ja verkon uudelleen konfigurointia, joita on vaikea hallita. Kustannukset ovat joissakin tapauksissa osoittautuneet varsin korkeiksi, eikä kaikissa jäsenvaltioissa ole vielä tehty lopullisia päätöksiä siitä, miten kustannukset jaetaan asianomaisten operaattorien ja loppukäyttäjien välillä. Jotkut operaattorit ovat lisäksi väittäneet, että näiden palvelujen käyttöönotto 1. tammikuuta 2000 on vaikeutunut tuohon päivämäärään liittyvien verkko- ja tietotekniikkalaitteistoriskien takia. Komissio pitää kuitenkin rohkaisevana sitä, että näitä palveluja on jo saatavilla joissakin jäsenvaltioissa ja että toiset jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet pysyvänsä aikataulussa. järjestelyjä Numeron siirrettävyys: jäsenvaltiossa: Saksa, Ranska, Alankomaat Numeron siirrettävyys on toteutettu ennen määräaikaa (1. tammikuuta 2000) ja seitsemässä matkaviestinverkon operaattorien maantieteelliset ja ei-maantieteelliset numerot), Itävalta (tietyn alueen sisällä puhelun edelleenohjauksen avulla), Suomi (tietyn osalta), Ruotsi numerointialueen valtakunnallisten sisällä ja Yhdistynyt (maantieteelliset numerot kuningaskunta. Tanskassa numeron siirrettävyys saman maantieteellisen alueen sisällä oli tarkoitus toteuttaa 15. lokakuuta 1999 mennessä. ja ja eräät ei-maantieteelliset numerot) (kiinteän verkon numeroiden 30 Operaattorin ennaltavalinta: Neljä jäsenvaltiota on toteuttanut operaattorin ennaltavalinnan ennen määräaikaa (1. tammikuuta 2000): Tanska (1. tammikuuta 1999), Saksa (1. tammikuuta 1998), Suomi (kaukopuheluissa 1. tammikuuta 1994, kiinteän verkon ulkomaanpuheluissa 30. syyskuuta 1998 ja matkaviestinverkon ulkomaanpuheluissa 1. tammikuuta 1999) ja Ruotsi (syyskuu 1999). Yhdistynyt kuningaskunta on pyytänyt lisäaikaa direktiivin mukaisille velvoitteilleen operaattorin ennaltavalinnan osalta. Numerointisuunnitelmat: Uudet numerointisuunnitelmat on nyt laadittu kaikissa jäsenvaltioissa Kreikkaa lukuun ottamatta. Suunnitelmien hallinto kuuluu kaikissa jäsenvaltioissa kansallisen sääntelyviranomaisen toimivaltaan. Taajuudet Arviointiperusteet Komissio on tutkinut erityisesti, luovutaanko 900 MHz:n taajuusalueen analogisesta matkaviestinkäytöstä (digitaalisten) GSM-palvelujen markkinakysynnän kasvaessa, onko Lisäaikaa saaneiden maiden kohdalla määräaika on korkeintaan kahden vuoden kuluttua kilpailun täydellisestä vapauttamisesta. 22 taajuudet kaikki langattomille puhelinsovelluksille, myönnetäänkö toimilupa aina, kun taajuuksia on saatavilla, ja ovatko taajuuksien jakomenettelyt avoimia, syrjimättömiä ja tehokkaita. henkilöhakujärjestelmille varattu GSM- sekä ja Komission kokonaisarvio taajuuksista on seuraava: toimilupia kolmannen GSM-, DECT- ja ERMES-direktiiveihin liittyvästä jäsenvaltioiden taajuushallinnosta on esitetty hyvin vähän valituksia tai epäilyksiä. Monet jäsenvaltiot myöntävät parhaillaan ja langattomille tilaajayhteyksille. Tarkempia huomioita esitetään seuraavassa. Useat ministeriöt ja säantelyelimet kiinnittivät raportin laadintavaiheessa huomiota siihen, että taajuushuutokaupat voivat estää verkkojen rakentamista ja nostavat yleensä loppukäyttäjähintoja, mikä puolestaan hidastaa kasvua ja haittaa muutakin taloutta. Toiset taas korostivat voimakkaasti sitä, että taajuuksien arvottamismenetelmät, esimerkiksi huutokaupat, ovat tehokas tapata hallita taajuusresursseja. sukupolven matkaviestinjärjestelmille Analogisesta käytöstä luopuminen: jäsenvaltioita on asetettu määräaika analogisten Selvästi suurimmassa osassa tapauksissa järjestelmien poistamiselle GSMrlle varatuilta määräaika näyttäisi olevan kauempana kuin kaupalliset tarpeet edellyttäisivät (Tanska, Italia, Itävalta, Suomi ja Ruotsi, joskin kahdessa viimeksi mainitussa vakiintunut operaattori on sitoutunut jo vuoden 2000 loppuun mennessä). Analogisesta käytöstä luopumista on joka tapauksessa joissakin jäsenvaltioissa aikaistettu taajuusraportissa31 mainituista päivämääristä. luopumaan analogisista taajuuksilta. Joissain Taajuushallinto: Taajuuksista ei periaatteessa ole havaittu olevan pulaa Belgiassa, Tanskassa, Kreikassa, Espanjassa, Ranskassa, Alankomaissa, Itävallassa, Portugalissa, Suomessa, Ruotsissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Taajuussuunnitelmat on laadittu useimmissa jäsenvaltioissa (Belgia, Tanska, Espanja, Ranska, Italia, Alankomaat, Itävalta, Suomi, ja Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta). Muissa jäsenvaltioissa (Saksa, Kreikka Luxemburg) avoimen, syrjimättömän ja tehokkaan hallinnan mahdollistamiseksi. Italiassa taajuushallinto on tehotonta kyseisten resurssien niukkuuteen ja matkaviestintäjärjestelmien nopeasti kasvavaan kysyntään nähden. taajuus jakotaulukkoa taajuuksien tarvitaan kipeästi Satelliittioperaattorit olivat huolissaan tavoissa, joilla taajuuksia hallinnoidaan, varataan ja myönnetään32. jäsenvaltioiden välisistä suurista eroista Tarvittavat taajuuskaistat on varattu ja kohdennettu GSM- ja DECT-jarjestelmille jäsenvaltioissa kyseisten direktiivien mukaisesti kaikissa jäsenvaltioissa. Joissain KOM(98) 559. Erityisesti katsottiin, että CEPT:n päätöksillä ei nykyisellään ole päästy riittävään yhdenmukaisuuteen: esimerkiksi vain kymmenen jäsenvaltiota on hyväksynyt päätöksen CEPT/ERC/DEC (97)03 taajuuksien S- PCS-kaytöstä; lisäksi ainoastaan viisi jäsenvaltiota on hyväksynyt päätöksen CEPT/ERC/DEC (97)07 taajuuksien UMTS-käytöstä. 23 avoimuus on kuitenkin vielä puutteellista (Italia ja Luxemburg). Kaikki jäsenvaltiot ovat myöntäneet vähintään kaksi toimilupaa GSM 900 -järjestelmille ja vähintään yhden DCS-1800-järjestelmille. Taajuuksien käytön valvontaan liittyviä ongelmia esiintyy yhdessä valtiossa (Kreikka) ja tätä voidaan pitää merkittävänä markkinatoiminnan esteenä. Toimilupien myöntäminen tilaajayhteyksille: kolmannen sukupolven järjestelmille ja langattomille Ainoastaan Suomi on tähän mennessä myöntänyt (maaliskuussa 1999) toimilupia kolmannen sukupolven matkaviestintäverkkoja varten. Tanskassa ja Alankomaissa toimilupia on tarkoitus myöntää vuonna 2000, ja Ruotsissa toimilupien jakaminen aloitetaan suunnitelmien mukaan samana vuonna. Yhdistyneessä kuningaskunnassa kolmannen sukupolven matkaviestinpalveluja on tarkoitus tarjota vuonna 2002. Belgiassa, Espanjassa, Ranskassa, Italiassa ja Itävallassa on käynnistetty julkinen kuuleminen kolmannen sukupolven järjestelmien käyttöönotosta. Useimmat jäsenvaltiot Kreikkaa, Italiaa ja Luxemburgia lukuun ottamatta ovat käynnistäneet menettelyt varatakseen tai tilaajayhteyksiä kokeellisia toimilupia varten (Belgia, Ranska ja Ruotsi). Itävallassa ei edellytetä erityistä toimilupaa. langattomia taajuuksia Asennusoikeudet A rviointiperusteet Komissio on tutkinut, onko valtion maiden ja yksityismaiden kautta kulkevien yhteyksien asennusoikeuksien saamisessa ollut käytännön ongelmia, kohdellaanko operaattoreita eri ja onko merikaapelien tavalla, onko asentamiseen ja merikaapeliliikenteeseen liittynyt ongelmia. järjestelmien yhteiskäyttö aiheuttanut kiistoja Komission kokonaisarvio asennusoikeuksista/järjestelmien yhteiskäytöstä/ merikaape- leista on seuraava: Asennusoikeuskysymystä koskeva lähestymistapa ei ole yhtenäinen, koska tällaisia oikeuksia koskevat toimivaltuudet kuuluvat useimmissa jäsenvaltioissa pikemminkin paikallisille tai alueellisille viranomaisille kuin keskushallinnolle. Niihin voi liittyä myös muita lainsäädännön alueita, kuten kaavoitus- ja ympäristölainsäädäntö sekä ja myös monimutkaisilla ennakkotapauksilla voi olla oma rakennusmääräykset, merkityksensä. laitteiden yhteissijoittaminen rakennuksiin ja Kaapelien ja tulokkaille kuin mastoihin/antenneihin on vakiintuneille operaattoreillekin, ja tilannetta vaikeuttavat esteettiset, ympäristö-, fyysiset (esim. korkeiden rakennusten puuttuminen) ja muut tekijät, kuten rakennus- ja asemakaavamääräykset. kaapelikanaviin, todellinen ongelma niin uusille Joissakin vaikutusvaltaansa jäsenvaltioissa pelätään, lykätäkseen että neuvotteluja vakiintunut silloin, operaattori kun käyttää vaihtoehtoisia 24 verkkorakenteita ei ole olemassa. Joissakin tapauksissa myös se, että vakiintunut operaattori omistaa tai kerrostalojen kaapelit, muodostaa pullonkauloja. toimistorakennusten Toisaalta vakiintuneet operaattorit eivät mielellään päästä kilpailijoita järjestelmiin kaapeleille Joidenkin jäsenvaltioiden luovia matkaviestinalalla omistamien mastojen ja antennien yhteiskäyttö. tällaisiin takia. sääntelyelimet ovat aktiivisesti edistäneet erityisesti joihin kuuluu esimerkiksi viranomaisten ratkaisuja, ja laitteistoille mahdollisesti aiheutuvien riskien Asennusoikeudet: Kaikki jäsenvaltiot ovat luoneet sääntelykehyksen, jossa säädetään asennusoikeuksien myöntämisestä syrjimättömällä tutkitaan parhaillaan, myönnetäänkö vakiintuneelle operaattorille käytännössä edullisempia asennusoikeuksia kuin uusille tulokkaille. tavalla. Yhdessä maassa (Luxemburg) Kuudessa jäsenvaltiossa (Tanska, Saksa, Luxemburg, Itävalta, Suomi ja Yhdistynyt ilmaisia. kuningaskunta) valtion omaisuuteen kohdistuvat asennusoikeudet ovat Kahdessa maassa (Ranska ja Italia) maksujen suuruus saattaa vaihdella huomattavasti, koska ne määritellään paikallisesti. Lisäksi Belgiassa, vaikka maan telelaissa säädetään jotkut julkiseen omaisuuteen kohdistuvien asennusoikeuksien maksuttomuudesta, paikallisviranomaiset väittävät asian kuuluvan heidän toimivaltaansa. Toistaiseksi oikeuden ratkaisua odoteltaessa uudet tulokkaat eivät maksa asennusoikeuksista. Lisäksi Alankomaissa ei ole aina selvää peritäänkö antennin asentamisesta paikallinen lisämaksu. Kolmessa maassa (Tanska, Saksa ja Alankomaat) operaattorit voivat aloittaa työt ilman mainittavia viiveitä eli 1,5-3 kuukauden kuluessa, eikä kahdessa muussa maassa ole ilmoitettu asiassa ilmenevän ongelmia (Itävalta ja Suomi). Neljässä maassa (Kreikka, Ranska, Italia ja Luxemburg) viiveiden katsotaan olevan pitkiä. Niiden ilmoitetaan johtuvan osittain yhteiskaivaussäännöistä ja julkisiin teihin vaikuttavia laajasta töitä estävistä säännöistä (Italia ja Luxemburg) tai paikallisviranomaisten toimivallan käytöstä ympäristökysymyksissä ja kaapelikanavien yhteiskäytössä (Ranska ja Italia). Lisäksi niiden on katsottu johtuvan hallinnollisista vaikeuksista, kuten lukuisien eri virastojen osallistumisesta päätöksentekoon ja näiden välisen koordinoinnin ongelmista (Kreikka ja Italia). Yhdessä maassa (Espanja) viiveet voivat vaihdella huomattavasti, mutta sovelletuista aikarajoista ei ollut saatavilla tarkkoja tietoja. Tietoja ei saatu myöskään jäljelle jäävistä viidestä maasta (Belgia, Irlanti, Portugali, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta). järjestelmä, Kolmessatoista maassa (Belgia, Tanska, Saksa, Kreikka, Espanja, Ranska, Irlanti, Italia, Alankomaat, Portugali, Suomi, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta) on jossa määritellään asennusoikeuksien myöntämiseen käytössä selkeä liittyvän toimivallan jakautuminen. Yhdessä näistä maista (Belgiassa) lainsäädäntö on kylläkin selkeä, mutta eräät paikallisviranomaiset katsovat omaavansa keskushallintoa laajempaa toimivaltaa, mikä aiheuttaa käytännön ongelmia. Lisäksi yhdessä maassa (Itävalta) ei vaadita erityistä lupaa. Toimivallan jakautumisessa on ilmoitettu olevan epäselvyyksiä yhdessä maassa (Luxemburg). 25 Yksityisomisteiseen maahan liittyvien asennu soikeuksien ei ole ilmoitettu aiheuttavan ongelmia jäsenvaltioissa. Järjestelmien yhteiskäyttö: Vakiintuneen operaattorin kiinteä verkko on yhteiskäytössä kymmenessä maassa (Saksa, Espanja, Ranska, Luxemburg, Alankomaat, Itävalta, Portugali, Ruotsi, Suomi ja Yhdistynyt kuningaskunta). Kolmessa näistä maista (Ranska, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta) yhteiskäyttoluvan myöntäminen ei kuitenkaan ole pakollista. Lisäksi yhdessä maassa (Saksa) on epäilty vakiintuneen operaattorin kapasiteettirajoituksia koskevia väittämiä. Yhdessä maassa (Tanska) yhteiskäyttöoikeuden myöntäminen kiinteille verkoille ei ole pakollista. Lisäksi yhdessä maassa (Kreikka) vakiintunut operaattori myöntää yhteiskäyttöoikeuden ainoastaan matkaviestinnässä toimivalle tytäryhtiölleen. Yhteiskäyttöoikeuksien myöntäminen matkaviestinverkon on varmistettu kymmenessä jäsenvaltiossa (Belgia, Tanska, Espanja, Ranska, Italia, Luxemburg, Alankomaat, Itävalta, Portugali ja Suomi). operaattoreille Merikaapelit: Merikaapeleiden liityntäkohtien käyttöoikeuksissa ei ole ilmoitettu esiintyvän ongelmia neljässä maassa (Belgia, Ranska, Alankomaat ja Suomi). Kahdessa muussa maassa (Tanska ja Saksa) merikaapeliyhteydet myönnetään sääntelytoimen seurauksena. Kahdessa maassa (Espanja ja Italia) tämä asia ei kuulu sääntelyn piiriin. Kilpailu paikallisliittymistä - nimenomaan jonka ansiosta uudet yhdenmukaistamisdirektiiveissä Vaikka ei tilaajayhteyksien säädetä tulokkaat voivat käyttää olemassa olevia eriyttämisestä tilaajayhteyksiä loppuasiakkaiden saavuttamiseen - joissakin jäsenvaltioissa ymmärretään jatkuvasti selvemmin, että tilaajayhteyksien eriyttäminen on välttämätöntä paikallistason kilpailun kannalta, kun taas toisissa jäsenvaltioissa vielä harkitaan asiaa. Kun otetaan huomioon kustannusrajoitukset, eriyttäminen on monissa tapauksissa tärkeää etenkin uusille tulokkaille. Tällöin ne voivat käyttää xDSL-tekniikoita33tarjotakseen asiakkailleen laajakaistapalveluja, erityisesti Internet-yhteyksiä. Eriyttämisestä ja etenkin hinnoittelusta tehtävät päätökset vaikuttavat operaattorien investointisuunnitelmiin. Eriyttämispaatokset voivat myös riippua kaapelitelevisioverkon tai langattomien tilaajayhteyksien kautta tulevan kilpailun määrästä. Lisäksi tulisi ottaa huomioon se, että paikallisten verkkorakenteiden liittyviä ongelmia. toteuttamiseen Käytännössä kaapelitelevisioverkkoja tai langattomia tilaajayhteyksiä ei yleensä kuitenkaan vielä käytetä paikallisliittymän toteutusvaihtoehtoina. Tärkeitä ovat tässä paitsi tekniset kysymykset myös se, omistaako tai hallitseeko vakiintunut kiinteä operaattori edelleen tärkeimpiä kaapelitelevisioverkon yhteyksiä. liittyy vielä järjestelmien fyysiseen sijoittamiseen Seuraavassa on katsaus liityntäverkossa käytävän kilpailun nykytilanteeseen jäsenvaltioissa; Digitaalisia tilaajayhteystekniikoita, joiden avulla nykyisten kuparikaapelien kautta voidaan tarjota nopeaa tiedonsiirtoa. 26 Yhä useammat jäsenvaltiot (Tanska, Saksa, Italia, Alankomaat, Itävalta ja Suomi) ovat päättäneet säätää tilaajayhteyksien eriyttämisen pakolliseksi. Italiassa, Alankomaissa ja Itävallassa eriyttämistä ei kuitenkaan vielä ole käytännössä toteutettu. Alankomaissa periaatetta vielä kokeillaan ja Italiassa odotetaan ennen vuoden 1999 loppua päätöstä eriyttämisen ehdoista, joista on kuultu osapuolia viimeisten kymmenen kuukauden ajan. Joissakin maissa eriyttäminen on vielä kuulemiskierroksella (Ranska, Irlanti ja Yhdistynyt joka mahdollistaisi kuningaskunta). Ruotsissa hallitus arvioi parhaillaan esitystä, toimilupaehtoja. 34 Belgiassa, Kreikassa, Espanjassa, eriyttämiseen määräämisen osana Luxemburgissa rakenteiden lyhyellä aikavälillä. Belgia, Espanja, Luxemburg ja Portugali pitävät eriyttämisestä periaatetta tarpeettomana, koska saatavilla on vaihtoehtoisia tapoja saavuttaa loppukäyttäjät, esimerkiksi kilpailevien yritysten kaapelitelevisioverkot sekä Espanjassa ja Portugalissa langattomien tilaajayhteyksien toimiluvat. ja Portugalissa ei vielä ole suunnitelmia paikallisten tarjoavat myös uudet Useimmissa jäsenvaltioissa tarjotaan ADSL-ratkaisuja, mutta ainoastaan vakiintuneen operaattorin verkossa, johon vakiintuneen operaattorin ei tarvitse päästää kilpailijoitaan. tulokkaat. Saksassa, Espanjassa ja Suomessa ADSL-palveluja Kreikassa, Luxemburgissa ja ja Portugalissa ei vielä ole Alankomaissa ja Itävallassa ne ovat koekäytössä. Italian kansallinen sääntelyviranomainen arvioi mahdollisuutta ottaa ADSL yhdeksi mahdollisuudeksi tarjota paikailisliityntä. Viimeaikaisten tietojen mukaan Yhdistyneen kuningaskunnan sääntelyviranomainen aikoo varmistaa, että vakiintuneen operaattorin uusiessa tilaajayhteyksiään AD SL-tekniikoilla, muiden operaattorien saataville tulee jälleenmyyntiin sopivia versioita näillä tekniikoilla toteutetuista paikallisyhteyksistä, tarjota vastaavia palveluja vakiintuneen operaattorin verkon kautta. Ranskassa on ilmoitusten mukaan suunnitelmia tarjota uusille tulokkaille pääsyä vakiintuneen operaattorin ADSL-palveluihin. tarjolla ADSL-palveluja, jotta kilpailijat voivat Toinen tapa lisä kilpailua loppukäyttäjälle vievillä yhteyksillä on langaton tilaajayhteys (wireless local loop, WLL). Useimmissa jäsenvaltioissa toimilupia on joko myönnetty (Saksa, Espanja, Irlanti, Portugali - käytössä 1. tammikuuta 2000, Suomi ja Yhdistynyt kuningaskunta) tai asiaan liittyvä kuuleminen on kesken. Espanjassa uusille tulokkaille on myönnetty kaksi langattomien paikallisliittymien toimilupaa ja viranomaiset ovat äskettäin käynnistäneet tarjouskilpailun kuuden uuden toimiluvan myöntämistä varten. Itävallassa toimilupaa ei edellytetä ja tarvittavat taajuudet on tarkoitus myöntää lähiaikoina. Tanskassa, ja Ranskassa Ranskassa tätä. Myös Ruotsissa on meneillään kokeilutoimi lupia myönnetään kokeiluhankkeita, mutta hakemusta pysyvää tehty. Kokeilutoimi lupia on myönnetty myös Belgiassa, jossa valmisteilla on lainsäädäntöä varsinaisten toimilupien myöntämiseksi. Etenemiselle ei kuitenkaan ole laadittu aikataulua, kuten ei myöskään Luxemburgissa. Italiassa aiotaan järjestää kuuleminen vuoden 1999 lopulla. langattomia Kreikassa paikallisliityntäverkkoja varten. toimiluvat myönnetään vuonna 2000 toimilupaa varten ei vielä ole ja Alankomaissa myöntämistä toimilupien suunnitella ennen jo ei 34 Fuusioitumisaikeitaan koskevassa ilmoituksessa Telia ja Telinor sitoutuivat toteuttamaan joukon toimia tilaajayhteyksien tarjonnan eriyttämiseksi. 27 ja Belgiassa, vaihtoehtona. Luxemburgissa Myös kaapelitelevisioverkot ovat toteuttamiskelpoinen vaihtoehto paikallisyhteyksissä varsinkin silloin, kun ne eivät ole vakiintuneen operaattorin omistuksessa tai valvonnassa. Niinpä investoinnit kaapelitelevisioverkon kehittämiseen teletarkoituksiin voidaan nähdä Alankomaissa houkuttelevana kaapelitelevisioliittymien yleisyysaste on yhtä korkea kuin puhelinliittymien. Useimmissa muissa maissa kaapelitelevisioverkkoja on käytössä, mutta lähinnä paikallisesti tiheään asutuilla kaupunkialueilla. Belgiassa, Espanjassa, Alankomaissa, Itävallassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa puhelinliittymiä itse asiassa jo tarjotaan kaapelitelevisioverkon kautta, vaikka suurelle osalle väestöstä ei vielä tarjota puhelintoimintapalveluja. Se että kaapelioperaattorit käyttävät verkkoaan yleensä mieluummin Internet-liittymien tarjontaan (datasiirtoon) kuin puheensiirtoon, on yksi syy sille, että Alankomaat on päättänyt suosia paikallisliittymien eriyttämistä. Lisäksi ainoastaan kaksi kaapelioperaattoria (jotka kattavat 25 prosenttia väestöstä) tarjoaa käytännössä paikallispuheluja, joskin neljä kaapelioperaattoria on ilmoittanut yhteistyöstä, joka johtaisi noin 70 prosentin kattavuuteen. Puheluja ei tarjota kaapelitelevisioverkon välityksellä, tai tarjotaan hyvin pienessä mittakaavassa, Tanskassa, Saksassa, Kreikassa, Ranskassa, Irlannissa, Luxemburgissa, Portugalissa, Suomessa ja Ruotsissa. Irlannissa on kaapeliyhtiön äskettäisen yksityistämisen jälkeen syntymässä kilpailua liityntäverkkoon. Italiassa kaapelitelevision yleisyysaste on lähellä nollaa. 4. TILANNE EU:N TELEPALVELUMARKKINOILLA kauko- tulijoiden määrää, ovat kaksinkertaistaneet kiinteään verkkoon Edellä annettu arvio sääntelypaketin siirtämisestä kansalliseen lainsäädäntöön ja sen periaatteiden käytännön soveltamisesta vastaa liitteessä 4 esitettyjä markkinatietoja. Yleisesti ottaen on selvää, että jäsenvaltioissa käytössä olevat entistä vapaammat sääntelyjärjestelmät edistävät kasvua kaikilla markkinalohkoilla, lisäävät huomattavasti markkinoille tulevan yhdysliikenteen päättämistä koskevien sopimusten määrän, ovat alentaneet merkittävästi huomattavasti erityisesti valtakunnallisten ja kansainvälisten kiinteiden yhteyksien vuokria varsinkin digitaalisten vuokrayhteyksien osalta. Kotitalouksien kotimaanpuhelujen kustannukset ovat kuitenkin kahtena viime vuonna pysyneet samalla tasolla, ja ainoastaan yritysasiakkaiden kohdalla on huomattu pientä hintojen alenemista. Lisäksi kiinteiden yhteyksien vuokrien vertailu jäsenvaltioiden välillä paljastaa huomattavia eroja, jotka voivat johtua monissa tapauksissa vain kustannus lähtöisyyden puutteesta. Lisäksi verrattaessa kansainvälisten puoliyhteyksien ja valtakunnallisten kaukoyhteyksien kustannuksia voidaan todeta kansainvälisten yhteyksien olevan huomattavan ylihinnoiteltuja. j a ulkomaanpuheluj en hintoj a alentaneet sekä Telepalvelumarkkinat telepalvelumarkkinat (kiinteän verkon puhelinliikenne, matkaviestintä, Jäsenvaltioiden kytkentäiset datapalvelut sekä arvomääräisesti että tilaajamäärän suhteen. Keskimääräisen kasvuasteen arvioidaan vuonna 1999 olevan hieman yli 6,5 prosenttia35. ja kiinteiden yhteyksien vuokraaminen) kasvavat 35 Markkina-arvon muutokset seurantakeskus), 1999. ilmoitetaan nimellismääräisinä. Lähde: EITO (Euroopan tietotekniikan 28 Vaikka kiinteän verkon puhelintoiminnan markkinat ovat jo kypsässä vaiheessa, ne kasvavat vuonna 1999 ennusteiden mukaan arvomääräisesti keskimäärin 4,6 prosenttia viime vuoteen verrattuna. Lisäksi vaikka perustelepalvelujen tarjonta on suurelta osin kaikissa jäsenvaltioissa kattavaa, kiinteiden liittymien määrä sataa asukasta kohti kasvaa edelleen. Syynä on todennäköisesti kakkosliittymien kasvava kysyntä ja ISDN-liittymien käyttö Internet-yhteyksiin. Matkaviestinnän markkinat jatkavat nopeaa kasvuaan, ja markkinoiden arvon odotetaan vuonna 1999 kasvavan keskimäärin 15,7 prosenttia. Keskimääräinen yleisyysaste nousi vuoden 1999 elokuussa 36 prosenttiin vuoden 1998 elokuun 18 prosentista. Joissain maissa matkaviestintilaajia on suurin piirtein yhtä paljon kuin kiinteän verkon tilaajia. Verkkopalvelujen (kytkentäiset datapalvelut ja kiinteiden yhteyksien vuokraaminen) odotetaan kasvavan tänä vuonna keskimäärin 8,6 prosentilla. Internet-palvelut, joille ovat vielä luonteenomaisia suuret erot yleisyysasteessa jäsenvaltioiden välillä, yleistyvät hyvin nopeaa tahtia: Internet-palvelinten määrään tuhatta asukasta kohti perustuvien arvioiden mukaan jaksolla tammikuu 1998 - heinäkuu 1999 kasvua on kertynyt noin 125 prosenttia. Kiinteän verkon puhelumarkkinat Jaksolla elokuu 1998 - elokuu 1999 kiinteän verkon puheluja yleisesti tarjoamaan hyväksyttyjen operaattorien määrä kasvoi voimakkaasti. Kyseisenä aikana myönnettiin yli 260 toimilupaa ja valtuutettujen operaattorien määrä miljoonaa asukasta kohti kasvoi l,7:stä 2,5:een. Tällä hetkellä operaattorit tarjoavat käytännössä palveluja seuraavasti: 223 paikallispuheluja, 244 kaukopuheluja (195 vuonna 1998) ja 280 ulkomaanpuheluja (166 vuonna 1998). Portugalia ja Kreikkaa lukuun ottamatta36 jokainen kansalainen unionissa voi nyt valita tai ulkomaanpuheluita. Lisäksi useamman operaattorin kesken soittaessaan kauko- seitsemässä jäsenvaltiossa ja Yhdistynyt kuningaskunta) valinnanvaraa on myös paikallispuheluissa. (Tanska, Irlanti, Alankomaat, Itävalta, Suomi, Ruotsi Tosiasiallinen kilpailu markkinoilla käy yhä ilmeisemmäksi kauko- ja ulkomaanpuheluissa, joissa uudet (Yhdistynyt tulokkaat ovat voimakkaasti mukana: yhdessä maassa kuningaskunta) niiden arvioitu markkinaosuus ulkomaanpuheluissa on 45 prosenttia, neljässä maassa (Tanska, Saksa, Alankomaat ja Ruotsi) 30-37 prosenttia, kahdessa maassa (Italia ja Suomi) 10-15 prosenttia ja kuudessa maassa (Belgia, Espanja, Ranska - paikallis-, kauko-ja ulkomaanpuheluissa yhteensä -, Irlanti, Luxemburg ja Itävalta) alle 5 prosenttia. Kilpailua on nyt lisäksi syntymässä myös paikallispuhelumarkkinoille paikallisoperaattorin valintamahdollisuuden ja tilaajayhteyksien eriyttämisen myötä. Viidessä maassa (Belgia, Tanska, Saksa, Alankomaat ja Itävalta) uusilla tulokkailla on arviolta lähes viiden prosentin markkinaosuus. Yhdistyneessä kuningaskunnassa, jossa markkinat vapautettiin 80-luvun puolivälissä, vaihtoehtoisilla operaattoreilla on nyt 18 prosentin osuus paikallispuheluista. Portugalin ja Kreikan on määrä vapauttaa markkinansa 1. tammikuuta 2000 (Portugali) ja 31. joulukuuta 2000 (Kreikka) mennessä. 29 Matkaviestin tämarkkinat Matkaviestinnän toimilupien kokonaismäärä on kasvanut 94:ään valtakunnalliseen toimilupaan (analogiset järjestelmät, GSM, DCS) 77:stä toimiluvasta vuonna 1998. Ainoastaan kaksi toimiluvan saaneista yrityksistä ei vielä ole aloittanut toimintaansa markkinoilla. Digitaalisia matkaviestinnän palveluja tarjoaa kansallisella tasolla nyt 52 operaattoria ja kaikissa jäsenvaltioissa vähintään 95 prosentilla väestöstä on mahdollisuus valita operaattorinsa. Uudet tulokkaat kasvattavat markkinaosuuttaan ja kahdessa maassa (Saksa ja Yhdistynyt kuningaskunta) uudet tulokkaat ovat markkinajohtajia. Lisäksi kuudessa maassa (Belgia, Espanja, Irlanti, Italia, Luxemburg ja Suomi) uusilla tulokkailla on nyt 30-40 prosentin osuus matkaviestinnän kokonaismarkkinoista, neljässä maassa (Kreikka, Alankomaat, Itävalta ja Ruotsi) 40-45 prosentin osuus ja kahdessa (Ranska ja Portugali) yli 50 prosentin osuus. Digitaalisissa palveluissa uusien tulokkaiden osuudet ovat suurempia ja seitsemässä maassa (Tanska, Kreikka, Ranska, Alankomaat, Itävalta, Portugali ja Ruotsi) uusien tulokkaiden osuus on yli 45 prosenttia. Kiinteän verkon verkkopalvelut Jaksolla elokuu 1998 - elokuu 1999 verkkopalveluja tarjoamaan valtuutettujen operaattorien määrä kasvoi yli 400:11a, ja valtuutettujen operaattorien määrä miljoonaa asukasta kohti kasvoi l,4:stä 2,5:een. Markkinoilla on tällä hetkellä paljon operaattoreita: 375 paikallisilla verkkopalvelumarkkinoilla, 194 kaukoliikenteen verkkopalvelumarkkinoilla (173 vuonna 1998) ja 187 kansainvälisen liikenteen verkkopalvelumarkkinoilla (162 vuonna 1998). Yh teenliittäm in en Kiinteään yhteenliittämissopimuksia on nyt 82037 eli lähes kaksi kertaa viimevuotinen määrä (442). yhdysliikenteen päättämistä verkkoon tulevan koskevia on osalta yhteenliittämissopimusten Ehdot, joilla yhdysliikenteen päättämistä kiinteisiin verkkoihin tarjotaan tärkeimmillä eurooppalaisilla markkinoilla, ovat yleisesti ottaen kilpailukykyisiä. Kiinteiden verkkojen joiden välisten yhdys liikennemaksut ylittävät parhaan käytännön mukaiset suositukset,38 vähentynyt huomattavasti (esimerkiksi yhdeksästä viiteen paikallistason yhteenliittämisessä), mutta lisäksi myös prosentuaalinen poikkeama on paljon pienempi: parasta käytäntöä korkeampia maksuja käyttävien maiden keskimääräinen poikkeama on 28 prosenttia paikallistason yhteenliittämisessä (viime vuonna 73 prosenttia), 13 prosenttia kertakauttakulkuun perustuvassa (single transit) yhteenliittämisessä (viime vuonna 67 prosenttia) ja 27 prosenttia kaksoiskauttakulkuun perustuvassa (double transit) yhteenliittämisessä (viime vuonna 102 prosenttia). niiden maiden määrä, Kiinteistä kiinteisiin verkkkoihin ja matkaviestinverkoista kiinteisiin verkkoihin tulevaa yhdysliikennettä koskevien sopimusten yhteenlaskettu määrä. Ks. komission suositus yhteenliittämisen hinnoittelusta vapautetuilla telemarkkinoilla (Osa 1). Vuonna liikenteen päättämismaksut ovat 0,5-1,0 euroa/100/minuutti 1999 parhaan käytännön mukaiset paikallistason perustuvassa yhteenliittämisessä ja 1,5-2,3 euroa/l 00/minuutti kaksoiskauttakulkuun perustuvassa yhteenliittämisessä. yhteenliittämisessä, euroa/lOO/minuutti kertakauttakulkuun 0,8-1,6 30 Sama pätee pääpiirteittäin matkaviestinverkosta kiinteään verkkoon tulevasta liikenteestä perittäviin maksuihin, joihin sovelletaan yleisesti ottaen samoja ehtoja. Tässä vaiheessa ainoastaan Espanjassa ja Irlannissa noudatetaan eri hintoja kiinteiden verkkojen välisessä ja matkaviestinverkon ja kiinteän verkon välisessä yhdysliikenteessä. Kyseisten maiden sääntelyviranomaiset aikovat kuitenkin yhdenmukaistaa ehdot lähitulevaisuudessa. Vakiintuneen operaattorin vähittäishinnat yhä ansiosta useammat Kilpailun pulssi veloituksesta sekuntiveloitukseen, joka on selkeämpi ja oikeudenmukaisempi järjestelmä kuluttajan ja kilpailijan näkökulmasta. Vuonna 1997 vain viisi vakiintunutta operaattoria käytti sekuntiveloitteista järjestelmää, kun vuonna 1998 sitä käytti jo seitsemän ja elokuussa 1999 kymmenen vakiintunutta operaattoria. operaattorit siirtyvät luvussa 3 tasapainottaminen Hintojen todetaan, useissa jatkuu edelleen, kuten jäsenvaltioissa: viimeisten kahden vuoden aikana kymmenen minuutin paikallispuhelun hinta on nimellismääräisesti noussut 4 prosenttia, kun taas alueelliset ja kaukopuhelut ovat halventuneet vastaavasti 7 ja 15 prosentilla. Viimeisten kahden vuoden ajan keskimääräisen ja ulkomaanpuhelun hinta on yritysasiakkailla 13 prosenttia. Tarkemmin sanottuna kymmenen minuutin ulkomaanpuhelu halventui 17 prosenttia soitettaessa naapurimaihin, 8 prosenttia soitettaessa kaukaisempiin Euroopan maihin, 23 prosenttia soitettaessa Yhdysvaltoihin ja 11 prosenttia soitettaessa Japaniin. laskenut vuosittain kotitalouksilla 21 prosenttia Tyypillinen kotikäyttäjän kotimaanpuheluihin vuosittain käyttämä summa on pysynyt lähes samana kahden viime vuoden ajan, kun taas yritysasiakkailla summa on pienentynyt 4,2 prosenttia. Vertailu johtavan yhdysvaltalaisen operaattorin39 kanssa osoittaa, että paikallispuhelut ovat (erityisesti kolmen minuutin edelleen Euroopassa kalliimpia kuin Yhdysvalloissa puheluhinnat ovat EU:ssa kolminkertaisia Yhdysvaltoihin verrattuna). Ero kuitenkin pienenee huomattavasti kymmenen minuutin puheluissa (jotka ovat 20 prosenttia kalliimpia) sekä alueellisissa ja kaukopuheluissa, joissa yhdysvaltalaisen operaattorin hinnat ovat jopa korkeampia kuin EU:ssa keskimäärin. Ulkomaanpuheluhinnat ovat EU:sta Yhdysvaltoihin soitettaessa kaksinkertaisia verrattuna Yhdysvalloista EU:hun soitettuihin puheluihin. Vertailu Japanin vakiintuneen operaattorin40 kanssa osoittaa, että Euroopasta lähtevät ulkomaanpuhelut ovat 70 prosenttia halvempia kuin Japanista lähtevät. Valtakunnalliset kiinteät johdot Valtakunnallisten kiinteiden yhteyksien vuokra on laskenut tasaisesti elokuusta 1998 elokuuhun 1999. Digitaalisten vuokrayhteyksien keskimääräisissä vakio vähittäishinnoissa on tapahtunut seuraavanlaisia muutoksia: 50 ja 200 km:n 64 kbit/s vuokrajohdon hinta laski 45 prosenttia ja 2 km:n vastaavan johdon hinta 28 prosenttia. Pituudeltaan 50 ja 200 km:n 2 Mbit/s vuokrajohdon hinta laski 45 prosenttia ja 2 km:n vastaavan johdon hinta 35 prosenttia. Luvut koskevat Nynex/Bell Atlantic -yhtiötä. Luvut ovat ainoastaan suuntaa-antavia ja saattavat poiketa muiden operaattorien soveltamista hinnoista. NTT. 31 Analogisten kiinteiden yhteyksien (M. 1020) hinnanlasku 50 ja 200 km:n etäisyyksillä oli vähäisempää eli noin 17 prosenttia. Joka tapauksessa vakiintuneen operaattorin jäsenvaltioissa 1. elokuuta 1999 kiinteistä johdoista perimien vuokrien vertailu osoittaa, että samasta palvelusta saatetaan veloittaa hyvin erisuuruisia hintoja, mikä ei tunnu perustellulta, vaikka taustalta löytyvät kustannuserot otettaisiinkin huomioon. Kan sain väliset kiin teätjoh dot Kansainvälisten kiinteiden yhteyksien keskivuokra on laskenut elokuusta 1998 elokuuhun 1999. Digitaalisten vuokrayhteyksien keskimääräisissä vähittäishinnoissa on tapahtunut EU:ssa seuraavanlaisia muutoksia: Euroopan maihin ja Yhdysvaltoihin suuntautuvan 64 kbit/s yhteyden keskimääräinen vakiohinta on laskenut yli 30 prosenttia. Euroopan maihin ja Yhdysvaltoihin suuntautuvan 2 Mbit/s yhteyden keskimääräinen vakiohinta on laskenut 22- 29 prosenttia. Analogisten yhteyksien (M. 1020) hinnanlasku on ollut vähäisempää eli 3-9 prosenttia yhteyksissä Euroopan maihin ja Yhdysvaltoihin. Hintataso 1. elokuuta 1999 vaikuttaa kuitenkin edelleen suhteellisen korkealta verrattuna keskimääräinen vakiovähittäishinta 2 Mbit/s kansainväliselle puoliyhteydelle on 7-14 kertaa korkeampi kuin 200 k m: n kotimaan yhteyden hinta. palveluihin. Esimerkiksi vastaaviin kotimaan Valtakunnallisten ja kansainvälisten suurkapasiteettiyhteyksien (34 ja 155 Mbit/s) tarjonta on vasta kehitysvaiheessa ja näille palveluille on saatavissa vakiohintoja vasta muutamasta jäsenvaltiosta. Ainakin 155 Mbit/s yhteyksien kohdalla palvelut hinnoitellaan yleensä tapauskohtaisesti. PÄÄTELMÄT JA UUDELLEENTARKASTELUSSA VUONNA 1999 HUOMIOON OTETTAVAT 5. PERIAATTEET Komission arvioiman voimassa olevan kansallisen lainsäädännön, kansallisten viranomaisten soveltamistoimien ja markkinoilta saatujen tietojen perusteella on selvää, että kun täydestä vapauttamisesta on kulunut alle kaksi vuotta, telealan sääntelypaketin täytäntöönpano on yleisesti ottaen ollut ja on edelleen menestys. sääntelyelimetkin Koska komission tehtävänä on valvoa perustamissopimuksen noudattamista ja vastata menettelyistä direktiivien noudattamisen varmistamiseksi, sen on kuitenkin tällaisissa raporteissa keskityttävä niihin jäsenvaltioiden käytännön sovellustoimien osa-alueisiin, jotka eivät ole sääntelykehyksen vaatimusten mukaisia. Tältä osin niin uudet markkinatulokkaat kuin sääntelykehyksen noudattamisen valvojana tätä raporttia laadittaessa. Sääntelyjärjestelmän tarkastelua koskevan tiedonannon myötä komission tehtävänä on käyttää hyväkseen saatuja kokemuksia, jotta voidaan luoda sääntelykehys ensi vuosituhannen ensimmäiselle vuosikymmenelle ja siitä eteenpäin, ja raportin kriittiset näkemykset onkin esitetty juuri tässä hengessä. Raportti sisältää useita viestejä; niihin liittyvät komission toimenpide-ehdotukset on tarvittaessa esitetty uudelleentarkastelua koskevassa tiedonannossa. tunnustaneet komission tehtävän ovat 32 Lisää yhdenmukaisuutta Vaikka telepalvelujen yhtenäismarkkinoiden luomisessa on edistytty hyvin nykyisessä järjestelmässä, yleiseurooppalaisten palvelujen tarjoamista ja rajat ylittäviä investointeja rajoittaa yhä se, että erityisesti toimilupajärjestelmiä on yhdenmukaistettu eurooppalaisissa direktiiveissä suhteellisen vähän. Sama pätee yhteenliittämisjärjestelmiin, joita tosin on yhdenmukaistettu hieman enemmän. On selvää, että kaikilla markkinoiden osa-alueilla on valtava toimenpiteiden tarve (ks. jäljempänä). Yhtenäinen täytäntöönpano Nykyisen sääntelykehyksen täytäntöönpanosta saadut kokemukset osoittavat, että vaikka direktiivit olisikin laadittu suhteellisen yksiselitteisesti, niiden periaatteiden soveltamisessa on huomattavia eroja jäsenvaltioissa. Yhtenäisyyteen pyritään jo useiden menetelmien avulla, kuten kansallisten hallinto- ja sääntelyviranomaisten korkean tason komitean sekä ONP- ja toimilupakomitean kautta. Sääntelyelinten ja markkinoiden käsityksen mukaan koordinointia pitäisi kuitenkin tehostaa. Kansalliset sääntelyviranomaiset Aluksi on syytä mainita eräs ilmeinen mutta toistamisen arvoinen seikka. Kansalliset sääntelyviranomaiset ovat juuri se perusta, jonka päällä sääntelypaketin täysimääräinen ja yhtenäinen täytäntöönpano lepää. Ne tarvitsevat voimakkaan kansallisen taustajärjestelmän voidakseen toimia tehokkaasti. Niillä täytyy olla tarvittavat henkilö- ja taloudelliset resurssit sekä sellainen oikeudellinen ja poliittinen ympäristö, jossa ne voivat suoriutua niille kuuluvista tehtävistä. Kansalliset sääntelyviranomaiset ovat eri jäsenvaltioissa hyvin erilaisia, mikä johtuu erilaisista oikeus- ja hallintokulttuureista, ja tämä erilaisuus puolestaan on luonnollinen ja toimintaa koordinoidaan nykyisin myönteinen osa unionin kulttuuria. Sääntelyelinten riippumattomien sääntelyelinten ryhmässä, joka pyrkii osaltaan lisäämään täytäntöönpanon yhtenäisyyttä. Minkäänlaista vertailuanalyysia ei kuitenkaan tehdä vakiintuneen operaattorin hyväksymisen, yhteenliittämisen kustannuslaskennan kuulemismenettelyjen, vastausaikojen, palvelun laadusta tiedottamisen tai kuluttajavalitusten osalta. viitetarjousten valvonnan, Kansallisten sääntelyviranomaisten organisaatioiden erot näkyvät myös niiden päätöksiä koskevissa muutoksenhakumenettelyissä. Nekin perustuvat jäsenvaltioiden oikeus- ja hallintokulttuureihin, ja siitä syystä ne toisinaan kestävät pitkään ja saattavat olla riippuvaisia oikeuslaitoksesta, joka ei kenties pysty tutkimaan televiestinnän monimutkaisia teknisiä yksityiskohtia. Muutoksenhakumenettelyt saattavat lisäksi lykätä päätösten täytäntöönpanoa, mikä todennäköisesti vaarantaa erityisesti uusien tulokkaiden etuja nopeasti kehittyvillä markkinoilla, kuten sääntelyjärjestelmän tekevät myös yleensä viiveet sovellettavan selventämisessä. Eroja on lisäksi siinä, miten sääntelyä koskevat toimivaltuudet jakautuvat ministeriöiden, esimerkiksi sääntelyelinten, kansallisten kilpailuviranomaisten hintasääntelystä vastaavien, elinten välillä. Tämä voi synnyttää kiistoja tai ainakin muodostaa hallinnollisen esteen uusille tulokkaille. Epäselvyyksiä on myös siinä, miten vastuu joskus muiden, ja 33 kuluttajavalitusten käsittelystä on jaettu, minkä vuoksi kuluttajat ovat epävarmoja oikeuksiensa suojasta. Toimiluvat Yleiseurooppalaiset operaattorit, mukaan lukien satelliittioperaattorit, perustelevat tarvetta toimilupajärjestelmän tasolla kiinnittämällä huomiota menettelyissä, voimassaoloa)oissa, maksuissa ja operaattorien luokitteluissa oleviin suuriin eroihin, puhumattakaan siitä, että on vaikeaa tehdä hakemuksia yhteisön 11 virallisella kielellä. yhdenmukaistamiseen Euroopan parempaan entistä Lähes kaikki operaattorit vastustavat raskaita järjestelmiä siitä ilmeisestä syystä, että ne ovat kalliita, aikaavieviä ja mahdollisesti rajoittavia. Niissä jäsenvaltioissa, joissa jo on kevyitä järjestelmiä, on havaittu, että ne toimivat hyvin, sopivat vapaaseen ympäristöön ja keventävät kansallisten sääntelyviranomaisten sääntelytaakkaa. Nykyiset toimilupamaksuja koskevat säännöt ja periaate, että niiden pitäisi kattaa ainoastaan valtuutusten käsittelystä aiheutuvat kulut, on niin ikään pantu täytäntöön jäsenvaltioissa hyvin eri tavoin. Tässä asiassa ei ole tehty vertailuanalyysejä. Yhteenliittäminen Raportti osoittaa, että sääntelyelimelle nykyisessä järjestelmässä kuuluvia valtuuksia ei aina ole siirretty sääntelyviranomaisille kansallisella tasolla tai että joissakin tapauksissa ne ovat olemassa mutta niitä ei käytetä. Tämä koskee erityisesti viranomaisten oikeutta puuttua suoraan yhteenliittämisneuvotteluihin osapuolten sitä pyytämättä. Joidenkin sääntelyelinten mukaan tällaista ei tarvita, koska järjestelmässä painotetaan kaupallisia neuvotteluja (ja kansallisessa järjestelmässä sopimusvapautta) ja osapuolilla on oikeus pyytää sääntelyelintä puuttumaan neuvotteluihin. Neuvottelujen heikommat osapuolet, toisin sanoen uudet tulokkaat, joilla on vähän markkinavoimaa, eivät ole tästä samaa mieltä. Kansallisilla sääntelyviranomaisilla ei nykyisin ole direktiivien nojalla valtuuksia rangaista määräävässä asemassa olevia operaattoreita siitä, että nämä eivät ole laatineet yhteenliittämisen viitetarjouksia tai neuvotelleet yhteenliittämisestä ajoissa. tason sääntelyssä että kansallisten Vakiintuneiden operaattorien yhteenliittämishintojen kustannuslaskenta on huomattava ongelma. Sekä kansallisen sääntelyviranomaisten käytännöissä näyttää olevan selviä heikkouksia paitsi yhteenliittämisen myös kiinteiden yhteyksien ja puhelintoimintapalvelujen tarjoamisen kustannuslaskennan osalta, varsinkin tasapainotetaan oikein. jälkimmäisen kohdalla pyrittäessä varmistamaan, että hinnat hintapainostukseen. joissakin Ongelmat Täytäntöönpanoprosessi on kuitenkin yhtäältä osoittanut, miten tehokkaasti EU:n tasolla tehty vertailuanalyysi on laskenut yhteenliittämishintoja; toisaalta useat jäsenvaltiot ovat soveltaneet EU-maiden ja EU:n ulkopuolisten maiden hintojen vertai luanalyysi ä kansallisten yhteenliittämishintojen määrittämiseksi. Komissio jatkaa vertailuanalyysejä ainakin nykyisen sääntelypaketin olemassaolon ajan. jäsenvaltioissa näyttävät johtavan 34 Yleispalvelu Vaikka toistaiseksi käytössä onkin vain yksi yleispalvelurahasto, täytäntöönpanon perusteella on selvää, että operaattorit ovat huolissaan niissä jäsenvaltioissa, joissa rahoitusjärjestelmiä on tarkoitus ottaa käyttöön. Valtaosa niistä pitää rahoitusjärjestelmiä markkinoille pääsyn esteenä, ja monissa tapauksissa ne uskovat pystyvänsä tarjoamaan oman toiminta-alueensa yleispalvelua kilpailukykyisin hinnoin. Tämän vuoksi on tärkeää varmistaa, että yleispalvelun tarjonnasta aiheutuvat todelliset nettokustannukset lasketaan asianmukaisesti ja erityistä huomiota kiinnitetään yleispalvelun aineettomiin hyötyihin. Määriteltäessä niitä operaattoriryhmiä, joilta saatetaan edellyttää kustannuksiin osallistumista rahoitusmekanismien kautta, olisi otettava huomioon matkaviestintämarkkinoiden nykyinen ja ennustettu kasvu. tarjonnasta saataviin Lisäksi on otettava huomioon, että kunhan hinnat ovat tasapainossa eikä liittymäalijäämiä enää esiinny, yleispalvelu voidaan saavuttaa pienkäyttäjähinnoittelun avulla ilman, esteen muodostavia yleispalvelumaksuja. tarvitaan mahdollisesti markkinoille täysin tulon että etu varsinkin Selvää on, että nykyisen sääntelyjärjestelmän kuluttajien Erityistapauksissa, sopimusehdot tehokkaammin kuluttaj alainsäädäntöä. kohtuuttomia, ja hyödyntää jäsenvaltiot esimerkiksi tietojen silloin kun hinnoittelurakenteet ovat epäselviä toteuttamisessa on otettava huomioon ja muutoksenhakumenettelyissä. tai järjestelmää horisontaalista soveltaa nykyistä voisivat samalla yhteisön voimassa olevaa saatavuudessa Yhtenäismarkkinoiden esteenä on myös se, että vaikka eurooppalainen 112-hätänumero on käytössä kaikissa jäsenvaltioissa ja operaattorit tiedottavat siitä laajalti, kuluttajat eivät tiedä, että se on käytössä myös muissa unionin maissa. Tähänkin ongelmaan voidaan puuttua nykyisessä j ärjestelmässä. Parempi koordinaatio kilpailusääntöjen soveltamisen kanssa ilmeistä, tulleet näkemykset kiinteiden yhteyksien vuokrista ja Raportin valmistelussa esiin tilaajayhteyksien hintojen suhteettomuudesta osoittavat, että huolimatta usean vuoden ajan sovelletuista alakohtaisista säännöksistä, uudet markkinayritykset kohtaavat vieläkin ongelmia monissa kysymyksissä. Yleisesti ottaen on että nykyisessä sääntelyjärjestelmässä liityntäverkon kilpailu säilyy ongelmallisena kaikissa jäsenvaltioissa, ja että jäljelle jää tiettyjä esteitä ylikansallisten palvelujen ja verkkorakenteiden synnylle. Tästä syystä komissio päätti 27. heinäkuuta 1999 käynnistää EU:n kilpailusääntöjen mukaisen alakohtaisen selvityksen kiinteiden yhteyksien vuokrista, verkkovierailumaksuista sekä koteihin ulottuville tilaajayhteyksille pääsystä ja niiden käytöstä perittävistä maksuista. Tämän selvityksen avulla komissio toivoo voivansa selvittää ovatko todetut käytännöt ja hinnat EU:n kilpailusääntöjen ja varsinkin perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklan vastaisia. Mikäli komissio toteaa säännönvastaisuuksia, se ryhtyy tapauskohtaisesti toimiin niitä vastaan jatkossa horisontaalisempia toimenpiteitä. Komissio ottaa tähän prosessiin mukaan sekä kansalliset sääntelyelimet että kansalliset kilpailuviranomaiset. Kilpailuviranomaisten ja kansallisten sääntelyelinten välistä yhteistyötä olisi edelleen kehitettävä, koska se on yleinen edellytys varmistettaessa telealalla kaikille yrityksille tasavertaisia toimintamahdollisuuksia. ryhtyy pohtimaan mahdollisuutta toteuttaa ja 35 Muita päätelmiä Numerointi Komissio pitää rohkaisevana sitä, että joissakin jäsenvaltioissa on edistytty numeroiden siirrettävyyden ja operaattorin ennaltavalinnan käyttöönotossa, joissakin tapauksissa ennen asetettua määräaikaa. Ongelmallisina on kuitenkin nähtävä mahdolliset viivästymiset toteutettaessa operaattorin ennaltavalintaa kaikille kiinteästä verkosta lähteville puheluille sekä tapa, jolla kustannukset jaetaan operaattorien ja kuluttajien kesken. Numeron siirrettävyydessä on hyvä huomata, että jotkut jäsenvaltiot ovat ulottaneet velvoitteen koskemaan myös matkaviestinoperaattoreita, ja laajentaneet näin kilpailua alalla. Asenn usoikeudet hyvin kuuluvat usein monissa tai Asennusoikeudet alueviranomaisille ja niihin saattaa liittyä telealan ulkopuolisia, asemakaava- ja muita rajoituksia, mikä rajoittaa joskus sääntelyelinten toimintaa. Joissakin jäsenvaltioissa on pyritty soveltamaan nykyisessä sääntelyjärjestelmässä kansallisella ja paikallisella tasolla asennuspaikkojen luovia yhteiskäyttöön. liittyvät esimerkiksi kaapelikanavien jäsenvaltioissa ratkaisuja, paikallis- jotka ja 36 ISSN. 1024-4492 KOM(1999) 537 lopullinen ASIAKIRJAT FI 15 16 08 17 Luettelonumero : CB-CO-99-585-FI-C Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto L-2985 Luxemburg