title: Dictamen del Comité de las Regiones sobre la «Propuesta de Directiva del Consejo por la que se modifica la Directiva 91/440/CEE sobre el desarrollo de los ferrocarriles comunitarios»

eurovoc_concepts:
charges for use of infrastructure
rail transport
trade licence
transport company
transport infrastructure
transport safety

text: C 57/40 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 29. 2. 2000 Dictamen del Comité de las Regiones sobre — la «Propuesta de Directiva del Consejo por la que se modifica la Directiva 91/440/CEE sobre el desarrollo de los ferrocarriles comunitarios», — la «Propuesta de Directiva del Consejo por la que se modifica la Directiva 95/18/CE sobre concesio´ n de licencias a las empresas ferroviarias» y — la «Propuesta de Directiva del Consejo relativa a la adjudicacio´ n de la capacidad de infraestructura ferroviaria, aplicacio´ n de ca´ nones por su utilizacio´ n y certificacio´ n de la seguridad» y — la «Propuesta de Directiva del Consejo por la que se modifica la Directiva 91/440/CEE sobre el desarrollo de los ferrocarriles comunitarios» (2000/C 57/06) EL COMITE´ DE LAS REGIONES, vista la relacio´ n de propuestas de la Comisio´ n presentadas antes del 1 de mayo de 1999 cuyo fundamento jurı´dico o procedimiento cambia con la entrada en vigor del Tratado de Amsterdam (SEC(1999) 581 final); vistas la «Propuesta de Directiva del Consejo por la que se modifica la Directiva 91/440/CEE sobre el desarrollo de los ferrocarriles comunitarios», la «Propuesta de Directiva del Consejo por la que se modifica la Directiva 95/18/CE sobre concesio´ n de licencias a las empresas ferroviarias» y la «Propuesta de Directiva del Consejo relativa a la adjudicacio´ n de la capacidad de infraestructura ferroviaria, aplicacio´ n de ca´nones por su utilizacio´ n y certificacio´ n de la seguridad» (COM(1998) 480 final — 98/0265 (COD) (ex-SYN) — 98/0266 (COD) (ex-SYN) — 98/0267 (COD) (ex-SYN)); vista la «Propuesta de Directiva del Consejo por la que se modifica la Directiva 91/440/CEE sobre el desarrollo de los ferrocarriles comunitarios» (COM(95) 337 final — 95/0205 (COD) (ex-SYN)); vista la decisio´ n del Consejo, anunciada mediante carta de 3 de mayo de 1999, de consultar al Comité de las Regiones sobre este asunto, de conformidad con el primer pa´rrafo del artı´culo 265 y con el artı´culo 71 del Tratado constitutivo de la Comunidad Europea; vista la decisio´ n de su Mesa de fecha 15 de julio de 1999 de emitir un dictamen a este propo´ sito y de asignar la preparacio´ n del mismo a la Comisio´ n de Redes Transeuropeas, Transportes y Sociedad de la Informacio´ n (Comisio´ n 3); visto el proyecto de dictamen (CDR 58/99 rev. 2) aprobado por la Comisio´ n 3 el 15 de julio de 1999 (ponente: Sr. Tabakı´dis — EL, PSE); vista la decisio´ n del Pleno, de 16 de septiembre de 1999, de devolver el expediente a la Comisio´ n 3; vista la decisio´ n de la Comisio´ n 3, reunida el 24 de septiembre de 1999, de pedir al ponente que incluya varias enmiendas del Sr. Bellet, en su 31o Pleno de los dı´as 17 y 18 de noviembre de 1999 (sesio´ n del 18 de noviembre) ha aprobado el presente Dictamen. 1. Introduccio´ n 1. 1. Cada medio de transporte tiene su propio papel que desempen˜ ar a la hora de subvenir a las distintas necesidades del transporte dentro de la Comunidad. Los distintos medios de transporte coexisten a veces de forma complementaria y a veces en competencia entre sı´. La sociedad obtendrı´a el ma´ximo beneficio si logra´ramos una colaboracio´ n lo ma´s estrecha posible entre ellos y la consiguiente complementarie- dad de los medios de transporte, de modo que pudiéramos hablar de un sistema de transportes. Para que un sistema de transportes funcionara de manera eficaz, serı´a necesario que cada sector del mismo, es decir, cada modo de transporte se valorizara y desarrollara en funcio´ n de sus caracterı´sticas propias y de las ventajas que ofrece en comparacio´ n con los dema´s. Este objetivo responde al deseo una´nime de alcanzar un mejor equilibrio entre los transportes por carretera y por ferrocarril, por razones ecolo´ gicas y sociales. 1. 2. El debate sobre los distintos modos de transporte deberı´a regirse por criterios comunes, tanto en el interior de 29. 2. 2000 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas C 57/41 los Estados miembros como entre los diferentes modos. Dichos criterios comunes constituyen los principios en que se basa la tarificacio´ n, como el principio del trato no discriminatorio, el de transparencia, etc. 1. 3. La Unio´ n Europea se propone lograr un desarrollo equilibrado de un sistema basado en las necesidades reales y en las verdaderas caracterı´sticas de la sociedad europea como, por ejemplo, las condiciones geogra´ficas, econo´ micas y polı´ti- cas. En dicho marco, resulta especialmente importante el papel del ferrocarril, papel que debera´ incluso verse incrementado. El desarrollo progresivo del ferrocarril tiene una fuerte dimensio´ n social (nu´ mero conspicuo de puestos de trabajo), econo´ mica (comercio exterior, intercambios) y ambiental, toda vez que puede contribuir sustancialmente a la aplicacio´ n de una polı´tica de transportes respetuosa con el medio ambiente. 1. 4. Es comu´ n la constatacio´ n de que la poblacio´ n europea se esta´ concienciando cada vez ma´s de la necesidad de apoyar y fomentar una polı´tica de proteccio´ n del medio ambiente manteniendo siempre la tendencia a la integracio´ n y el progreso econo´ micos. El ferrocarril debe constituir un instru- mento prioritario al servicio del desarrollo sostenible. Todo proyecto polı´tico deberı´a tener en cuenta este concepto a la hora de plantearse el transferir el transporte (de pasajeros y mercancı´as) de la carretera al ferrocarril. 1. 5. Asimismo, una de las principales ventajas del ferrocarril es el mayor grado de seguridad que ofrece en comparacio´ n con los dema´s modos de transporte. Este aspecto ha de convertirse en un componente de la polı´tica europea de transportes. 1. 6. Por los motivos expuestos, el ferrocarril tiene que recuperar la porcio´ n de mercado que ha ido perdiendo en los u´ ltimos an˜ os. Especialmente entre los an˜ os 1990 y 1995 se produjo un declive del transporte por ferrocarril, que paso´ del 18,8 % al 14,4 % de mercancı´as transportadas (en tonela- das/km) y del 6,8 % al 6 % de pasajeros (en viajeros/km) en los quince Estados miembros de la Unio´ n Europea. En caso de observarse tendencias inversas en algunos Estados miembros, sera´ preciso examinar las razones de esta evolucio´ n divergente de un Estado a otro. Es necesario que el ferrocarril adquiera atractivo, sobre 1. 7. todo en los transportes de larga distancia. El fortalecimiento de la competitividad del sector debera´ basarse en un conjunto de medidas que afecten a todos los aspectos del funcionamiento del mercado ferroviario, a saber, la calidad y cantidad de las infraestructuras, los ca´nones por utilizacio´ n, la fiabilidad de los servicios que presta y la garantı´a de continuidad de la red ferroviaria, mediante la normalizacio´ n de las formalidades aduaneras en los casos en que intervienen terceros paı´ses no comunitarios, etc. 1. 8. Un factor importante para el ulterior fomento del ferrocarril es su posicio´ n frente al transporte por carretera, su principal competidor. En éste (ası´ como en el transporte aéreo) la liberalizacio´ n ha supuesto un fuerte incremento de su competitividad, dotando de una clara flexibilidad a los merca- dos. Del mismo modo, también el ferrocarril debera´ dejar de ser, gradualmente, un mercado protegido y funcionar en el marco de una mayor adaptabilidad a las necesidades actuales. No obstante, la mejora necesaria de las prestaciones del sector ferroviario debera´ realizarse preservando como mı´nimo el alto nivel de seguridad que ha alcanzado y sin que se vean afectadas las condiciones de trabajo del personal. La seguridad debe constituir la prioridad del nuevo marco jurı´dico ferroviario y figurar como una obligacio´ n en cuanto a los resultados, si bien cada Estado miembro podra´ elegir los medios que considere ma´s adecuados para ello. Al igual que en el transporte marı´timo y aéreo, dicha liberalizacio´ n habra´ de ir incrementa´ndose poco a poco junto con la aplicacio´ n paralela de las indispensables medidas de acompan˜ amiento, sin que ello justifique retrasos inu´ tiles o incluso peligrosos. Cada fase de la liberalizacio´ n de los ferrocarriles debera´ ir acompan˜ ada de una evaluacio´ n de las consecuencias que tengan las distintas medidas para las empresas ferroviarias y la sociedad en general. El CDR considera que, ante la posibilidad de que se aprueben las tres directivas de la Comisio´ n, resulta indispensable realizar estudios de impacto simulta´neos en todos los Estados miembros y sus regiones, con el fin de evaluar los resultados de éstas y los resultados de las directivas vigentes. A este respecto, cabe sen˜ alar que los riesgos que supone la concesio´ n de acceso a las infraestructuras ferroviarias a nuevas empresas, no evaluados a nivel regional, sobre todo en cuanto a segmentacio´ n y disen˜ o de una ordenacio´ n del espacio de los transportes europeos con arreglo a ejes norte-sur, pueden marginar ma´s au´ n las regiones periféricas y aisladas, teniendo en cuenta los costes externos y la presio´ n sobre el medio ambiente, en un contexto ma´s general de ampliacio´ n progra- mada debido a la entrada progresiva de los PECO en la Unio´ n Europea. 2. Observaciones generales Para la reestructuracio´ n del mercado del ferrocarril la 2. 1. Unio´ n Europea ha promulgado ya tres Directivas: la 91/440/CEE, sobre el desarrollo de los ferrocarriles comunita- rios; la 95/18/CE, sobre la concesio´ n de licencias a las empresas ferroviarias y la 95/19/CE, relativa a la adjudicacio´ n de la capacidad de infraestructura ferroviaria y la aplicacio´ n de ca´nones por su utilizacio´ n. Dichas directivas iban precedidas de un Libro Blanco y un Libro Verde sobre los ferrocarriles comunitarios. 2. 2. El conjunto de las normas mencionadas esta´ destinado a abrir el mercado a nuevas empresas ferroviarias, que podra´n utilizar las infraestructuras existentes. El primer paso en esta direccio´ n, dado mediante la Directiva 91/440/CEE, consistı´a en la separacio´ n contable entre gestio´ n de las infraestructuras y prestacio´ n de los servicios ferroviarios. De esta manera se garantiza una mayor transparencia en el coste de utilizacio´ n de los ferrocarriles y, en consecuencia, se crean las condiciones necesarias para una imputacio´ n justa y objetiva de los gastos de infraestructura. Por tanto, el usuario habra´ de pagar el coste real del transporte, de modo que los ferrocarriles puedan funcionar en unas condiciones ma´s sanas para el conjunto de la sociedad. En la pra´ctica, los Estados miembros han adoptado distintas soluciones para llegar a esta separacio´ n contable. C 57/42 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 29. 2. 2000 Algunos han creado dos entidades bien diferenciadas, una responsable de la infraestructura y otra encargada del transpor- te (Francia, Reino Unido, Suecia, Dinamarca, Finlandia, Portu- gal y Paı´ses Bajos). Otros paı´ses han recurrido a la llamada «empresa integrada». Segu´ n este sistema, la misma persona jurı´dica se ocupa de las infraestructuras y del transporte, y la separacio´ n contable se obtiene o bien asignando ambas tareas a dos servicios distintos (como en Austria, Alemania, Italia, Espan˜ a y Bélgica), o bien presentando simplemente cuentas separadas (como en Luxemburgo, Grecia e Irlanda). Dado que cuando esta separacio´ n se organiza dentro de una sola empresa no existen en realidad balances separados, sino tan so´ lo una contabilidad separada de pérdidas y beneficios, la Comisio´ n propone que se indique que la separacio´ n contable implica una separacio´ n de los balances. Asimismo, la Comisio´ n sugiere que se lleven cuentas separadas para el transporte de viajeros los Estados pueden imponer obligaciones de (para el cual servicio pu´ blico) y el transporte de mercancı´as (que presenta Ası´ pues, una orientacio´ n comercial ma´s pronunciada). 2. 3. los ferrocarriles comienzan a tener una orientacio´ n comercial, orientacio´ n de la que carecı´an hasta ahora. Otro paso importante en esta direccio´ n es la garantı´a de libre acceso a las infraestructuras. Las normas ba´sicas del libre acceso a las infraestructuras se rigen por la Directiva 95/18/CE, en la que se determinan las condiciones de acceso al mercado de las empresas ferroviarias. Por u´ ltimo, con la Directiva 95/19/CE se fijan los principios ba´sicos de tarifica- cio´ n que son de aplicacio´ n uniforme en todas las empresas del sector, ası´ como la distribucio´ n de la capacidad ferroviaria, que se encuentra a menudo limitada o, en algunos casos, saturada. El CDR pide al Consejo y al Parlamento Europeo que tengan en cuenta las consecuencias de la aplicacio´ n de dichas directivas en el desarrollo sostenible de las regiones europeas, sobre todo en lo que se refiere al pago de los derechos de utilizacio´ n de la infraestructura, la disminucio´ n de los servicios pu´ blicos regionales, la preponderancia de los usuarios transeuropeos, la situacio´ n que tienen prioridad sobre todos los dema´s, precaria de las conexiones ferroviarias en determinadas regio- nes pobres y la concentracio´ n de la actividad econo´ mica en las regiones actualmente ma´s ricas. 2. 4. La filosofı´a de la Comisio´ n Europea consiste en que, para reorganizar los ferrocarriles e incrementar su cuota de presencia en el mercado de transporte de pasajeros y mercan- cı´as, es necesario aspirar, en la pra´ctica, a una colaboracio´ n estrecha entre todas las compan˜ ı´as ferroviarias, sobre todo en los sectores de los transportes internacionales de mercancı´as y de pasajeros y, por u´ ltimo, en el de los transportes nacionales de mercancı´as. Las propuestas de nuevas directivas de la Comisio´ n Europea (modificacio´ n de la Directiva 91/440/CEE, modificacio´ n de la Directiva 95/18/CE y sustitucio´ n de la Directiva 95/19/CE) van en esta direccio´ n. 3. Propuestas 3. 1. Modificacio´n de la Directiva 91/440/CEE sobre el desarrollo de los ferrocarriles comunitarios 3. 1. 1. La idea central de las modificaciones propuestas yace en la separacio´ n plena y obligatoria entre la gestio´ n de las infraestructuras ferroviarias y toda empresa ferroviaria. De esta manera, el transporte se convierte en una actividad puramente comercial segu´ n las normas del mercado, salvo los servicios de transporte que tengan la consideracio´ n de servicio pu´ blico. Los Estados debera´n desempen˜ ar siempre un papel central en el mismo: regular y controlar el respeto de las normas vigentes. Son ellos quienes se encargara´n de la gestio´ n de las infraestruc- turas, con lo que controlara´n el desarrollo de la misma, las inversiones necesarias, los proyectos de futuro, el respeto de las normas de seguridad y, en general, el buen funcionamiento del mercado ferroviario. 3. 1. 2. Paralelamente, se prevé la necesidad de que exista una separacio´ n, al menos en el plano contable, entre los servicios de transporte de pasajeros y de mercancı´as. La existencia de dicha separacio´ n es importante porque, de este modo, se pondra´n en pra´ctica los distintos criterios que rigen en cada caso, a saber, los transportes de mercancı´as contara´n con una orientacio´ n comercial ma´s clara y fuerte, en tanto que los de pasajeros podra´n, en unos casos, tener un cara´cter fuertemente competitivo y, en otros, consistir en un servicio de utilidad pu´ blica. Con dicha escisio´ n se lograra´ la indispensable transparencia en la dimensio´ n econo´ mica de los distintos modos de transporte. 3. 1. 3. No obstante, el desarrollo de las infraestructuras ferroviarias nacionales, ası´ como de los correspondientes mercados nacionales, no se rige u´ nicamente por el criterio econo´ mico de la relacio´ n coste-beneficio, sino que también obedece a aspectos ma´s generales de cara´cter nacional, social, de cohesio´ n econo´ mica y de desarrollo regional. Estos factores debera´n ser tenidos en cuenta en la aplicacio´ n de cualesquier medidas. 3. 1. 4. Algunos paı´ses comunitarios con peculiaridades ge- ogra´ficas o geopolı´ticas debera´n recibir un trato diferenciado en lo que concierne al desarrollo de los mercados ferroviarios. Cada regio´ n de la Comunidad debera´ ser examinada en funcio´ n de las condiciones peculiares que pueda presentar, sin que ello signifique que el plan comunitario de saneamiento del mercado ferroviario se vea influenciado negativamente o sea puesto en peligro por este motivo. 3. 2. Propuesta de modificacio´n de la Directiva 95/18/CE sobre concesio´n de licencias a empresas ferroviarias La propuesta de Directiva prevé que las empresas 3. 2. 1. ferroviarias que presten servicios, de conformidad con el artı´culo 10 de la Directiva 91/440/CEE vigente, esta´n obligadas 29. 2. 2000 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas C 57/43 a solicitar una licencia del Estado miembro en que estén establecidas. Dicha licencia es va´lida en todo el territorio comunitario. La concesio´ n de la misma esta´ sujeta a determina- das condiciones de idoneidad profesional, saneada situacio´ n econo´ mica y buena reputacio´ n. La idea central de la propuesta de Directiva es la 3. 2. 2. transparencia y la igualdad de trato en las empresas ferroviarias, ası´ como la garantı´a de que, en un mercado abierto, se respetara´n todas las normas y condiciones de seguridad para el buen funcionamiento de los ferrocarriles, en beneficio del usuario y, en consecuencia, de la sociedad. 3. 2. 3. Una novedad de dicha propuesta es la de imponer ahora la obligatoriedad de obtencio´ n de una licencia a las empresas que prestan servicios ferroviarios urbanos, suburba- nos o regionales. Queda a discrecio´ n de cada Estado miembro o de cada regio´ n con responsabilidades en temas ferroviarios y con red propia determinar si es necesario o no exigir la licencia a las empresas que prestan dichos servicios en su territorio. Ante la perspectiva de un mercado que evoluciona hacia una la disposicio´ n mencionada podrı´a liberalizacio´ n creciente, redundar en beneficio de los Estados miembros. 3. 3. Propuesta de sustitucio´n de la Directiva 95/19/CE sobre la adjudicacio´n de la capacidad de infraestructura ferroviaria y la aplicacio´n de ca´nones por su utilizacio´n 3. 3. 1. A la hora de elegir un modo de transporte concreto, los usuarios de los servicios de transporte basan su decisio´ n en una serie de factores. Especial importancia tienen la calidad y fiabilidad del servicio, si bien el precio del mismo desempen˜ a un papel determinante. Por lo que se refiere concretamente a los transportes ferroviarios, el nivel de los ca´nones que deben abonarse tiene una influencia considerable en el precio final del transporte (repercusio´ n de costes). Con este mecanismo pueden crearse incentivos para transferir el transporte de la carretera al ferrocarril. La propuesta pretende fijar el marco para la adjudica- 3. 3. 2. cio´ n de capacidad de infraestructura, ası´ como la aplicacio´ n de los ca´nones por su utilizacio´ n. Una parte importante del precio que corresponde pagar al usuario refleja el coste de la infraestructura. Segu´ n la propuesta de Directiva, una parte del coste se fijara´ en funcio´ n de la escasez de infraestructuras, lo que podrı´a plantear determinados problemas para la aplicacio´ n de la misma si el gestor de una infraestructura determinada no puede contar con un cierto margen a la hora de tomar decisiones o establecer medidas correctoras para, en la medida de lo posible, remediar las disfunciones que pudiera presentar el sistema. La adjudicacio´ n de capacidad a las empresas ferrovi- 3. 3. 3. arias debe efectuarse a través de un o´ rgano independiente de las empresas y los operadores que prestan los servicios ferroviarios (habida cuenta del conflicto de intereses que surge en tales casos). Aunque este o´ rgano debera´ tener en cuenta los objetivos y las exigencias de los entes y empresas nacionales y regionales europeas, su polı´tica y su funcionamiento debera´n ser controlados por una instancia superior en aras de una mayor transparencia. Por consiguiente, dicho gestor de la infraestructura debera´ poder aplicar polı´ticas de tarificacio´ n basadas en decisiones empresariales y no en criterios inflexibles y preestablecidos. Es indispensable que haya transparencia e igualdad de trato para todas las empresas con derecho de acceso al mercado ferroviario, pero ello no significa que el gestor de la infraestructura no deba contar con un cierto margen de decisio´ n, sin perjuicio de los acuerdos vigentes en cada momento en la red de infraestructura por él gestionada. 3. 3. 4. El canon solicitado por utilizacio´ n de la infraestructu- ra ferroviaria debera´ determinarse con métodos similares a los vigentes en los dema´s modos de transporte que compiten con el ferroviario, en particular el transporte por carretera. No es justo proceder a internalizar y, por ende, repercutir los costes externos de los transportes ferroviarios cuando no existe un sistema ana´logo de tarificacio´ n en el sector de los transportes por carretera. Por otro lado, son bien conocidos los problemas, metodolo´ gicos y polı´ticos, que plantean los intentos en este sentido. Y es todavı´a ma´s sabido que el ferrocarril es el modo de transporte que presenta costes externos ma´s bajos, en comparacio´ n con la carretera. No obstante, podrı´amos hablar de una internalizacio´ n de costes en el sector ferroviario que tenga en cuenta los aspectos medioambientales, por ejemplo, trenes proyectados para ser ma´s ecolo´ gicos, gravados con tasas ma´s bajas que aquellos que, desde el punto de vista tecnolo´ gico, tengan unas repercusiones medioambientales menos favo- rables (algo similar a lo que sucede con los transportes por carretera y los distintos precios de las eurovin˜ etas, de conformidad con la decisio´ n del Consejo de Transportes de 1 de diciembre de 1998). Hay que evitar que la tarificacio´ n segu´ n el coste marginal derive en una desertizacio´ n ferroviaria de las zonas rurales. 3. 3. 5. Por u´ ltimo, habra´ que aclarar plenamente el significa- do y el papel del nuevo término «candidato autorizado». Esta nueva categorı´a debera´ introducirse en el mercado ferroviario sin poner en peligro el buen funcionamiento del sistema. Segu´ n la propuesta de Directiva, «la persona fı´sica o jurı´dica interesada comercialmente o por razones de servicio pu´ blico en adquirir capacidad de infraestructura para la explotacio´ n de un servicio ferroviario, que ha cumplido los requisitos que la habilitan para reservar capacidad» podra´ adquirir capacidad de infraestructura ferroviaria. Estos «clientes autorizados» pueden ser empresas ferroviarias, pero también toda persona que tenga la intencio´ n de organizar un sistema de transporte: autoridades locales, comités de empresas de viajes, cargadores, etc. Este derecho ampliado a los cargadores preocupa al CDR ya que teme que se llegue a un mercado similar al del transporte por carretera, con graves distorsiones de la competencia. 4. Propuestas de medidas de acompan˜ amiento Para garantizar la plena reestructuracio´ n del sector de 4. 1. los ferrocarriles en beneficio de toda la sociedad, las normas propuestas debera´n combinarse con las debidas medidas de C 57/44 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 29. 2. 2000 — acompan˜ amiento como, por ejemplo: medidas nacionales y comunitarias de polı´tica social en favor de los trabajadores ferroviarios; fomento de medidas técnicas y legales para los ferrocarriles, a saber: garantı´a de compatibilidad técnica y, en la medida de lo posible, de interconexio´ n de las redes; refuerzo de las «superpistas ferroviarias de transporte de mercancı´as» En efecto, so´ lo garantizando las conexiones ferroviarias al mayor nu´ mero posible de centros industriales europeos sera´ posible reducir el transporte por carretera, con las consiguien- tes ventajas econo´ micas y medioambientales. El primer paso hacia la revitalizacio´ n de los ferrocarriles 5. 4. comunitarios se ha dado ya con la aplicacio´ n de la Directiva 91/440/CEE sobre el desarrollo de los ferrocarriles comunita- — — — («freight freeways»); determinacio´ n de los términos y condiciones en que se permiten excepciones a las normas previstas (ayudas estatales, etc. ), teniendo, sobre todo, en cuenta la obligato- rios. riedad de prestar servicios de interés pu´ blico; determinacio´ n clara del papel del Estado, con el fin de garantizar el buen funcionamiento del sistema ferroviario, sin perjuicio de la necesaria competitividad ni del servicio pu´ blico que presta el ferrocarril. «Propuesta de Directiva del Consejo por la que se modifica la Directiva 91/440/CEE sobre el desarrollo de los ferro- carriles comunitarios» () Introduccio´ n 5. Ya a comienzos de los an˜ os 90 la Unio´ n Europea 5. 1. reconocio´ la necesidad de tomar medidas concretas para revitalizar los ferrocarriles comunitarios, como consecuencia de la preocupacio´ n por lograr un desarrollo equilibrado de todos los modos de transporte, al tiempo que se procuraba frenar la constante pérdida de partes de mercado sufrida por los ferrocarriles comunitarios. 5. 2. No obstante, por causas a la vez estructurales, econo´ mi- cas e histo´ ricas, los distintos modos de transporte han sufrido una evolucio´ n diferente dentro de los Estados miembros de la Unio´ n Europea, un factor considerado a menudo como el origen de fuertes distorsiones de la competencia entre modos de transporte. Entre los objetivos polı´ticos ma´s importantes de la polı´tica comu´ n de transporte figura el desarrollo equilibrado de un sistema de transporte destinado a responder tanto a las necesidades reales como a las caracterı´sticas propias de la sociedad europea, es decir, sus condiciones geogra´ficas, econo´ - micas y polı´ticas. 5. 3. Por otro lado, cabe notar una preocupacio´ n mayor por parte de los habitantes de Europa en cuanto a la necesidad inevitable de proteger el medio ambiente garantizando al mismo tiempo un desarrollo econo´ mico sostenible y duradero dirigido a la integracio´ n europea. Tampoco hay que olvidar la preocupacio´ n por la seguridad de los modos de transporte, en absoluto desden˜ able. Todas estas inquietudes pueden resolver- se mediante el desarrollo de los ferrocarriles, al tiempo que se garantiza un mejor reparto modal. Al mismo tiempo, y desde una perspectiva de beneficio econo´ mico necesariamente a largo plazo, es preciso desarrollar una polı´tica de fomento de todos los tramos ferroviarios, incluidos los de menor entidad (en vez de la polı´tica de cierre de las llamadas «ramas secas» que se aplica en muchos paı´ses). 6. La Directiva 91/440/CEE 6. 1. La Directiva 91/440/CEE apunta, sobre todo, a crear, dentro de los ferrocarriles comunitarios, las estructuras funda- mentales para permitir un funcionamiento del sector que resulte ma´s transparente y mejor adaptado a las exigencias del mercado. La separacio´ n contable entre la gestio´ n de las infraestructuras y la prestacio´ n de los servicios debe ser vista desde esta perspectiva. 6. 2. En este mismo sentido de apertura del mercado ferroviario, tradicionalmente protegido, el artı´culo 10 de dicha Directiva prevé una cierta liberalizacio´ n del acceso al mercado en materia de tra´nsito. Dicha liberalizacio´ n no es total, por quedar reservada a los grupos internacionales de compan˜ ı´as ferroviarias en el caso de operaciones internacionales de transporte, ası´ como a las compan˜ ı´as que realizan transportes combinados. 7. La propuesta de modificacio´ n de la Directiva 91/440/CEE 7. 1. Cuatro an˜ os después de la aplicacio´ n de dicha Directiva, la Comisio´ n Europea ha elaborado una propuesta de modifica- cio´ n del artı´culo 10, por la que el acceso a las infraestructuras ferroviarias queda abierto a todas la empresas que realicen servicios de transporte de mercancı´as, transportes combinados y transporte internacional de pasajeros. 7. 2. Esta medida, que constituye la fase sucesiva en la liberalizacio´ n del mercado ferroviario, no ha logrado au´ n el consenso polı´tico de los Estados miembros. Es evidente que la liberalizacio´ n del mercado ferrovi- 7. 3. ario so´ lo puede lograrse procediendo etapa por etapa. Del mismo modo, esta´ claro que los mercados ferroviarios naciona- les de los Estados miembros presentan divergencias conside- rables en materia de liberalizacio´ n a falta de una polı´tica comu´ n, desde hace an˜ os. 7. 4. La propuesta de modificacio´ n del artı´culo 10 de la Directiva 91/440/CEE aspira claramente a una liberalizacio´ n mayor, una polı´tica plenamente va´lida para la revitalizacio´ n de los ferrocarriles. No obstante, hay que ver cua´les son las consecuencias de las medidas polı´ticas propuestas en algunos Estados miembros, que se encuentran en situaciones distintas respecto a otros. Por ejemplo, no hay que olvidar el papel social que el ferrocarril desempen˜ a en muchos paı´ses en 29. 2. 2000 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas C 57/45 términos de empleo y servicio pu´ blico. Por tanto, es necesario aplicar estrategias que garanticen, ma´s la funcio´ n social de los alla´ de los intereses econo´ micos, ca y social en toda la Unio´ n Europea. ferrocarriles. 7. 5. Es en este sentido en el que cabe plantearse si es éste el mejor momento para aplicar dichas medidas polı´ticas. Esta cuestio´ n podrı´a ser sometida a debate polı´tico con el fin de llegar a un acuerdo. Antes de ejecutar medidas polı´ticas irreversibles, serı´a conveniente examinar todas las situaciones posibles, sobre todo en relacio´ n con un calendario realista y aceptable. Adema´s, el objetivo de toda medida polı´tica es el de lograr la mejor integracio´ n posible de todas las regiones de la Unio´ n Europea, con el fin de garantizar una cohesio´ n econo´ mi- un servicio pu´ blico, etc. Bruselas, 18 de noviembre de 1999. 8. Conclusiones 8. 1. Para crear una base so´ lida de compromisos polı´ticos es u´ til buscar un denominador comu´ n en los Estados miembros. En el caso de los ferrocarriles, pese a estar convencidos de que vamos por el buen camino, sigue siendo indispensable acordar un calendario de ejecucio´ n aceptable, sin excluir medidas de acompan˜ amiento, como la contabilidad técnica de los ferrocarriles convencionales, polı´ticas nacionales y comunitari- as para la proteccio´ n del empleo en este sector, el fomento de la las superpistas ferroviarias de transporte de mercancı´as, fijacio´ n de las condiciones para la aplicacio´ n de excepciones, como las ayudas estatales, sobre todo con vistas a garantizar El Presidente del Comité de las Regiones Manfred DAMMEYER


eurovoc_concepts:
Burundi
civilian victim
ethnic conflict
forced migration
political situation

formats: pdf print

text: C 189/238 Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen NL 7. 7. 2000 Donderdag, 18 november 1999 doet een beroep op de Russische autoriteiten om de aanklachten tegen Alexandr Nikitin, gebaseerd 3. op geheime decreten met terugwerkende kracht, te seponeren; verzoekt zijn Voorzitter deze resolutie te doen toekomen aan de Commissie, de Raad, de regering 4. van Rusland, de Raad van Europa en de Stichting Bellona. 11. Burundi B5-0267, 0285, 0293 en 0301/1999 Resolutie van het Europees Parlement over de situatie in Burundi Het Europees Parlement, % gezien zijn voorgaande resoluties over de situatie in Burundi, A. overwegende dat in Burundi sinds 1993 een intern conflict heerst waarbij meer dan 200. 000 mensen gedood zijn en meer dan 800. 000 mensen ontheemd, waarvan het merendeel geconfronteerd wordt met honger en ziekte, B. overwegende dat het conflict in mei 1999 in een nieuwe fase is getreden, aangezien de verschillende militietroepen hun gevechtsactiviteiten in verscheidene delen van het land en in de hoofdstad Bujum- bura hebben geïntensiveerd, waarop het leger heeft gereageerd met zuiveringsoperaties en een verdere groepering van bevolkingsgroepen in zogenaamde beschermde kampen, in een omstreden poging om de burgerbevolking te scheiden van de rebellen, C. geschokt door het recente bloedbad onder talrijke burgers in de hoofdstad Bujumbura, alsmede de moord op negen personen, waaronder een vertegenwoordiger van UNICEF en een functionaris van het WVP (Wereldvoedselprogramma) in Rutana, de zuidoostelijke provincie van Burundi, D. overwegende dat de speciale rapporteur van de VN voor de mensenrechten in Burundi op 25 oktober 1999 heeft gewezen op de rampzalige situatie van de mensenrechten in Burundi, die te wijten is aan willekeurige executies op grote schaal die zowel door de militietroepen als door bepaalde legeronder- delen worden begaan, illegale arrestaties, folteringen en onaanvaardbare omstandigheden in de gevan- genissen, E. F. overwegende dat het stabiliseren van de regio gebaseerd moet worden op rechtvaardigheid en vervol- ging van degenen die verantwoordelijk zijn voor de etnische gewelddaden, overwegende dat er in het buurland Tanzania vredesbesprekingen over Burundi zijn gehouden, maar dat er tot nu toe geen algehele overeenstemming is bereikt, G. verontrust over de moeilijkheden waarmee de meeste humanitaire organisaties geconfronteerd worden bij het bieden van hulp aan de noodlijdende burgerbevolking, die voornamelijk te wijten zijn aan het gebrek aan veiligheid, 1. spreekt zijn krachtige veroordeling uit van de gewelddaden jegens de burgerbevolking en van de moord op negen personen, waaronder een vertegenwoordiger van UNICEF en een functionaris van het WVP (Wereldvoedselprogramma) in Rutana; verlangt een onafhankelijk onderzoek naar de moord op de VN-hulpverleners en de Burundische 2. burgers in het vluchtelingenkamp in het zuiden van Burundi; 3. verzoekt de Burundische autoriteiten met klem om de nodige maatregelen te treffen voor de veilig- heid van de bevolking en zich te conformeren aan de richtsnoeren van de speciaal rapporteur van de VN teneinde verbetering te brengen in de afschuwelijke situatie van de mensenrechten in het land; 4. doet een beroep op alle conflictpartijen om vredesbesprekingen te beginnen en tot een goed einde te brengen, zodat de Europese Unie tezamen met andere internationale organisaties actief kan meewerken aan de totstandbrenging van vrede en stabiliteit in Burundi; 7. 7. 2000 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen C 189/239 Donderdag, 18 november 1999 5. verzoekt alle oorlogvoerende partijen de meest elementaire mensenrechten te eerbiedigen door met name toe te staan dat de humanitaire organisaties rechtstreeks en vrijelijk toegang krijgen tot de vluchte- lingen en ontheemden; doet een beroep op de regering van Burundi om in te stemmen met het inzetten van militaire waar- 6. nemers van de VN en/of de OAE (Organisatie voor Afrikaanse Eenheid) ten behoeve van de bescherming van hulpverleners en het bieden van humanitaire hulp; wijst er nogmaals op hoe belangrijk het is dat er onder auspiciën van de VN en de OAE een inter- 7. nationale conferentie wordt gehouden voor vrede, veiligheid en stabiliteit in de regio van de Grote Meren, onder deelneming van alle regeringen van deze regio; 8. dringt erop aan dat de buurlanden het vredesproces in Burundi blijven ondersteunen door ervoor te zorgen dat hun grondgebied op generlei wijze wordt gebruikt voor het bedreigen van de veiligheid van de bevolking van Burundi; 9. herhaalt zijn verzoek om een internationaal embargo op de export van wapens en munitie naar Burundi en de gehele regio van de Grote Meren, en verzoekt de Raad en de lidstaten hun toezeggingen inzake controle op de wapenexport naar deze regio en preventie van illegale wapenhandel en financie- ringsoperaties na te komen; verzoekt de internationale gemeenschap en met name de EU om de humanitaire hulp aan de in 10. gevaar verkerende bevolking, de ontheemden en de Burundische vluchtelingen op te voeren; 11. verzoekt zijn Voorzitter om deze resolutie te doen toekomen aan de Commissie, de Raad en de regeringen van de lidstaten, van Burundi, Oeganda, de Volksrepubliek Congo en Tanzania, de Verenigde Naties, het WVP, de UNICEF en de OAE. 12. Rwanda B5-0276, 0294 en 0300/1999 Resolutie van het Europees Parlement over de toestand in het gebied van de Grote Meren, in het bijzonder in Rwanda Het Europees Parlement, % onder verwijzing naar zijn eerdere resoluties over de toestand in Rwanda, A. overwegende dat op 3 november 1999 de Kamer van Beroep van het internationale Rwandatribunaal heeft besloten om technische redenen de heer Jean Bosco Barayagwiza vrij te laten hoewel hij beschul- digd was van zes misdrijven in verband met genocide; B. overwegende dat Jean Bosco Barayagwiza een hoge ambtenaar was bij een Rwandees radiostation waar openlijk werd opgeroepen tot het vermoorden van Tutsi’s en gematigde Hutu’s, C. gelet op het besluit dat de regering in Kigali vervolgens heeft genomen om de samenwerking op te schorten met het Rwandatribunaal in Arusha en tevens om het bezoek aan Rwanda van de procureur- generaal van het tribunaal, mevrouw Carla del Ponte, tot nader order uit te stellen, D. overwegende dat het opschorten van de samenwerking door Rwanda ernstige gevolgen zal hebben voor het streven van het tribunaal om door te gaan met de processen aangezien de meeste getuigen uit Rwanda afkomstig zijn, E. F. overwegende dat het werk van het internationaal tribunaal in het algemeen gekenmerkt wordt door ellenlang oponthoud en buitengewoon langzaam onderzoek en procedures, o. a. door een ernstig tekort aan openbare aanklagers en rechters, en dat het tribunaal daardoor nog maar vier processen heeft afgerond sedert het vijf jaar geleden is opgericht, ervan overtuigd dat het nodig is dat het internationaal tribunaal de waarheid aan het licht brengt over de genocide van 1994 in Rwanda en de aanstichters en schuldigen van deze bloedbaden voor de rechter brengt om een einde te maken aan de straffeloosheid die in het land heerst,


title: Γνώμη της Συμβουλευτικής Επιτροπής για θέματα συγκεντρώσεων επιχειρήσεων που εκδόθηκε κατά την 71η συνεδρίαση της 18ης Νοεμβρίου 1999 επί ενός προσχεδίου απόφασης σχετικά με την υπόθεση IV/M.1610 — Deutsche Post

eurovoc_concepts:
Germany
advisory committee (EU)
economic concentration
exchange of information
fine
postal service

formats: html pdf print

text: C 106/2 EL ¯(cid:240)(cid:223)(cid:243)(cid:231)(cid:236)(cid:231) ¯(cid:246)(cid:231)(cid:236)(cid:229)æ(cid:223)(cid:228)Æ (cid:244)ø(cid:237) ¯ıæø(cid:240)ÆœŒ(cid:254)(cid:237) ˚(cid:239)Ø(cid:237)(cid:239)(cid:244)(cid:222)(cid:244)ø(cid:237) 6. 4. 2001 ˆ˝(cid:217)(cid:204)˙ (cid:244)(cid:231)(cid:242) (cid:211)ı(cid:236)(cid:226)(cid:239)ıº(cid:229)ı(cid:244)ØŒ(cid:222)(cid:242) ¯(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:222)(cid:242) ªØÆ Ł(cid:221)(cid:236)Æ(cid:244)Æ (cid:243)ıªŒ(cid:229)(cid:237)(cid:244)æ(cid:254)(cid:243)(cid:229)ø(cid:237) (cid:229)(cid:240)Ø(cid:247)(cid:229)Øæ(cid:222)(cid:243)(cid:229)ø(cid:237) (cid:240)(cid:239)ı (cid:229)Œ(cid:228)(cid:252)Ł(cid:231)Œ(cid:229) ŒÆ(cid:244)(cid:220) (cid:244)(cid:231)(cid:237) 71(cid:231) (cid:243)ı(cid:237)(cid:229)(cid:228)æ(cid:223)Æ(cid:243)(cid:231) (cid:244)(cid:231)(cid:242) 18(cid:231)(cid:242) ˝(cid:239)(cid:229)(cid:236)(cid:226)æ(cid:223)(cid:239)ı 1999 (cid:229)(cid:240)(cid:223) (cid:229)(cid:237)(cid:252)(cid:242) (cid:240)æ(cid:239)(cid:243)(cid:247)(cid:229)(cid:228)(cid:223)(cid:239)ı Æ(cid:240)(cid:252)(cid:246)Æ(cid:243)(cid:231)(cid:242) (cid:243)(cid:247)(cid:229)(cid:244)ØŒ(cid:220) (cid:236)(cid:229) (cid:244)(cid:231)(cid:237) ı(cid:240)(cid:252)Ł(cid:229)(cid:243)(cid:231) IV/M. 1610 (cid:151) Deutsche Post (2001/C 106/02) 1. ˙ (cid:211)ı(cid:236)(cid:226)(cid:239)ıº(cid:229)ı(cid:244)ØŒ(cid:222) ¯(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:222) (cid:243)ı(cid:236)(cid:246)ø(cid:237)(cid:229)(cid:223) (cid:236)(cid:229) (cid:244)(cid:231)(cid:237) ¯(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:222) (cid:252)(cid:244)Ø (cid:231) Deutsche Post (cid:221)(cid:228)ø(cid:243)(cid:229) (cid:229)(cid:243)(cid:246)Æº(cid:236)(cid:221)(cid:237)(cid:229)(cid:242) ŒÆØ (cid:240)ÆæÆ- (cid:240)ºÆ(cid:237)(cid:231)(cid:244)ØŒ(cid:221)(cid:242) (cid:240)º(cid:231)æ(cid:239)(cid:246)(cid:239)æ(cid:223)(cid:229)(cid:242) (cid:243)(cid:244)(cid:231)(cid:237) Œ(cid:239)Ø(cid:237)(cid:239)(cid:240)(cid:239)(cid:223)(cid:231)(cid:243)(cid:222) (cid:244)(cid:231)(cid:242) (cid:236)(cid:229) (cid:244)(cid:231)(cid:237) (cid:221)(cid:237)(cid:237)(cid:239)ØÆ (cid:244)(cid:239)ı (cid:220)æŁæ(cid:239)ı 14 (cid:243)(cid:231)(cid:236)(cid:229)(cid:223)(cid:239) 1 (cid:243)(cid:244)(cid:239)Ø(cid:247)(cid:229)(cid:223)(cid:239) (cid:226)) (cid:244)(cid:239)ı ŒÆ(cid:237)(cid:239)(cid:237)Ø(cid:243)(cid:236)(cid:239)(cid:253) (¯ˇ˚) ÆæØŁ. 4064/89 (cid:244)(cid:239)ı (cid:211)ı(cid:236)(cid:226)(cid:239)ıº(cid:223)(cid:239)ı. 2. ˙ (cid:211)ı(cid:236)(cid:226)(cid:239)ıº(cid:229)ı(cid:244)ØŒ(cid:222) ¯(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:222) (cid:243)ı(cid:236)(cid:246)ø(cid:237)(cid:229)(cid:223) (cid:236)(cid:229) (cid:244)(cid:231)(cid:237) ¯(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:222) (cid:252)(cid:244)Ø (cid:231) Deutsche Post (cid:221)(cid:228)ø(cid:243)(cid:229) (cid:229)(cid:243)(cid:246)Æº(cid:236)(cid:221)(cid:237)(cid:229)(cid:242) (cid:240)º(cid:231)æ(cid:239)(cid:246)(cid:239)æ(cid:223)(cid:229)(cid:242) (cid:243)(cid:244)Ø(cid:242) Æ(cid:240)Æ(cid:237)(cid:244)(cid:222)(cid:243)(cid:229)Ø(cid:242) (cid:244)(cid:231)(cid:242) (cid:243)(cid:244)Ø(cid:242) ÆØ(cid:244)(cid:222)(cid:243)(cid:229)Ø(cid:242) (cid:240)º(cid:231)æ(cid:239)(cid:246)(cid:239)æØ(cid:254)(cid:237) (cid:236)(cid:229) (cid:244)(cid:231)(cid:237) (cid:221)(cid:237)(cid:237)(cid:239)ØÆ (cid:244)(cid:239)ı (cid:220)æŁæ(cid:239)ı 14 (cid:243)(cid:231)(cid:236)(cid:229)(cid:223)(cid:239) 1 (cid:243)(cid:244)(cid:239)Ø(cid:247)(cid:229)(cid:223)(cid:239) ª) (cid:244)(cid:239)ı ŒÆ(cid:237)(cid:239)(cid:237)Ø(cid:243)(cid:236)(cid:239)(cid:253) (¯ˇ˚) ÆæØŁ. 4064/89. 3. ˙ (cid:211)ı(cid:236)(cid:226)(cid:239)ıº(cid:229)ı(cid:244)ØŒ(cid:222) ¯(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:222) (cid:243)ı(cid:236)(cid:246)ø(cid:237)(cid:229)(cid:223) (cid:236)(cid:229) (cid:244)(cid:231)(cid:237) ¯(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:222) (cid:252)(cid:244)Ø (cid:231) Deutsche Post (cid:221)(cid:228)ø(cid:243)(cid:229) (cid:229)Œ (cid:240)æ(cid:239)Ł(cid:221)(cid:243)(cid:229)ø(cid:242) (cid:244)Ø(cid:242) (cid:229)(cid:243)(cid:246)Æº- (cid:236)(cid:221)(cid:237)(cid:229)(cid:242) ŒÆØ (cid:240)ÆæÆ(cid:240)ºÆ(cid:237)(cid:231)(cid:244)ØŒ(cid:221)(cid:242) (cid:240)º(cid:231)æ(cid:239)(cid:246)(cid:239)æ(cid:223)(cid:229)(cid:242) (cid:243)(cid:244)(cid:231)(cid:237) Œ(cid:239)Ø(cid:237)(cid:239)(cid:240)(cid:239)(cid:223)(cid:231)(cid:243)(cid:231) ŒÆØ (cid:244)Ø(cid:242) Æ(cid:240)Æ(cid:237)(cid:244)(cid:222)(cid:243)(cid:229)Ø(cid:242). 4. ˙ (cid:211)ı(cid:236)(cid:226)(cid:239)ıº(cid:229)ı(cid:244)ØŒ(cid:222) ¯(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:222) (cid:243)ı(cid:236)(cid:246)ø(cid:237)(cid:229)(cid:223) (cid:236)(cid:229) (cid:244)(cid:231)(cid:237) ¯(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:222) (cid:252)(cid:244)Ø (cid:240)æ(cid:221)(cid:240)(cid:229)Ø (cid:237)Æ (cid:229)(cid:240)Ø(cid:226)º(cid:231)Ł(cid:229)(cid:223) (cid:240)æ(cid:252)(cid:243)(cid:244)Ø(cid:236)(cid:239) (cid:243)(cid:244)(cid:231) Deutsche Post (cid:243)(cid:253)(cid:236)(cid:246)ø(cid:237)Æ (cid:236)(cid:229) (cid:244)(cid:239) (cid:220)æŁæ(cid:239) 14 (cid:243)(cid:231)(cid:236)(cid:229)(cid:223)(cid:239) 1 (cid:243)(cid:244)(cid:239)Ø(cid:247)(cid:229)(cid:223)(cid:239) (cid:226)) ŒÆØ (cid:243)(cid:231)(cid:236)(cid:229)(cid:223)(cid:239) 1 (cid:243)(cid:244)(cid:239)Ø(cid:247)(cid:229)(cid:223)(cid:239) ª) (cid:244)(cid:239)ı ŒÆ(cid:237)(cid:239)(cid:237)Ø(cid:243)(cid:236)(cid:239)(cid:253) (¯ˇ˚) ÆæØŁ. 4064/89. 5. ˙ (cid:211)ı(cid:236)(cid:226)(cid:239)ıº(cid:229)ı(cid:244)ØŒ(cid:222) ¯(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:222) (cid:243)ı(cid:236)(cid:246)ø(cid:237)(cid:229)(cid:223) (cid:236)(cid:229) (cid:244)(cid:231)(cid:237) (cid:229)Œ(cid:244)(cid:223)(cid:236)(cid:231)(cid:243)(cid:231) (cid:244)ø(cid:237) (cid:240)ÆæÆª(cid:252)(cid:237)(cid:244)ø(cid:237) (cid:240)(cid:239)ı (cid:243)ı(cid:237)(cid:228)(cid:221)(cid:239)(cid:237)(cid:244)ÆØ (cid:236)(cid:229) (cid:244)(cid:231) (cid:246)(cid:253)(cid:243)(cid:231) ŒÆØ (cid:244)(cid:231) (cid:243)(cid:239)(cid:226)Ææ(cid:252)(cid:244)(cid:231)(cid:244)Æ (cid:244)ø(cid:237) (cid:240)ÆæÆ(cid:226)(cid:220)(cid:243)(cid:229)ø(cid:237), (cid:243)(cid:244)(cid:231)(cid:237) (cid:239)(cid:240)(cid:239)(cid:223)Æ (cid:240)æ(cid:239)(cid:221)(cid:226)(cid:231) (cid:231) ¯(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:222) ªØÆ (cid:244)(cid:239)(cid:237) ŒÆŁ(cid:239)æØ(cid:243)(cid:236)(cid:252) (cid:244)(cid:239)ı (cid:240)(cid:239)(cid:243)(cid:239)(cid:253) (cid:244)ø(cid:237) (cid:240)æ(cid:239)(cid:243)(cid:244)(cid:223)(cid:236)ø(cid:237). 6. ˙ (cid:211)ı(cid:236)(cid:226)(cid:239)ıº(cid:229)ı(cid:244)ØŒ(cid:222) ¯(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:222) (cid:243)ı(cid:236)(cid:246)ø(cid:237)(cid:229)(cid:223) (cid:236)(cid:229) (cid:244)(cid:239) (cid:240)æ(cid:239)(cid:244)(cid:229)Ø(cid:237)(cid:252)(cid:236)(cid:229)(cid:237)(cid:239) Æ(cid:240)(cid:252) (cid:244)(cid:231)(cid:237) ¯(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:222) (cid:240)(cid:239)(cid:243)(cid:252) (cid:244)ø(cid:237) (cid:240)æ(cid:239)(cid:243)(cid:244)(cid:223)(cid:236)ø(cid:237). 7. ˙ (cid:211)ı(cid:236)(cid:226)(cid:239)ıº(cid:229)ı(cid:244)ØŒ(cid:222) ¯(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:222) (cid:230)(cid:231)(cid:244)(cid:229)(cid:223) Æ(cid:240)(cid:252) (cid:244)(cid:231)(cid:237) ¯(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:222) (cid:237)Æ º(cid:220)(cid:226)(cid:229)Ø ı(cid:240)(cid:252)ł(cid:231) (cid:252)ºÆ (cid:244)Æ (cid:220)ººÆ Ł(cid:221)(cid:236)Æ(cid:244)Æ (cid:240)(cid:239)ı (cid:244)(cid:221)Ł(cid:231)ŒÆ(cid:237) Æ(cid:240)(cid:252) (cid:244)Æ Œæ(cid:220)(cid:244)(cid:231) (cid:236)(cid:221)º(cid:231) ŒÆ(cid:244)(cid:220) (cid:244)(cid:231) (cid:228)Ø(cid:220)æŒ(cid:229)ØÆ (cid:244)(cid:231)(cid:242) (cid:243)ı(cid:230)(cid:222)(cid:244)(cid:231)(cid:243)(cid:231)(cid:242). 8. ˙ (cid:211)ı(cid:236)(cid:226)(cid:239)ıº(cid:229)ı(cid:244)ØŒ(cid:222) ¯(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:222) (cid:243)ı(cid:237)Ø(cid:243)(cid:244)(cid:220) (cid:244)(cid:231) (cid:228)(cid:231)(cid:236)(cid:239)(cid:243)(cid:223)(cid:229)ı(cid:243)(cid:231) (cid:244)(cid:231)(cid:242) (cid:240)Ææ(cid:239)(cid:253)(cid:243)Æ(cid:242) ª(cid:237)(cid:254)(cid:236)(cid:231)(cid:242) (cid:243)(cid:244)(cid:231)(cid:237) ¯(cid:240)(cid:223)(cid:243)(cid:231)(cid:236)(cid:231) ¯(cid:246)(cid:231)(cid:236)(cid:229)æ(cid:223)(cid:228)Æ (cid:244)ø(cid:237) ¯ıæø(cid:240)ÆœŒ(cid:254)(cid:237) ˚(cid:239)Ø(cid:237)(cid:239)(cid:244)(cid:222)(cid:244)ø(cid:237)


title: Reglamento (CE) n° 2447/1999 de la Comisión, de 18 de noviembre de 1999, por el que se fijan las restituciones aplicables a la exportación de los cereales y de las harinas, grañones y sémolas de trigo o de centeno

eurovoc_concepts:
cereal flour
cereals
export refund
groat
meal

text: 19. 11. 1999 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas L 298/7 REGLAMENTO (CE) No 2447/1999 DE LA COMISIÓN de 18 de noviembre de 1999 por el que se fijan las restituciones aplicables a la exportación de los cereales y de las harinas, grañones y sémolas de trigo o de centeno LA COMISIÓN DE LAS COMUNIDADES EUROPEAS, Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea, Visto el Reglamento (CEE) no 1766/92 del Consejo, de 30 de junio de 1992, por el que se establece una organización común de mercados en el sector de los cereales (1), cuya última modifi- cación la constituye el Reglamento (CE) no 1253/1999 (2), y, en particular, el apartado 2 de su artículo 13, (1) (2) (3) Considerando que, en virtud de lo dispuesto en el artí- culo 13 del Reglamento (CEE) no 1766/92, la diferencia entre las cotizaciones o los precios en el mercado mundial de los productos contemplados en el artículo 1 de dicho Reglamento y los precios de dichos productos en la Comunidad puede cubrirse mediante una restitu- ción a la exportación; las restituciones Considerando que deben fijarse teniendo en cuenta los elementos mencionados en el artículo 1 del Reglamento (CE) no 1501/95 de la Comi- sión, de 29 de junio de 1995, por el que se establecen las disposiciones de aplicación del Reglamento (CEE) no 1766/92 del Consejo en lo que respecta a la concesión de las restituciones por exportación y las medidas que deben adoptarse en caso de perturbación en el sector de los cereales (3), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CE) no 2513/98 (4); Considerando que, en lo que se refiere a las harinas, grañones y sémolas de trigo o de centeno, la restitución aplicable a dichos productos debe calcularse teniendo en cuenta la cantidad de cereales necesaria para la fabrica- ción de los mismos; que el Reglamento (CE) no 1501/95 de la Comisión ha fijado dichas cantidades; (4) (5) (6) (7) Considerando que la situación del mercado mundial o las exigencias específicas de determinados mercados pueden requerir la diferenciación de la restitución para determinados productos de acuerdo con su destino; Considerando que la restitución debe fijarse una vez por mes y puede ser modificada en el intervalo; Considerando que la aplicación de dichas modalidades a la situación actual de los mercados en el sector de los cereales, y, en particular, a las cotizaciones o precios de dichos productos en la Comunidad y en el mercado mundial, conduce a fijar la restitución en los importes consignados en el anexo; Considerando que las medidas previstas en el presente Reglamento se ajustan al dictamen del Comité de gestión de los cereales, HA ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO: Artículo 1 Se fijan en los importes consignados en el anexo las restitu- ciones a la exportación, en el estado en que se encuentran, de los productos contemplados en las letras a), b) y c) del artículo 1 del Reglamento (CEE) no 1766/92, excepto la malta. Artículo 2 El presente Reglamento entrará en vigor el 19 de noviembre de 1999. El presente Reglamento será obligatorio en todos sus elementos y directamente aplicable en cada Estado miembro. Hecho en Bruselas, el 18 de noviembre de 1999. Por la Comisión Franz FISCHLER Miembro de la Comisión (1) DO L 181 de 1. 7. 1992, p. 21. (2) DO L 160 de 26. 6. 1999, p. 18. (3) DO L 147 de 30. 6. 1995, p. 7. (4) DO L 313 de 21. 11. 1998, p. 16. L 298/8 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 19. 11. 1999 ANEXO del Reglamento de la Comisión, de 18 de noviembre de 1999, por el que se fijan las restituciones aplicables a la exportación de los cereales y de las harinas, grañones y sémolas de trigo o de centeno Código del producto Destino (1) (en EUR/t) Importe de las restituciones Código del producto Destino (1) (en EUR/t) Importe de las restituciones 1001 10 00 9200 1001 10 00 9400 1001 90 91 9000 1001 90 99 9000 1002 00 00 9000 1003 00 10 9000 1003 00 90 9000 1004 00 00 9200 1004 00 00 9400 1005 10 90 9000 1005 90 00 9000 1007 00 90 9000 1008 20 00 9000 — 01 — 03 02 03 02 — 03 02 — — — 03 02 — — (1) Los destinos se identifican como sigue: 01 todos los terceros países, 02 otros terceros países, 03 Suiza, Liechtenstein. — 0 — 29,00 0 53,50 0 — 20,50 0 — — — 39,00 0 — — 1101 00 11 9000 1101 00 15 9100 1101 00 15 9130 1101 00 15 9150 1101 00 15 9170 1101 00 15 9180 1101 00 15 9190 1101 00 90 9000 1102 10 00 9500 1102 10 00 9700 1102 10 00 9900 1103 11 10 9200 1103 11 10 9400 1103 11 10 9900 1103 11 90 9200 1103 11 90 9800 — 01 01 01 01 01 — — 01 — — 01 01 — 01 — — 53,75 50,25 46,50 42,75 40,00 — — 87,00 — — 15,00 (2) 13,40 (2) — 15,00 (2) — (2) Si el producto contiene sémolas en copos no se concederá restitución alguna. Nota: Las zonas serán las que se delimitan en el Reglamento (CEE) no 2145/92 de la Comisión (DO L 214 de 30. 7. 1992, p. 20), modificado


title: Alueiden komitean lausunto aiheesta "Muuttovirrat Euroopassa"

eurovoc_concepts:
illegal migration
migratory movement
refugee
right of asylum

text: 29. 2. 2000 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 57/67 Alueiden komitean lausunto aiheesta ”Muuttovirrat Euroopassa” (2000/C 57/10) ALUEIDEN KOMITEA, joka ottaa huomioon työvaliokuntansa Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 265 artiklan 5 kohdan nojalla 2. kesäkuuta 1999 tekemän ehdotuksen laatia lausunto aiheesta ”Muuttovirrat Euroopassa” ja antaa lausunnon valmistelu valiokunta 7:n ”Koulutus – Ammattikoulutus – Kulttuuri – Nuoriso – Urheilu – Kansalaisten oikeudet” tehtäväksi, ottaa huomioon valiokunta 5:n kokouksessaan 6. syyskuuta 1999 esittämän osuuden (esittelijä: Rüdiger von Plüskow D, PES), ottaa huomioon valiokunta 7:n lokakuun 1. päivänä 1999 hyväksymän lausuntoluonnoksen CdR 227/99 rev. 2, jonka esittelijä oli Salvatore Distaso (I, EPP), hyväksyi 17. ja 18. marraskuuta 1999 pitämässään 31. täysistunnossa (marraskuun 18. päivän kokouk- sessa) yksimielisesti seuraavan lausunnon. 1. Johdanto 1990-luvulle on suurelta osin ollut ominaista unionin 1. 1. jäsenmaihin suuntautuva voimakkaasti kasvava siirtolaisuus. Siirtolaisten määrä on useita miljoonia. Useissa jäsenmaissa maahanmuuton lisääntyminen on ollut väestönkasvun tärkein syy. 1. 2. Jäsenvaltioihin suuntautuneen siirtolaisuuden voimak- kaan kasvun taustalla ovat pääasiassa seuraavat keskeiset syyt: – – – – väestöpaineen voimakas kasvu erityisesti unionin eteläi- sissä ja Välimeren kaakkoisrannikon naapurimaissa rautaesiripun romahtaminen, Neuvostoliiton hajoaminen ym. Jugoslavian hajoaminen ja siitä aiheutuvat seuraukset Bal- kanilla ja muualla Euroopassa jäsenvaltioihin suuntautuneen siirtolaisuuden voimakas kasvu on aiheuttanut ja aiheuttaa alue- ja paikallisviran- omaisille yhä ajoittain vakavia ongelmia. Koska muuttovir- tojen vaikutukset tuntuvat voimakkaimmin alue- ja paikal- lishallinnon tasolla, Euroopan alue- ja paikallisviranomais- ten tulee saada osallistua jäsenvaltioiden hallitusten ja ylikansallisten elinten päätöksentekoon silloin, kun ne käsittelevät kyseisen ilmiön hallintaa koskevia toimintalin- joja. 1. 3. Apulian alue ja Euroopan neuvoston alue- ja paikallis- hallintoasiain kongressi (CLRAE) järjestivät 2. ja 3. lokakuuta 1997 Barissa kansainvälisen konferenssin aiheesta ”Alue- ja paikallisyhteisöt Välimeren muuttovirtojen kourissa – Suvait- semattomuudesta kehitykseen”. 1. 4. Aloitteen tarkoituksena oli kiinnittää suuren yleisön sekä valtion- ja paikallishallinnon huomiota ongelmaan. Kon- ferenssissa annettiin loppujulkilausuma. Lisäksi CLRAEn täy- sistunto hyväksyi Apulian alueen esittämän raportin pohjalta laaditun päätöslauselman N:o 69/98 ja suosituksen N:o 50/98, joka toimitettiin Euroopan neuvoston ministerikomitealle. 1. 5. Mainituissa asiakirjoissa todettiin, että ilmiö on vakava ja monimutkainen ja että se ilmenee pitkällä aikavälillä. Niissä hahmoteltiin myös reaalinen strategia tätä ilmiötä varten, joka koskee koko Eurooppaa ja jonka välittömät vaikutukset ilmiötä ei saada tuntuvat Välimeren pohjoisosissa. Mikäli asianmukaisesti hallintaan, se saattaa johtaa suvaitsematto- muuteen ja muukalaisvihaan sekä edistää järjestäytynyttä rikol- lisuutta ja vaikuttaa siten kielteisesti yleiseen järjestykseen. CLRAE vetosi erityisesti suosituksessaan N:o 50/98 1. 6. Euroopan unioniin, jotta se osallistuisi Välimeren alueen muuttovirtoja koskevien yhteisten sääntöjen laatimiseen ja myöntäisi Välimeren alue- ja paikallisyhteisöille raja-alueen aseman silloin, kun ne ryhtyvät rajatylittävään tai alueiden väliseen yhteistyöhön maahanmuuttajien vastaanottohankkei- den ja maastamuuttomaissa toteuttavien kehityshankkeiden edistämiseksi. 1. 7. Ongelman laajuutta lisää myös se, että aihetta koskevat tilastot antavat ongelmasta kaikkea muuta kuin oikean kuvan. Laittoman maahanmuuton laajuutta ei lainkaan tunneta. Rekis- teröimätöntä siirtolaisuutta esiintyy kaikissa jäsenvaltioissa. Rajatarkastuksia on tehostettava ja poliisitoimia lisättävä ly- hyellä aikavälillä niitä vastaan, jotka käyttävät laitonta maahan- muuttoa hyväkseen jäsenvaltioissa. Laiton maahanmuutto näyttää olevan erityisen laajaa unionin eteläisissä jäsenvaltiois- sa, mikä johtuu osittain runsasväestöisten Maghreb-maiden ja kriisin koetteleman Balkanin läheisyydestä, osittain vaikeasti hallittavista maantieteellisistä olosuhteista. C 57/68 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 29. 2. 2000 2. Yleistä 2. 1. Alueiden komitea pyrkii osallistumaan entistä aktiivi- semmin Euroopan unionin päätöksentekoprosesseihin kysei- sessä asiassa, sillä siirtolaisia koskevat kysymykset kuuluvat sekä jäsenvaltioiden että alue- ja paikallisviranomaisten toimi- valtaan sen mukaan, mistä näkökulmasta siirtolaisuutta tarkas- tellaan. sekä selvitysten ja tutkimusten edistäjänä Amsterdamin sopimukseen sisällytettyjen muutosten 2. 2. ja lisäysten pohjalta Euroopan unionilla voi olla merkittävä rooli että lainsäätäjänä, sillä se voisi yhdistää yksittäisten jäsenvaltioiden käynnistämät muuttovirtoja koskevat erilliset toimet. Näin voitaisiin luoda eurooppalainen järjestelmä vastaanottopaikkaa etsivien ihmisten oikeudenmukaiseksi ja järkiperäiseksi ohjaa- miseksi siten, että erotteluperiaatteena käytettäisiin Geneven yleissopimuksen piiriin kuulumista ja kuulumattomuutta. Alu- eiden komitea on tyytyväinen Eurooppa-neuvoston Wienissä 11. ja 12. 12. 1998 hyväksymään neuvoston ja komission toimintasuunnitelmaan Amsterdamin sopimuksen määräysten toteuttamiseksi. Toimintasuunnitelmassa mainitaan mm. maa- hanmuuton kokonaisstrategia ja siihen liittyvät toimet. Aluei- den komitea tukee erityisesti myös Tampereella 15. ja 16. lokakuuta 1999 pidetyn Eurooppa-neuvoston päätelmiä, joi- den mukaan EU:n yhteisen turvapaikka- ja maahanmuuttopoli- tiikan kehittäminen on yksi painopistealoista. poliittinen ja sukupuoleen perustuva vaino, instituutioiden heikkoudesta johtuva kansalaisten epävarmuus ja järjestäyty- neen rikollisuuden vahva asema. 2. 6. Kaikki nämä ilmiöt vaikuttavat muuttovirtojen synty- miseen. Muuttovirtoja kiihdyttävät entisestään sellaiset epäva- kautta luovat tekijät kuin Balkanin kriisi ja väestömäärän kasvu erityisesti Välimeren eteläosissa silloin kun niiden yhteydessä ei ole asianmukaista kehitysprosessia. 2. 7. Jotta Euroopan unioni voi saavuttaa alalla tuntuvia tuloksia, sen on voitava käyttää kaikkia rahoituksellisia ja muita keinoja sekä jäsenvaltioiden turvallisuuden ylläpitämiseksi että edellä mainittujen syiden torjumiseksi. On katkaistava noidankehä, 2. 8. joka edistää Euroopan unionissa sellaisia aikamme vitsauksia kuin prostituutio, alai- käisten prostituutio, elinkauppa ja huumaavien aineiden levit- täminen. 2. 9. Muuttovirrat voidaan pitää normaalilla tasolla vain niitä aiheuttaviin syihin kohdistuvilla määrätietoisilla toimilla. 2. 3. On tarpeen toimia kiireesti muuttovirtojen hallinnan varmistamiseksi Euroopassa, sillä näin voidaan turvata kansa- laisten perusoikeudet ja luoda edellytykset rasismin, muuka- laisvihan ja sosiaalisen syrjäytymisen torjunnalle. Eurooppaan ja Euroopasta suuntautuvat muuttoliikkeet ovat normaaleja ja toivottavia, ja vastaanottavat valtiot ja alueet voivat hyötyä niistä, etenkin kulttuurisista, demografisista ja taloudellisista syistä. Vain tavanomaista mittavampi muuttoliike vaatii valtion ohjailua. Eurooppa-neuvosto totesikin 15. ja 16. lokakuuta 1999 antamissaan päätelmissä oikeutetusti, että kyseisten muuttoliikkeiden ohjailu on koko unionin tehtävä, joka on hoidettava yhteisvastuullisesti ja seuraavat tekijät huomioon ottaen: – – – kumppanuussuhde lähtömaihin yhteinen eurooppalainen turvapaikkajärjestelmä kolmansien maiden kansalaisten oikeudenmukainen koh- telu. 2. 4. On perusteltua todeta, että aihetta on lähestyttävä kokonaisvaltaisen näkemyksen pohjalta. Ei pidä sekoittaa toisiinsa sairautta ja sen oireita. 3. Erityistä 3. 1. Muuttovirtojen hallitsemiseksi voidaan toimia vain kahdella rintamalla. Ensimmäinen näistä on maahanmuuttoa- lueet ja toinen maastamuuttoalueet. 3. 2. Maahanmuuttoalueet Näillä alueilla tulee pitää huolta: a) vastaanottopolitiikasta, jotta voidaan selviytyä pikaisesti myös Balkanin kriisin ja Kosovon tilanteen aiheuttamista ongelmista erityisesti raja-alueilla, joilla on kiireesti kehi- tettävä alkuvastaanottomahdollisuuksia b) integraatiopolitiikasta, jotta maahanmuuttajat saadaan irti järjestäytyneestä rikollisuudesta ja mukaan positiiviseen kehitykseen, jota tulee tukea kaikkialla Euroopassa Euroo- ja pan unionin, paikallisviranomaisten välisten sopimusten pohjalta. jäsenvaltioiden hallitusten sekä alue- 2. 5. Muuttovirrat ovat tietenkin osoitus sellaisista toisiinsa liittyvistä ja mutkikkaista syistä kuin jatkuva köyhyys, taloudel- lisen ja sosiaalisen tilanteen heikkeneminen, etniset jännitteet, Näiden toimintalinjojen tasapainottamiseksi on ensisi- 3. 3. jaisesti tarpeen suunnata erityinen huomio seuraaviin pakolais- ryhmiin: 29. 2. 2000 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 57/69 – Turvapaikanhakijat Päätöstä odottavat turvapaikanhakijat tai henkilöt, jotka vas- taanottava hallitus tai YK:n pakolaisasiain päävaltuutetun toi- misto UNHCR ovat rekisteröineet turvapaikanhakijoiksi. – Pakolaiset, joilla on humanitaarinen status Suojelua tarvitsevat henkilöt, jotka eivät täytä pakolaisyleisso- pimuksen pakolaisstatuksen kriteerejä, mutta joille myön- netään tilapäinen oleskelulupa. Tavoitteena tulisi olla yhtenäi- sen mekanismin määrittely, jotta kyseiseen kategoriaan kuulu- via pakolaisia kohdeltaisiin tasavertaisesti. Heistä monet ylittävät unionin jäsenvaltioissa nykyisin sovellettavat humani- taarisen statuksen rajat. 3. 5. 4. Tulee myös suunnata energiaa autonomisten järjes- telmien vahvistamiseen ja demokraattisten prosessien tukemi- seen, jotta voidaan luoda suotuisat olosuhteet kehittämispoli- tiikkojen toteuttamiselle läheisyysperiaatetta noudattaen. 3. 5. 5. Tavoitteena on lisäksi taata alueilla asianmukainen sosiaalinen kontrolli ja välttää tilannetta, jossa kansainvälisen yhteisön toteuttamat kehitystoimet koituvat rikollisjärjestöjen hyödyksi. Euroopan unionin toimielimet ovat käynnistäneet 3. 5. 6. useita aloitteita, mikä osoittaa, että kyseessä on monitahoinen ja laaja ilmiö, johon on löydettävä asianmukaiset vastaukset muun muassa Amsterdamin sopimuksen tarjoaman uuden liikkumarana pohjalta. – Maan sisäiset pakolaiset 3. 6. Euroopan unionin toimet Maan sisällä kodistaan ajetut henkilöt. Tämä ei ole kuitenkaan yleinen ilmiö jäsenvaltioissa. – Laittomat maahanmuuttajat Virallisten tilastojen ulkopuolelle jäävät henkilöt, jotka ovat helppo saalis rikollisjärjestöille ja muodostavat mittasuhteil- taan merkittävän maanalaisen ilmiön. 3. 4. Koska ilmiö on monimutkainen ja sen osatekijät ovat yhteydessä toisiinsa, alueiden komitean ei ole järkevää etsiä omia ratkaisuja, vaan se kehottaa komissiota, neuvostoa ja Euroopan parlamenttia muodostamaan työryhmän, joka koostuisi valiokunta 5:n ja 7:n edustajista ja asiantuntijoista, jotka antaisivat komission yhteydessä panoksensa jo käynnissä olevaan päätöksentekoprosessiin. 3. 5. Maastamuuttoalueet 3. 6. 1. raaviin Euroopan unionin tuoreisiin toimiin: Alueiden komitea kiinnittää huomiota erityisesti seu- – – – – – ehdotus neuvoston päätökseksi yhteisön toimintaohjel- masta pakolaisten integroitumisen edistämiseksi (1) ehdotus neuvoston päätökseksi yhteisestä toiminnasta, jonka neuvosto on hyväksynyt Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K. 3 artiklan perusteella, pakolaisten, siir- tymään joutuneiden henkilöiden ja turvapaikanhakijoiden vastaanottoa ja vapaaehtoista kotiuttamista koskevien käytännön tukitoimenpiteiden toteuttamiseksi (2) korkean tason työryhmä ”Turvapaikka ja muuttoliike” (7. –8. joulukuuta 1998) yhteinen toimintasuunnitelma, jonka neuvosto on hyväk- synyt Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K. 3 artiklan perusteella, nopean hälytysjärjestelmän perustamisesta lu- vatonta maahanmuuttoa ja salakuljetusverkostoja koske- van tiedon välittämiseksi (3) Euroopan parlamentin huhtikuun täysistunnossa tekemät aloitteet maahanmuutosta ja turvapaikasta sekä parlamen- tin osallistumisesta näiden aiheiden käsittelyyn 3. 5. 1. Edellä mainittujen kiireellisten, tärkeiden ja asianmu- kaisten vastaanotto- ja integraatiopolitiikkojen lisäksi on suun- niteltava muuttovirtojen alkuperäalueiden kehitysprosesseja. – parhaillaan tehtävät selvitykset turvapaikka- ja pakolaisky- symysten käsittelyn yhtenäistämiseksi sekä menettelyjen että asiasisällön osalta. 3. 5. 2. On toimittava aloittain ja alueittain myös siten, että mukaan otetaan kyseisiä alueita lähellä olevat eurooppalaiset yritykset yhteistyöpolitiikkojen välityksellä. Näissä aloitteissa korostuu toiminnan kiireellisyys ja 3. 6. 2. erityisesti tietyt aihealueet, mutta ne eivät näytä liittyvän mihinkään kokonaisnäkemykseen. Alueiden komitea on tyyty- väinen Tampereella tehtyihin päätöksiin uudesta yhteisestä On laadittava kokonaisvaltainen ohjelma, jolla tulisi 3. 5. 3. taata paikallinen kehitys mikroyritysten edistämisen avulla sekä terveys- ja koulutuspalvelujen järjestäminen. (1) KOM(1998) 731 lopull. – 98/0356 CNS. (2) KOM(1998) 733 lopull. (3) 99/0909 CNS lopull. C 57/70 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 29. 2. 2000 eurooppalaisesta turvapaikkapolitiikasta, uusista toimenpi- teistä järjestäytynyttä rikollisuutta vastaan sekä uudistetusta vaatimuksesta, jonka mukaan on yhtäältä luotava edellytykset uudelle maahanmuuttostrategialle ja toisaalta konkretisoitava kyseisen strategian tärkeimmät osat. Tällaisen strategian toteut- tamista voi helpottaa aktiivinen vuoropuhelu alueiden komi- tean valiokuntien 5 ja 7 ja komission edustajien muodosta- massa yhteisessä työryhmässä. kustannuksista saataisiin tutkimustuloksia, kansainvälinen yh- teisö ja Euroopan unioni saisivat varmasti lisämotivaatiota maastamuuttoalueiden investointiohjelman määrittämiseen ja toteuttamiseen. On kuitenkin toivottavaa raja- aluepolitiikkaa sekä tukea erityisesti raja-alueiden mahdolli- suutta osallistua kehityspolitiikkojen määrittelyyn ja ajantasais- tamiseen. lujittaa 3. 6. 3. Myös tällä alalla on pyrittävä siirtymään hätäaputoi- mista ohjelmointikulttuuriin (mikä tarkoittaa myös odottamat- tomien tapausten merkityksen arviointia sekä rahaston perus- tamista kiireisiä ja välittömiä toimia varten). Tällaista kulttuuria suositellaan myös komission tiedonannossa ”Siirtolais- ja turvapaikkapolitiikka” (1) helmikuun 23. päivältä 1994. Ko- missio muistuttaa siinä, että on päästävä kokonaisvaltaiseen lähestymistapaan, jossa yhdistyy kolme erillistä mutta läheisesti toisiinsa liittyvää pyrkimystä: – muuttopaineiden hallinta – muuttovirtojen valvonta – integraatiopolitiikan vahvistaminen laillisesti maassa oles- kelevien hyväksi. 3. 6. 4. Tässä uudessa yhteydessä voitaisiin pyrkiä kaikilla mahdollisilla tavoilla synergiaan yhteistyötoimijoiden välillä olivat ne sitten hallituksia, paikallisviranomaisia, kansalaisjär- jestöjä, yrityksiä, yliopistoja tai kansalaisyhteiskunnan tärkeitä toimijoita. Pyrkimyksenä on päästä ennalta määrättyyn tavoit- 3. 6. 5. teeseen, jonka mukaan maastamuuttoalueilla tulee varmistaa asianmukainen kehitys, jotta muuttovirat saadaan normaalita- solle hoitamalla sairautta eikä sen oireita. 3. 6. 6. Kun otetaan huomioon Yhdistyneiden Kansakuntien, Euroopan unionin ja Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjär- jestön ETYJ:n käynnistämät toimet, joilla on varmasti myöntei- nen vaikutus ilmiöön, alueiden komitea on sitä mieltä, että Balkanin vakauttamiseksi kyseisiä toimia on tuettava esimer- kiksi käytävän nro 8 toteuttamiseksi tarkoitetuilla rahoitusoh- jelmilla ja muilla samantapaisilla aloitteilla. Näin voidaan käynnistää alueen kehittämisprosessi ja tukea politiikkaa, jonka tarkoituksena on Balkanin maiden integroituminen Euroopan unioniin. Tämä vaikuttaisi varmasti myönteisesti nykyisiin muuttovirtoihin. 3. 6. 7. Jos muuttovirtoja aiheuttavien syiden poistamiseen tähtäävän toiminnan puuttumisen tai epäsopivan toiminnan (1) COM(94) 23 lopull. 3. 6. 8. Alueiden komitea on tietoinen, että vahvan solidaari- suuspolitiikan avulla muuttovirroista tulisi ongelman sijaan voimavara Euroopalle. 4. Päätelmät 4. 1. Edellä esitetyt näkemykset osoittavat, miten mutkikkai- ta muuttoliikkeisiin liittyvät kysymykset ovat. Ne ovat usein hyvin olennaisia alue- ja paikallisviranomaisten kannalta. Lähes kaikki muuttoliikekysymykset, joita käsitellään ensin valtakun- nallisella tasolla, muuttuvat lopulta alue- ja paikallisviran- omaisten asioiksi. Näin ollen on erittäin tärkeää, että komissio ja Euroopan parlamentti kuulevat alueiden komiteaa muutto- virtakysymyksissä sekä sellaisissa tämän alan kysymyksissä, jotka sisältyvät komission ehdotuksiin ja joilla on vaikutusta alue- ja paikallisviranomaisten intresseihin ja velvollisuuksiin. Tämän suosituksen lisäksi alueiden komitea katsoo aiheellisek- si muistuttaa, että muuttovirtojen hallitsemiseksi tulee pyrkiä seuraaviin erityistavoitteisiin: a) komission aloitteesta toivottavasti annettava tuki valtioi- den ja alueiden hallitusten, paikallisten organisaatioiden ja kansalaisjärjestöjen edustajien konferenssille, jossa voidaan hahmotella kokonaisvaltaisen strategian puitteissa asian- mukaisia suuntaviivoja ja erityistoimia, jotta maahanmuut- toalueille voidaan laatia siirtolaisten vastaanottoon ja in- tegroimiseen tähtäävien hankkeiden ohjelma ja kehitys- hankkeita maastamuuttoalueille b) komission määrittelemä ohjelma tiedonvaihdon paranta- miseen muun muassa muuttovirtoja kiihdyttäviä moninai- sia syitä käsittelevien erityisseminaarien avulla; niiden yhteydessä tulee kiinnittää erityistä huomiota jäsenvaltioi- den terveydenhuolto- ja sosiaaliturvajärjestelmiin c) Euroopan unionin, ehdokasmaiden ja maastamuuttoaluei- den tietoverkko muuttovirtojen tutkimiseen ja seurantaan, joka voidaan toteuttaa tiivistämällä nykyisten keskusten joka välisiä yhteyksiä ja perustamalla seurantakeskus, muun muassa suunnittelisi erityistoimintalinjoja ja jonka perustamista Apulian alue ja Euroopan alue- ja paikallishal- lintoasian kongressi (päätöslauselma N:o 69/98) ovat pyr- kineet edistämään; tässä yhteydessä tulee muistaa myös komission erityisesti Eurostatin kanssa yhteistyössä käyn- nistämät aloitteet 29. 2. 2000 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 57/71 d) alueiden komitean valiokunta 5:n ja 7:n jäsenistä ja asiantuntijoista koostuva komission yhteyteen muodostet- tava työryhmä, joka takaisi alue- ja paikallishallintoon kuuluvien tahojen ja komission sekä jäsenvaltioiden toteuttamien aloitteiden välisen yhteyden muun muassa kohdassa a mainitun konferenssin asianmukaiseksi val- mistelemiseksi e) Euroopan ja Välimeren alueen välisten sopimusten kehittä- minen, rajayhteistyöpolitiikkojen lujittaminen ja rahaston perustaminen kiireellisiä ja välittömiä toimia varten unionin rajojen puolustamiseksi ja alkuvastaanoton hoitamiseksi f) lasten oikeuksia koskevan YK:n yleissopimuksen merkityk- sen tunnustaminen neuvoston ja parlamentin tehdessä työtään turvapaikka- ja pakolaiskysymysten käsittelyn yhte- näistämiseksi. Bryssel 18. marraskuuta 1999. Alueiden komitean Puheenjohtaja Manfred DAMMEYER Alueiden komitean lausunto aiheesta ”Ehdotus neuvoston päätökseksi yhteisön toimintaohjel- masta pakolaisten integroitumisen edistämiseksi” ALUEIDEN KOMITEA, joka (2000/C 57/11) ottaa huomioon komission ehdotuksen neuvoston päätökseksi yhteisön toimintaohjelmasta pakolaisten integroitumisen edistämiseksi KOM(1998) 731 lopull. (1), ottaa huomioon neuvoston 6. heinäkuuta 1999 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 265 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla tekemän päätöksen pyytää aiheesta alueiden komitean lausunto, ottaa huomioon komitean työvaliokunnan 15. syyskuuta 1999 tekemän päätöksen antaa lausunnon valmistelu valiokunta 5:n ”Sosiaalipolitiikka – Kansanterveys – Kuluttajansuoja – Tutkimus – Matkailu” tehtäväksi, ottaa huomioon valiokunta 5:n syyskuun 6. päivänä 1999 hyväksymän lausuntoluonnoksen (CdR 347/99) , jonka esittelijä oli Rüdiger von Plüskow (D, PSE), hyväksyi 17. kokouksessa) yksimielisesti seuraavan lausunnon. ja 18. marraskuuta 1999 pitämässään 31. täysistunnossa (marraskuun 18. päivän 1. Taustaa 1. 1. Euroopan unionin yleiseen talousarvioon on sisältynyt vuodesta 1998 kolme budjettikohtaa, jotka koskevat pakolai- sia, siirtymään joutuneita henkilöitä ja turvapaikanhakijoita. Tähän mennessä komissio on toteuttanut toimet kokeiluhank- keina. Parlamentti myönsi tätä varten 10 miljoonaa euroa sekä vuoden 1997 että vuoden 1998 talousarviossa. Ulkopuoliset (1) EYVL C 36, 10. 2. 1999, s. 20. asiantuntijat arvioivat perusteellisesti kokeilutoimet. Ensim- mäiset tulokset ovat jo käytettävissä, ja ne ovat komission mukaan myönteisiä. Komissio esittää nyt Euroopan parlamentin kehotuk- 1. 2. sesta yleistä toimintamallia, joka perustuu jo toteutettaviin toimiin. Tähän toimintamalliin sisältyy myös EU:n sosiaalipoli- tiikan piiriin kuuluva, käsillä oleva EY:n perustamissopimuksen 235 artiklaan perustuva ehdotus yhteisön toimintaohjelmaksi pakolaisten integroitumisen edistämiseksi Euroopan unionissa


title: Alueiden komitean lausunto aiheesta "Ehdotukset jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoiksi vuonna 2000"

eurovoc_concepts:
EU employment policy
aid to undertakings
regional aid
regional and local authorities
small and medium-sized enterprises

text: 29. 2. 2000 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 57/17 Alueiden komitean lausunto aiheesta ”Ehdotukset jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntavii- voiksi vuonna 2000” (2000/C 57/04) ALUEIDEN KOMITEA, joka ottaa huomioon ehdotukset jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoiksi vuonna 2000 (KOM(1999) 441 lopull. ), ottaa huomioon neuvoston 6. lokakuuta 1999 perustamissopimuksen 265 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla tekemän päätöksen pyytää aiheesta alueiden komitean lausunto, ottaa huomioon työvaliokuntansa 2. kesäkuuta 1999 tekemän päätöksen laatia aiheesta lausunto ja antaa lausunnon valmistelu valiokunta 6:n ”Työllisyys – Talouspolitiikka – Yhteismarkkinat – Teollisuus – Pk-yritykset” tehtäväksi, ottaa huomioon puheenjohtajansa 14. lokakuuta 1999 alueiden komitean työjärjestyksen 39 artiklan nojalla tekemän päätöksen nimittää Kenneth Bodfish (UK, PSE) ja Helene Lund (DK, PSE) yleisesittelijöiksi laatimaan lausunto kyseisestä aiheesta, ottaa huomioon lausuntoluonnoksen CdR 360/99 rev. 1, jonka yleisesittelijät olivat Kenneth Bodfish ja Helene Lund, ottaa huomioon, että AK on useaan otteeseen korostanut paikallisten ja alueellisten näkökohtien merkitystä Euroopan työllisyysstrategian yhteydessä (päätöslauselma Euroopan työllisyyssopimuksesta (1), esittelijä Henning Jensen (DK, PSE), lausunto työllisyyspolitiikkaa koskevista suuntaviivoista (2), esittelijä Kenneth Bodfish, sekä lausunto alueellisista työllisyyssopimuksista (3), esittelijät Dimı´trios Efstathia´dis (GR, PSE), ja Jorma Virtanen (FIN, PSE), hyväksyi 17. ja 18. marraskuuta 1999 pitämässään 31. täysistunnossa (marraskuun 18. päivän kokouk- sessa) seuraavan lausunnon. 1. Taustaa ja johdanto 1. 1. Kun Amsterdamin sopimus, johon sisällytettiin uusi työllisyyttä koskeva osasto, oli hyväksytty, sovittiin työllisyyttä käsitelleessä Luxemburgin huippukokouksessa marraskuussa 1997, että Euroopan työllisyysstrategia rakennetaan neljän peruspylvään varaan. Nämä ovat työllistyvyys, yrittäjyys, so- peutumiskyky ja yhtäläiset mahdollisuudet. Joka vuosi hyväk- sytään kutakin pylvästä koskevat suuntaviivat, joissa jäsenvalti- oille annetaan joukko selvästi määriteltyjä työllisyyspoliittisia tavoitteita. Jäsenvaltiot vastaavat näihin suuntaviivoihin vuosit- tain työllisyyttä koskevien kansallisten toimintasuunnitelmien avulla. 1. 2. Komissio hyväksyi 8. syyskuuta ”työllisyyspaketin”, jossa annetaan EU:n tärkeimmät työllisyyspolitiikkaa ja työ- markkinoiden rakenneuudistusta koskevat suuntaviivat. Paket- ti koostuu seuraavista osista: – jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikkaa koskevan raportin luonnos (4) – – ehdotukset jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntavii- voiksi vuonna 2000 (5) ehdotus jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan toimeenpanoa koskeviksi neuvoston suosituksiksi (6). 1. 3. Eurooppa-neuvosto käsittelee työllisyyspoliittisia suun- taviivoja ja päättää niistä käymänsä keskustelut Helsingin huippukokouksessa 11. ja 12. joulukuuta. 1. 4. Tällä lausunnolla on tarkoitus korostaa AK:n näke- mystä paikallisten ja alueellisten toimijoiden roolin merkittä- vyydestä työllisyysasioissa, osoittaa suuntaviivoista tapoja tämän toteuttamiseksi, ehdottaa paikallis- ja alueyhteisöjen osallistumista jäsenvaltioiden toimintasuunnitelmien laatimi- seen ja kehottaa ottamaan paikallis- ja aluehallinnon rooli entistä paremmin huomioon Helsingin huippukokouksessa 11. ja 12. joulukuuta. (1) CdR 156/99 fin – EYVL C 293, 13. 10. 1999, s. 70. (2) CdR 279/98 fin – EYVL C 51, 22. 2. 1999, s. 59. (3) CdR 91/99 fin – EYVL C 293, 13. 10. 1999, s. 1. (4) SEK(1999) 1386 lopull. (5) KOM(1999) 441 lopull. (6) KOM(1999) 445 lopull. C 57/18 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 29. 2. 2000 2. Yleistä yksityiskohtaisesti, mitä hyötyä paikallis- ja alueviranomaisten osallistumisesta voi olla paikalliselle työpaikkojen luomiselle. 2. 1. Euroopan työllisyysstrategia 2. 1. 1. AK on osallistunut aktiivisesti Euroopan työllisyys- strategian kehittämiseen. Viimeaikaisissa lausunnoissaan AK on korostanut paikallis- ja aluenäkökohtien merkitystä tässä yhteydessä. AK katsoo, että työllisyyssuuntaviivojen täytän- töönpano edellyttää paikallis- ja alueyhteisöjen aktiivista pa- nosta. On myös syytä muistaa, että paikallis- ja aluetason kokemukset voivat antaa uusia ajatuksia jäsenvaltio- ja unioni- tasolla. 2. 1. 2. Niinpä AK on yhteistyössä Euroopan kuntien ja alueiden neuvoston (CEMR) kanssa ehdottanut yhteisön tason ”Paikallistason työllisyystoimet” -kampanjaa, jolla edistettäisiin paikallis- ja alueyhteisöjen pyrkimyksiä siirtää suuntaviivat käytäntöön omissa toimissaan. AK on tyytyväinen, että komis- sio on tukenut tätä aloitetta ja että Euroopan parlamentti budjettivallan käyttäjänä on myös hyväksynyt tämän aloitteen. 2. 1. 3. AK katsoo kuitenkin, että paikallis- ja alueyhteisöjen roolin huomioon ottamisessa on yhä parantamisen varaa, kun työllisyyssuuntaviivoja laaditaan ja kun jäsenvaltiot toteuttavat niitä. Käsillä olevassa lausunnossa AK keskittyy luonnokseen vuoden 2000 suuntaviivoiksi. AK haluaisi myöhemmin jatkaa keskustelua jäsenvaltioiden kanssa suuntaviivojen toimeenpa- nosta. 2. 2. Luonnos yhteiseksi työllisyysraportiksi 1999 Yhteisen työllisyysraportin luonnos perustuu jäsen- 2. 2. 1. valtioiden toimittamiin vuoden 1998 kansallisten toiminta- suunnitelmien täytäntöönpanoraportteihin ja jäsenvaltioiden toteuttamiin vuoden 1999 suuntaviivojen mukaisiin toimenpi- teisiin. Yleisesti ottaen on nähtävissä, että jäsenvaltiot torjuvat työttömyyttä yhä enemmän ennalta ehkäisevästi uusien aloit- teiden avulla. Raportissa esitetään kehotus, jonka mukaan ”keskeisiin politiikan aloihin on puututtava napakammin esi- merkiksi asettamalla kansallisia päämääriä”. 2. 3. 2. Paikallis- ja alueyhteisöillä on ainutlaatuinen kaksois- rooli palveluntoimittajana ja usein myös tärkeänä työnantaja- na, ja siksi niillä on keskeinen asema työpaikkojen luomisessa. Tekemällä yhteistyötä paikallisten yhteistyökumppanien ja erityisryhmien kanssa paikallis- ja alueviranomaiset auttavat luomaan työllistämistä edistävän ympäristön, ja paikallisten talousstrategioiden avulla ne edistävät aktiivisesti yritysten kehittymistä. Demokraattisesti valittuina ja kansalaisia lähellä ole- 2. 3. 3. vina eliminä paikallis- ja alueviranomaiset hoitavat myös ylimääräisiä epävirallisia tehtäviä kaikkien kansalaistensa elämänlaadun parantamiseksi. Tämän vuoksi paikallisyhteisöt tukevat aktiivisesti toimia, joilla luodaan yhtäläisiä mahdolli- suuksia ikääntyneille kansalaisille ja epäsuotuisassa asemassa oleville ryhmille. 2. 3. 4. Vuoden 1999 yhteinen raportti osoittaa, että vain harvat maat ovat hajauttaneet aktiivisen työmarkkinapolitiik- kansa alue- tai paikallistasolle. Siellä missä näin on tehty, on saatu myönteisiä tuloksia, mikä osoittaa, että tätä tulisi harkita kaikissa jäsenvaltioissa. Yhä eriytyneemmässä ja maailmanlaa- juisemmassa taloudessa räätälöidyt aloitteet, jotka perustuvat liike-elämän alueellisten ja paikallisten toimintaehtojen vank- kaan tuntemukseen, ovat menestyksen kannalta ratkaisevia. Siksi jäsenvaltioiden tulisikin kansallisia toimintasuunnitelmia tehdessään ja toteuttaessaan ottaa paremmin huomioon ”pai- kallisesti maailmassa” -lähestymistapa. Kuten liitteen A esimer- kit osoittavat, paikallis- ja alueyhteisöjen panos on tärkeä kaikkien neljän pylvään kannalta. Italian Emiglia Romanan ja Saksan Baden-Württem- 2. 3. 5. bergin kaltaisten eurooppalaisten teollisuusalueiden sekä Por- tugalin Vale Do Aven ja Tanskan Herning/Ikastin kaltaisten pienten yrityskeskittymien kokemuksista voidaan oppia pal- jon. Kaikilla näillä alueilla alue- ja paikallisviranomaiset ovat yhdistäneet voimansa ja vastuualueensa yritysten, asukasyh- teisön ja ammattiliittojen kanssa saavuttaakseen yhteisen päämäärän, joka on alueellisten tai paikallisten kasvu- ja työllisyyskeskusten kehittäminen käyttämällä hyväksi maail- manlaajuisessa taloudessa kaikille alueille tarjoutuvia tilai- suuksia. 2. 3. Paikallis- ja alueyhteisöjen rooli kansallisten toimintasuunni- telmien suunnittelussa ja täytäntöönpanossa Paikallis- ja alueyhteisöillä on merkittävä rooli kan- 2. 3. 1. sallisten toimintasuunnitelmien täytäntöönpanon onnistumi- sessa jäsenvaltioissa. Aiemmissa AK:n lausunnoissa on esitetty Erityisen merkittäviä ovat olleet myös komission 2. 3. 6. edistämien alueellisten työllisyyssopimusten ansiosta yhteisön viidessätoista jäsenvaltiossa konkreettisesti käynnistetyt työlli- syysaloitteet. Komissio on käyttänyt neuvottelijan ja välittäjän rooliaan paikallisviranomaisten, taloudellisten ja yhteiskunnal- listen toimijoiden sekä kansalaisten välillä. Aloitteiden myön- teiset talous- ja työllisyysvaikutukset ovat alkaneet näkyä. 29. 2. 2000 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 57/19 2. 3. 7. Looginen alku paikallisten aloitteiden tukemiselle on alue- ja paikallisulottuvuuden sisällyttäminen asiaankuuluviin suuntaviivoihin, jotta kansallisissa toimintasuunnitelmissa – ja sitä kautta poliitikkojen toiminnassa – otettaisiin huomioon paikallis- ja alueyhteisöt. Näin ollen alueiden komitea kehottaa jäsenvaltioita kutsumaanaan alueiden ja paikallisyhteisöjen edustajia osallistumaan maakohtaisiin työryhmiin, jotka vas- taavat kansallisten työllisyyssuunnitelmien laatimisesta ja toteuttamisesta. 2. 4. Jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan toimeenpanoa koskevat neu- voston suositukset Komissio on ensimmäistä kertaa ehdottanut neuvos- 2. 4. 1. tolle, että tämä antaisi yksittäisille jäsenvaltioille työllisyyspoli- tiikan toimeenpanoa koskevia suosituksia. Suositukset perustu- vat jäsenvaltioiden suoritusten sekä vuoden 1998 suuntaviivo- jen täytäntöönpanossa ja vuoden 1999 suuntaviivojen perus- teella suunnitelluissa toimissa ilmenneiden pahimpien puut- teiden analyyttiseen vertailuun. AK kannattaa periaatetta, jonka mukaan neuvosto 2. 4. 2. antaa yksittäisille jäsenvaltioille näiden toimintaa koskevia suosituksia. Jäsenvaltioille täytyy kuitenkin jättää joustovaraa, jotta ne voivat toteuttaa työllisyyspolitiikkaansa luovasti, eikä neuvosto saa patistaa niitä mihinkään tiettyyn toimintamalliin. Komitean mielestä on a) jätettävä riittävästi tilaa alueellisille tukimahdollisuuksille ja b) mahdollistettava alueellisia ja pai- kallisia toimia, jotta kaikille marginalisoituneille ryhmille pys- tytään järjestämään mielekästä työtä. 2. 5. Työllisyyspoliittiset suuntaviivat vuodelle 2000 2. 5. 4. Suuntaviivoissa 7 ja 8 käsitelty koulutus kuuluu monien paikallis- ja alueyhteisöjen lakisääteiseen toimivaltaan unionin eri puolilla. Monet yhteisöt yrittävät aktiivisesti ratkais- ta koulunkäynnin keskeyttämisen aiheuttamaa ongelmaa, ja ne ovat myös käynnistäneet toimia tietoyhteiskunnan huomioon ottamiseksi. 2. 5. 5. Komitea kannattaa suuntaviivaan 8 ensi vuodeksi tehtyjä muutoksia, mutta se esittää muutamia lisähuomautuk- sia. Ensinnäkin kustannukset kasvavat opettajien koulutuksen ja laitehankintojen vuoksi, toiseksi opettajien työmäärä lisään- tyy, kun heidän on valvottava, etteivät oppilaat käy sopimatto- milla Internet-sivuilla. Tästä syystä tämän sinänsä lämpimästi kannatettavan tavoitteen saavuttamisen tiellä voi olla esteitä. 3. Erityistä: vuoden 2000 työllisyyssuuntaviivoihin eh- dotetut muutokset 3. 1. Paikallis- ja aluetason roolin tunnustaminen pk-yritysten tukemisessa – suuntaviiva 11 3. 1. 1. Työpaikkojen luomisen edistäjinä paikallis- ja aluevi- ranomaiset tarjoavat pk-yrityksille monia tukipalveluja. Tällai- sia ovat neuvonta ja ohjaus, toimitilojen osoittaminen (myös huolletut työtilat uusille yrityksille), avustukset sekä yrityspoli- tiikan yhteensovittaminen yleisen talouskehityksen ja sosiaali- sen integroinnin strategioiden kanssa. 2. 5. 1. pieniä muutoksia aloilla, mielestä puuttua tarmokkaammin. Komissio on ehdottanut suuntaviivoihin joitakin joihin jäsenvaltioiden tulisi sen 3. 1. 2. Jotta tämä tehtävä heijastuisi myös suuntaviivoissa, komitea ehdottaa seuraavaa lisäystä suuntaviivan 11 loppuun: 2. 5. 2. AK pitää näitä suppeahkoja muutoksia tervetulleina, sillä niillä edistetään mahdollisesti huono-osaisten ryhmien integroitumista sekä tietotekniikkaan liittyvien taitojen opetus- ta ja ylläpitoa. Kuten edellä mainittiin, tämän alan rooli palveluntoimittajana ja työnantajana antaa sille ainutlaatuisen mahdollisuuden panna suuntaviivat täytäntöön. ”Koska yrittäjäkoulutus ja tukipalvelut samoin kuin itsenäi- seksi ammatinharjoittajaksi ryhtymisen tiellä olevien estei- den poistaminen kuuluvat paikallis- ja aluehallinnon ja työmarkkinaosapuolten tehtäviin tai ovat niiden kannalta olennaisia, näiden toimijoiden erityisrooli ja vastuu tulee tunnustaa laajemmin ja sitä tulee tukea. ” 2. 5. 3. Esimerkki tällaisesta toiminnasta ovat suuntaviivaan 4 liittyvät paikallisviranomaisten toimet ikääntyneiden kansa- laisten kannustamiseksi osallistumaan erityisesti elinikäiseen oppimiseen. Komitean aiemmassa lausunnossa (1) esitetään selkeästi, millainen rooli paikallisviranomaisilla voi olla ikään- tyneiden henkilöiden tukemisessa nyt ja jatkossa. 3. 2. Paikallis- ja aluetason rooli työpaikkojen luomisessa – suunta- viiva 12 (1) CdR 442/98 fin – EYVL C 374, 23. 12. 1999, s. 36. Suuntaviivaan 12 on tehty huomattavia muutoksia. 3. 2. 1. Komitea katsoo, ettei teksti nykymuodossaan heijasta riittävästi paikallis- ja alueyhteisöjen ainutlaatuista asemaa. C 57/20 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 29. 2. 2000 3. 2. 2. Ehdotettu suuntaviiva kuuluu seuraavasti: koulutuksen suuntaamista sekä paikalliskehityksen liitännäis- ja tukitoimia edistävien suunnitelmien määrittelyssä ja käyn- nistämisessä. ”edistävät toimenpiteitä, joilla hyödynnetään kaikki mah- dollisuudet, joita tarjoutuu uusien työpaikkojen luomisessa paikallistasolla, yhteisötaloudessa ja erityisesti uusilla aloilla, joilla markkinat eivät vielä pysty täyttämään tarpei- ta, ja tutkivat tätä vaikeuttavia esteitä voidakseen vähentää niitä. Alueellisten ja paikallisten yhteistyökumppanei- den sekä työmarkkinaosapuolien erityisasema ja vas- tuu on tunnustettava laajemmin ja sitä on tuettava. Lisäksi olisi hyödynnettävä julkisten työnvälityspalve- lujen asemaa paikallisten työllistymismahdollisuuk- sien havaitsemisessa ja paikallisten työmarkkinoiden toiminnan parantamisessa. (1)” 3. 2. 3. Vuonna 1999 suuntaviivassa 12 sanottiin nimen- omaan, että ”olisi otettava huomioon paikallisten viranomais- ten ja työmarkkinaosapuolten erityinen asema”. AK:n mielestä on tuotava selkeästi esiin paikallis- ja alueviranomaisten avain- joka näiden hoitamien erityistehtävien ja yleisten asema, poliittisten vastuualueiden vuoksi poikkeaa olennaisesti mui- den paikallisten ja alueellisten toimijoiden tehtävistä. Tämän vuoksi AK ehdottaisi tekstiin seuraavia muutoksia: ”edistävät toimenpiteitä, joilla hyödynnetään kaikki mah- dollisuudet, joita tarjoutuu uusien työpaikkojen luomisessa paikallistasolla, yhteisötaloudessa ja erityisesti uusilla aloil- la, joilla markkinat eivät vielä pysty täyttämään tarpeita, ja tutkivat tätä vaikeuttavia esteitä voidakseen vähentää niitä. Alue- ja paikallisyhteisöjen ja niiden alueellisten ja paikallisten yhteistyökumppaneiden sekä työmarkkinaosa- puolien erityisasema ja vastuu on tunnustettava laajemmin ja sitä on tuettava. Lisäksi olisi hyödynnettävä alue- ja paikallisyhteisöjen kanssa yhteistyötä tekevien julkis- ten työnvälityspalvelujen asemaa paikallisten työllistymis- mahdollisuuksien havaitsemisessa ja paikallisten työmark- kinoiden toiminnan parantamisessa. (2)” 3. 3. Alue- ja paikallisyhteisöt työnantajina – suuntaviiva 20 3. 3. 1. Paikallis- ja alueviranomaiset ovat joskus suurinakin työnantajina vastuussa kaikille kansalaisilleen siitä, että ne edistävät yhtäläisiä työllisyysmahdollisuuksia ja varmistavat siten, että niiden henkilöstön koostumus heijastelee niiden palvelemaa yhteisöä. Paikallis- ja alueyhteisöillä on kokemusta yhtäläisyysperiaatteen soveltamisesta suurina työnantajina. Sen vuoksi komitea ehdottaa seuraavaa lisätarkennusta suuntavii- vaan 20: 3. 3. 2. Lisätään suuntaviivan 20 loppuun seuraava teksti: ”Jäsenvaltioiden tulee tehdä paikallis- ja alueyhteisöjen – jotka ovat suuria työnantajia – kanssa sopimuksia tämän suuntaviivan noudattamiseksi ja toteuttamiseksi. ” 3. 4. Paikallis- ja aluehallinnon suora osallistuminen kansallisten toimintasuunnitelmien laatimiseen: ehdotus suuntaviivaksi Kuten edellä on yksittäisten suuntaviivojen yhtey- 3. 4. 1. dessä todettu, jäsenvaltioiden tulee tunnustaa paikallis- ja aluehallinnon sekä työmarkkinaosapuolten erityisasema ja -vastuu monien näiden tehtävien toteuttamisessa ja tukea sitä. Tätä varten komitean ehdottaa uutta suuntaviivaa: ”23. Jäsenvaltiot kutsuvat paikallis- ja aluehallinnon sekä työmarkkinaosapuolet osallistumaan tai vaikuttamaan suoraan kansallisten työllisyyssuunnitelmien laatimiseen ja toimeenpanoon. ” 3. 2. 4. Alue- ja paikallisviranomaisten sekä julkisten työnvä- lityspalvelujen välinen kumppanuus on aivan yhtä tärkeää työllisyyttä kehittävien aktiivisten toimien laatimisessa ja työlli- syyteen myönteisesti vaikuttavien työelämään osallistumista ja AK voi osoittaa, että paikallis- ja alueyhteisöt ovat 4. 1. toteuttaneet ja toteuttavat edelleen aktiivisesti Euroopan työlli- syysstrategiaa paikallistasolla. 4. Suositus Helsingin huippukokoukselle (1) Tässä kappaleessa lihavoitu teksti on komission ehdottaman suuntaviivan uusi osuus. (2) Tässä kappaleessa lihavointi osoittaa AK:n ehdottamia muutoksia komission ehdotukseen. Paikallis- ja alueviranomaisten ainutlaatuinen rooli 4. 2. kansalaisia lähellä olevana demokraattisesti valittuna elimenä sekä työnantajina ja palveluntarjoajina antaa niille mahdolli- suuden edistää ikääntyneiden työllisyyttä sekä miesten ja naisten samoin kuin epäsuotuisassa asemassa olevien ryhmien yhtäläisiä mahdollisuuksia ja lisätä siten näiden uskottavuutta ja arvoa. 29. 2. 2000 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 57/21 4. 3. AK kehottaa jäsenvaltioiden hallituksia tunnustamaan paikallis- ja alueviranomaisten panoksen virallisesti ja kutsu- maan ne osallistumaan kansallisten työllisyyssuunnitelmien kehittämiseen ja toimeenpanoon. Komitea kehottaa Helsingin huippukokousta ja neuvostoa lisäämään tämän näkökohdan työllisyyssuuntaviivoihin. Se kehottaa myös Euroopan parla- mentin jäseniä tukemaan tätä kehotusta. AK toivoo saavansa mahdollisuuden keskustella komis- 4. 4. sion kanssa neuvostolle tehtävien suositusten taustasta ja päämääristä. 5. Päätelmät 5. 1. AK kehottaa edelleen kutsumaan paikallis- ja alueviran- omaiset osallistumaan kansallisten työllisyyssuunnitelmien ke- hittämiseen ja toimeenpanoon. Paikallis- ja alueviranomaisten osallistuminen kansallisten työllisyyssuunnitelmien laatimi- seen ja toteuttamiseen on välttämätöntä näiden myöntämän rahoitusosuuden suuruuden perusteella. 5. 2. AK on ehdottanut suuntaviivoihin joukon muutoksia, joissa otetaan huomioon paikallis- ja alueyhteisöjen rooli myös Bryssel 18. marraskuuta 1999. työllisyyskehitykseen liittyvien toimintalinjojen edistäjänä. On lisäksi tärkeää, että kansallisissa työllisyyssuunnitelmissa ote- taan huomioon alue- ja paikallisyhteisöjen alalla toteuttamat toimet jottei niissä esitettäisi yksinomaan jäsenvaltioiden halli- tusten valitsemia painopisteitä. AK on ehdottanut yhteisön tasolla toteutettavaa ”Pai- 5. 3. kallistason työllisyystoimet” -kampanjaa, jolla edistettäisiin paikallis- ja alueyhteisöjen pyrkimyksiä panna kansalliset työl- lisyyssuunnitelmat täytäntöön. AK hyväksyy jäsenvaltioille tehtyjen työllisyyspoliittis- 5. 4. ten suositusten periaatteet. 5. 5. AK kehottaa Helsingin huippukokousta ja neuvostoa hyväksymään paikallis- ja alueyhteisöjen roolin ja osallistumi- sen kansallisiin työllisyyssuunnitelmiin. Alueiden komitean puheenjohtaja Manfred DAMMEYER C 57/22 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 29. 2. 2000 LIITE A alueiden komitean lausuntoon Työllistyvyys Tanskan hallitus on määrännyt (lain nojalla), että maan kaikki 275 paikallisyhteisöä ovat velvollisia muodostamaan komiteoita työttömyyden torjumiseksi ja sosiaalisen syrjäytymisen estämiseksi. Komiteoihin kuuluu paikallisviran- omaisia, työmarkkinaosapuolia ja muita asiaan kuuluvia työmarkkinatoimijoita. Toimenpiteen tarkoituksena on saada kaikki asianomaiset tahot vastaamaan tähän vaikeaan haasteeseen. Yrittäjyys Yrittäjyys on ala, jolla yritykset kohtaavat lukuisia esteitä hallinnon eri tasoilla. Italian paikallisyhteisöt ovat ryhtyneet toimiin joidenkin esteiden poistamiseksi Catanian kaupungin tunnetuksi tekemän ”yhden palvelupisteen” ohjelman avulla. Ohjelmasta on sittemmin annettu laki, jota sovelletaan maan kaikissa kunnissa. Italian hallitus on ryhtynyt purkamaan ja yksinkertaistamaan 122 menettelyä, joita säännellään yli 400 hallinnollisella säännöksellä. Investi a Catania -hankkeeseen on esitetty 252 osahanketta, joiden avulla on luotu 1 700 uutta työpaikkaa. Sopeutumiskyky Yhdistyneessä kuningaskunnassa paikallisviranomaiset eivät voi suoranaisesti osallistua järjestelmiin, joilla työttömille tarjotaan mahdollisuus saada työharjoittelupaikka. West Midlandsin alueella sijaitseva Sandwellin kaupunkipiiri on kehittänyt yhteistyössä työvoimaviranomaisten kanssa järjestelmän, joka tunnistaa ne paikallisyhteisössä olevat työpaikat, jotka työttömällä on ansioidensa perusteella hyvät mahdollisuudet saada. Nämätyösuhteet ovat kuuden kuukauden mittaisia. Kyseisen työntekijän ja muun henkilöstön tueksi nimitetään koordinoija. Mainittu paikallisyh- teisö arvioi, että Euroopan sosiaalirahaston (ESR:n) avulla voidaan seuraavan kolmen vuoden aikana rahoittaa 20 työharjoittelupaikkaa. Yhtäläiset mahdollisuudet Koska sukupuolien tasa-arvo on selkeästi kirjattu perustamissopimukseen, jäsenvaltioiden hallitukset ovat tehneet monia lastenhoitoa koskevia ehdotuksia ja aloitteita, joiden toteutus on kuitenkin jäänyt paikallisyhteisöjen vastuulle. Suomen paikallisviranomaisille koituu vuosittain noin 1,3 miljardin euron kustannukset, koska kaikilla alle 7-vuotiailla lapsilla on oikeus kokopäiväiseen kunnalliseen hoitopaikkaan ja koululaiset saavat opetuslaitoksessaan ilmaisen lämpimän aterian. Näiden järjestelyjen ansiosta molempien vanhempien on mahdollista käydä töissä


title: Dictamen del Comité Consultivo sobre operaciones de concentración emitido durante su septuagésimoprimera reunión de 18 de noviembre de 1999 relativo a un anteproyecto de decisión referente al asunto IV/M.1610 — Deutsche Post

text: C 106/2 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 6. 4. 2001 DICTAMEN del ComitØ Consultivo sobre operaciones de concentraci(cid:243)n emitido durante su septuagØsimoprimera reuni(cid:243)n de 18 de noviembre de 1999 relativo a un anteproyecto de decisi(cid:243)n referente al asunto IV/M. 1610 (cid:151) Deutsche Post (2001/C 106/02) 1. El ComitØ Consultivo coincide con la Comisi(cid:243)n en que Deutsche Post ha facilitado informaci(cid:243)n inco- rrecta y engaæosa en su notificaci(cid:243)n en el sentido de lo dispuesto en la letra b) del apartado 1 del art(cid:237)culo 14 del Reglamento (CEE) no 4064/89 del Consejo. 2. El ComitØ Consultivo concuerda con la Comisi(cid:243)n en que Deutsche Post ha facilitado informaci(cid:243)n incorrecta en sus respuestas a las solicitudes de informaci(cid:243)n en el sentido de lo dispuesto en la letra c) del apartado 1 del art(cid:237)culo 14 del Reglamento (CEE) 4064/89. 3. El ComitØ Consultivo coincide con la Comisi(cid:243)n en que Deutsche Post facilit(cid:243) deliberadamente la informaci(cid:243)n incorrecta y engaæosa en su notificaci(cid:243)n y en sus respuestas. 4. El ComitØ Consultivo estÆ de acuerdo con la Comisi(cid:243)n en que debe imponerse una multa a Deutsche Post a tenor de lo dispuesto en las letras b) y c) del apartado 1 del art(cid:237)culo 14 del Reglamento (CEE) no 4064/89. 5. El ComitØ Consultivo concuerda con la valoraci(cid:243)n que la Comisi(cid:243)n hace de los elementos relativos a la naturaleza y gravedad de las infracciones al determinar el importe de las multas. 6. El ComitØ Consultivo estÆ de acuerdo con el importe de las multas propuesto por la Comisi(cid:243)n. 7. El ComitØ Consultivo invita a la Comisi(cid:243)n a que tenga en cuenta los demÆs aspectos planteados por los Estados miembros durante la discusi(cid:243)n. 8. El ComitØ Consultivo recomienda la publicaci(cid:243)n del presente Dictamen en el Diario Oficial de las Comunidades Europeas