title: Regionsudvalgets udtalelse om «Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om en skovbrugsstrategi for Den Europæiske Union»

eurovoc_concepts:
forestry holding
forestry policy

text: C 57/96 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 29. 2. 2000 12. 7. Efter Regionsudvalgets mening bør god praksis eva- lueres, før den spredes. F. eks. må ydre faktorer, der kan påvirke effekten af forskellige foranstaltninger, nøje kortlægges. Re- gionsudvalget opfordrer Kommissionen til at arbejde for, at praktikere og forskere rundt om i Europa knyttes sammen i et netværk. 12. 8. Med henblik på at stimulere udveksling mellem regionale og lokale instanser i medlemsstaterne bør finansie- ringsmulighederne efter Regionsudvalgets opfattelse udvikles. Samtidig må finansieringsspørgsmålet i forbindelse med et informationscenter og et europæisk netværk løses. Regionsud- valget opfordrer Rådet og Parlamentet til at tage hensyn hertil i deres budgetforberedelse. Bruxelles, den 18. november 1999. Manfred DAMMEYER Formand for Regionsudvalget Regionsudvalgets udtalelse om »Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om en skovbrugsstrategi for Den Europæiske Union« (2000/C 57/16) REGIONSUDVALGET har — under henvisning til »Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om en skovbrugsstrategi for Den Europæiske Union« (KOM(1998) 649 endelig udg. ), under henvisning til Rådets resolution om »En skovbrugsstrategi af 15. december 1998 (1), for Den Europæiske Union« under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 1257/1999 af 17. maj 1999 om »Støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL)« (2), under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1261/1999 af 21. juni 1999 om Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (3), under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1262/1999 af 21. juni 1999 om Den Europæiske Socialfond (4), under henvisning til Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om »Klimaændringer — En EU-strategi efter Kyoto« (KOM(1998) 353 endelig udg. ), under henvisning til Europa-Parlamentets beslutning om »Den Europæiske Unions skovbrugsstrategi« af 31. januar 1997 (5), (1) EFT C 56 af 26. 2. 1999, s. 1. (2) EFT L 160 af 26. 6. 1999, s. 80. (3) EFT L 161 af 26. 6. 1999, s. 43. (4) EFT L 161 af 26. 6. 1999, s. 48. (5) EFT C 55 af 24. 2. 1997, s. 22. 29. 2. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 57/97 under henvisning til henstillingerne i Regionsudvalgets udtalelse om »Forvaltning, anvendelse og beskyttelse af skovene i EU« (CdR 268/97 fin) (1), under henvisning til Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Situationen og problemerne i EU’s skovbrug og mulighederne for at udbygge skovbrugspolitikken« af 24. april 1997 (2), under henvisning til Kommissionens beslutning af 23. november 1998 om i henhold til EF-traktatens artikel 198 C at anmode om Regionsudvalgets udtalelse herom, under henvisning til præsidiets beslutning af 7. maj 1999 om at henvise det forberedende arbejde til Underudvalg 2 »Landbrug, Udvikling af Landdistrikterne, Fiskeri«, under henvisning til forslag til Regionsudvalgets udtalelse (CdR 184/99 rev. 2), som blev vedtaget af Underudvalg 2 den 30. september 1999 med Kaija-Maija Perkkiö (FIN, ELDR) og Olivier Bertrand (F, PPE) som ordførere — på den 31. plenarforsamling den 17. -18. november 1999 (mødet den 18. november) enstemmigt vedtaget følgende udtalelse. 1. Baggrund 2. Indledning 1. 1. Kommissionen fremlagde den 18. november 1998 sin meddelelse til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om »En skovbrugsstrategi for Den Europæiske Union«. 1. 2. Ifølge Kommissionen har meddelelsen to overordnede formål: dels er den et sammenhængende udkast til en skovb- rugsstrategi for Den Europæiske Union, dels er den Kommis- sionens forsøg på at imødekomme Europa-Parlamentets beslut- ning af 31. januar 1997 om EU’s skovbrugsstrategi, hvori Kommissionen opfordres til at fremlægge et »lovgivningsmæs- sigt forslag om en europæisk skovbrugsstrategi« i overensstem- melse med en række betragtninger og henstillinger senest to år efter ovennævnte tidspunkt. På baggrund af diskussionen i Europa-Parlamentet 1. 3. afgav Det Økonomiske og Sociale Udvalg den 24. april 1997 en udtalelse om »Situationen og problemerne i EU’s skovbrug og mulighederne for at udbygge skovbrugspolitikken«. 1. 4. Regionsudvalget afgav den 19. november 1997 en udtalelse om »Forvaltning, anvendelse og beskyttelse af skovene i EU« for at gøre opmærksom på skovenes betydning for regionernes udvikling og velfærd. Regionsudvalget har også i en række andre udtalelser berørt skovbrug og spørgsmålet om en bæredygtig udvikling af skovene. 1. 5. Rådet vedtog den 15. december 1998 en resolution om »En skovbrugsstrategi for Den Europæiske Union«, der primært er baseret på Kommissionens redegørelse og retnings- linjer. 2. 1. EU har et skovareal på 130 mio. hektar svarende til 36 % af det samlede areal, hvoraf 87 mio. hektar udnyttes kommercielt. Der er mange forskellige skovtyper i Europa som følge af variationer i bioklima og jordbundsforhold. Ejerforholdene i forbindelse med skovene varierer fra region til region. 65 % af skovene er privatejede. Skovparcellernes gennemsnitlige areal er på under 5 hektar. I Grækenland og Irland ejer staten to tredjedele af skovarealet, mens skovene i Belgien, Spanien, Italien, Tyskland og Frankrig i vid udstræk- ning er lokalt ejede. Også hvad angår anvendelsen og udnyttel- sen af skovene er der store regionale forskelle. 2. 2. Ifølge Kommissionens meddelelse skal den foreslåede skovbrugsstrategi ses i sammenhæng med vedtagne internatio- nale principper og indgåede internationale forpligtelser. Samti- dig er skovbrugsstrategien baseret på en anerkendelse af de europæiske skoves mangfoldighed og mangesidede funktioner samt på behovet for økologisk, økonomisk og social bæredyg- tighed. 2. 3. I sin meddelelse beskriver Kommissionen den aktuelle situation i EU’s skovbrug, kommenterer de eksisterende skovb- rugsforanstaltninger i Fællesskabet og giver en generel redegø- relse for behandlingen af skovbrugsanliggender på EU-plan. Emner, der lægges særlig vægt på, er bevarelse af skovenes biologiske mangfoldighed, anvendelse af træ som energikilde, skovenes betydning for bekæmpelsen af klimaændringerne og skovcertificering. 2. 4. Meddelelsen tager først og fremmest udgangspunkt i: (1) EFT C 64 af 27. 2. 1998, s. 25. (2) EFT C 206 af 7. 7. 1997, s. 128. — Fællesskabets nuværende skovbrugsforanstaltninger, C 57/98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 29. 2. 2000 — Kommissionens forslag til skovbrugsforanstaltninger inden for rammerne af forordningen vedrørende udvikling af landdistrikterne under »Agenda 2000«, — Kommissionens forslag om fællesskabsstøtte til de central- og østeuropæiske ansøgerlande med henblik på udvikling af landbrug og landdistrikter. 3. 1. 2. Også principperne for en bæredygtig forvaltning og udnyttelse af skovene fastlægges og gennemføres i praksis inden for rammerne af nationale eller regionale skovprogram- mer eller andre instrumenter på medlemsstatsniveau. EU’s skovbrugsstrategi har også til formål at supplere nationale skovprogrammer og sikre bedst mulig udnyttelse af Fællesska- bets foranstaltninger. Med fællesskabsforanstaltninger kan man støtte den nationale skovpolitik, så bl. a. indgåede internationa- le aftaler gennemføres af medlemsstaterne. 2. 5. EU’s traktater giver ikke mulighed for at udarbejde en fælles skovbrugspolitik. Fremme af en bæredygtig udvikling og forvaltning af skovene, der er strategiens vigtigste mål, skal således fastlægges og gennemføres inden for rammerne af nationale eller regionale skovprogrammer og andre tilsvarende instrumenter i medlemsstaterne og — under iagttagelse af subsidiaritetsprincippet — via en indsats fra Det Europæiske Fællesskabs side på områder, hvor det giver en merværdi. Forvaltning, bevarelse og bæredygtig udvikling af sko- 2. 6. vene i EU udgør ikke desto mindre et vigtigt element i de nuværende fællesskabspolitikker, f. eks. i forbindelse med landbrug, udvikling af landdistrikter, miljø, handel, det indre marked, forskning, industri, udviklingssamarbejde og energi. 2. 7. Ifølge skovbrugsstrategien anses fællesskabsaktioner, der respekterer subsidiaritetsprincippet, for nyttige i forbindel- se med bl. a. udvikling af landdistrikter, beskyttelse af skovene mod luftforurening og skovbrande, udvikling af et informa- tions- og kommunikationssystem for skovbruget, forskning og teknologisk udvikling samt udviklingssamarbejde. 3. 1. 3. Også uden en fælles skovbrugspolitik er forvaltning og udnyttelse af skovene centrale aspekter af EU’s nuværende politikker, f. eks. regional- og miljøpolitikken. Da skovbruget er af stor betydning for udviklingen af landdistrikterne, er skovbrugsforanstaltninger ofte en integreret del af landdi- striktspolitikken på fællesskabsniveau. Behandlingen af skovb- rugsanliggender under mange forskellige EU-politikker og generaldirektorater har alt efter konteksten betydet, at det ikke er nogen selvfølge, at aktioner og værdier i tilknytning til skovene vurderes som en helhed på EU-niveau. 3. 1. 4. I skovbrugsstrategien fremhæves ligesom i internatio- nale aftaler de fordele, der er ved en effektiv koordinering mellem de forskellige politikområder, der har indflydelse på skovbruget. Foranstaltninger i forbindelse med skovene bør harmoniseres og informationen og samarbejdet mellem de forskellige aktører øges. I diskussionerne om en europæisk skovbrugsstrategi 2. 8. deltager de lokale myndigheder på to forskellige måder: — dels via deres administrative opgaver og ansvar for lokal- samfundet, ikke mindst på landet; — dels via deres forvaltning af skovressourcer, hvor de lokale myndigheder er fuldstændigt involveret i de skovbrugsøko- nomiske netværk. 3. 1. 5. På fællesskabsniveau har man Den Stående Skovb- rugskomité, hvor medlemsstaterne og Kommissionen er repræ- senteret, og desuden findes der to rådgivende komitéer. Der er kun meget få ressourcer til koordinering af skovbrugsanliggen- der i Kommissionen, og strategien foreslår ingen konkrete foranstaltninger til at forbedre denne situation. Regionsudval- get mener, at gennemførelsen af den foreslåede skovbrugsstra- tegi kræver en kraftigere indsats fra Kommissionens side over for skovbrugssektoren. Den interne koordination i Kommissio- nen mellem relevante og kompetente enheder bør tilrettelægges på den mest hensigtsmæssige måde. 3. Generelle betragtninger om EU’s skovbrugsstrategi 3. 2. Et bæredygtigt skovbrug 3. 1. Skovbrugspolitikken henhører under medlemsstaterne 3. 1. 1. Den europæiske skovpolitik henhører i første række under medlemsstaterne, eftersom EU’s traktater ikke fastlægger en fælles skovpolitik. Det understreges, at skovbruget og den kommercielle virksomhed i skovene fortsat bør styres af markedskræfterne. Ifølge meddelelsen er EU´ s skovbrugsstrategi baseret 3. 2. 1. på anerkendelse af de europæiske skoves mangfoldighed og mangesidede funktioner samt på behovet for økologisk, økonomisk og social bæredygtighed. Dette udgangspunkt er rigtigt, såfremt man er opmærksom på de regionale forskelle inden for EU for så vidt angår skovenes struktur, udnyttelses- former og ejerforhold. 29. 2. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 57/99 3. 2. 2. Også i mange internationale sammenhænge har EU forpligtet sig til et økologisk, økonomisk og socialt bæredygtigt skovbrug. Principperne for en bæredygtig udvikling og et bæredygtigt skovbrug fastlagdes på FN’s miljø- og udviklings- konference i Rio de Janeiro i 1992. Selv om de principper, der dengang blev vedtaget, ikke er juridisk bindende, har de fungeret som grundlag for de seneste års aktive og verdensoms- pændende internationale forhandlinger om skovbrugssek- toren. 3. 2. 3. Diskussionen om den internationale skovbrugspoli- tik fortsatte i årene 1995-1997 i det mellemstatslige IPF (Det Internationale Skovpanel), hvis opgaver videreføres af det mellemstatslige IFF (Internationalt Skovforum) indtil år 2000. Hensigten er at få en verdensomspændende skovbrugsaftale i stand. Aftalen bør så vidt muligt være juridisk bindende, så den på globalt plan kan bidrage tilstrækkeligt effektivt til skovenes beskyttelse, bæredygtige udnyttelse, forvaltning og udvikling. Uanset tidligere aftaler og henstillinger mindskes verdens skovressourcer og skovareal fortsat. 3. 2. 4. På de paneuropæiske ministerkonferencer om skovb- rug (Strasbourg 1990, Helsingfors 1993, Lissabon 1998) har man på europæisk niveau forpligtet sig til at følge principperne om bæredygtig forvaltning og udnyttelse af skovene. Ifølge denne fælleseuropæiske proces indebærer begrebet bæredygtig forvaltning og udnyttelse af skovene, at skovenes biodiversitet, produktivitet, regenereringsevne og vitalitet bevares, og at deres evne til nu og i fremtiden at udfylde vigtige økologiske, økonomiske og samfundsmæssige funktioner på lokalt, natio- nalt og globalt plan opretholdes, uden at der sker skade på andre økosystemer. 3. 3. Skovsektorens økonomiske betydning 3. 3. 1. Det konstateres i Kommissionens meddelelse, at skovressourcerne i EU kan forekomme ubetydelige i sammen- ligning med boreale og tropiske skove i andre dele af verden. Men efter Østrigs, Finlands og Sveriges tiltrædelse er EU verdens næststørste producent af papir- og savværksprodukter, verdens største importør af skovprodukter og verdens tredjes- tørste eksportør af skovprodukter. 3. 3. 2. EU’s skovressourcer er således af særdeles stor øko- nomisk betydning. I dag beløber værdien af EU’s skovbaserede industriproduktion sig til i alt næsten 300 mia. euro, og træindustrien beskæftiger direkte og indirekte flere millioner mennesker. Regionsudvalget mener 3. 3. 3. ikke, at Kommissionens lægger tilstrækkelig meddelelse om EU’s skovbrugsstrategi vægt på skovenes økonomiske betydning, men finder det positivt, at meddelelsen understreger skovenes betydning for udviklingen af landdistrikterne, bevarelse af biodiversiteten og miljøaspektet. Skovenes betydning i forbindelse med træpro- duktion og forskellige aspekter vedrørende udnyttelsen af skovressourcerne kunne være behandlet mere udførligt. 3. 3. 4. På samme måde har andre former for kommerciel udnyttelse af skovene en mindre fremtrædende rolle i strate- gien. Dette gælder især anvendelsen af skovområder til turisme og rekreative formål, som bl. a. beskæftigelsesmæssigt kan have stor regional betydning. 3. 3. 5. Kommissionen er i færd med at udarbejde en medde- lelse om træindustrien i EU og forbedringen af dens konkurren- ceevne. Dette emneområde er særdeles aktuelt og interessant. Eftersom de europæiske skove fortsat vokser, vil det i princip- pet være muligt at udvide træindustriens kapacitet. Ligeledes kan skovsektorens virksomheder opnå en betragtelig merværdi ved at øge træets forædlingsgrad og udvikle nye produkter. Træindustriens afhængighed af markedet og globaliseringen af markedet skaber samtidig en ny situation for såvel træindu- striens ledere som for træproducenterne. Som tidligere nævnt voksede skovbrugssektorens 3. 3. 6. økonomiske betydning i EU efter Finlands, Sveriges og Østrigs tiltrædelse. Forbindelsen mellem skovbrug og træindustri bør i større grad ses som en helhed i EU. Fra en økonomisk og træindu- beskæftigelsesmæssig synsvinkel er bevarelsen af striens konkurrenceevne i EU af stor vigtighed. 3. 4. Agenda 2000-reformen 3. 4. 1. Strategiens hjørnesten er Kommissionens forslag i forbindelse med »Agenda 2000« om skovbrugsforanstaltninger inden for rammerne af forordningen om støtte til udvikling af landdistrikterne. Denne forordning blev vedtaget i foråret 1999 og indeholder et tilstrækkeligt bredt spektrum af landdi- striktsrelaterede foranstaltninger med hovedvægt på landdi- strikternes overordnede sociale og økonomiske udvikling, beskæftigelse, miljøspørgsmål og bæredygtig udvikling. Fo- rordningens skovbrugsforanstaltninger bør ses som en del af denne helhed. 3. 4. 2. Forordningen om udvikling af landdistrikterne inde- holder foranstaltninger til videreførelse af fællesskabets hidtidi- ge aktiviteter på skovområdet samt en række nye foranstaltnin- ger til fremme af bæredygtig skovforvaltning og løsning af særlige problemer, f. eks. vedrørende biologisk mangfoldighed, klimaændringer og anvendelse af træ som energikilde. Forbed- ring af skovmiljøets tilstand bør være en af de vigtigste forudsætninger for EU-støtte. Opfyldelse af forordningens mål forudsætter, at især sammens- lutninger af mindre skovejere og lokale myndigheder får teknisk bistand til drift af større, ensartet dyrkede områder. Af nuværende skovbrugsforanstaltninger er anlæggelse af nye C 57/100 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 29. 2. 2000 skove af særlig stor betydning for de af regionerne udpegede områder under hensyntagen til såvel skovenes økologiske som regionaløkonomiske betydning. Omkostningerne ved skovrejsning og det faktum, at investeringerne først giver afkast efter en lang periode, taler for, at der anvendes støtteprogrammer til dette formål. 3. 4. 3. Reformen øger antallet af skovbrugsforanstaltninger, der skal støttes, og giver medlemsstaterne større frihed i deres politik, hvilket kan betragtes som positivt i lyset af nærhedsprincippet og skovenes regionale forskelle. På denne måde kan hvert enkelt land via de nationale planer for udvikling af landdistrikterne definere sine prioriteringer vedrø- rende fordelingen af støtten og de finansielle ressourcer. Selv om man nu principielt har bedre muligheder for at støtte skovbruget, er en forøgelse af støtten dog helt afhængig af udviklingen i den nationale finansiering. 3. 4. 4. Med reformen vokser gruppen af potentielle beguns- tigede, eftersom EU-støtten gøres mindre afhængig af landb- rugsvirksomhed, således at ejerne af skovparcellerne, inklusive ejersammenslutninger og kommuner, kan opnå støtte. Kom- munerne er en vigtig gruppe, i hvert fald i Spanien, Tyskland, Frankrig og Portugal. 3. 4. 5. Ud over støtte fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, der reguleres af forordningen om landdistriktsudvikling, kan skovbrugssektoren modtage støtte fra Den Europæiske Fond for Regionaludvikling og Den Europæiske Socialfond. Disse reguleres af nye forordninger, der også blev vedtaget i juni 1999. Med Regionaludviklingsfon- den kan man støtte både produktive investeringer og infra- strukturprojekter, som har en positiv effekt på beskæftigelsen og den økonomiske udvikling i støtteområderne. Der kan f. eks. også ydes støtte til anlæggelse af de fornødne vejforbindelser i fjerntliggende regioner, så udnyttelse af skovressourcerne kan gøres rentabel. Fra Socialfonden kan man f. eks. få støtte til at udbygge uddannelserne inden for skovbrugssektoren. Ifølge visse oplysninger har EU i perioden 1994- 3. 4. 6. i Fællesskabet med godt og vel 1999 støttet skovbruget 2,5 mia. euro. Støtten er overvejende gået til Sydeuropa, navnlig Spanien, samt Tyskland, Frankrig og Irland. EU har brugt ca. halvdelen af den samlede skovstøtte til finansiering af skovrejsningsprogrammer. Den anden halvdel er blevet anvendt til at forbedre skovbrugets effektivitet, udvikle mar- kedsføring, gennemføre miljøforanstaltninger og udbedre mil- jøødelæggelser. 3. 4. 7. Med Agenda 2000-reformen skabes der også nye anvendelsesområder for EU’s ressourcer. I skovbrugsstrategien har man ikke vurderet den samlede effekt af EU’s eksisterende skovbrugsforanstaltninger, hvilket må betragtes som en man- gel. Hvad angår vurderingen af støttepolitikken er det vigtigt at vide, — hvor mange EU-midler, der i alt er afsat til skovbrugsforans- taltninger, — hvordan EU-foranstaltningerne er fordelt på og påvirker det regionale niveau, samt — om de har givet de ønskede resultater. 3. 4. 8. En overordnet målsætning for EU bør være at anvende EU’s ressourcer på en så effektiv måde som muligt. En bedre efterfølgende kontrol af skovbrugsstøtten vil gøre det lettere at vurdere støttens effekt og udvikle støtteordningen. Regionsudvalget anser det for vigtigt, at man i støttepolitikken for skovprogrammerne respekterer markedskræfterne, og at man sikrer en effektiv konkurrencepolitik på markedet for skovrelaterede produkter. 3. 5. Trusler mod skovene 3. 5. 1. Der er især brug for fælles EU-foranstaltninger for at afværge de trusler, som skovene står over for, hvor luftforure- ning og skovbrande over store områder og henover grænserne er blandt de mere alvorlige. Disse kan især lokalt og regionalt have en betydelig negativ effekt. En afgørende rolle i forbindelse med bekæmpelsen af disse trusler spiller nationale foranstalt- ninger, som EU delvist støtter, bl. a. via Agenda 2000-reformen. Der er blandt andet brug for foranstaltninger til mindskelse af den grænseoverskridende luftforurening. Regionsudvalget anser disse EU-støtteforanstaltninger for særdeles vigtige. Skovene spiller en særlig rolle i kampen mod kli- 3. 5. 2. maændringerne. Klimaændringerne skyldes drivhusgasser, hvoraf kuldioxid er den vigtigste. Skovene binder kulstof og fungerer dermed som »opsamlingssted« for kuldioxid. Skovenes opsamling af kuldioxid kan fremmes gennem en bedre beskyt- telse og forvaltning af skovene, ved at udvide skovarealet og erstatte fossile brændstoffer med træ fra bæredygtigt forvaltede skove, samt ved at erstatte energiintensive produkter med træprodukter. 3. 5. 3. EU har med godkendelsen af Kyoto-protokollen forpligtet sig til at nedbringe emissionerne af drivhusgasser. Kommissionen har afgivet en meddelelse om emnet med titlen »Klimaændringer — En EU-strategi efter Kyoto«. 3. 6. Anvendelse af træ som energikilde 3. 6. 1. Ved at øge anvendelsen af træ som energikilde kan man mindske udledningen af kuldioxid fra energiproduktion, forbedre selvforsyningen med energi, skabe forudsætninger for nye erhvervsaktiviteter, navnlig i SMV-sektoren, og øge beskæftigelsen. Endvidere har øget skovning af energitræ positive skovforvaltningsmæssige og økonomiske virkninger. EU ønsker i sin energipolitik at øge anvendelsen af 3. 6. 2. vedvarende energikilder. Dette indebærer også en betydelig forøgelse af træbaseret energiproduktion. Kommissionen kan fremme udviklingen af teknologisk knowhow på området ved forskning og uddannelse. Med støtte fra at støtte f. eks. strukturfondene kan man f. eks. fremme etableringen af nye anvendelsessteder og nye virksomheder på området. 29. 2. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 57/101 3. 7. Certificering 3. 8. Anvendelige og standardiserede oplysninger om Europas skove 3. 7. 1. Etableringen af et skovcertificeringssystem er det vigtigste af de emner, som for øjeblikket diskuteres på skovområdet. I sin meddelelse om skovbrugsstrategien har Kommissionen da også måttet give spørgsmålet om skovcertifi- cering en central placering. Certificering defineres som en procedure, der består i en uafhængig verifikation af, at forvaltningen af de pågældende skove er bæredygtig. Formålet med certificeringen er at informere forbrugere og kunder om, at træet i de produkter, som de køber, kommer fra skove, der er blevet forvaltet og udnyttet på en bæredygtig måde. 3. 8. 1. Anvendelsen af et EF-system for information og kommunikation vedrørende skovbruget (EFICS) er ét element i skovbrugsstrategien. Formålet er at indsamle sammenlignelige og objektive data om EU’s skovbrugssektor. Systemet skal indeholde relevante data om EU’s skovbrugsforanstaltninger og grundlæggende data om medlemsstaternes nationale eller regionale skovpolitikker og -programmer. Desuden indsamles der oplysninger, og skovbrugets fremtidige udvikling analyse- res med hensyn til handel, industri, beskæftigelse og miljøs- pørgsmål. 3. 7. 2. Europæisk skovforvaltning befinder sig på et — set fra et internationalt synspunkt — højt niveau. Navnlig i 1990’erne burde principperne om bæredygtig forvaltning og udnyttelse af skovene være blevet et vigtigt element i den politik og den planlægning, der vedrører skovbruget. Med skovcertificering kan man skabe en positiv udvikling i det praktiske skovbrug og dermed fremme salget af træprodukter. 3. 8. 2. Målsætningerne er ambitiøse. Samtidig bliver beho- vet for standardiseret information stadig større, hvad enten det drejer sig om ibrugtagning af fælleseuropæiske kriterier og indikatorer for bæredygtig skovforvaltning, data til overvåg- ning af truslerne mod skovene, udvikling af certificeringssyste- mer eller vurdering og evaluering af EU-foranstaltninger. 3. 7. 3. Der findes to certificeringssystemer i forbindelse med certificering af de europæiske skove, nemlig den fælleseuro- pæiske PEFC-certificering, som skovejerne og skovindustrien slår til lyd for, og FSC-ordningen, som er udviklet tidligere af miljøorganisationer. De europæiske skovejere har ikke godkendt FSC-certificeringen, fordi den efter deres opfattelse ikke tager hensyn til de små europæiske familieskovbrug. FSC anvendes dog i visse dele af Europa og udvikles for øjeblikket, så den kommer til at stemme bedre overens med de europæiske forhold. 3. 7. 4. Man forsøger på europæisk niveau at udvikle PEFC- mærkningen til en paraplyordning for de nationale certifice- ringssystemer. På den måde sikrer man, at ordningen tager hensyn til det enkelte lands særlige forhold. Der er generelt en positiv holdning til udviklingen af PEFC-ordningen. Det ville imidlertid være en fordel at få miljøorganisationerne med i udviklingsarbejdet. 3. 7. 5. Kommissionen ser i sin meddelelse positivt på udvik- lingen af et fælleseuropæisk certificeringssystem. Ifølge strate- gien overvejer Kommissionen supplerende foranstaltninger, f. eks. retlige instrumenter, for at harmonisere de grundlæggen- de krav til de frivillige certificerings- og mærkningsinitiativer. Certificering er dog udelukkende et anliggende for markedsak- tørerne. 3. 7. 6. Regionsudvalget mener, at udviklingen af skovcertifi- cering er i det europæiske skovbrugs og den europæiske træindustris interesse. Certificering kan fungere som et effektivt redskab til at oplyse om den europæiske skovforvaltnings høje niveau. Certificeringssystemet bør også tage hensyn til de små europæiske skovbrugsenheder og til regionale forskelle i skovenes struktur, ejerforhold og anvendelse. Diskussionen om certificering vil sandsynligvis blive udvidet til at omfatte andre naturressourcer, hvor man kan udnytte de erfaringer, man har fået i forbindelse med skovcertificering. Regionsudvalget ser positivt på foranstaltningerne, 3. 8. 3. der skal forbedre indsamlingen af information og kvaliteten af informationen. Dette åbner også mulighed for at udvikle informationssystemer på flere niveauer, hvorved man dels kan forbedre samarbejdet mellem aktørerne i skovbrugssektoren, dels give borgerne bedre grundlæggende information om skovbrugsforanstaltningerne. 4. Konklusion 4. 1. Regionsudvalget mener, at princippet om bæredygtig- hed bør anerkendes som grundlæggende princip for forvaltnin- gen og anvendelsen af skovene. Der bør tages hensyn til både økologisk, økonomisk og social bæredygtighed. Regionsudvalget betoner, at skovbrugets og træindu- 4. 2. striens betydning og situation samt anvendelsen af skovområ- derne varierer betragteligt fra region til region. Det er derfor rimeligt, at de beslutninger, der træffes vedrørende sektoren, er i overensstemmelse med nærhedsprincippet, så hver enkelt medlemsstat udvikler sin egen skovpolitik. 4. 3. Regionsudvalget anser det for vigtigt, at man parallelt med de nationale skovpolitikker fastlægger en overordnet skovstrategi på EU-niveau, eftersom spørgsmål i forbindelse med skovene under alle omstændigheder dukker op i mange sammenhænge i EU. For at gennemføre en overordnet strategi bør Kommissionen øge indsatsen i skovbrugssektoren og forbedre koordinationen mellem de forskellige aktører, f. eks. ved at styrke Den Stående Skovbrugskomités stilling. C 57/102 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 29. 2. 2000 4. 4. Regionsudvalget er tilfreds med skovbrugsstrategiens betoning af skovenes betydning for landdistrikternes udvikling, bevarelsen af den biologiske mangfoldighed og miljøet. Der gøres dog for lidt ud af den kommercielle udnyttelse af skovene. For store dele af skovene gælder jo, at udnyttelse af skovenes træressourcer og andre ressourcer står i forgrunden, og herigennem sikres skovenes bevarelse som kilde til økono- misk velstand og beskæftigelse i Europa. På regionalt niveau har skovene også stor økonomisk betydning i forbindelse med turisme og rekreative aktiviteter. At skovbruget har en økonomisk betydning bør også afspejle sig i støtten til skovbrugsforskning. Kommende FTU-aktviteter bør tage hensyn til »skovbrugets trækæde«, som blev skabt og gennemført ved hjælp af bl. a. FAIR-programmet. Den voksende anvendelse af træ som energikilde øger 4. 5. skovenes økonomiske og beskæftigelsesmæssige betydning, hvilket har positive virkninger, bl. a. på emissionen af drivhus- gasser. Kommissionen bør styrke den teknologiske knowhow i sektoren ved at støtte forskning og uddannelse på området. 4. 6. Regionsudvalget anser det for vigtigt, at Kommissionen foretager mere præcise vurderinger af de hidtidige EU-skovb- rugsforanstaltningers effektivitet og virkninger på det regionale niveau. Man bør også aktivt følge bestræbelserne på at opfylde de målsætninger, der er blevet fastlagt for skovbrugsforanstalt- ningerne i forbindelse med Agenda 2000-reformen. Regionsudvalget mener, at de støtteforanstaltninger, som er relevante i forbindelse med skovbruget, bør udformes restrik- Bruxelles, den 18. november 1999. tivt og på en sådan måde, at konkurrenceneutraliteten ikke sættes over styr, og markedskræfterne respekteres. Man må i den forbindelse ikke glemme, at skovbrug ikke altid kan måles efter økonomiske kriterier, da visse regioner har følsomme bjergområder og geomorfologiske karakteristika, hvor skove- nes vigtigste funktion er at beskytte jordbunden og de omlig- gende områder mod jordskred, laviner og oversvømmelser. 4. 7. Eftersom EU spiller en vigtig rolle, når det drejer sig om at sætte dagsordenen og finde løsninger på internationale skovbrugsanliggender, mener Regionsudvalget, at EU bør sætte sig det klare mål at sikre, at skovforvaltningen på verdensplan bliver lige så bæredygtig som i EU. 4. 8. Regionsudvalget støtter udviklingen af frivillige certifi- ceringssystemer, eftersom man med certificering kan verificere den europæiske skovforvaltnings høje niveau og fremme handlen med træprodukter og forbedre produkternes konkur- renceevne. Certificeringssystemerne bør tage hensyn til de små europæiske skovbrugsenheder og de regionale forskelle i skovenes struktur, ejerforhold og anvendelse. Regionsudvalget understreger, at Kommissionen i sine foranstaltninger med henblik på en harmonisering af skovcertificeringssystemerne bør tage hensyn til, at ordningerne er markedsorienterede instrumenter baseret på frivillighed, hvor de egentlige aktører er producenterne, industrien og køberne af træprodukter. 4. 9. Regionsudvalget understreger, at EF-systemet for infor- mation og kommunikation vedrørende skovbruget (EFICS) bør udvikles, så man får adgang til dækkende og standardiserede data om Europas skovbrugssektor. Dette skaber også bedre forudsætninger for almen information og kommunikation. Manfred DAMMEYER Formand for Regionsudvalget


title: Udtalelse afgivet af Det Rådgivende Udvalg for Kontrol med Fusioner og Virksomhedsovertagelser på dets 71. møde den 18. november 1999 om udkast til beslutning i sag COMP/M.1601 — Allied Signal/Honeywell (EØS-relevant tekst)

eurovoc_concepts:
aeronautical industry
application of EU law
competition law
economic concentration
merger control

formats: html pdf print

text: 7. 6. 2001 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 164/5 UDTALELSE afgivet af Det R(cid:229)dgivende Udvalg for Kontrol med Fusioner og Virksomhedsovertagelser p(cid:229) dets 71. młde den 18. november 1999 om udkast til beslutning i sag COMP/M. 1601 (cid:151) Allied Signal/ Honeywell (2001/C 164/03) (E(cid:216)S-relevant tekst) 1. Det r(cid:229)dgivende udvalg er enigt med Kommissionen i, at den anmeldte transaktion a) er en fusion som omhandlet i artikel 3, stk. 1, litra a), i fusionsforordningen, og b) er af f(cid:230)llesskabsdimension: b) der er alvorlig risiko for, at transaktionen vil skabe en dominerende stilling med hensyn til ACAS og Mode S-transpondere p(cid:229) delmarkedet for regional/forretnings- flyvning 2. Det r(cid:229)dgivende udvalg er enigt med Kommissionen i, at: a) markedet for flyelektronik błr opdeles i fłlgende delmar- keder: lufttransport, regional/forretningsflyvning, almen flyvning (general aviation), helikoptere og milit(cid:230)re/ rumfartsm(cid:230)ssige anvendelsesform(cid:229)l b) det kan st(cid:229) (cid:229)bent, om ACAS-processorer og Mode S-transpondere inden for delmarkedet for lufttransport og for regional/forretningsflyvning skal betragtes som s(cid:230)rskilte produktmarkeder c) CMU og ACARS tilhłrer det samme produktmarked d) vejrradarer inden for regional/forretningsflyvning og vejrradarer til civile helikoptere udgłr s(cid:230)rskilte produkt- markeder e) det kan st(cid:229) (cid:229)bent, om andre flyelektronikprodukter IRS osv. ) skal betragtes som forskellige (s(cid:229)som GPS, produktmarkeder f) der er et fremtidigt marked for IHAS g) TAWS skal betragtes som et s(cid:230)rskilt produktmarked. 3. Det r(cid:229)dgivende udvalg er enigt med Kommissionen i, at det relevante geografiske marked for flyelektronikprodukter er verdensomsp(cid:230)ndende. 4. Det r(cid:229)dgivende udvalg er enigt med Kommissionen i, at: a) der er alvorlig risiko for, at transaktionen vil skabe en dominerende stilling med hensyn til ACAS-processorer og Mode S-transpondere p(cid:229) delmarkedet for lufttransport c) transaktionen ikke vil skabe eller styrke en dominerende stilling med hensyn til CMU og ACARS d) transaktionen ikke vil skabe eller styrke en dominerende stilling med hensyn til vejrradarer p(cid:229) delmarkedet for regional/forretningsflyvning e) der er alvorlig risiko for, at transaktionen vil styrke en dominerende stilling med hensyn til vejrradarer for civile helikoptere f) der er alvorlig risiko for, at fusionen vil styrke en domi- nerende stilling med hensyn til TAWS p(cid:229) delmarkedet for lufttransport, regional/forretningsflyvning og almen flyv- ning og skabe en dominerende stilling p(cid:229) det fremtidige marked for IHAS. 5. Det r(cid:229)dgivende udvalg er enigt med Kommissionen i, at de anmeldende parters tilsagn vil fjerne de konkurrencem(cid:230)s- sige problemer, som den anmeldte transaktion gav anled- ning til. 6. Det r(cid:229)dgivende udvalg er enigt med Kommissionen i, at den forenelig med f(cid:230)llesmarkedet og anmeldte E(cid:216)S-aftalen, forudsat at tilsagnene efterkommes fuldt ud. fusion er 7. Det r(cid:229)dgivende udvalg opfordrer Kommissionen til at tage hensyn til alle de łvrige spłrgsm(cid:229)l, som medlemsstaterne tog op under behandlingen af sagen, is(cid:230)r med hensyn til kombinerede pakker best(cid:229)ende af flyelektronik og andre produkter. 8. Det r(cid:229)dgivende udvalg henstiller, at dets udtalelse offentlig- głres i De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende


title: Parere del Comitato delle regioni in merito alla «Comunicazione della Commissione al Consiglio, al Parlamento europeo, al Comitato economico e sociale e al Comitato delle regioni, relativa a un piano di azione dell'Unione europea in materia di lotta contro la droga (2000-2004)»

eurovoc_concepts:
EU aid
drug addiction

text: 29. 2. 2000 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 57/87 Parere del Comitato delle regioni in merito alla «Comunicazione della Commissione al Consiglio, al Parlamento europeo, al Comitato economico e sociale e al Comitato delle regioni, relativa a un piano di azione dell’Unione europea in materia di lotta contro la droga (2000-2004)» (2000/C 57/14) IL COMITATO DELLE REGIONI, vista la comunicazione della Commissione relativa ad un piano di azione dell’Unione europea in materia di lotta contro la droga (COM(1999) 239 fin); vista la decisione del proprio Ufficio di presidenza del 15 settembre, di elaborare, in base all’articolo 265, quinto paragrafo, del Trattato che istituisce la Comunità europea, un parere in materia e di incaricare la Commissione 5 «Politica sociale, sanità pubblica, protezione dei consumatori, ricerca, turismo» della preparazione di detto parere; visto il progetto di parere (CdR 292/99 riv. 1) adottato dalla Commissione 5 in data 6 settembre 1999 (relatore: Battye, UK/PSE), ha adottato il 18 novembre 1999, nel corso della 31a sessione plenaria, il seguente parere. 1. Introduzione locali e regionali, loro. Gli enti in quanto rappresentanti delle varie comunità, svolgeranno un ruolo essenziale ai fini dell’attuazione di tale strategia. 1. 1. Il Comitato si compiace della proposta della Commis- sione europea relativa ad un secondo piano di azione. Constata che la tossicodipendenza e il traffico di droga costituiscono per i cittadini d’Europa una minaccia continua e diffusa e concorda che il fenomeno esige una risposta a tutti i livelli, da quello locale a quello dell’Unione. Si compiace del fatto che il Trattato di Amsterdam 1. 4. abbia introdotto l’obiettivo di garantire ai cittadini un elevato livello di sicurezza all’interno di libertà, sicurezza e giustizia» e riconosce l’opportunità di applicare strategie che affrontino l’abuso di droghe in tale contesto. «uno spazio di 1. 2. Sottolinea in particolare l’esigenza di coinvolgere gli enti locali e regionali in tutte le strategie intese ad affrontare tale problema nelle comunità locali. Chiede alla Commissione europea di prendere atto della mancanza di meccanismi efficaci che garantiscano gli scambi di esperienze e di pratiche tra gli enti locali e regionali in Europa. Ritiene che i problemi legati all’uso della droga possano essere affrontati più efficacemente coordinando gli sforzi per ridurre sia la domanda sia l’offerta di droghe illecite e valuta positivamente l’approccio esposto nella proposta della Commissione europea. Si compiace del fatto che la priorità venga data, più che in passato, alla riduzione della domanda di droga. 1. 3. Conviene sulla necessità di cooperare a livello di Unione ed incoraggia quest’ultima, come già nel parere relativo al precedente piano di azione, ad assistere i singoli Stati membri nella creazione di partnership al loro interno e fra 2. Tendenze in materia di uso illecito di droghe 2. 1. Il Comitato è d’accordo con l’analisi delle tendenze in materia di uso di droghe, ma è particolarmente preoccupato dalla comparsa di una nuova generazione di persone che fanno uso di eroina. Causa preoccupazione anche l’aumento dell’uso di anfetamine, in particolare per il carattere di «droghe di progettazione» di taluni derivati. 2. 2. Le attuali misure dell’Unione europea per ridurre la domanda ed il consumo di droghe illegali, finora non hanno tenuto molto conto dei servizi locali e delle misure sociali locali nelle regioni. Il Comitato ritiene pertanto che l’Unione, come pure gli Stati membri, dovrebbero stanziare maggiori fondi per misure mirate alla luce delle esigenze e delle specificità regionali, e cio` in particolare anche nella consapevo- lezza che le condizioni di vita in campo sociale nelle varie regioni hanno un influsso determinante sulla nascita, configu- razione e articolazione della tossicodipendenza. C 57/88 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 29. 2. 2000 3. Azione per combattere il traffico illecito 3. 1. Nonostante gli sforzi compiuti, le risorse destinate alla lotta contro il traffico illecito non hanno impedito che la droga arrivasse nelle strade e nelle collettività. Essa è disponibile non soltanto nelle città e nelle zone urbane, ma anche nei piccoli centri, nei villaggi e nelle zone rurali. 3. 2. Gli Stati membri devono affrontare tali questioni da soli o in partnership e, nonostante le difficoltà dovute alle capacità delle reti multinazionali create dalla criminalità orga- nizzata, devono integrare gli sforzi intesi a ridurre l’offerta con misure specifiche volte a far diminuire la domanda. Il Comitato riconosce che vi sono ostacoli al conseguimento di successi significativi. Sebbene sia favorevole al proseguimento della lotta contro la droga attraverso una serie di azioni specifiche, esso reputa necessario aumentare le risorse a livello di Unione e di Stati membri, da destinare ai servizi locali e alle misure sociali allo scopo di ridurre il consumo di droghe. 3. 3. Il Comitato osserva che nell’ambito del riciclaggio di denaro è possibile realizzare maggiori progressi mettendo in atto misure finanziarie e giuridiche volte all’identificazione dei proventi di attività connesse alla droga ed all’attribuzione di poteri per il congelamento ed il sequestro di beni acquistati con i guadagni illegali del narcotraffico. 4. L’approccio dell’Unione europea: una strategia globale, pluridisciplinare e integrata di lotta contro le droghe illecite 4. 1. Il Comitato riconosce e sottolinea la necessità che l’Unione consolidi i risultati ottenuti finora, partecipando ad una lotta più ampia contro la droga su scala internazionale e utilizzando a tal fine specifici strumenti comunitari. 4. 2. Si compiace del raggiungimento di un ampio consenso tra il mondo in via di sviluppo e quello industrializzato e del fatto che il problema della droga venga visto alla luce di un complesso più ampio di tematiche associate al benessere, che riguardano le dimensioni sociali ed economiche dello sviluppo sostenibile sia nei paesi produttori che nei paesi consumatori. 5. Valutazione 5. 1. Il Comitato comprende la difficoltà di realizzare mecca- nismi atti a valutare l’efficacia delle misure. Molto puo` essere appreso dagli Stati membri che hanno sviluppato strategie nazionali dotate di indicatori capaci di misurare i risultati. E` importante che venga sviluppata una serie di valutazioni articolate per l’impatto del programma in esame e per far sı` che siano disponibili per le iniziative locali o regionali. 5. 2. Il Comitato invita l’Osservatorio europeo (OEDT) a sviluppare ulteriormente il proprio ruolo non solo come punto di diffusione delle migliori pratiche, ma anche come consulente e guida in materia valutazione, nonché come supporto alla convalida degli strumenti di valutazione. L’Osservatorio dov- rebbe usare appieno la rete Reitox e fare in modo che l’esperienza acquisita a livello locale e regionale venga tenuta adeguatamente in considerazione. I contatti tra i rappresentanti delle amministrazioni locali e regionali dell’Unione europea dovrebbero intensificarsi ulteriormente, per consentire che si tragga vantaggio dalle rispettive esperienze. Il Comitato nota che l’Osservatorio europeo della droga e della tossicodipendenza (OEDT) non si occupa ancora di alcool e tabacco. Chiede alla Commissione di porre rimedio a tale omissione. 6. Nuove sfide Il Comitato prende atto delle nuove sfide che sono 6. 1. state individuate e si compiace dell’opportunità offerta ai paesi candidati all’adesione di entrare a far parte di determinate agenzie. Per tali paesi sarebbe utile una singola Rete degli enti locali e regionali europei in materia di droga, nonché l’esperienza dei funzionari delle amministrazioni locali, attra- verso il programma Phare per beneficiari multipli. Il Comitato ritiene che occorra tenere conto della 6. 2. sempre più evidente correlazione tra la criminalità e la tossicodipendenza. 7. Il Trattato di Amsterdam 7. 1. Il Comitato valuta positivamente il quadro giuridico fornito dal Trattato. Si compiace in particolare del riferimento ad un contesto di libertà, sicurezza e giustizia sociale. Gli enti locali e regionali hanno una responsabilità primaria per la sicurezza delle rispettive comunità e si attendono di svolgere un ruolo di primo piano ai fini del raggiungimento di detti obiettivi. 7. 2. Il Comitato si compiace dei progressi conseguiti nel campo della pubblica sanità e dell’applicazione della legge. Ai fini di una politica di riduzione dei danni è essenziale un buon livello di salute pubblica. Anche la stretta cooperazione tra polizia, dogana e altre autorità giudiziarie è molto importante a livello locale. 29. 2. 2000 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 57/89 8. Principali finalità e obiettivi dovrebbero inoltre essere incoraggiate a predisporre strategie per affrontare incidenti legati alla droga. 8. 1. Il Comitato condivide il giudizio secondo cui occorre continuare ad attribuire la massima priorità al problema della droga e perseguire le politiche di riduzione dell’offerta e della domanda quali componenti che si rafforzano tra loro. Osserva in particolare che per attuare con successo il piano si dovranno mettere a disposizione degli enti locali e regionali nuove risorse. Tra le nuove sfide e le nuove strategie importanti da delineare dovrebbero figurare quelle cui devono far fronte le amministrazioni locali e regionali. Occorre una forte partners- hip tra il settore della pubblica sanità e quello dell’ordine pubblico. 9. 5. Il Comitato si compiace del fatto che la Commissione dedicherà in futuro particolare attenzione al problema del doping nello sport. Ritiene tuttavia che tale problema possa riguardare un piccolo gruppo di sportivi di alto livello e non vasti gruppi di cittadini. Pertanto le misure in materia dovrebbero concernere anzitutto le leggi esistenti ed essere predisposte dalle associazioni nazionali e internazionali del settore sportivo, attraverso controlli assidui ed eventualmente misure disciplinari 9. Obiettivi specifici 10. Conclusioni 9. 1. Informazioni: il Comitato riconosce che all’Osservato- rio europeo della droga e della tossicodipendenza (OEDT) e ai centri nazionali Reitox spetta un ruolo di primo piano nel raccogliere, analizzare e comparare i dati relativi al fenomeno della droga. Sarà importante che entrambi stabiliscano contatti con gli enti locali e regionali. 9. 2. Azioni volte a ridurre la domanda: sebbene gli obiettivi descritti nella proposta siano ragionevoli, il Comitato constata con preoccupazione che non vi è alcun riferimento al ruolo degli enti locali e regionali. Stabilire degli obiettivi di riduzione della tossicodipendenza tra i giovani senza aver chiarito come raggiungere tali obiettivi potrebbe essere poco efficace. In molti Stati membri lo sviluppo di azioni volte alla riduzione della domanda compete agli enti locali e regionali. Il Comitato desidera attirare l’attenzione sulla grande importanza dell’esc- lusione sociale come pure su quella dei diversi gruppi di età e delle differenti situazioni di rischio nelle varie categorie di popolazione. Sottolinea che la diffusione delle differenti droghe risulta essere un problema sociale che coinvolge tutti i livelli territoriali e attraversa differenti strati sociali. Il principale trasmissione dei messaggi volti alla riduzione mezzo di della domanda sono le scuole, quasi sempre gestite dalle amministrazioni locali e regionali e che rappresentano uno spazio comunitario primordiale con cui bisogna collaborare, oltre che con i genitori e gli altri mediatori sociali. 9. 3. Il Comitato si compiace del fatto che le strategie relative alla droga saranno considerate insieme a quelle relative all’alcol e al tabacco. Accetta gli obiettivi stabiliti per l’istruzione, in partico- 9. 4. lare vede con favore che il problema venga affrontato nell’am- bito di un approccio comune di scuola e comunità. Le scuole 10. 1. Il Comitato ritiene che il potenziale contributo degli enti locali e regionali al precedente piano di azione non sia stato sfruttato appieno. Cio` è dipeso principalmente dalle seguenti ragioni: (i) poca comprensione dei servizi forniti dagli enti locali per far fronte al problema dell’uso illegale di droghe; (ii) mancanza di una rete estesa che colleghi gli enti locali e faciliti gli scambi di esperienze e le possibilità di incontro; (iii) riconoscimento da parte della Commissione del fatto che la droga non è solo un fenomeno urbano ma colpisce anche le aree rurali; (iv) convincimento della Commissione che la riduzione o la prevenzione della domanda possano essere ottenute nell’ambito di un programma sanitario, mentre un ruolo significativo in tal senso è svolto dagli enti locali e regionali per mezzo delle scuole e dei programmi in materia di criminalità e disordine. Considerando l’impegno della Commissione europea 10. 2. a dare un’elevata priorità alla prevenzione, il Comitato auspica ulteriori discussioni in merito a come impiegare le risorse degli enti locali e regionali per realizzare gli obiettivi del piano di azione. Si suggerisce quanto segue: (i) organizzazione di un convegno da parte della Commissio- ne europea per discutere come gli enti locali e regionali livelli di possono creare una rete che colleghi tutti amministrazione locale e regionale in materia di misure di prevenzione e di droghe illegali (cfr. punto 6. 1); i C 57/90 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 29. 2. 2000 (ii) identificazione, da parte della Commissione e del Comitato, dei servizi chiave forniti dagli enti locali e regionali per contribuire agli obiettivi stabiliti nel piano di azione europeo 2000-2004, e sviluppo di un programma di attività per garantire che tali servizi facciano fronte agli obiettivi. Bruxelles, 18 novembre 1999. Il Comitato invita la Commissione a mantenere il Comitato per la prevenzione della tossicodipendenza quale sostegno alla Direzione per la salute e la tutela dei consumatori. Il Presidente del Comitato delle regioni Manfred DAMMEYER Parere del Comitato delle regioni sul tema «Criminalità e sicurezza nelle città» (2000/C 57/15) IL COMITATO DELLE REGIONI vista la decisione dell’Ufficio di presidenza dell’11 giugno 1997, conformemente al disposto dell’art. 198 C, quarto comma, del Trattato che istituisce la Comunità europea, di incaricare la Commissione 4 «Assetto territoriale, questioni urbane, energia, ambiente» di elaborare il parere sul tema «Criminalità e sicurezza nelle città» (CdR 105/99); visto il progetto di parere (CdR 294/99 riv. 1) adottato dalla Commissione 4 il 7 ottobre 1999 (relatrice: Catharina Tarras-Wahlberg, S, PSE), ha adottato all’unanimità il 18 novembre 1999 nel corso della 31a sessione plenaria, il seguente parere. 1. Introduzione 1. 1. In Europa è grande l’interesse per le questioni inerenti alla criminalità e alla sicurezza dei cittadini. Alcune città si sono unite per creare due gruppi di lavoro. Nel quadro delle attività del Consiglio d’Europa esiste da qualche anno un gruppo di studio «Criminalità e pericolosità delle città» che ha già pubblicato diverse relazioni. Eurocities ha recentemente formato un gruppo di lavoro «Sicurezza nelle città» che pero` non ha ancora elaborato nessuna relazione. 1. 3. Ai sensi dell’articolo 29 (ex Art. K1) del Trattato di Amsterdam, l’obiettivo che l’Unione si prefigge è fornire ai cittadini un livello elevato di sicurezza in uno spazio di libertà, sicurezza e giustizia, sviluppando tra gli Stati membri un’azione in comune nel settore della cooperazione di polizia e giudiziaria in materia penale e prevenendo e reprimendo il razzismo e la xenofobia. Tale obiettivo è perseguito prevenen- do e reprimendo la criminalità, organizzata o di altro tipo, in particolare il terrorismo, la tratta degli esseri umani ed i reati contro i minori, la corruzione e la frode. il traffico illecito di droga e di armi, 1. 2. L’articolo 2 del Trattato di Amsterdam (ex articolo B) afferma che l’Unione si prefigge l’obiettivo di rafforzare la tutela dei diritti e degli interessi dei cittadini dei suoi Stati membri mediante l’istituzione di una cittadinanza dell’Unione. Gran parte delle azioni attualmente promosse dall’U- 1. 4. nione europea puntano soprattutto a combattere la criminalità organizzata e transfrontaliera


eurovoc_concepts:
environmental risk prevention
impact of information technology
industrial hazard
nuclear accident
nuclear safety
systems interconnection

formats: pdf print

text: 7. 7. 2000 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen C 189/229 DOOR DE COMMISSIE VOORGESTELDE TEKST DOOR HET PARLEMENT AANGEBRACHTE WIJZIGINGEN Donderdag, 18 november 1999 (Amendement 12) Artikel 15, lid 4 bis (nieuw) 4 bis. Er mogen geen gegevens worden doorgegeven of beschikbaar gesteld aan de autoriteiten van enig niet-EU- land, noch aan enige andere instantie of autoriteit van een lidstaat dan die welke de in artikel 4 en 8 bedoelde gegevens verzamelt, tenzij hiertoe expliciet schriftelijke toestemming is verleend door de gemeenschappelijk toe- zichthoudende autoriteiten. Wetgevingsresolutie van het Europees Parlement over het voorstel voor een verordening van de Raad betreffende de instelling van „Eurodac” voor de vergelijking van vingerafdrukken van asiel- zoekers en van bepaalde andere vreemdelingen (COM(1999) 260 / C5-0082/1999 / 1999/ 0116(CNS)) (Raadplegingsprocedure) Het Europees Parlement, (cid:22) gezien het voorstel van de Commissie aan de Raad (COM(1999) 260), (cid:22) geraadpleegd door de Raad overeenkomstig artikel 63, lid 1, sub a) van het EG-Verdrag (C5-0082/ 1999), (cid:22) gelet op artikel 67 van zijn Reglement, (cid:22) gezien het verslag van de Commissie vrijheden en rechten van de burger, justitie en binnenlandse zaken en het advies van de Commissie juridische zaken en interne markt (A5-0059/1999), 1. hecht zijn goedkeuring aan het aldus gewijzigde Commissievoorstel; verzoekt de Commissie haar voorstel krachtens artikel 250, lid 2 van het EG-Verdrag dienovereen- 2. komstig te wijzigen; verzoekt de Raad, wanneer deze voornemens is af te wijken van de door het Parlement goedgekeurde 3. tekst, het Parlement hiervan op de hoogte te stellen; wenst opnieuw te worden geraadpleegd ingeval de Raad voornemens is ingrijpende wijzigingen aan 4. te brengen in het voorstel van de Commissie; verzoekt zijn Voorzitter het standpunt van het Parlement te doen toekomen aan de Raad en de 5. Commissie. 6. Millenniumbug B5-0268, 0279, 0292 en 0303/1999 Resolutie van het Europees Parlement over de millenniumbug in de civiele en militaire sector Het Europees Parlement, (cid:22) gelet op de verantwoordelijkheden van de EU op het gebied van ernstige ongelukken en de gevolgen hiervan met betrekking tot radioactieve en chemische vervuiling, en de taak die zij krachtens het Euratom-Verdrag heeft inzake de nucleaire veiligheid, C 189/230 Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen NL 7. 7. 2000 Donderdag, 18 november 1999 (cid:22) onder verwijzing naar zijn resolutie van 25 februari 1999 (1) over het millenniumprobleem in de com- puterwereld, waarin verzocht werd om een driemaandelijks bijgestelde nota van de Commissie, de verschillende verslagen van de Commissie (COM(1998) 102, SEC(1998) 2100 en COM(1999) 275 en de conclusies (2) en de resolutie van de Raad van 28 juni 1999 (3), alsmede de werkzaamheden van de G8 en de IAEA, (cid:22) gezien de laatste nota van de Commissie aan zijn Commissie industrie, externe handel, onderzoek en energie van 8 november 1999, A. wijzend op de groeiende bezorgdheid in de hele wereld over het mogelijke effect van computers die de datumverandering van het jaar 2000 niet herkennen, op controlesystemen van nucleaire en andere milieugevoelige installaties, alsmede op de stroomvoorziening van externe elektriciteitsnetten naar deze installaties, naast de effecten op de commando-, controle-, communicatie- en informatiesystemen in verband met kernwapens, B. overwegende dat de veiligheidsystemen van kerncentrales in het algemeen niet digitaal functioneren, terwijl controlesystemen dat meestal wel doen, en overwegende dat er volgens de Commissie welis- waar enorme vooruitgang is geboekt, maar dat steeds meer geaccepteerd wordt dat het onhaalbaar is om alle computersystemen bugbestendig te maken, zodat er nog steeds kans is op storingen van de infrastructuur en zodat KMO’s niet voorbereid zijn, C. vaststellend dat er derhalve volgens gerespecteerde specialisten een klein maar onaanvaardbaar risico bestaat van ernstige nucleaire en andere ongelukken, in het bijzonder in Midden- en Oost-Europa en de NOS, vooral waar de kerncentrales functioneren op plutoniumsplijtstof, en een soortgelijk risico van per ongeluk ontketende kernoorlogen, D. overwegende dat er over de hele wereld honderden werkende kerncentrales en onderzoeksreactoren en duizenden andere milieugevoelige installaties zijn; overwegende dat er zulke installaties in alle EU-lid- staten staan en in het verleden datumfouten de oorzaak geweest zijn van incidenten en bijna-onge- lukken in kerncentrales, E. F. G. overwegende dat datumfouten en valse alarmsignalen ook een effect kunnen hebben op kernwapens, met potentieel rampzalige gevolgen, met name in geval van vuurklare kernwapens („hair-trigger”- paraatheid), zoals in de Verenigde Staten van Amerika en de Russische Federatie, en overwegende dat twee EU-lidstaten ook kernwapens hebben die eveneens onderhevig kunnen zijn aan computer- problemen ter gelegenheid van het millennium, zijn voldoening uitsprekend over de aankondiging van de regering van het VK dat zij de vuurparaat- heid voor haar kernwapens van minuten tot dagen heeft verlengd, erop wijzend dat de Canberra-commissie voor de vernietiging van kernwapens in 1996 heeft aanbe- volen de vuurklare afstelling van alle kernwapens buiten werking te stellen, bij voorkeur door de kern- koppen te scheiden van de dragers, H. overwegende dat de Algemene Vergadering van de VN in een aantal resoluties, met name resolutie 53/77Y „Naar een kernwapenvrije wereld: de noodzaak van een nieuwe agenda”, heeft aangedrongen op buitenwerkingstelling van de vuurklare afstelling van kernwapens, 1. verzoekt de regeringen van de landen met kernwapens alle noodzakelijke maatregelen te treffen om te voorkomen dat millenniumbugs kunnen leiden tot per ongeluk of onbedoeld afschieten van kernwapens door de vuurklare afstelling van deze wapens buiten werking te stellen; verzoekt alle EU-lidstaten die niet over kernwapens beschikken met het oog daarop krachtige verkla- 2. ringen af te leggen; PB C 153 van 1. 6. 1999, blz. 52. (1) (2) Met name Cardiff 15/16 juni 1998, punten 44 en 45; Wenen 11/12 december 1998, punten 52 en 53; Keulen 3/4 juni 1999, punt 36. PB C 200 van 15. 7. 1999, blz. 2. (3) 7. 7. 2000 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen C 189/231 Donderdag, 18 november 1999 3. verzoekt alle regeringen om de bedrijfsleiding van alle nucleaire of andere voor het milieu riskante installaties die niet hun volledige millenniumbugbestendigheid controleerbaar kunnen aantonen de instruc- tie te geven dat deze installaties tijdens de overgang naar het jaar 2000 ten minste tijdelijk buiten werking worden gesteld, en dat in elk geval bij alle kerncentrales noodaggregaten voor 60 dagen beschikbaar moe- ten zijn voor de aandrijving van koelpompen en veiligheidssystemen, en er reserve voor langere tijd voor- radig moet zijn voor de koelbassins voor gebruikte splijtstof; stelt voor dat de Raad en de Commissie bij alle regeringen, met name in Midden- en Oost-Europa, Rusland en de NOS, en Turkije hierop aandringen; herinnert aan en bevestigt zijn bovengenoemde resolutie van 25 februari 1999 en merkt op dat 4. sindsdien kennelijk nog steeds twee bijzondere problemen niet opgelost zijn: (cid:22) in sommige lidstaten wordt niet voldoende vooruitgang geboekt, hetgeen gevolgen kan hebben in verband met de bestaande grensoverschrijdende afhankelijkheid in het algemeen of voor bepaalde sec- toren; (cid:22) KMO’s staan meer bloot aan plotselinge storingen dan grote internationale bedrijven, en een aantal ervan zullen waarschijnlijk ernstige financiële gevolgen ondervinden als zij niet tijdig hun apparatuur hebben aangepast, hetgeen dringende maatregelen van de Commissie en van de nationale en regionale overheden vereist; 5. beveelt ten sterkste aan dat de Europese Raad van Helsinki, die slechts enkele weken vóór de eeuw- wisseling wordt gehouden, adequate maatregelen goedkeurt en een verklaring opstelt voor de Europese burgers over de concrete stand van het probleem en de potentiële risico’s; 6. verzoekt de OESO-leden ten spoedigste specifieke middelen ter beschikking te stellen aan de landen van Midden- en Oost-Europa en de NOS voor de financiering van alternatieven voor hun kerncentrales tijdens de eeuwwisseling en op de middellange termijn, zodat zij de kerncentrales die niet voldoen aan internationale veiligheidsnormen kunnen sluiten en alternatieve energiebronnen financieren; 7. verzoekt zijn Voorzitter deze resolutie te doen toekomen aan de Commissie, de Raad, de Veiligheids- raad van de VN, het IAEA, de regeringen van de lidstaten, de kandidaat-lidstaten, alsmede de lidstaten van de OESO. 7. Oost-Timor B5-0271, 0273, 0280, 0289, 0299 en 0307/1999 Resolutie van het Europees Parlement over de toestand op Oost-Timor Het Europees Parlement, (cid:22) onder verwijzing naar zijn vroegere resoluties over de toestand op Oost-Timor, (cid:22) onder verwijzing naar resolutie 1264/99 van de Veiligheidsraad van de Verenigde Naties, (cid:22) gezien de verklaring van 21 september 1999 door de voorzitter van de Raad namens de Europese Unie, (cid:22) gezien het akkoord van 5 mei 1999 over de kwestie Oost-Timor tussen Indonesië en Portugal en de akkoorden van dezelfde datum tussen de Verenigde Naties en de regeringen van Indonesië en Portugal, over de voorwaarden voor een volksraadpleging op Oost-Timor met direct stemrecht en begeleidende veiligheidsmaatregelen, A. overwegende dat de uitslag van het referendum duidelijk aantoont dat de Timorese bevolking onaf- hankelijkheid wenst, aangezien 78,5 % daarvoor gestemd heeft, B. overwegende dat de UNAMET en de internationale waarnemers, met inbegrip van de delegaties van het Europees Parlement en de Raad, het wettelijk en geldig verloop van het referendum erkennen,