title: Regionsudvalgets udtalelse om «Regionalpolitikkens indvirkning på investeringsfremmende foranstaltninger: En ny tilgang til anvendelsen af strukturfondene»

text: 29. 2. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 57/61 Regionsudvalgets udtalelse om »Regionalpolitikkens indvirkning på investeringsfremmende foranstaltninger: En ny tilgang til anvendelsen af strukturfondene« (2000/C 57/09) REGIONSUDVALGET har — under henvisning til præsidiets beslutning af 10. marts 1999 om i henhold til EF-traktatens artikel 198 C, stk. 4, at afgive udtalelse om dette emne og henvise det forberedende arbejde til Underudvalg 1 »Regionalpolitik, Strukturfondene, Økonomisk og Social Samhørighed, Grænseoverskridende og Interregionalt Samarbejde« i samarbejde med Underudvalg 6 »Beskæftigelse, Økonomisk Politik, Det Indre Marked, Industri, SMV«, under henvisning til bidraget fra Underudvalg 6 »Beskæftigelse, Økonomisk Politik, Det Indre Marked, Industri, SMV« [ordførere: Irene Oldfather (UK, PSE) og Erwin Schranz (A, PPE)], under henvisning til forslag til Regionsudvalgets udtalelse (CdR 127/99 rev. 2), der blev vedtaget af Underudvalg 1 den 6. oktober 1999 med Waltraud Klasnic (A, PPE) og Göran Färm (S, PSE) som ordførere — på den 31. plenarforsamling den 17. -18. november 1999 (mødet den 18. november) vedtaget følgende udtalelse. 1. Generel baggrund 1. 1. Mange forretningsaktiviteter bliver mere og mere glo- bale. Det teknologiske fremskridt og den hastige internationali- sering af forretningsmarkederne er medvirkende faktorer. EU’s virksomheders evne til at konkurrere på dette marked har afgørende betydning for den fremtidige vækst og velstand i EU. 1. 2. Indførelsen af ØMU’en har ført til, at nogle af de traditionelle midler til at tiltrække investeringer er forsvundet. De faste valutakurser sætter en stopper for valutakurssvingnin- ger. Medlemsstaterne kan ikke længere fristes af at ty til at devaluere for at forbedre deres konkurrenceevne. ØMU’en ændrer også betingelserne på kreditmarkedet 1. 3. og vurderingen af andre økonomiske faktorer. Konkurrencen skærpes, og virksomhederne kan lettere sammenligne låne- vilkår. En fælles valuta fremhæver også forskelle i lønninger, skatter og afgifter. 1. 4. Et ensartet fælles marked med en fælles valuta gør det lettere for firmaer at opsplitte deres aktiviteter. Arbejdsintensi- ve dele, der ikke kræver en særligt uddannet arbejdskraft, henlægges til områder med lave lønomkostninger. Forskning og udvikling samt aktiviteter, der kræver en højt specialiseret arbejdskraft, placeres i områder med de bedste universiteter. Dette er en naturlig udvikling, hvor der foretages en afvejning ud fra de komparative fordele, men hvis det drives for vidt, medfører det alvorlige problemer. 1. 5. I de mere begunstigede regioner forsvinder et stort antal job for kortuddannede. Dette kan resultere i et todelt arbejdsmarked, hvor der er stor efterspørgsel efter højtkvalifi- cerede arbejdstagere, medens der samtidig er stor arbejdsløshed i sårbare grupper. I de mindre velstående regioner er der risiko for, at man fastholder en struktur, der domineres af fabriksjob. Dette understreger, at der er behov for, at støtteforanstaltninger i mindre begunstigede regioner skal koncentreres om at udvikle infrastruktur, almen og faglig uddannelse samt andre sociale tjenesteydelser. 1. 6. Den forestående udvidelse af EU påvirker allerede nu virksomhedernes investeringsbeslutninger. De kommende medlemslande udgør et stort, vigtigt fremtidigt marked med vækstmuligheder og øget efterspørgsel. Optagelsen af disse lande vil få kolossale følgevirkninger for arbejdsmarkedet, især i de tilstødende lande. I en overgangsperiode vil de lavere lønomkostninger og det faktum, at de nye lande i starten ikke har nået de miljømæssige og sociale standarder, være vigtige faktorer for investeringer. 2. EU’s regionalpolitiks betydning for virksomhedse- tableringer En af EU’s vigtigste målsætninger er nedfældet 2. 1. i EU-traktatens artikel 158, stk. 2: »Fællesskabet stræber navnlig efter at formindske forskellene mellem de forskellige områders udviklingsniveauer og forbedre situationen for de mindst begunstigede områder eller øer, herunder landdistrikter. « C 57/62 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 29. 2. 2000 i Endvidere er EU’s regionaludviklingsfonds opgave fast- 2. 2. lagt traktatens artikel 160. »Den Europæiske Fond for Regionaludvikling skal bidrage til at udligne de største regiona- le skævheder i Fællesskabet ved at deltage i udviklingen og strukturtilpasningen af de områder, der er bagefter i udvikling, og i omstillingen af de industriområder, der er i tilbagegang. « stabile, gunstige rammebetingelser og igangsætte en udvikling i mindre begunstigede områder. Hensigten bør være at finde frem til langsigtede løsninger, der kan fremme et nærmiljø, der i højere grad er befordrende for vækst, således at der kan skabes varige jobmuligheder. Medlemsstaterne vil derefter være i stand til at leve op til den målsætning, der er nedfældet i Amsterdam-traktatens beskæftigelsesafsnit, om at tilstræbe et højt beskæftigelsesniveau. 2. 3. En af de vigtigste målsætninger for EU’s regionalpolitik er at støtte udviklingen i sårbare regioner, således at der kan skabes nye, varige arbejdspladser. EU’s strukturfonde har i mange år ydet værdifuld støtte til at fremme udviklingen af svage regioner. Der er mange gode eksempler på, hvordan EU-støtte har bidraget til en positiv udvikling i mindre begunstigede regioner og i kriseramte industriområder. Struk- turfondene udgør et vigtigt fælles instrument til skabelse af nye job og til styrkelse af EU’s konkurrenceevne. 2. 4. Regionsudvalget er bekymret for en forvrængning af strukturfondenes grundlæggende målsætninger. EU’s regional- politik skal sørge for, at direkte subsidier ikke bruges til at flytte bestående arbejdspladser fra én del af Europa til en anden. Man bør derfor fremme en politik, der konsekvent tager hensyn til de regionale udviklingsforskelle, der nævnes i Amsterdam-traktatens artikel 158, dersom støtten til de europæiske virksomheder skulle blive sænket. Det struktur- fondsprogram for perioden 2000-2006, der blev vedtaget af Det Europæiske Råd i Berlin inden for rammerne af Agenda 2000, spiller i den forbindelse en nøglerolle. 2. 5. Befolkningsudviklingen går i retning af et Europa med en stadig ældre arbejdsstyrke. Samtidig går den teknologiske udvikling meget hurtigt. Der er behov for en stor indsats, hvis arbejdskraftens færdigheder skal holde trit med forandringerne i almindelighed, og hvis man skal klare sig i den hårde internationale konkurrence. Når tilgangen af ung, nyuddannet arbejdskraft bliver mindre, er virksomhederne nødt til at finde nye måder at dække deres rekrutteringsbehov på (). 2. 6. Den vigtigste opgave for de nationale programmer, der nu udarbejdes i medlemsstaterne for at omsætte EU’s nye strukturfondsprogram i praksis, bør derfor være at støtte en uddannelsesindsats, der skal styrke arbejdskraftens færdigheder i EU som helhed. Derudover bør strukturfondene fortsat yde støtte til udbygning af infrastruktur, uddannelse, FTU, erhvervsinvesteringer, samt generelt hjælpe med at fremme 3. Erhvervsstøtteordninger som middel til at tiltrække investeringer til EU’s regioner 3. 1. EF-traktaterne og det indre marked sikrer virksomhe- derne retten til at flytte deres aktiviteter til andre dele af Den Europæiske Union. Det er imidlertid meget problematisk, hvis der ydes offentlig støtte for at tilskynde virksomheder til at flytte deres aktiviteter, navnlig hvis udflytningsbeslutningerne tilsyneladende skyldes incitamenter, der ikke fremmer varig beskæftigelse. 3. 2. EU’s regionalpolitik har været meget gavnlig for ud- viklingen af regionerne og har forbedret balancen og samhørig- heden i EU. Alligevel er der en tiltagende offentlig debat om erhvervsstøtteordninger, fordi EU-reglerne i undtagelsestilfæl- de ikke er fulgt. De vigtigste debatpunkter er følgende: — Tilskud til erhvervelse af eller gratis overdragelse af grunde, bygninger eller andre faciliteter til virksomheder, der flytter deres produktion fra én del af EU til en anden. — Kombination af denne støtte med en underskov af lokal/re- gional/national støtte, der falder helt uden for EU’s struk- turstøtteforordninger, og som synes at være i direkte strid med EU’s konkurrencepolitik og statsstøtteregler. — Dertil kommer, at arbejdsgiverne i visse medlemsstater presser ansættelsesvilkårene (social dumping). Dette inde- bærer en stor risiko for den sociale samhørighed i EU, der har den høje beskyttelse af arbejdstagerne som en af sine mærkesager. Det er derfor absolut nødvendigt at hindre, at der konkurreres på bekostning af arbejdsvilkårene. En harmonisering af disse bør indgå i protokollen om anven- delsen af fællesskabspagten om arbejdstagernes grundlæg- gende arbejdsmarkedsmæssige og sociale rettigheder, der indgår i traktaten om Den Europæiske Union. (1) Se endvidere GD V’s »Demographic Report 1998« og »A Society for All Ages« — GD V’s oplæg til en konference med samme titel afholdt i Wien den 12. -13. oktober 1998. — I visse tilfælde er der også tale om særlige skattebegunstigel- ser (fiskal dumping). For eksempel er det et anerkendt faktum, at kapital- og erhvervsskatter er meget forskellige fra den ene medlemsstat til den anden, ligesom der i nogle 29. 2. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 57/63 medlemsstater er væsentlige forskelle mellem regionerne, hvilket for tiden har tendens til at fremme omfattende flytninger på regionalt plan, udelukkende begrundet i skattemæssige overvejelser. Der er risiko for, at skattenive- auet trykkes så meget, at det bliver særdeles vanskeligt at finansiere uddannelse og social sikring. hinanden, når der skal træffes en beslutning om virksomhedens placering. Denne proces kræver, at samfundet iværksætter forskellige foranstaltninger og sikrer, at de grundlæggende EU-regler om fair konkurrence overholdes, og at konkurrence- forvridende støtte forbydes. 3. 3. Der må tages skridt til at sikre, at investeringsfremmen- de foranstaltninger ikke virker konkurrenceforvridende og fører til unfair støtte. Statsstøtte skal anvendes til at fremme en konkurrence, der skaber økonomisk effektivitet, bæredygtig vækst og varig beskæftigelse. Støtteforanstaltninger er vigtige midler til at afhjælpe vækstvanskeligheder i strukturelt dårligt stillede regioner og til at fremme den økonomiske og sociale samhørighed i EU. 3. 4. I en situation med vedvarende høj arbejdsløshed bliver kampen om at tiltrække virksomheder stadig mere indædt. Der er fare for, at varig beskæftigelse vil blive undermineret af kortsigtede foranstaltninger, der er beregnet lokke virksomheder til. til at 3. 5. Hvis en virksomheds lokaliseringsvalg snarere sker på grundlag af en håndfuld tilskudsordninger end stedets mere langsigtede komparative fordele, kan der under alle omstæn- digheder blive tale om en beslutning med kort levetid. Nye tilbud om tilskud kan føre til nye beslutninger om at flytte. Det er der flere eksempler på. De regioner, der går ind i dette spil, hvor virksomheder ofte spiller forskellige regioner ud mod hinanden, bør være bevidste om, at de selv kan ende som tabere. Pligten til på den ene side at leve op til Maastricht- kriterierne og kapløbet om på den anden side at tilbyde størst mulig statsstøtte inklusive skattelettelser kan føre til alvorlige problemer for såvel medlemsstaterne som de regionale og lokale myndigheder, hvilket kan have en negativ effekt. 4. 3. I begyndelsen af 1990’erne undersøgte Kommissionen regionernes konkurrenceevne målt ud fra deres evne til at tiltrække investorer. Denne undersøgelse blev foretaget i forbindelse med færdiggørelsen af det indre marked. Regioner- ne blev opdelt i tre kategorier (højtudviklede regioner, krise- ramte industrielle regioner, underudviklede regioner), og der blev opstillet 37 forskellige faktorer, der har betydning for regionernes konkurrenceevne. De virksomheder, der deltog i undersøgelsen, blev bedt om at anføre, hvilke faktorer de prioriterede højest. Til trods for forskelle mellem de tre kategorier af 4. 4. regioner var følgende faktorer klare topscorere: — låneomkostninger — indkomst- og selskabsskat — adgang til kvalificeret arbejdskraft — indirekte lønomkostninger — arbejdsmarkedslovgivning — økonomisk vækstrate — lønniveau. 4. Virksomhedsflytninger som en konsekvens af er- hvervsstøtteordninger 4. 1. Omstrukturering er et naturligt og nødvendigt element i udviklingen i industrien og det indre marked. En uundgåelig bivirkning er den totale eller delvise lukning af virksomheder, etablering af nye virksomheder og flytning af virksomheder eller forretningsaktiviteter. Hvert år forsvinder cirka 10 % af alle job, men de erstattes af et stort set lige så stort antal nye job. Dette stiller store krav til enkeltpersoners, virksomheders og regioners tilpasningsevne. 4. 2. I en sund markedsøkonomi vejer virksomhederne de forskellige områders og regioners relative fordele op mod 4. 5. I samme forbindelse gjorde Kommissionen opmærk- som på en lang række foranstaltninger til fremme af regioner- nes konkurrenceevne, der er de lokale og regionale myndighe- ders ansvar. Der blev bl. a. peget på uddannelsessystemet, infrastruktur, regionalpolitik, den regionale økonomi og soci- ale ydelser. 4. 6. Vurderingerne afhænger delvist af, hvilken type forret- ningsaktivitet der er tale om. En virksomhed, der har brug for en faglært, veluddannet arbejdskraft, vil komme til en helt anden konklusion end en virksomhed, der har brug for at placere en arbejdsintensiv produktion. Adskillige andre undersøgelser viser, at firmaer i vækstsektorer med en højtud- dannet arbejdskraft lægger stigende vægt på »bløde« faktorer såsom tilstedeværelsen af gode skoler, miljø, fritidsfaciliteter, sundhedsvæsen og andre sociale ydelser. En lav kriminalitet er ligeledes et vigtigt parameter. C 57/64 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 29. 2. 2000 5. Europa-Kommissionens nuværende rolle 5. 1. I 1997 vedtog Kommissionen nogle nye retningslinjer for statsstøtte til regionerne. Disse retningslinjer indeholder i punkt 4. 10 og 4. 14 en bestemmelse om, at medlemsstater kun må yde regionalstøtte til en virksomhed, hvis investeringen og arbejdspladserne bliver i området i mindst fem år. Inden den 1. januar 2000 skal medlemsstaterne gennemgå deres nationale støtteordninger med henblik på at bringe dem i overensstemmelse med de nye regler. Endvidere definerer disse retningslinjer begrebet »startinvestering«, som kan finansieres med regionalstøtte. 5. 2. Hvad angår EU’s kommende program for regionalstøt- te år 2000-2006 indeholder forordningen om de generelle bestemmelser om strukturfondene en tilsvarende bestemmelse i artikel 30, stk. 4, vedrørende virksomhedsudflytning. Det specificeres, at en virksomhed kun må fortsætte med at modtage strukturfondsstøtte, hvis den ikke undergår en væ- sentlig omstrukturering, der først og fremmest skyldes virk- somhedslukning eller udflytning. Denne bestemmelse skal træde i kraft senest fem år efter den kompetente nationale myndighed har truffet beslutning om støtte fra EU’s struktur- fonde. 5. 3. De retningslinjer, som Kommissionen er i færd med at udarbejde for den kommende programperiode, indeholder en passus om, at strukturfondene ikke udelukkende bør anvendes til at omplacere eksisterende forretningsaktiviteter. 5. 4. En af Kommissionens vigtigste opgaver er at kontrolle- re, at konkurrencelovgivningen og reglerne om statsstøtte overholdes. I princippet er konkurrenceforvridende statsstøtte udelukket. Det er ikke altid let at tilgodese såvel behovet for at støtte udviklingen af underudviklede områder som kravet om fair konkurrencevilkår på det indre marked. Siden april 1998 har de multisektorale rammebestemmelser for regionalstøtte til store investeringsprojekter været gældende (). Hensigten med disse bestemmelser er at skabe grundlag for at føre strengere kontrol med statsstøtte til større investeringsprojek- ter. Samtidig bør der helst sikres en rimelig balance mellem EU’s tre overordnede politikmål, nemlig at forhindre konkur- renceforvridning på det indre marked, at forstærke den økono- miske og sociale samhørighed og at forbedre erhvervslivets konkurrenceevne. 5. 5. Bilindustriens globale betydning og høje mobilitet fik Kommissionen til også at fokusere specielt på denne industrisektor for at undgå konkurrenceforvridning mellem blev indført for en særlig statsstøtte virksomheder, der modtog helt overdrevne tilbud om statsstøt- ordning med te. Der EF- til motorkøretøjsin- rammebestemmelser dustrien (), der kræver, at Kommissionen skal forelægges en detaljeret analyse af investeringsbeslutningen, før den kan godkendes. Afhængigt af erfaringerne med disse ramme- bestemmelser bør der opstilles lignende bestemmelser for andre sektorer som f. eks. telekommunikationssektoren. Desu- den bør der opstilles rammebestemmelser for andre højkon- kurrencesektorer og for vigende industrisektorer. 5. 6. I slutningen af marts 1999 offentliggjorde Kommissio- nen sin syvende rapport om statsstøtte i hvilken den bemærke- de, at statsstøtten udgør ikke mindre end 95 mia. euro pr. år, og at de 38 mia. går til fremstillingsindustrien. Selv om Kommissionen kunne konstatere en faldende tendens, var statsstøtten fortsat alt for høj og i strid med princippet om fair konkurrence på det indre marked. 5. 7. I øvrigt var der store forskelle mellem medlemsstaterne. Den nedadgående tendens har ganske rigtigt været synlig i nogen tid, men ikke i alle medlemsstater. I halvdelen af medlemsstaterne er statsstøtten i perioden 1995-1997 steget eller blevet på samme niveau som i 1993-1995. Derfor vil Kommissionens kontrol af støtten fortsat stå højt på dagsordenen. Kommissionen bemærker, at reglerne er der, men at medlemsstaterne undlader at følge dem. Det er også vigtigt at give Kommissionen de nødvendige ressourcer til at kunne fortsætte med at føre en effektiv kontrol. 5. 8. Flytning af eksisterende arbejdspladser har de seneste år ofte været diskuteret blandt Kommissionens forskellige generaldirektorater, især når flytningen har været kombineret med EU-støtte eller statsstøtte. I en række tilfælde har man fokuseret på arbejdsvilkårenes rolle. Store dele af EU’s arbejds- lovgivning og arbejderbeskyttelseslovgivning er et resultat af bestræbelserne på at dæmme op for social dumping. Femårsreglen for strukturfondsstøtte kan også ses i dette lys. 5. 9. Amsterdam-traktaten optrapper samarbejdet om den sociale dimension såvel som miljøbeskyttelse. Arbejdsmarke- dets parter bærer sammen ansvaret for at sikre, at de fælles regler overholdes, og at arbejdsvilkårene forbedres. Et sådant tættere samarbejde giver også Kommissionen større beføjelser til at føre tilsyn med, at de fælles regler overholdes. Kommissio- nen bør udstyres med de nødvendige ressourcer. Den kommen- de udvidelse med nye medlemsstater fra Central- og Østeuropa vil understrege dette behov yderligere. (1) EFT C 107 af 7. 4. 1998, s. 7. (2) EFT C 279 af 15. 9. 1997, s. 1. 29. 2. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 57/65 5. 10. Den debat, der foregår i Kommissionen mellem de berørte generaldirektorater, har bl. a. resulteret i, at der er blevet iværksat en undersøgelse af, hvilke beslutninger der ligger bag virksomhedsudflytninger. Undersøgelsen, der er givet i opdrag til et eksternt konsulentfirma og forventes færdig i efteråret 1999, skal efter hensigten kortlægge, hvilke faktorer der spiller ind på beslutninger om virksomhedsudflytninger. 5. 11. Hvad angår skatter og fiskal dumping, har Kommis- sionen nedsat en ekspertgruppe under ledelse af Storbritan- niens Paymaster General, Dawn Primolo. Der er en stigende kritik af, at skatte- og afgiftslettelser indgår i de incitamenter, der skal tiltrække investorer. 6. 3. Ekspertgruppen bemærker, at der ligger omfattende strukturelle ændringer forude, som vil berøre mange industri- sektorer og regioner. Rapporten indeholder en lang liste af anbefalinger, der skal sætte medlemsstaterne bedre i stand til at håndtere de uundgåelige socioøkonomiske følgevirkninger af forandringerne. Anbefalingerne omfatter foranstaltninger til at udvikle moderne almen og faglig uddannelse såvel som infrastruktursystemer, modeller til fremme af SMV og særlig fremme af vækstsektorer. En af hovedkonklusionerne er, at det i den sidste ende er firmaerne selv, der bærer ansvaret for omstruktureringer. Enhedsmarkedet skal færdiggøres. Enhver form for skjulte hindringer for fri, fair konkurrence skal fjernes. Det betyder også fjernelse af enhver form for støtte, der forvrider konkurrencevilkårene. Alle former for støtte, herun- der skattefordele, bør gøres fuldstændigt gennemsigtige, så betingelserne er ens for alle. 6. En ny indfaldsvinkel til regionalpolitik hos de lokale og regionale myndigheder 6. 1. I 1990’erne har vi set flere eksempler på, at arbejdsplad- ser er blevet flyttet fra én del af EU til en anden. I mange tilfælde var der tale om forskellige former for statsstøtte (med eller uden strukturfondsmidler). Dårligere vilkår for arbejdstagerne (ikke kun løn, men også de almindelige ansæt- telsesvilkår) har ligeledes spillet en rolle. I områder, der er ramt af fabrikslukninger, har det ofte været vanskeligt at finde alternative beskæftigelsesmuligheder, hvilket har resulteret i højere arbejdsløshed og dermed følgende økonomiske og sociale problemer. Det viser blot, at de nuværende aftaler inden for EU bør styrkes. Der bør derfor iværksættes en grundig revision, der skal forhindre, at EU-støtte fører til en unfair kappestrid mellem lokale og regionale myndigheder. 6. 2. På beskæftigelsestopmødet i Luxembourg i november 1997 blev det besluttet at nedsætte en gruppe af eksperter på højt plan under ledelse af den tidligere bestyrelsesformand for Volvo, P. G. Gyllenhammar, med den opgave at analysere de arbejdsmæssige og økonomiske følger af de strukturelle ændringer inden for industrien. Gruppen har fokuseret på at fremme beskæftigelsen, vejlede om foranstaltninger til at forbedre konkurrenceevnen, fremme et velfungerende ar- bejdsmarked og bane vejen for ændringer på disse områder. Den endelige rapport blev færdig i november 1998 (en foreløbig rapport blev præsenteret i april 1998) og henvender sig til politikere, erhvervsledere og arbejdsmarkedets parter (). (1) »Håndtering af ændringer — Endelig rapport fra gruppen af eksperter på højt plan om økonomiske og arbejdsmæssige følger af industrielle ændringer« udsendt af Europa-Komissionens gene- raldirektorat V. 6. 4. Partnerskab mellem de forskellige aktører er et af hovedpunkterne i ekspertgruppens rapport. Den sociale dialog skal intensiveres og spille sin rolle fuldt ud på alle planer. Bredt samarbejde mellem de berørte grupper er en forudsætning for en effektiv, vellykket iværksættelse af strukturelle ændringer. Med udgangspunkt i en bred konsensus er der behov for, at de virksomheder og regioner, der er berørt af strukturændringer- ne, skrider til handling og f. eks. gennemfører uddannel- sesprogrammer for at forbedre de ansattes omstillingsevne og iværksætter foranstaltninger til fremme af SMV i de pågælden- lægge en økonomisk de regioner. Der er behov for at udviklingsstrategi, der kan sætte de regioner, der slås med strukturelle ændringer, i stand til at bekæmpe de sociale problemer. 6. 5. Regionsudvalget ser ekspertgruppens arbejde som et værdifuldt bidrag til Fællesskabets målsætning om at fremme den sociale og økonomiske samhørighed i EU. Med ud- gangspunkt i denne rapport efterlyser Regionsudvalget en adfærdskodeks for gennemførelse af strukturelle ændringer. 6. 6. Arbejdsmarkedets parters rolle og ansvar i denne forbindelse bør udvides. Der er allerede flere steder tegn på, at udviklingen går i den retning. Desuden bør den sociale dialog fremmes på alle niveauer. 6. 7. Der bør udarbejdes en adfærdskodeks i form af en liste af anbefalinger, der skal vedtages med et bredt flertal af de berørte parter (regeringer, regioner, arbejdsmarkedets parter). Hensigten bør være at skabe et solidt udgangspunkt for økonomisk og social samhørighed via en regionalpolitik, der er udformet til at fremme konkurrenceevne og økonomisk vækst. Det er meningen, at denne adfærdskodeks skal kunne bruges som et middel til at dæmme op for unfair konkurrence, der skyldes social, fiskal og miljømæssig dumping. Hovedform- C 57/66 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 29. 2. 2000 ålet bør være at give EU’s regionalpolitik et strømlinet regelsæt og politikprogram, at sikre dynamisk investering i almen og faglig uddannelse, infrastruktur og erhvervsinvesteringer, samt at dæmme op for, at strukturfondsmidler anvendes til at flytte eksisterende job. 7. Konklusioner Regionsudvalget 1) konstaterer, at EF-traktaterne sikrer virksomhederne retten til at flytte deres aktiviteter til en anden del af Den Europæiske Union, men en sådan udflytning må ikke fremmes gennem unfair brug af incitamenter, og statsstøt- tepolitikken, som foreskriver, hvilken støtte der er beretti- get og fremmer fair konkurrence, må håndhæves strengt, 2) mener, at EU’s regionalpolitik er et nøgleområde, som fremmer økonomisk og social samhørighed. Støttefo- ranstaltninger er nødvendige i visse regioner, hvor struktu- relle ulemper hæmmer den økonomiske udvikling. Det er vigtigt, at disse foranstaltninger fremmer en bæredygtig økonomisk udvikling og skaber varig beskæftigelse, 3) mener, at et af EU’s politiske mål bør være — under hensyntagen til de mål, der er nedfældet i Amsterdam- traktatens artikel 158, nemlig at formindske forskellene mellem de forskellige områders udviklingsniveauer og forbedre situationen for de mindst begunstigede områder — gradvis at nedtrappe direkte subsidier til virksom- hedsplaceringer, 4) følger nøje med i den undersøgelse, som er iværksat på foranledning af Kommissionen, af beslutninger om virksomhedernes især hvad angår lokaliseringsvalg, spørgsmålet om, hvordan og i hvilken udstrækning struk- turfondsmidler indgår i de støtteordninger, der skal anspo- re virksomheder til at placere deres aktiviteter i forskellige regioner, 5) anerkender, at Kommissionen i sin syvende rapport om Bruxelles, den 18. november 1999. statsstøtte har påpeget, at der sker et fald i statsstøtten til fremstillingsindustrien. Regionsudvalget hilser dette fald velkommen, men det er alligevel vigtigt, at man fortsætter med at overvåge tildelingen af statsstøtte, da enhver virksomhedsudflytning, der bunder i uberettigede subsi- dier, kan få alvorlige konsekvenser for de regioner og lokalområder, der mister arbejdspladser. Et program bør stramme op på de eksisterende regler og overvågningsord- ninger, men bør også indeholde forslag til en adfærdsko- deks for de relevante aktører på området. Denne ad- færdskodeks bør bl. a. være baseret på de retningslinjer, der foreslås i rapporten fra den ekspertgruppe, der af Rådet har fået til opgave at undersøge de økonomiske og sociale følger af de strukturelle ændringer, 6) opfordrer Europa-Parlamentet og Rådet til at støtte Kom- missionen i dens bestræbelser på at videreføre støtte- kontrollen og bekæmpe social og miljømæssig dumping mere effektivt, 7) foreslår, at der gøres en proaktiv indsats for i højere grad at koncentrere EU’s strukturprogram for den kommende periode 2000-2006 om de udfordringer, EU står overfor. Foranstaltninger til støtte af jobskabelse i kvalificerede regioner bør være koncentreret om programmer til fremme af investeringer, infrastruktur, uddannelse, forskning, of- fentlig service og andre lignende tiltag, der sigter mod at fremme vækst og bidrage til at øge konkurrenceevnen og forbedre evnen til at tage nye udfordringer op samt til at skabe et større antal varige arbejdspladser. Støtte til jobskabende erhvervsinvesteringer skal ydes på den betin- gelse, at der ikke må være tale om støtte, som direkte går til flytning af erhvervsaktiviteter, med andre ord skal der være tale om »startinvesteringer« i henhold til EU’s retningslinjer for statsstøtte til regionale formål, 8) anbefaler, at der udarbejdes særlige EU-rammebestemmel- ser for statsstøtte til meget konkurrenceprægede sektorer og til vigende sektorer. De bør udformes efter samme model som EU-rammebestemmelserne for statsstøtte til motorkøretøjsindustrien. Manfred DAMMEYER Formand for Regionsudvalget


title: Europa-Parlamentets beslutning om tiårsdagen for FN's konvention om barnets rettigheder

eurovoc_concepts:
EU Charter of Fundamental Rights
UN convention
child labour
child protection
children's rights
right to education
sexual mutilation

formats: pdf print

text: 7. 7. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 189/241 Torsdag, den 18. november 1999 F. der henviser til, at general Musharraf har erklæret, at det pakistanske militær unilateralt ville demilita- risere grænsen til Indien ved tilbagetrækning af de tropper, der blev forlagt til grænseområdet i en ikke fjern fortid, men at han ikke nævnte noget om nedtrapning langs den omstridte kontrollinje i Kashmir, G. der henviser til, at EU’s støtte til økonomisk reform i Pakistan afhænger af, at landet stiller sig positivt til demokrati og respekterer de forfatningssikrede rettigheder, 1. minder i denne forbindelse om de fælles værdier, der afspejler de demokratiske principper, EU deler; fordømmer på denne baggrund stærkt det pakistanske militærs statskup og tilslutter sig erklæringen fra EU- topmødet i Tampere og Rådets stillingtagen; 2. bifalder EU’s undersøgelsesmission i Pakistan, som ledes af rådsformandskabet; 3. henstiller til den pakistanske militærregering at genindføre demokrati og indlede en legitim parlamen- tarisk proces ved straks at genoprette retsstaten, overgive magten til et civilt forretningsministerium og offentliggøre en detaljeret tidsplan for nye valg; 4. understreger den vigtige rolle, som Pakistan spiller for den regionale stabilitet, og opfordrer militær- juntaen til at indstille alle former for støtte til Taliban-regimet i overensstemmelse med FN-Sikkerhedsrådets sanktioner mod Afghanistan og til også at sørge for sikkerhed og ligebehandling for kvinder og religiøse mindretal; 5. opfordrer de nye myndigheder til at opnormere dialogen med Indien og løse spændingerne på sub- kontinentet med fredelige midler; opfordrer atter Pakistan og Indien til at tilslutte sig den globale ikke- spredningsmodel og undertegne traktaten om et altomfattende forbud mod atomprøvesprængninger (CTBT); 6. opfordrer de pakistanske myndigheder til ikke at forsøge sig med en skinproces mod den tidligere premierminister Sharif og insisterer på, at de retssager, der måtte blive indledt, bliver åbne og retfærdige; 7. opfordrer Rådet til at udsætte undertegnelsen af samarbejdsaftalen yderligere og tage EU’s fremtidige bistand til Pakistan op til fornyet overvejelse i afventning af genoprettelsen af forfatningsmæssige forhold; 8. understreger, at bekæmpelsen af korruption i Pakistan bør være en prioritet for landet, og at det internationale finansielle samarbejde med Pakistan bør gøres afhængigt af, at der gøres virkelige fremskridt på dette område; 9. opfordrer Kommissionen til aktivt at støtte særlige hjælpeprogrammer med henblik på forbedring af børns og kvinders vilkår, fremme adgangen til mikrokredit og støtte lokale ikke-statslige organisationer på menneskerettighedsområdet og civilsamfundsgrupper; pålægger sin formand at sende denne beslutning til Rådet, Kommissionen, de nuværende pakistan- 10. ske myndigheder, SAARC og FN. 14. Børns rettigheder B5-0256, 0257, 0258, 0264, 0265 og 0266/1999 Europa-Parlamentets beslutning om tiårsdagen for FN’s konvention om barnets rettigheder Europa-Parlamentet, A. der bemærker, at det den 20. november 1999 er ti år siden, at FN’s konvention om barnets rettigheder blev vedtaget, og at alle EU’s medlemsstater har ratificeret denne konvention, C 189/242 De Europæiske Fællesskabers Tidende DA 7. 7. 2000 Torsdag, den 18. november 1999 B. der henviser til, at uddannelse af børn og unge er den vigtigste pligt for enhver voksen, som ønsker at opdrage børn til at være selvstændige væsner, der tager afstand fra vold; der henviser til, at et lille barn kun har rettigheder, og at pligterne kommer sammen med den voksende bevidsthed, gennem uddan- nelse, C. der bemærker, at børn, især handicappede børn og børn fra mindretal, er udsat for forskelsbehandling og nægtes uddannelse, D. der henviser til, at retten til uddannelse er en grundlæggende rettighed, som tilsikrer drenge og piger ligebehandling, E. F. der beklager stigningen i seksuel udnyttelse af børn, børneprostitution og -pornografi og indtrængende opfordrer Den Europæiske Union til at gøre alt, hvad den kan, for at sætte en stopper for denne svøbe, der bemærker, at mindst 300. 000 børn under 18 år på nuværende tidspunkt deltager i militære fjendt- ligheder rundt omkring i verden, og kræver, at det bliver forbudt at rekruttere børn til og bruge dem i væbnede konflikter; der minder om, at rekrutteringen og anvendelsen af børnesoldater ifølge Den Internationale Straffedomstols statut betragtes som en krigsforbrydelse, G. der tager til efterretning, at Kommissionen agter at udsende en meddelelse om børns rettigheder, H. der henviser til, at børn ikke er omtalt i Amsterdam-traktaten, og at de derfor ikke optræder i den overvejende del af EU’s politikker, programmer og lovgivning, og at de ikke altid gives førsteprioritet i lovgivningen i Unionens forskellige medlemsstater, I. der henviser til, at konventionen har spillet en betydelig rolle med henblik på at motivere regeringerne til at tilpasse deres nationale politikker, for så vidt angår anerkendelse af børns rettigheder, ønsker formelt at anerkende og fejre tiårsdagen for FN’s konvention om barnets rettigheder den 1. 20. november 1999 og de forbedringer, den har ført til for millioner af børn verden over; 2. glæder sig over, at der i den nye Lomé-konvention er indføjet et udkast til en klausul om børn og unge, og opfordrer EU- og AVS-landene til at sørge for, at denne klausul bliver vedtaget i den endelige konvention; opfordrer medlemsstaterne til at fremme artikel 12 i konventionen om barnets rettigheder og ind- 3. drage børn og unge på alle relevante niveauer i beslutningstagningen; hilser med tilfredshed forslaget om i en kommende europæisk traktat at indføje et europæisk charter 4. for grundlæggende rettigheder med en henvisning til børns specifikke rettigheder; opfordrer medlemsstaterne til på den næste regeringskonference at vedtage et retsgrundlag for 5. fremme og beskyttelse af børns rettigheder som defineret i FN’s konvention om barnets rettigheder; 6. er af den opfattelse, at det er en afgørende betingelse, at nye politikker på EU-plan undersøges for at sikre, at de ikke har negative virkninger for børn, og at der bør gælde den samme beskyttelse i forbindelse med den kommende udvidelse af EU; 7. opfordrer alle medlemsstaterne til at ratificere den nye ILO-konvention om forbud mod og omgående afskaffelse af de værste former for børnearbejde, som omfatter alle former for slaveri, salg af og handel med børn, gældsslaveri og livegenskab og tvangsarbejde, herunder tvungen eller obligatorisk hvervning af børn til brug i væbnede konflikter, børneprostitution og -pornografi, anvendelse af børn til handel med narkotika og arbejde, som er til skade for børns sundhed og sikkerhed; opfordrer medlemsstaterne til at gå ind for vedtagelse af en valgfri protokol til FN’s konvention om 8. barnets rettigheder om forbud mod hvervning og brug af børn under 18 i væbnede konflikter; 7. 7. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 189/243 Torsdag, den 18. november 1999 opfordrer medlemsstaterne til målbevidst at efterleve den gældende lovgivnings forbud mod seksuel 9. lemlæstelse af kvinder; pålægger sin formand at sende denne beslutning til Rådet, Kommissionen og medlemsstaternes 10. regeringer. 15. Situationen i Tjetjenien B5-0259, 0260, 0261, 0262 og 0263/1999 Europa-Parlamentets beslutning om situationen i Tjetjenien Europa-Parlamentet, A der henviser til sine tidligere beslutninger om situationen i Tjetjenien og særlig sin beslutning af 7. oktober 1999 (1) A der henviser til sin samstemmende udtalelse af 30. november 1995 om indgåelse af en partnerskabs- og samarbejdsaftale mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Den Russiske Føderation på den anden side (2), sin samstemmende udtalelse af 11. juni 1997 om ind- gåelse af en protokol til partnerskabs- og samarbejdsaftalen mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater og Den Russiske Føderation (3) og Den Europæiske Unions fælles strategi for Rus- land, som Rådet vedtog i juni 1999, A der henviser til rådsformandskabets undersøgelsesrejse til Ingusjetien den 30. oktober 1999, A der henviser til erklæringen den 15. november 1999 fra Rådet (udenrigsministrene) om situationen i Tjetjenien A der henviser til sin afgørelse om at udsætte afstemningen om betænkningen om en aftale for det videnskabelige og teknologiske samarbejde med Rusland, A. der ønsker at styrke det strategiske partnerskab med Rusland, hvad angår økonomisk integration og samarbejde, og samtidig bibeholde stabilitet og sikkerhed i og uden for Europa, B. der er dybt foruroliget over den eskalerende konflikt i Tjetjenien, som fulgte efter Dagestan-krisen, og navnlig over de gentagne vilkårlige angreb på civile mål, C. der henviser til Den Russiske Føderations territoriale integritet, D. der henviser til, at Rusland i henhold til partnerskabsaftalen med EU er forpligtet til at respektere menneskerettighederne og de demokratiske værdier, E. der er chokeret over den humanitære nødsituation, som er opstået i kølvandet på de fortsatte militære operationer i Tjetjenien, og den uforholdsmæssigt store militære magtanvendelse, som har resulteret i voksende civile tab og fordrivelsen af 350. 000 mennesker, hvoraf næsten 200. 000 har søgt tilflugt i Ingusjetien, F. der henviser til, at disse flygtninge må leve under kummerlige vilkår uden passende husly, fødevarer og lægehjælp og under stadigt forværrede sanitære forhold, G. der er bekymret over de tilbageblevne flygtninges skæbne i Tjetjenien og de russiske myndigheders gentagne forsøg på at formene dem adgang til den tjetjenske grænse, H. der bifalder den store indsats, Tjetjeniens nabolande udfolder for at tilbyde flygtningene husly, (1) Vedtagne tekster af 7. 10. 1999, punkt 1. (2) EFT C 339 af 18. 12. 1995, s. 45. (3) EFT C 200 af 30. 6. 1997, s. 66


title: Yttrande från Regionkommittén om "Lokalt och regionalt samarbete för att förhindra övergrepp på och vanvård av barn och ungdomar i Europeiska unionen"

eurovoc_concepts:
child protection
regional cooperation
young person

formats: html pdf print

text: C 57/46 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 29. 2. 2000 Yttrande från Regionkommittén om ”Lokalt och regionalt samarbete för att förhindra övergrepp på och vanvård av barn och ungdomar i Europeiska unionen” (2000/C 57/07) BAKGRUND Presidiets beslut av den 2 juni 1999 att i enlighet med artikel 265 femte stycket i EG-fördraget utarbeta ett yttrande om ”Att förhindra övergrepp på och vanvård av barn och ungdomar i Europeiska unionen” och att ge utskott 7 — utbildning, yrkesutbildning, kultur, ungdomsfrågor, idrott, medborgerliga rättigheter — i uppdrag att bereda kommitténs yttrande i detta ärende. Kommitténs yttrande om ”Samarbete över gränserna mellan lokala myndigheter” (CdR 145/98 fin) (1). Kommitténs yttrande om ”Meddelande från kommissionen om våld mot barn, ungdomar och kvinnor” och ”A¨ ndrat förslag till Europaparlamentets och rådets beslut om antagande av ett åtgärdsprogram för gemenskapen (Daphne-programmet) (2000-2004) för att förebygga våld mot barn, ungdomar och kvinnor” (CdR 300/98 fin) (2). Utkastet till yttrande (CdR 225/98 rév. 2) antaget av utskott 7 den 1 oktober 1999. Föredragande: Ruth Henig (UK — PSE). Mot bakgrund av ovanstående antog Regionkommittén vid sin 31:a plenarsession den 17–18 november 1999 (sammanträdet den 18 november) enhälligt följande yttrande. 1. Inledning 1. 1. Europeiska unionen stöder möjligheterna till större rörlighet för Europas medborgare. Hittills har EU dock inte gjort mycket för att skapa ett samordnat tillvägagångssätt, främja barns välfärd och rättigheter eller för att undersöka hur man på ett bättre sätt kan förhindra övergrepp på barn. 1. 4. I Europeiska unionen finns det över 120 miljoner barn och ungdomar. De har rätt att växa upp utan att bli utsatta för övergrepp och vanvård. Förverkligandet av den inre marknaden, den alltmer fria rörligheten över nationsgränserna och skapandet av ett EU-medborgarskap med rätt att leva och arbeta i alla medlemsstater fäster uppmärksamheten på det trängande behovet av en EU-strategi för att förhindra över- grepp och vanvård av barn. beslut och rådets Regionkommittén välkomnar förslaget till Europapar- 1. 2. ett om antagande lamentets åtgärdsprogram för gemenskapen (Daphne-programmet) (2000–2004) för att förebygga våld mot barn, ungdomar och kvinnor (CdR 300/98 fin). Det är ett viktigt steg i riktning mot att förebygga våld och övergrepp. Det ger EU ett mervärde genom att man inleder och stärker den lokala och regionala nivåns samarbete, samordning och informationsutbyte på detta område. av Daphne-initiativet har redan bidragit till att utveckla 1. 3. metoder för informationsspridning i EU när det gäller att skydda barnens välbefinnande och deras rättigheter. Region- kommittén har inom ramen för Daphne-initiativet samarbetat med icke-statliga organisationer för att på regional nivå förebygga övergrepp på barn. förslaget; 20 miljoner 1. 5. Daphne-programmet innebär ett viktigt bidrag. ReK framhöll dock i sitt yttrande i ärendet att budgeten är alltför begränsad (25 miljoner ecu för perioden 2000–2004 i det ursprungliga ecu för perioden 2000–2003 i rådets gemensamma ståndpunkt av den 26. 7. 1999) och att den föreslagna rättsliga grunden, artikel 129 (folkhälsa), är otillräcklig eftersom det saknas en lämplig rättslig grund för insatser för att skydda de mänskliga rättig- heterna. I yttrandet framhölls att det är viktigt att kommissio- nen ser till att definitionen av folkhälsa ges en vid tolkning, så att åtgärder för att förebygga alla former av våld omfattas av programmet. (1) EGT C 51, 22. 2. 1999, s. 21. (2) EGT C 198, 14. 7. 1999, s. 61. O¨ vergrepp på barn sker i alla miljöer: i hemmet, i 1. 6. skolan och på fritiden. Förövarna kan vara vuxna eller ungdomar, anställda inom barnomsorg, eller andra som arbe- tar med barn. O¨ vergrepp på barn sker i alla länder i Europa. 29. 2. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 57/47 Man bör i synnerhet fästa uppmärksamhet vid sådana över- grepp som barnarbete, tiggeri och prostitution och familjernas eller andra personers utnyttjande av barn. Detta fenomen hänger samman med det stora antalet ekonomiska flyktingar i många europeiska länder, minoriteter och mer allmänt grupper som är utsatta för social utslagning och fattigdom. Sådana omständigheter leder till utnyttjande av barn redan vid mycket tidig ålder och gör att barn i förskoleålder och skolålder utsätts för diverse faror som berövar dem deras grundläggande rättigheter till normal utveckling och ligger till grund för deras utslagning som vuxna. 2. Allmänna kommentarer 2. 1. O¨ vergrepp på barn 2. 1. 1. ReK framhöll redan i sitt yttrande om Daphne- programmet att våld mot barn och ungdomar är ett påtagligt socialt problem i hela Europa, och att det är utbrett i alla socialgrupper oavsett grad av socioekonomisk eller kulturell utveckling. 2. 1. 2. Barn är sårbara på grund av att de är så beroende. Därför är de utsatta för en mängd faror och risker. Men barnen har inte stora möjligheter att förklara hur de uppfattar dessa upplevelser och hur de i vardagen agerar för att bemästra dem — utan stöd från de vuxna. O¨ vergrepp på barn är inte något absolut begrepp. 2. 1. 3. Med undantag av vissa sexuella övergrepp skall det också framhållas att misshandel sällan är en enskild händelse som kräver insatser för att skydda barnet. Olika slags övergrepp sker ofta samtidigt, och barn som misshandlas fysiskt lider nästan säkert även på det känslomässiga planet. Sexuella övergrepp kan även innefatta fysiskt våld eller hot om bestraffning. 2. 1. 4. De flesta typer av beteenden måste sättas in i ett sammanhang innan de kan betraktas som misshandel. A¨ ndå fattas beslut om när insatser skall göras utan att man frågar barnen eller låter dem medverka i beslutsprocessen. Om våld utövas inom familjen under längre tid, exempelvis om barnen tvingas se hur deras mamma blir slagen, kan detta påverka dem lika mycket som om de själva blev slagna ofta och våldsamt, men det uppfattas sällan som ett övergrepp mot barnen. 2. 1. 5. Vidare är övergrepp en viktig orsak till att ungdomar rymmer hemifrån och eventuellt råkar ut för faror. Mobbning, misshandel och övergrepp riktade mot barn som tas om hand utanför hemmet är också en orsak till att barn rymmer. 2. 2. Medborgarskap 2. 2. 1. Till helt nyligen gav inte EG-fördraget befogenheter att behandla frågor som rör barn, trots att införandet av inre marknaden och den ökande rörligheten över nationsgränserna påverkade barn och ungdomar och medförde att nya problem uppstod för barnskyddsorganisationer. Europas barn nämndes inte i fördragen och EU:s institutioner tog inte del av deras synpunkter. EU:s 120 miljoner barn och ungdomar var som osynliga och bortglömda. 2. 2. 2. Enligt fördraget skulle EU ägna sig särskilt åt att utforma en strategi på områden som lika möjligheter för män och kvinnor, äldre, etniska minoriteter och handikappade, men det fanns inga liknande bestämmelser rörande barnen. Trots att alla var överens om att barn och ungdomar omfatta- des av EG-fördraget var deras position som EU-medborgare långt ifrån tydlig. 2. 2. 3. Att barn och ungdomar inte omnämndes gjorde det svårt att skapa en lagstiftning som direkt tog hänsyn till deras intressen och att anslå strukturfondsmedel till främjande av lika möjligheter för dem. Genom Amsterdamfördraget (oktober 1997) har 2. 2. 4. man infört en ny antidiskrimineringsklausul, artikel 13, som även omfattar diskriminering på grund av ålder och där det klargörs att barn skall omfattas av fördragets bestämmelser. A¨ ven om detta kanske är ett begränsat framsteg, är det ett viktigt tecken på att också barnen erkänns som EU-medborgare — man måste sätta värde på dem, ge dem resurser att realisera sina möjligheter och skydda dem från misshandel. 2. 2. 5. I artikel 3 i FN:s konvention om barnets rättigheter anges att vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myndigheter eller lagstiftande organ, skall bar- nets bästa komma i främsta rummet. Denna princip utgör en måttstock som vuxna måste använda för att bedöma sina beslut och åtgärder rörande barn. 2. 2. 6. Barnen måste medverka i de beslut som rör deras egen tillvaro. Att lyssna på barnen och ta reda på vad de har att säga är en förutsättning för att kunna utforma verkliga mänskliga rättigheter för barn. Detta tillvägagångssätt ger särskilt värde åt barnens synpunkter, men det är inte lätt att använda och är inte heller allmänt accepterat. 2. 2. 7. Att stötta barn, att ge dem en röst, så att de vet var och hur de skall söka hjälp har en förebyggande effekt. Lokalpolitiker kan effektivt bidra till att stötta barn genom att verka för att de får medverka i planering och utveckling av lokala tjänster, och genom att lyssna till barns oro inför vissa problem och frågor. Barn och ungdomar bör vara medvetna C 57/48 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 29. 2. 2000 om sina rättigheter, ha möjlighet att framföra klagomål och ha rätt till ett oberoende försvar. Lokala och regionala myndighe- ter kan stödja barns och ungdomars rättigheter på olika sätt, beroende på hur hjälp och stöd till barn och ungdomar organiseras och planeras i den enskilda medlemsstaten. Lokala och regionala myndigheter kan exempelvis stödja barn och ungdomar genom att utse en oberoende barnombudsman. marbete och erfarenhetsutbyte i Europa mot bakgrund av att subsidiaritetsprincipen i de europeiska fördragen lägger ytterligare ansvar på de lokala och regionala organen. Dessa rekommendationer bör beaktas både på lokal nivå och på EU-nivå. 2. 2. 8. Lokala och regionala myndigheter bör utveckla sa- mordnade och övergripande planer för barn och ungdomar, genom att sammanställa och formulera alla åtgärder för stärkande av rättigheter och förebyggande av problem och genom att se till att dessa samordnas och övervakas. Förankrin- gen av subsidiaritetsprincipen i de europeiska fördragen lägger ytterligare ansvar på de lokala och regionala organen. ”Medbor- garnas Europa” skall förverkligas genom decentraliserade struk- turer. Denna process lägger en ny dimension till samarbetet över gränserna och utgör ett viktigt exempel på en ”europeisk integration nedifrån”. Alltmer decentraliserade strukturer ska- par större närhet till medborgarna och bidrar till att förstärka det demokratiska ansvaret. Man måste komma ihåg barnen och ungdomarna i denna process, och EU bör uppmuntra lokala och regionala myndigheter att främja barns och ungdo- mars rättigheter genom lämpliga åtgärder i medlemsstaterna, till exempel genom att inrätta lokala barnombudsmän som kan sprida kunskaper och praktiska råd i frågor som rör barn och ungdomar i Europa. 2. 3. De lokala och regionala myndigheternas roll Tack vare sin närhet till lokalsamhällena och som 2. 3. 1. företrädare för dessa befinner sig de lokala och regionala myndigheterna i Europa i en unik position dels när det gäller att vidta konstruktiva åtgärder för barnen inom ramen för FN:s konvention om barnets rättigheter, dels att vidta åtgärder för att förebygga övergrepp mot och vanskötsel av barn. 2. 3. 2. De lokala och regionala myndigheterna erbjuder en lång rad tjänster för barn och ungdomar, till exempel social välfärd, utbildning och fritidsverksamhet, och dessa myndighe- ter måste se till att barnen och ungdomarna inte lider några men när de utnyttjar dessa tjänster. Dessutom måste de se till att de barn och ungdomar som blir utsatta för övergrepp och vanvård inom deras ansvarsområde vårdas och stöttas på ett omtänksamt och lyhört sätt. 2. 3. 4. När systemen och organen med ansvar för barn skiljer sig åt olika länder emellan är det av avgörande betydelse att myndigheterna har ett effektivt samarbete och informationsutbyte. Ett samarbete för att få ut ömsesidiga fördelar och för att främja barnens välfärd omfattar bland annat informationsutbyte och där så är möjligt införande av framgångsrika modeller (”best practices”). 2. 3. 5. Det lokala och regionala samarbetet inom EU för bekämpning av övergrepp mot barn måste stärkas. I ett sådant samarbete skulle också kandidatländerna kunna ingå, särskilt de associerade länderna i Central- och O¨ steuropa, vilka speciellt skulle gagnas i sin strävan att stärka skyddet av mänskliga rättigheter inför anslutningen. 2. 3. 6. EU bör stödja samarbete mellan lokala och regionala myndigheter i EU och i kandidatländerna i partnerskap med icke-statliga organisationer, för att bekämpa övergrepp mot barn genom spridning av de bästa metoderna på området, genom utbyte av information och genom upplysningskampan- jer, särskilt inom ramen för förslagen i Daphne-programmet. Eftersom det finns ett stort antal barn som utsätts för 2. 3. 7. ekonomiskt och sexuellt utnyttjande av vuxna, för olika slags övergrepp och lever i svår fattigdom (se punkt 1. 6) anser ReK att man bör fästa särskild uppmärksamhet vid frågan både inom ramen för Daphne-programmet och i lagstiftningen på området. De lokala och regionala myndigheterna är bäst utrustade att hantera problemet, och de måste få stöd för att kunna införa instrument i syfte att begränsa problemet och övervaka och stödja barn som saknar tillgång till undervisning och socialförsäkring. 3. Särskilda kommentarer 3. 1. Behovet av information — problemets omfattning 2. 3. 3. Rekommendationerna rörande de lokala och regio- nala myndigheternas åtgärder inom EU för att bekämpa övergrepp mot barn (se bilaga), antagna vid Regionkommitténs seminarium om ”Lokalt och regionalt samarbete för att skydda barn mot övergrepp” den 4 december 1998, visar vilket engagemang myndigheterna har för gränsöverskridande sa- O¨ vergrepp mot barn är ett omfattande problem 3. 1. 1. inom Europeiska unionen. O¨ vergrepp mot barn känner inga gränser och kräver därför en förstärkt insats på samtliga nivåer inom hela EU — inklusive lokala och regionala myndigheter — för att de skall kunna angripas effektivt. 29. 2. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 57/49 3. 1. 2. Uppgifter saknas om i vilken omfattning övergrepp mot barn förekommer inom Europeiska unionen och informa- tion bör samlas in och följas upp. Alla länder har olika metoder för att klassificera och registrera information om övergrepp på barn. EU bör utreda hur informationsinsamlingen fungerar i dagsläget så att man kan kartlägga vilken information som är relevant för att komma till klarhet om övergrepp på barn i Europa. Eurostat skulle kunna stödja denna process i samarbete med lokala och regionala myndigheter. Mer än 10 000 personer, bland annat några som själva utsatts för övergrepp som barn, delade med sig av sina synpunkter i inlagor och muntliga berättelser. Utredningen drog brev, slutsatsen att ”man vid alla balanserade undersökningar av övergrepp på barn inte kan blunda för en mängd obehagliga sanningar”. Framför allt måste man se att ”över hälften av de övergrepp som äger rum, ibland under långa perioder i barnets liv, inte upptäcks då de sker, och de barn som berättar om det är dessutom i minoritet”. 3. 1. 3. Barnmisshandel kan leda till att barnen rymmer från dem som ansvarar för deras omvårdnad. Ett europeiskt register över försvunna barn bör därför inrättas för att dessa barn inte skall glömmas bort och för att behöriga myndigheter i olika länder skall kunna återfinna dem. En annan viktig insats skulle kunna vara att undersöka hur polisen i Europa skulle kunna använda Internet på ett säkert sätt för att ha tillgång till fotografier och andra uppgifter om barn som försvunnit och därför befinner sig i ett utsatt läge. 3. 1. 4. I Storbritannien har staten infört ett system för registrering av dömda sexualförbrytare. Detta innebär ett konstaterande av att det är stor risk att sexualförbrytare återfaller efter att ha dömts eller frigivits. Metoden har fungerat väl för att kartlägga sexualförbrytares rörelser och uppehållsort. Medlemsstaterna uppmanas att överväga om — och i så fall i vilken utsträckning — detta system bör införas över hela Europa, eventuellt i modifierad form. 3. 1. 5. Polisen samlar i nuläget in information om individer som straffats för pedofili, barnpornografi, barnprostitution och smuggling av kvinnor och barn. Det finns dock inget EU-övergripande system, och ett protokoll rörande informa- tionsutbyte — ett formellt avtal om vilken information som skall registreras och utbytas — mellan polismyndigheterna i EU skulle främja skyddet av barn. Europol skulle kunna leda utvecklingen av ett sådant protokoll, och en särskild enhet bör inrättas inom Europol för att hantera övergrepp på barn. Undersökningskommissionen menade att man måste 3. 2. 2. framhålla fördelarna med att berätta om övergreppen och rapporterade att övergreppen hade upphört när barnen berätta- de om dem i en fjärdedel av de fall kommissionen fått information om. Att berätta om övergreppen anses vara det första steget i denna process och kan bidra till att de upphör. Undersökningskommissionen fann att rädsla och okunnighet bidrog till att barnen inte berättade om övergreppen, även om de som faktiskt berättade var de yngre barnen. 3. 2. 3. Den stora utmaningen när det gäller skydd av barn i Europa är att man måste skapa ett system för att hjälpa barnen att berätta om de övergrepp de utsätts för, samtidigt som de känner sig förvissade om att få stöd. Dessutom måste allmänheten ha förtroende för detta system så att alla misstänk- ta fall rapporteras. Ett sätt att gå vidare är att undersöka vilken praxis som nu används i olika delar av Europa och att prata med barn och ungdomar om hur effektiv verksamheten är så att de bästa metoderna kan kartläggas. De lokala och regionala myndigheterna befinner sig i en utmärkt position för att göra detta arbete, och EU bör uppmuntra dem att rapportera. Denna verksamhet bör samordnas av Regionkommittén. 3. 3. Barn som berättar om övergrepp och som söker hjälp Det skall noteras att de lokala myndigheternas data- 3. 1. 6. baser i nuläget inte kan ge uppgift om förekomst eller utbredning av övergrepp på barn, eftersom olika myndigheter använder olika definitioner och databaserna kan innehålla såväl påstådda som bekräftade fall. Databasernas användbarhet kommer dock att öka när definitionerna standardiserats och när man i databaserna endast registrerar bekräftade fall. 3. 3. 1. Barnen har olika behov i olika åldrar. Barn som är mer än 12 år och som går i sekundärundervisning är till exempel mer rörliga och oberoende. De kan därför lättare vända sig till och utnyttja den service som tillhandahålls av de lokala myndigheternas ungdomsenheter och sociala enheter samt av andra organisationer. 3. 1. 7. Under de rådande omständigheterna skulle en un- dersökning i Europa av ett representativt urval av befolkningen kunna bidra till att få fram ändamålsenliga, relevanta och giltiga uppgifter om förekomsten av övergrepp. 3. 2. Att ge barn stöd att anmäla övergrepp 3. 2. 1. I Storbritannien publicerades 1996 en statlig utred- ningsrapport om hur övergrepp mot barn skall förebyggas. 3. 3. 2. Barn i primärundervisning, från 4–5 års ålder och uppåt, har inte lika stor självständighet och behöver därför uppmärksammas särskilt. När det gäller denna åldersgrupp har skolan en viktig uppgift att fylla, eftersom det är där de tillbringar största delen av tiden, och lärarens roll är mycket betydelsefull. Lärarna kan bidra till att upptäcka vilka barn som är utsatta för övergrepp och till att skapa en miljö där dessa barn i ett tidigt skede kan börja prata om sina upplevelser. Ett annat effektivt medel för att uppmuntra barnen att berätta är medier som de lätt kan använda, till exempel TV, som når ut till barnen i deras hem. De bör dock även i fortsättningen vända sig till de instanser som de redan är i kontakt med, det vill säga skolan. C 57/50 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 29. 2. 2000 3. 3. 3. I olika forskningsrapporter har barn beskrivit den hjälp de vill få från yrkesmänniskor — dessa skall vara lyhörda och alltid finnas till hands men de får inte vara moraliserande eller komma med pekpinnar. Detta får konsekvenser för lärarutbildningen — man måste se till att lärarna lär sig att lyssna. Det finns möjlighet att utveckla och sprida ”bästa praxis-metoder” inom lärarutbildningen i Europa. 3. 3. 4. Skolan har också en viktig roll när det gäller att öka ungdomarnas kunskaper om vuxenvärlden, relationer och beslut att skaffa barn. Den kan hjälpa dem att få kännedom som deras rättigheter, vilka relationer som är snedvridna och vem som egentligen har ansvaret. Skolan kan också informera om vart barnen skall vända sig med sina problem och sin oro. Man måste respektera att det finns en mängd olika familjeformer och kulturer i Europa, men att förstå dessa skillnader kan bidra till kunskap om vuxenlivet och beslutsfat- tandet. 3. 3. 5. Många medlemsstater ger bidrag till familjer med barn i förskoleåldern. Framför allt skall nämnas att specialut- bildade medarbetare inom ungdomsomsorgen, sjuksköterskor och hälsovårdsinspektörer spelar en viktig roll när det gäller att stödja utsatta familjer, att kartlägga omständigheter som gör övergrepp mera troliga samt identifiera och behandla mentala utvecklingsproblem och sjukdomar. Dessa insatsers betydelse för att förebygga övergrepp kan inte överskattas. 3. 3. 6. Barn har även möjlighet att använda datorer, ofta utan övervakning. Internet blir alltmer lättillgängligt och det är en viktig informationskälla, men man måste samtidigt öka medvetenheten om att Internet kan missbrukas för spridning av rättsstridigt innehåll. 3. 3. 7. Barn kan också utnyttjas i skildringar av övergrepp, särskilt sexuella övergrepp mot barn. Barn kan oavsiktligt stöta på material för ”vuxna”, få e-post som bjuder in dem till pornografiska sajter och vara helt omedvetna om att vuxna kan framställa sig som barn i diskussionsforum för barn. För att skydda barn och ungdomar för sådant missbruk bör man för hela EU utarbeta rättsliga ramar som gör det möjligt att åtala producenter och tjänsteleverantörer som tillåter lagring och åtkomst av barnpornografiska produkter genom de media de ställer till förfogande. 3. 4. Vuxna som tar ansvar Det är viktigt att det finns ett välfungerande nätverk 3. 4. 1. med väl samordnade lokala tjänster att tillgå när man misstän- ker övergrepp, att fallet undersöks ordentligt samt att man verkligen ingriper om det är nödvändigt för att skydda barnet. 3. 4. 2. När barn eller vuxna uttrycker sin oro skall det tas på allvar. De skall kunna prata om sin oro med lärare, vårdpersonal, socialassistenter, fritidspersonal eller polisen. Barn tyr sig till de människor som de litar på. Vi får inte svika dem. 3. 4. 3. Dessa yrkesmänniskor behöver utbildning för att förstå problematiken kring övergrepp mot barn, inse att oro måste tas på allvar och veta hur de skall reagera. Lokal praxis eller rutiner för att möta denna oro ger personalen vägledning för hur de skall agera. Det är viktigt att ge dessa yrkesmänniskor sådan utbildning. 3. 4. 4. De som arbetar med barn, på skolor, daghem, barnhem och dylikt samt inom hälsovården behöver utbildas så att de blir uppmärksamma på övergrepp, och att barnens oro följs upp. Gängse praxis inom de lokala och regionala myndigheterna på detta område bör spridas och bästa metoder bör identifieras och tillämpas. 3. 4. 5. Personal- och utbildningsavdelningar inom lokala och regionala myndigheter kan verka för en allsidig utbildning av personalen vid olika institutioner och organisationer för att säkerställa att all personal är kompetent att känna igen övergrepp. 3. 5. Bästa metoder för att hjälpa barn och familjer 3. 5. 1. Det är nödvändigt att barn som utsatts för övergrepp och deras familjer inte skuldbeläggs. En bedömning av barnets behov och av hur de kan tillgodoses bör planeras och följas upp. Barnets säkerhet är viktigast, men de flesta familjer kan få hjälp och stöd på frivillig basis. Resurser och stöd till samarbete med familjen krävs om övergrepp skall kunna förhindras i framtiden. Det är bara i extrema fall som barn skiljs från familjen. Man får dock inte överse med mindre allvarliga fall, utan man måste skydda barnet och försöka lösa problemen med förebyggande insatser och därför ingripa för att åtgärda den bristande kommunikationen inom familjen, som annars på längre sikt skulle kunna utmynna i fysiskt och psykiskt våld. De lokala och regionala myndigheterna har en viktig 3. 3. 8. roll när det gäller att öka medvetenheten, särskilt som de har ansvar för utbildningen. Det är viktigt att lärarna blir förtrogna med de nya informationsteknologiska möjligheterna, att de känner till lämpliga sätt att få tillgång till Internet i skolan och i hemmet och olika metoder att utbilda barn och vuxna i hur Internet skall användas på ett ansvarsfullt sätt. 3. 5. 2. Det skulle vara mycket värdefullt för personalen ute i verksamheten att ha tillgång till handböcker med goda yrkesmässiga metoder som bygger på metoder som används i andra länder – något som bör uppmuntras och utvecklas. Likaså är det viktigt att lära av ”felaktiga metoder”: att dra lärdom av fall där barn har dödats. Sådan information skulle kunna leda till att man utvecklar och anammar vedertagna standarder och kvalitetssäkringsprogram. 29. 2. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 57/51 3. 5. 3. Det finns exempel på barnombudsmän som spelar en viktig roll i att samla in och sprida information om bra metoder och ”felaktiga metoder”. Därför bör man överväga att tillsätta sådana ombudsmän på EU-nivå, medlemsstatsnivå och på lokal och regional nivå. innebär att man måste få myndigheterna att säkerställa att det finns bra rutiner för att övervaka arbetssituationen, så att tvivelaktigt beteende hos personal kan identifieras. Det vore lämpligt att lokala och regionala myndigheter utbytte informa- tion om bästa metoder och uppmuntrades till att använda dessa i verksamheten. 3. 6. Vaksamhet vid valet av personal 3. 7. Åtgärder för att öka medvetenheten om övergrepp mot barn 3. 6. 1. Ansvaret för att vara vaksam vid rekrytering och tillhandahållande av personal som har hand om barn på barnhem och dylikt, i skol- eller fritidsverksamhet i syfte att garantera en trygg miljö för barn ligger på de lokala eller regionala myndigheterna eller andra organisationer. Det är praktiskt att utgå från ett perspektiv med hinder. Ju fler hinder som sätts upp, desto svårare är det för pedofiler att komma förbi dem och därmed skyddas barn och ungdomar bättre. 3. 6. 2. Ett avgörande villkor är att man så långt möjligt genom noggranna anställningsförfaranden ser till att rätt personer rekryteras och olämpliga avråds eller avvisas. Den formella rekryteringsprocessen skall bestå av 3. 6. 3. en blandning av olika bedömningsmetoder: skriftliga prov, muntliga framställningar, gruppövningar, psykometriska test, individuella intervjuer eller andra i sammanhanget lämpliga metoder. En strategi som grundar sig på kompetens identifierar sådana kvalifikationer, färdigheter, kunskaper, beteenden och värderingar som är avgörande för att kunna sköta arbetet väl, och dessa kompetenskrav kan beskrivas och bedömas utifrån en urvalsprocess. 3. 6. 4. Personer som utnyttjar barn sexuellt siktar in sig på de barn som är mest sårbara. De söker också arbeten som gör det möjligt för dem att lätt få regelbunden kontakt med barn och bygga upp ett förhållande som de kan utnyttja. För att kunna skydda barn mot övergrepp är det 3. 6. 5. viktigt att se till att de som har pedofila böjelser inte arbetar med barn på barnhem och dylikt, i skol- eller fritidsverksamhet. Det är viktigt att regionala och lokala myndigheter ansvarar för detta, men samtidigt kan denna uppgift försvåras av att förseelser som skett i andra länder inte uppdagas. För personer som tidigare har varit bosatta och arbetat i ett annat land i Europa kan det utfärdas ”intyg om gott uppträdande”, som Europol skall kunna kontrollera. 3. 6. 6. Det är viktigt att påpeka att detta sätt att hantera problemet har sina begränsningar. Många fall med vuxna som arbetar med barn och begår övergrepp mot dem kommer aldrig till arbetsgivarens kännedom. A¨ ven om de har känne- dom kanske det ändå inte rapporteras till polisen. Detta På grund av sin lokala anknytning och representation 3. 7. 1. har de lokala och regionala myndigheterna en unik möjlighet att tillvarata barnens intresse och i synnerhet att stödja kampanjer för att öka medvetenheten om övergrepp mot barn i det lokala samhället och om de skador detta orsakar samt för att ta upp den känsliga frågan om att anmäla övergrepp inom familjen. Allmänheten behöver upplysas och uppmuntras till att anmäla övergrepp. Alla måste veta vart de kan vända sig och känna att deras oro tas på allvar. 3. 7. 2. Lokala och regionala myndigheter kan initiera kam- panjer för att bekämpa övergrepp, till exempel genom att förorda nolltolerans inför alla former av våld mot barn, samt lansera och bedriva breda kampanjer över hela Europa i samarbete med lämpliga icke-statliga organisationer. 3. 8. Behov av en övergripande lagstiftning i EU 3. 8. 1. För närvarande finns det olikheter inom EU med avseende på den lagstiftning som gäller skydd av barn, lokala och regionala myndigheters befogenheter och polismakten samt i vilken grad barn uppmärksammas och får särskild behandling i rättssystem och i rättegångar, till exempel bruk av videoinspelat bevismaterial eller tillgång till specialdomare. Man borde inom EU analysera gällande lagstiftning, fastställa hur den gagnar barnen och utfärda rekommendationer till varje land, så att alla arbetar i riktning mot att åstadkomma en lagstiftningsram för skydd av barn som gäller i hela Europa. 4. Slutsatser Europeiska unionen uppmuntrar medborgarna till 4. 1. större rörlighet inom Europa, men mycket lite har gjorts i fråga om att samordna rutinerna och arbeta för barns välbefinnande och komma fram till hur man bättre kan skydda barn från övergrepp. 4. 2. Något som borde erkännas tydligare och utnyttjas bättre är den nyckelroll som lokala och regionala myndigheter spelar i Europa för att främja barnens rätt, i enlighet med FN:s konvention om barnets rättigheter, och för att garantera att barn skyddas från övergrepp och vanvård. 4. 3. Medborgarnas Europa kräver mer decentraliserade strukturer men samtidigt större samordning och samarbete över region- och nationsgränserna. Barn och ungdomar får C 57/52 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 29. 2. 2000 inte glömmas bort i denna process och EU bör undersöka hur man kan främja barns och ungdomars rättigheter i medlemsstaterna och EU. Ett sätt är att utse lokala barnom- budsmän som kan utbyta kunskap och erfarenheter om frågor som berör barn och ungdomar i hela Europa. Lokala och regionala myndigheter kan på grund av sin närhet till medbor- garna och sina befogenheter på det sociala området vidta specifika åtgärder till förmån för barn. EU främjar sådana initiativ och vi hoppas att EU kommer att stödja åtgärder på lokal och regional nivå eller utbyte av erfarenheter över gränserna vid sidan av den planerade finansieringen inom ramen för det framtida Daphne-programmet. 4. 4. Regionkommittén kan bidra till att samordna ut- vecklingen av modeller som bygger på bästa metoder från myndigheter och organisationer i hela Europa och ge lokala myndigheter tillgång till dem. Vid Regionkommitténs semina- rium om lokalt och regionalt samarbete för att skydda barn mot övergrepp framfördes rekommendationer till de lokala och regionala myndigheterna i EU om åtgärder för att bekämpa övergrepp mot barn (se bilaga). Detta är ett prov på gränsöverskridande samarbete och metodutbyte mellan myn- digheter samt på Regionkommitténs roll som praktisk samord- nare av initiativen. 4. 5. Tidigare har det varit svårt att direkt koncentrera insatser till barns och ungdomars behov och intresse och använda strukturfondsresurser till åtgärder som gynnar deras välfärd, på grund av att det har saknats referenser till detta i fördragen. Genom Amsterdamfördraget har det förts in en icke-diskrimineringsklausul, som klargör att barn skall omfat- av fördraget och också är EU-medborgare. Detta tas ställningstagande kan införlivas i lagstiftningen i ännu högre grad, och det angelägna behovet av en gemensam strategi i hela EU i fråga om att bekämpa våld mot barn och vanvård måste erkännas och ligga till grund för aktiva åtgärder under beaktande av de nationella, regionala och lokala myndigheter- nas behörighet. 4. 6. Regionkommittén välkomnar de möjligheter som finns att genom Daphne-programmet stärka samarbetet med icke- statliga organisationer och lokala och regionala myndigheter i hela EU. ReK noterar med glädje att den uppmaning som kommittén framförde i sitt yttrande (1) om att främja samarbe- tet mellan lokala och regionala myndigheter och icke-statliga organisationer när det gäller genomförandet av programmet och samverkan via informationsnät nyligen har fått stöd av Europaparlamentet (första behandlingen), kommissionen (ändrat förslag) och rådet (gemensam ståndpunkt). Förutom samarbetet mellan de lokala och regionala myndigheterna och de icke-statliga organisationerna är det även viktigt att upprätta nätverk mellan de lokala och regionala myndigheterna för att förbättra de åtgärder som för nuvarande vidtas i de enskilda medlemsstaterna. (1) CdR 300/98 fin — EGT C 198, 14. 7. 1999, s. 61. 4. 7. Regionkommittén anser att tillgängliga finansiella me- del bör ökas för att underlätta för lokala och regionala myndigheter att inrätta mekanismer och service för att kunna identifiera, registrera, övervaka och stödja såväl de barn som misshandlas, utnyttjas eller försummas som deras familjer. Med hjälp av dessa mekanismer skall man — säkerställa att barn som tvingas att arbeta, tigga, prostituera sig eller som lever i fattigdom har tillgång till social omsorg, hälsovård och utbildning, — säkerställa en sund fysisk, känslomässig och intellektuell utveckling hos dessa barn, — säkerställa att alla barn inom en myndighets geografiska område ges tillgång till den service som erbjuds (oavsett om de uppehåller sig där legalt eller illegalt, temporärt eller permanent), — samordna insatserna med motsvarande mekanismer eller serviceutbud på de orter dit barnen sedan flyttar så att deras utveckling kan följas upp. 4. 8. Regionkommittén anser även att det bör finnas lagstift- ning på nationell och europeisk nivå rörande de specifika problem som de barn möter som tillhör folkgrupper som flyttar mellan olika områden inom ett och samma EU-land eller mellan olika EU-länder (ekonomiska flyktingar, nomadiserande folkgrupper som romer etc. ). Information om omfattningen av övergrepp inom 4. 9. Europeiska unionen bör grundas på insamling av befintliga uppgifter, med tanke på att det för närvarande finns olika sätt att sammanställa och registrera information om övergrepp på barn. EU bör redogöra för den aktuella insamlingen av uppgifter i syfte att fastställa vilket slags information som är relevant för att få en uppfattning om övergrepp på barn i hela Europa. 4. 10. Andra Europa-omfattande databaser som skulle vara till stöd för skydd av barn är ett register över försvunna barn, eventuellt ett EU-system för att registrera och spåra personer som är dömda för sexualbrott och ett system för information- sutbyte mellan polismyndigheter, något som också skulle vara till hjälp vid granskning av personal. Inom många områden skulle det vara mycket värde- 4. 11. fullt för personalen ute i verksamheten att ha tillgång till handböcker med goda yrkesmässiga metoder som bygger på metoder som används i andra länder — något som bör uppmuntras och utvecklas. En framkomlig väg skulle kunna vara att undersöka gällande rutiner i hela EU, till exempel inom tillhandahållande av tjänster, vid rekrytering och val av personal eller inom grundutbildningen, i syfte att identifiera bästa metoder. Lokala och regionala myndigheter är väl lämpade att utföra detta arbete och borde uppmuntras till det av EU. Denna verksamhet borde samordnas av Regionkommit- tén. 29. 2. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 57/53 4. 12. Den viktiga roll som skolan har för att förebygga övergrepp, genom att skolpersonalen ser barnens behov och reagerar, skall erkännas och stödjas. Skolan kan inte bara ge barn och ungdomar kunskap om vuxenvärlden, relationer och eventuella faror, utan kan också informera om vilka hjälpresurser som finns och uppmuntra till att använda dem. Det är mycket viktigt att se till att lärarna får utbildning, att de har resurser att tillgå och får stöd av vägledning som bygger på bästa metoder för att genomföra denna individuella fostran och ta upp samlevnadsfrågor. Om skolan verkligen skall kunna spela denna fundamentala roll på ett effektivt sätt krävs det dock ökat samarbete och informationsutbyte mellan skolan och de sociala myndigheterna, särskilt mellan dem som är aktiva på fältet, som ofta arbetar med samma problem men dessvärre inte tillsammans. 4. 13. På grund av sin lokala anknytning och representation har de lokala och regionala myndigheterna en unik möjlighet tillvarata barnens intresse och i synnerhet att stödja att kampanjer för att öka medvetenheten om övergrepp mot barn i det lokala samhället. Lokala och regionala myndigheter kan initiera kampanjer för att bekämpa övergrepp, till exempel genom att förorda nolltolerans inför alla former av våld mot barn, samt lansera och bedriva breda kampanjer över hela Europa i samarbete med lämpliga icke-statliga organisationer. 4. 14. Det rättsliga regelverket för skydd av barn i Europa bör ses över, och med beaktande av befintliga internationella överenskommelser och av de nationella, regionala och lokala myndigheternas behörighet och möjligheter bör man komma fram till rekommendationer som kan stödja en gemensam stra- tegi inom EU för att värna om barnens välfärd och rättigheter samt förebygga övergrepp. Bryssel den 18 november 1999. Regionkommitténs ordförande Manfred DAMMEYER C 57/54 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 29. 2. 2000 BILAGA till Regionkommitténs yttrande Sammanfattning av rekommendationerna Den 7 september och den 4 december 1998 sammanträdde medlemmar i ReK:s utskott 3, 5 och 7 för att diskutera främjandet av ett Regionernas Europa, där barn skyddas mot övergrepp. Seminariet anordnades av National Society for the Prevention of Cruelty to Children (Storbritannien) och Irish Society for the Prevention of Cruelty to Children (Irland) i samarbete med ReK, med medel från Europeiska kommissionens Daphne-initiativ. Under de diskussioner som hölls under seminarierna enades man om följande handlingsplan för bekämpning av övergrepp mot barn: Rekommendationer till lokala och regionala myndigheter 1. Fastställa en gemensam tolkning inom Europeiska unionen av begreppet övergrepp mot barn och att samla in, följa upp och utbyta information om omfattningen av övergrepp mot barn Åtgärder — Lokala och regionala myndigheter bör i samarbete med Eurostat verka för att utveckla databaser på detta område. — Lokala och regionala myndigheter bör samarbeta med polismyndigheter och Europol för att utarbeta databaser över fällande domar rörande pedofili, barnpornografi, barnprostitution och handel med barn liksom över upplysningar om försvunna barn. 2. Anpassa lagstiftningen i Europeiska unionen så att den skyddar barn i fara Åtgärder — Lokala och regionala myndigheter bör stödja utformningen av särskild lagstiftning på EU-nivå om skydd av barn och basera rekommendationerna på FN-konventionen om barnets rättigheter. Denna lagstiftning skulle utgöra grunden för en enhetlig strategi för hela Europa. — Lokala och regionala myndigheter bör främja utformningen av gemensamma riktlinjer på EU-nivå för att professionella åtgärder skall vidtas av personer som sysslar med fall av övergrepp mot barn. 3. Säkerställa att barn i Europa skyddas mot övergrepp från den som tar hand om dem och sörjer för dem genom att skapa goda rekryteringsrutiner Åtgärder — Rekryterings- och urvalsrutiner bör utväxlas mellan lokala och regionala myndigheter inom EU, och rekommendationer om de bästa metoderna bör utarbetas för övervägande och genomförande. — Polismyndigheterna bör utforma gemensamma registreringssystem för fällande domar rörande barn och metoder för utbyte av sådan information. 4. Säkerställa att alla som tar hand om barn eller sörjer för dem tränas i att vara uppmärksam på övergrepp och att veta hur de skall reagera på barns oro Åtgärder — Lokala och regionala myndigheter bör förvärva nyckelkompetens och nödvändig kunskap inom detta område. Denna kompetens skulle sedan kunna standardiseras i medlemsstaterna så att bra metoder kan utbytas och sammanställas. — Personal- och utbildningsavdelningar inom lokala och regionala myndigheter kan främja utbildning av personal vid olika institutioner och organisationer för att säkerställa att all personal är kompetent att känna igen övergrepp och att samtlig personal informeras om övergrepp mot barn under introduktionsutbildningen. 29. 2. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 57/55 5. Säkerställa att det finns lokala riktlinjer och förfaranden för hanteringen av övergrepp mot barn, där uppgiften hos personalen i alla yrkeskategorier och organisationer tas upp Åtgärd — Lokala och regionala myndigheter bör främja utformningen av gemensamma riktlinjer, standardiserade protokoll, uppgifter och ansvar för att professionella åtgärder vidtas av personer inom hälsovård, utbildning, polis eller socialvård som sysslar med fall av övergrepp mot barn. 6. Säkerställa att barn och de som tar hand om dem får stöd efter övergreppet Åtgärd — Lokala och regionala myndigheter inom EU bör utbyta information om verkningsfulla åtgärder för att stödja familjer som drabbats av övergrepp och för att hjälpa barn att komma över följderna av övergrepp och på så sätt lära av varandra. 7. Vidta åtgärder för att upprätta program för att förhindra övergrepp Åtgärder — Lokala och regionala myndigheter bör ta initiativ till riktlinjer för att säkerställa att alla barn får information om familjeliv, relationer, om deras rättigheter, hur de skall agera och vart de kan vända sig om de har problem. — Lokala och regionala myndigheter bör utväxla information om de metoder de använder samt utveckla resurser som lärare kan använda för att informera barn och öka deras kunskap och kännedom om föräldraskap. — Lokala och regionala myndigheter i Europa kan samarbeta för att utforma program som syftar till att säkerställa att skolor och bibliotekarier har en effektiv policy för Internet-säkerhet, utarbeta kampanjer för Internet-säkerhet och hjälpa till att skapa ”heta linjer” där barn kan ge uttryck för sin oro. 8. Ge barn en mer aktiv roll i enlighet med FN-konventionen om barnets rättigheter Åtgärder — Lokala och regionala myndigheter bör erbjuda rådgivning där barn kan ge uttryck för sin oro inför vissa problem och frågor och uppmuntra dem att medverka i planering och utveckling av lokala tjänster. — Lokala och regionala myndigheter bör stödja barn och ungdomar genom att stärka medvetenheten om deras rättigheter, ge dem möjlighet att framföra klagomål, och ge dem rätt till ett oberoende försvar, till exempel genom att utse en oberoende barnombudsman. 9. Att stödja regelbundna upplysningskampanjer Åtgärd — Lokala och regionala myndigheter bör samarbeta, utväxla information om de metoder de använder och initiera kampanjer över hela Europa för att bekämpa övergrepp. 10. Att stärka lokalt och regionalt samarbete inom Europa för bekämpning av övergrepp Åtgärd — Bidra till att stärka samarbetet mellan lokala och regionala myndigheter i EU och i kandidatländerna som arbetar i partnerskap med icke-statliga organisationer för att bekämpa övergrepp mot barn, genom spridning av de bästa metoderna på området, genom utbyte av information och genom att främja upplysningskampanjer


title: Règlement (CE) n° 2447/1999 de la Commission, du 18 novembre 1999, fixant les restitutions applicables à l'exportation des céréales, des farines et des gruaux et semoules de froment ou de seigle

eurovoc_concepts:
cereal flour
cereals
export refund
groat
meal

text: 19. 11. 1999 FR Journal officiel des Communautés européennes L 298/7 RÈGLEMENT (CE) No 2447/1999 DE LA COMMISSION du 18 novembre 1999 fixant les restitutions applicables à l'exportation des céréales, des farines et des gruaux et semoules de froment ou de seigle LA COMMISSION DES COMMUNAUTÉS EUROPÉENNES, vu le traité instituant la Communauté européenne, vu le règlement (CEE) no 1766/92 du Conseil, du 30 juin 1992, portant organisation commune des marchés dans le secteur des céréales (1), modifié en dernier lieu par le règlement (CE) no 1253/1999 (2), et notamment son article 13 paragraphe 2, (1) (2) (3) considérant que, aux termes de l'article 13 du règlement (CEE) no 1766/92, la différence entre les cours ou les prix des produits visés à l'article 1er dudit règlement et les prix de ces produits dans la Communauté peut être couverte par une restitution à l'exportation; considérant que les restitutions doivent être fixées en prenant en considération les éléments visés à l'article 1er du règlement (CE) no 1501/95 de la Commission, du 29 juin 1995, établissant certaines modalités d'application du règlement (CEE) no 1766/92 du Conseil en ce qui concerne l'octroi des restitutions à l'exportation ainsi que les mesures à prendre, en cas de perturbation, dans le secteur des céréales (3), modifié en dernier lieu par le règlement (CE) no 2513/98 (4); considérant que, en ce qui concerne les farines, les gruaux et les semoules de froment ou de seigle, la resti- tution applicable à ces produits doit être calculée en tenant compte de la quantité de céréales nécessaire à la fabrication des produits considérés; que ces quantités ont été fixées dans le règlement (CE) no 1501/95; (4) (5) (6) (7) considérant que la situation du marché mondial ou les exigences spécifiques de certains marchés peuvent rendre nécessaire la différenciation de la restitution pour certains produits, suivant leur destination; considérant que la restitution doit être fixée une fois par mois; qu'elle peut être modifiée dans l'intervalle; considérant que l'application de ces modalités à la situa- tion actuelle des marchés dans le secteur des céréales, et notamment aux cours ou prix de ces produits dans la Communauté et sur le marché mondial, conduit à fixer la restitution aux montants repris en annexe; considérant que les mesures prévues au présent règle- ment sont conformes à l'avis du comité de gestion des céréales, A ARRÊTÉ LE PRÉSENT RÈGLEMENT: Article premier Les restitutions à l'exportation, en l'état, des produits visés à l'article 1er, points a), b) et c), du règlement (CEE) no 1766/92, à l'exception du malt, sont fixées aux montants repris en annexe. Article 2 Le présent règlement entre en vigueur le 19 novembre 1999. Le présent règlement est obligatoire dans tous ses éléments et directement applicable dans tout État membre. Fait à Bruxelles, le 18 novembre 1999. Par la Commission Franz FISCHLER Membre de la Commission (1) JO L 181 du 1. 7. 1992, p. 21. (2) JO L 160 du 26. 6. 1999, p. 18. (3) JO L 147 du 30. 6. 1995, p. 7. (4) JO L 313 du 21. 11. 1998, p. 16. L 298/8 FR Journal officiel des Communautés européennes 19. 11. 1999 ANNEXE du règlement de la Commission, du 18 novembre 1999, fixant les restitutions applicables à l'exportation des céréales, des farines et des gruaux et semoules de froment ou de seigle Code produit Destination (1) (en EUR/t) Montant des restitutions Code produit Destination (1) (en EUR/t) Montant des restitutions 1001 10 00 9200 1001 10 00 9400 1001 90 91 9000 1001 90 99 9000 1002 00 00 9000 1003 00 10 9000 1003 00 90 9000 1004 00 00 9200 1004 00 00 9400 1005 10 90 9000 1005 90 00 9000 1007 00 90 9000 1008 20 00 9000 — 01 — 03 02 03 02 — 03 02 — — — 03 02 — — (1) Les destinations sont identifiées comme suit: 01 tous les pays tiers, 02 autres pays tiers, 03 Suisse, Liechtenstein. — 0 — 29,00 0 53,50 0 — 20,50 0 — — — 39,00 0 — — 1101 00 11 9000 1101 00 15 9100 1101 00 15 9130 1101 00 15 9150 1101 00 15 9170 1101 00 15 9180 1101 00 15 9190 1101 00 90 9000 1102 10 00 9500 1102 10 00 9700 1102 10 00 9900 1103 11 10 9200 1103 11 10 9400 1103 11 10 9900 1103 11 90 9200 1103 11 90 9800 — 01 01 01 01 01 — — 01 — — 01 01 — 01 — — 53,75 50,25 46,50 42,75 40,00 — — 87,00 — — 15,00 (2) 13,40 (2) — 15,00 (2) — (2) Lorsque ce produit contient des semoules agglomérées, aucune restitution n'est octroyée. NB: Les zones sont celles délimitées par le règlement (CEE) no 2145/92 de la Commission (JO L 214 du 30. 7. 1992, p. 20) modifié