title: Opinion of the Committee of the Regions on the 'Proposal for a Council Directive amending Directive 95/18/EC on the licensing of railway undertakings'

eurovoc_concepts:
rail transport
trade licence
transport company

text: C 57/40 EN Official Journal of the European Communities 29. 2. 2000 Opinion of the Committee of the Regions on: — the ‘Proposal for a Council Directive amending Directive 91/440/EEC on the development of the Community’s railways’, — the ‘Proposal for a Council Directive amending Directive 95/18/EC on the licensing of railway undertakings’, — the ‘Proposal for a Council Directive relating to the allocation of railway infrastructure capacity and the levying of charges for the use of railway infrastructure and safety certification’ and — the ‘Proposal for a Council Directive amending Directive 91/440/EEC on the development of the Community’s railways’ (2000/C 57/06) THE COMMITTEE OF THE REGIONS, having regard to the list of Commission proposals pending at 1 May 1999 for which the entry into force of the Treaty of Amsterdam entails a change of legal basis and/or procedure (SEC(1999) 581 final); having regard to the Proposal for a Council Directive amending Directive 91/440/EEC on the development of the Community’s railways and the Proposal for a Council Directive amending Directive 95/18/EC on the licensing of railway undertakings and the Proposal for a Council Directive relating to the allocation of railway infrastructure capacity and the levying of charges for the use of railway infrastructure and safety certification [COM(1998) 480 final — 98/0265 — 98/0266 — 98/0267 (SYN)]; having regard to the Proposal for a Council Directive amending Directive 91/440/EEC on the development of the Community’s railways [COM(95) 337 final — 95-0205 COD ex(SYN)]; having regard to the decision taken by the Council, announced in its letter of 3 May 1999, to consult the Committee of the Regions on this matter under Article 265, first paragraph, and Article 71 of the Treaty establishing the European Community; having regard to the Bureau decision of 15 July 1999 to issue an opinion on this subject, and to ask Commission 3 — Trans-European Networks, Transport, Information Society — to prepare it; having regard to the Draft Opinion (CdR 58/99 rev. 2) adopted by Commission 3 on 15 July 1999 (rapporteur: Mr Tabakı´dis, GR, PSE); having regard to the decision of the Plenary Assembly on 16 September 1999 to refer the matter back to Commission 3; having regard to the decision of Commission 3, at its meeting on 24 September 1999, to ask the rapporteur to include several amendments from Mr Bellet, adopted the following opinion at its 31st plenary session on 17 and 18 November 1999 (meeting of 18 November). 1. Introduction Each mode of transport has its own particular role to 1. 1. play in meeting transport needs in the Community. Sometimes the various means of transport complement one another and sometimes they compete. It would be of great benefit to society if there were more coordination and means of transport were more complementary, providing a transport system worthy of the name. If a transport system is to be effective, every constituent part of it, i. e. every mode of transport, must be used to the best possible effect and developed in accordance with its own particular characteristics, especially its comparati- ve advantages. Such an objective is in keeping with the unanimous concern to establish a better balance between road and rail transport for ecological and social reasons. 1. 2. Discussions on the various means of transport should be based on common rules, both within the Member States 29. 2. 2000 EN Official Journal of the European Communities C 57/41 and between the various sectors. Such common rules are the principles on which pricing is based, such as the principles of non-discrimination, transparency etc. 1. 3. The aim of the European Union is to achieve balanced development of a system based on the real needs and actual characteristics of European society, such as geographical, economic and political conditions. Railways play a particularly important role in this framework, and it is a role which should be increased. The continued development of rail transport is important socially (large number of jobs), economically (ex- ports, trade) and environmentally, as it can make a substantial contribution to environmental policy in the transport sector. 1. 4. European citizens generally are becoming increasingly aware of the need to support and promote a policy of environmental protection without at the same time impeding economic integration and progress. Priority must be given to the railways as a way of promoting sustainable development. In this sense, any political project should be aimed at transferring transport activities (passengers and freight) from road to rail. In addition, one of the more important advantages of 1. 5. rail transport is the better level of safety compared with other modes of transport. Safety must be part of a European transport policy. 1. 6. For all these reasons the railways need to win back the market share which they have lost in recent years. Between 1990 and 1995, taking all 15 EU Member States together, rail transport dropped from 18,8 % to 14,4 % in terms of freight tonne kilometres and from 6,8 % to 6 % in terms of passenger kilometres. Should divergent trends be noted in some Member States, the reasons for such differences in performance will have to be evaluated. journeys. Rail transport should be made more attractive, especial- 1. 7. ly for long-haul Its competitiveness should be enhanced through a package of measures covering all aspects of the rail market, i. e. the quantity and quality of infrastructure, pricing for infrastructure use, reliability of service, ensuring continuity of the rail network, agreements on customs formali- ties where non-EU countries are involved etc. 1. 8. An important factor in the further development of the railways is their position in relation to road transport, their main competitor. Liberalisation has enabled road transport (like air transport) to become more competitive, making those markets distinctly flexible. The rail sector should likewise gradually cease to be a protected market and should operate in a framework which is more closely tailored to modern needs. However, the necessary improvement in the performance of the rail sector must be done while maintaining at least the high level of safety now achieved, and with no worsening in working conditions. Safety must be the priority of the new legal framework for railways, with an obligation to achieve certain safety standards; each Member State would be free to choose the means for doing so. As in the case of sea and air transport, such liberalisation should be achieved in stages, in conjunction with the necessary accompanying measures, but without the step-by-step approach being used to justify unwarranted, or even detrimental delays. Each stage of liberali- sation of the rail sector should be followed by an assessment of the impact of the various measures on rail companies and on society in general. The COR considers it essential, with the for impact adoption of the three Commission directives, studies to be drawn up in each Member State and region and for their findings to be assessed, as well as the impact of the directives in force. Particular attention should be paid to the issues of segmentation, designing a European transport area based on north-south routes that would be liable to further marginalise isolated and peripheral regions, and pressure on the environment, etc. in a more general context of enlargement involving the progressive entry of the CEECs into the European Union. 2. General comments 2. 1. The European Union has already adopted three directi- ves on reform of the rail transport market: 91/440/EEC on the development of the Community’ s railways, 95/18/EC on the licensing of railway undertakings, and 95/19/EC on the allocation of railway infrastructure capacity and the charging of infrastructure fees. These directives followed on from the White and Green Papers on the Community’s railways. 2. 2. The aim of all these measures is to open up the market to new railway undertakings, which will be able to use the existing infrastructure. With this in mind, the first step, taken with Directive 91/440/EEC, was to separate the accounts for infrastructure management from those relating to the provi- sion of rail services. This makes the cost of using the railways more transparent, thus creating the conditions for fair and objective charging for infrastructure use. In other words, the user will be called on to pay the actual cost of transport, so that railways can operate on healthier terms for society as a whole. In practice, countries have found different ways of C 57/42 EN Official Journal of the European Communities 29. 2. 2000 separating accounts. Some Member States (France, the UK, Sweden, Denmark, Finland, Portugal and the Netherlands) have set up two different bodies, one responsible for infrastruc- ture and the other for transport, while others have one ‘integrated’ body. Under this arrangement, the same legal person is responsible for infrastructure and transport, and accounts are separated either by assigning the two functions to two different departments (as in Austria, Germany, Italy, Spain and Belgium) or simply by publishing separate accounts (as in Luxembourg, Greece and Ireland). It should be noted that when separate accounts are drawn up by a single body only the profit and loss accounts are separated; the Commission, however, proposes requiring separate balance sheets to be drawn up as well. The Commission also proposes that separate accounts be kept for passenger transport (where the Member States can impose public service obligations) and freight transport (which has a more commercial character). 2. 3. Railways are therefore beginning to take a commercial approach, something which was previously lacking in their method of operation. Another important step in this direction is ensuring free access to the infrastructure. The basic terms for such access are specified in Directive 95/18/EC, which lays down the conditions for railway undertakings’ access to the market. Lastly, Directive 95/19/EC lays down the basic principles which are to apply uniformly to all undertakings in the sector, not only in relation to pricing, but also in relation to the allocation of capacity, which is often limited or else saturated. The COR asks the Council and the European Parliament to assess the impact of implementing the Directives on sustainable development in Europe’s regions, especially due to the payment of infrastructure user charges, deterioration of regional public services, domination of trans-European freight, which will take priority over all other users, possible closure of rail links to certain less-developed regions, and concentra- tion of economic activities in what are now the wealthiest regions. 3. Proposals 3. 1. Amendment of Directive 91/440/EEC on the development of the Community’s railways 3. 1. 1. The basic idea behind the proposed amendment is the full and obligatory separation of the body managing the infrastructure from any railway undertaking. The provision of transport services thus becomes a purely commercial activity and follows market rules, except in the case of transport services that have a public service function. Member States and regions always play a central role: laying down norms and monitoring observance of the rules. They manage the infra- structure and hence control its development, the necessary investment, future planning, the observance of safety require- ments and the smooth operation of the rail market generally. 3. 1. 2. It is also proposed to separate passenger transport from freight transport, at least for accounting purposes. This separation is important, as it enables different criteria to be applied to each case, i. e. freight transport will have a clearer and stronger commercial slant, while passenger transport will in some areas be strongly competitive and in others fulfil a public service function. This separation would give the finan- cial aspect of the different types of transport the necessary transparency. 3. 1. 3. The development of national railway infrastructures and the corresponding national markets is thus governed not only by economic cost/benefit factors but also by more general considerations to do with national and social interests, economic cohesion and regional development. These factors should be taken into account in applying any measures. 3. 1. 4. Some Community countries with special geographi- cal or geopolitical features should be treated differently when it comes to the development of their rail transport markets. Each region of the Community should be examined in the light of its particular circumstances, without this jeopardising or having a negative effect on Community plans to reform the rail transport market. The European Commission’s philosophy is that, 2. 4. in order to reorganise the railways and increase their share of the passenger and freight market, the aim should in practice be one of close cooperation with all railways, especially in the international freight sector, the international passenger sector and the national freight sector. The European Commission’s proposals for new Directives (amending 91/440/EEC, amen- ding 95/18/EC and replacing 95/19/EC) are moves in this direction. 3. 2. Proposal amending Directive 95/18/EC on the licensing of railway undertakings Under the proposed Directive, railway undertakings 3. 2. 1. providing the services referred to in Article 10 of the existing Directive 91/440/EEC are obliged to obtain a licence from the 29. 2. 2000 EN Official Journal of the European Communities C 57/43 Member State in which they are established. That licence is valid throughout the Community. Issue of the licence is subject to certain conditions: professional competence, financial fit- ness and good repute. The basic idea behind the proposed directive is to 3. 2. 2. ensure transparent and equal treatment for railway underta- kings and to see to it that in an open market all safety requirements are met for the smooth operation of the rail system, to the benefit of users and society as a whole. 3. 2. 3. An innovation in the proposal is to include underta- kings operating urban, suburban or regional rail services in obligatory licensing. It is left up to each Member State, or to each region with responsibility for railways and with its own network, to decide whether to require licensing of undertakings carrying out such activities on its territory. In a market moving towards increasing liberalisation, Member States and regions could use this provision to some advantage. 3. 3. Proposal replacing Directive 95/19/EC on the allocation of railway infrastructure capacity and the charging of infrastructu- re fees 3. 3. 1. When choosing a means of transport, users base their decisions on a number of factors. Quality and reliability of service are of major importance, but price is a deciding factor. In the rail sector, the charges to be paid for use of infrastructure have a significant impact on the final price of the transport (passing on the cost). This is a means of creating incentives for transferring transport business from road to rail. 3. 3. 2. The aim of the proposal is to clarify the framework for allocating infrastructure capacity and charging for infra- structure use. Infrastructure costs account for a significant part of the price users have to pay. Under the proposed directive, part of the cost also relates to the scarcity of infrastructure capacity. This might create certain problems when applying the directive if the infrastructure manager does not have any latitude with regard to decision-making or the corrective measures that he can take to remedy, as far as possible, any malfunctioning of the system. authorities and businesses, its policies and operation must still be monitored by a different higher authority. The infrastructure manager should likewise be able to apply pricing policies based on commercial decisions and not on rigid and predetermined criteria. Transparency and equal treatment are necessary with regard to all undertakings entitled to access to the rail transport market. However, this does not mean that the infrastructure manager should not have some decision-making latitude, depending on the particular circumstances of the infrastructure network he manages. 3. 3. 4. The charges levied for the use of rail infrastructure should be determined in similar ways to those for other competing modes of transport, particularly road transport. It is not fair to internalise, and hence charge for, the external cost of rail transport when a similar pricing principle does not apply in the road sector. The methodological and political problems of such a move are well known. What is more, rail transport has much lower external costs than road transport. We could however consider a form of pricing within the rail sector which takes environmental impact into account; for example, more environmentally-friendly lines could be charged lower fees, at the expense of those which, by virtue of the technology they use, have a more detrimental impact on the environment (by analogy with the road transport sector, where different prices are charged under the Eurovignette system, in accordance with the decision taken by the Transport Council on 1 December 1998). Furthermore, charging based on margi- nal costs should not lead to rural areas being deprived of railway services. Finally, it is necessary to clarify fully the meaning 3. 3. 5. and role of the newly-coined term ‘authorised applicant’. This new category should be brought into the rail transport market without jeopardising the smooth operation of the system. Under the proposal for a directive, ’a person or legal entity with a commercial or public service interest in procuring infrastructure capacity for the operation of a railway service, who has complied with the necessary requirements to enable him to seek to book capacity’ may acquire railway infrastructu- re capacity. Thus ‘authorised applicants’ could be not just railway undertakings, but also any operator able to provide a service, e. g. travel organisation, shipping company, etc. The COR is very concerned about the fact that this right is also extended to shippers, because the result would be to create a market like the road transport market with significant distortion of competition. local authority, 4. Proposed accompanying measures 3. 3. 3. Infrastructure capacity must be allocated to railway undertakings by a body that is independent of enterprises and organisations involved in railway operations (to avoid any conflict of interest in such situations). Even if for reasons of transparency the body in question will have to respect the objectives and rules of European national and regional 4. 1. To achieve complete restructuring of the rail sector, to the benefit of society as a whole, the proposed arrangements should be accompanied by appropriate supporting measures such as: C 57/44 EN Official Journal of the European Communities 29. 2. 2000 — social policy measures at national and Community level for rail employees; ber of European industrial centres will it be possible to curb road transport, with attendant economic and environmental advantages. — technical and institutional measures for railways, such as ensuring technical compatibility and where possible interoperability of networks, and encouraging freight free- ways; Directive 91/440/EEC on the development of 5. 4. the Community’s railways took a first step towards revitalisation. — definition of the terms and conditions for derogating from these arrangements (state aid etc. ), especially with regard to the public service obligation; 6. Directive 91/440/EEC — clear definition of the role of the State in order to ensure the smooth running of the rail system both as regards the necessary competitiveness and as regards the public service which railways represent. Proposal for a Council Directive amending Directive 91/440/EEC on the development of the Community’s railways (1) 5. Introduction 5. 1. Since the early 90s the European Union has recognised the need for specific measures to revitalise the Community’s railways. Its intention has been to achieve balanced develop- ment of all modes of transport while at the same time curbing the steadily dwindling rail market share. 5. 2. However, for a combination of structural, economic and historical reasons, the various modes of transport have developed differently from one Member State to another — a factor which is often regarded as being at the roots of the substantial distortion of competition between them. Balanced development of a transport system framed to respond to the actual needs and intrinsic characteristics of European society (geographical, economic and political conditions) is one of the key political aims of the common transport policy. 5. 3. On the other hand, the European citizen is increasingly concerned by the vital need to protect the environment while at the same time guaranteeing sustainable, long-term economic development along the path to European integration. Trans- port safety is another major consideration. All these concerns can be met by developing railways but improving the balance between the various modes of transport. At the same time, from the inevitably long-term viewpoint of economic benefits, a policy needs to be framed to boost all rail links, including minor ones (contrary to the current policy of closing down ‘non-profitable lines’ in many countries). Only by guaranteeing rail communications for the maximum num- (1) COM(95) 337 final — 95-0205 COD ex (SYN). 6. 1. The main purpose of Directive 91/440 is to establish basic structures to underpin the Community’s railways so that the sector can operate with greater transparency and be more closely tailored to market requirements. The separate accounts required for infrastructure management and for the provision of services must be seen in this light. 6. 2. Again with a view to opening up the traditionally protected railway market, Article 10 of the Directive provides for some measure of liberalisation of access into the transit services market. Liberalisation is not unlimited, since it is restricted to international groups of railway undertakings operating international transport services as well as to underta- kings operating combined transport services. 7. Proposed amendment to Directive 91/440/EEC 7. 1. Four years after the entry into force of the above directive, the European Commission has drafted a proposal to amend Article 10 of the existing directive with a view to opening up access to rail infrastructure to all undertakings operating services for the transport of goods, combined transport services or international services for the transport of passengers. 7. 2. There is currently a lack of consensus among the Member States on this next stage towards liberalisation of the rail market. 7. 3. Obviously such liberalisation can only proceed step by step. It is also clear that the extent to which the Member States’ national rail markets are liberalised differs considerably in the absence of a common policy some years ago. 7. 4. The proposed amendment to Article 10 of Directive 91/440/EEC is undeniably a move towards more advanced liberalisation — an entirely valid policy for the purpose of revitalising the railways. However, the implications of the proposed political measures for some Member States whose situation differs from that of the others still remain to be seen. For instance, the social role played by the railways in many countries, in terms of jobs and public services, must not be overlooked. 29. 2. 2000 EN Official Journal of the European Communities C 57/45 Strategies therefore need to be set in motion to protect, along with economic interests, the railways’ social role. 8. Conclusions 7. 5. Here the best timing for such political measures is at issue. This point is a suitable focus for a political debate aimed at achieving consensus. Before irreversible political measures are taken, all possible scenarios should be studied, with particular emphasis on a practical, acceptable timetable. Furt- her, any future political measure must seek the best possible integration of all EU regions as a guarantee of the socio- economic cohesion of the Union as a whole. Brussels, 18 November 1999. To create a solid basis of political compromise, a 8. 1. common denominator between the Member States needs to be sought. In the case of railways, convinced as we are that we are on the right road, we must nonetheless work out the proper timetable for implementation, while not ruling out accompanying measures such as technical accounting by traditional railway undertakings of national and Community policies for job protection in the rail sector, promotion of freight freeways, determination of conditions under which derogations may be applicable, such as state aids, especially for the purposes of fulfilling public service obligations, etc. The President of the Committee of the Regions Manfred DAMMEYER


eurovoc_concepts:
International Criminal Tribunal
Rwanda
ruling
war crime

formats: pdf print

text: 7. 7. 2000 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 189/239 Giovedì 18 novembre 1999 5. chiede a tutti i belligeranti di rispettare i diritti dell’uomo più elementari permettendo in particolare alle organizzazioni umanitarie di avere un accesso diretto e libero ai luoghi in cui si trovano i rifugiati e gli sfollati; invita il governo del Burundi a consentire lo spiegamento di osservatori mililtari delle Nazioni Unite 6. e/o del OUA per la protezione dei soccorritori e per la realizzazione dell’aiuto umanitario; 7. riafferma l’importanza che venga tenuta sotto gli auspici dell’ONU e del OUA, una conferenza inter- nazionale sulla pace, la sicurezza e la stabilità nella regione dei Grandi Laghi con la partecipazione di tutti i governi della regione; insiste affinché i paesi vicini continuino ad appoggiare il processo di pace in Burundi impedendo che 8. il loro territorio venga usato per fini che minacciano la sicurezza del popolo burundiano; 9. reitera la sua domanda di un embargo internazionale sulle esportazioni di armi e di munizioni verso il Burundi e verso la regione dei Grandi Laghi nel suo insieme ed invita il Consiglio e gli Stati membri a rispettare i loro impegni, per quanto riguarda il controllo delle esportazioni di armi destinate alla regione, la prevenzione della loro illegale commercializzazione e dei traffici che servono a finanziarla; invita la Comunità internazionale, e in particolare l’UE, ad accrescere gli aiuti umanitari alla popo- 10. lazione in pericolo, agli sfollati e ai rifugiati burundiani; 11. incarica la sua Presidente di trasmettere la presente proposta di risoluzione alla Commissione, al Consiglio, ai governi degli Stati membri, nonché ai governi di Burundi, Uganda, Repubblica democratica del Congo e Tanzania, alle Nazioni Unite, al PAM, all’UNICEF e all’OUA. 12. Ruanda B5-0276, 0294 e 0300/1999 Risoluzione del Parlamento europeo sulla situazione nella regione dei Grandi Laghi con particolare riferimento al Ruanda Il Parlamento europeo, 6 ricordando le sue precedenti risoluzioni sulla situazione in Ruanda, A. B. C. D. E. F. considerando che il 3 novembre 1999 la Corte d’appello del Tribunale penale internazionale per il Ruanda ha deciso di rilasciare Jean Bosco Barayagwiza sulla base di un vizio di forma, nonostante fosse accusato di sei reati connessi al genocidio, considerando che Jean Bosco Barayagwiza era un ex funzionario di una radio agitatrice del Ruanda che incitava apertamente al massacro di Tutsi e di Hutu moderati nel paese, considerando la decisione conseguente del governo di Kigali di sospendere la propria cooperazione con il Tribunale penale internazionale di Arusha nonché di rinviare sine die la visita nel paese del Procuratore generale del Tribunale, sig. ra Carla del Ponte, considerando che la sospensione della cooperazione del Ruanda avrà gravi conseguenze sulla capacità del Tribunale di svolgere il processo dato che la maggior parte dei testimoni proviene dal Ruanda, considerando che il lavoro del Tribunale penale internazionale in generale è stato caratterizzato da eccessivi ritardi e da indagini e procedure estremamente lente, dovute tra l’altro a grave scarsità di pubblici ministeri e giudici, con il risultato che il Tribunale ha completato soltanto quattro processi da quando è stato istituito cinque anni fa; convinto che è necessario che il Tribunale penale internazionale accerti la verità sul genocidio del 1994 in Ruanda e possa tradurre in giustizia gli ispiratori e i responsabili di questi massacri per mettere fine all’impunità che regna; C 189/240 Gazzetta ufficiale delle Comunità europee IT 7. 7. 2000 Giovedì 18 novembre 1999 deplora la decisione del Tribunale penale internazionale di rilasciare Barayagwiza sulla base di vizi 1. puramente formali, il che rischia di sminuire pesantemente la credibilità del Tribunale; chiede al Tribunale penale internazionale di rivedere la propria decisione, tenendo conto della gravità 2. delle accuse a carico di Barayagwiza, e particolarmente di ribaltare la propria decisione secondo cui Barayagwiza non può essere nuovamente processato in Tribunale per le accuse per le quali era stato ori- ginariamente incriminato; crede fermamente che in nessun caso vi possa essere immunità per accuse di genocidio e chiede al 3. Tribunale penale internazionale di riesaminare i requisiti imposti per un nuovo processo in modo da evi- tare che tale situazione si ripresenti nuovamente in futuro; chiede al governo del Ruanda di rivedere la propria decisione e di cooperare pienamente con il 4. Tribunale penale internazionale di Arusha; 5. chiede al Segretario generale delle Nazioni Unite e al Procuratore generale del Tribunale penale inter- nazionale di prendere con urgenza le misure necessarie affinché il Tribunale penale internazionale di Arusha possa compiere la propria missione e accertare senza ulteriori ritardi la verità sul genocidio del 1994; 6. chiede alle Nazioni Unite e all’Unione Europea di valutare il lavoro svolto fin qui dal Tribunale penale internazionale allo scopo di appurare se siano richieste risorse supplementari con limiti di tempo definiti, perché il Tribunale possa concludere le inchieste e i processi ai sospetti di genocidio; 7. incarica la sua Presidente di trasmettere la presente risoluzione alla Commissione, al Consiglio, al Tribunale penale internazionale per il Ruanda, ai Segretari generali dell’ONU e dell’OUA nonché al governo del Ruanda. 13. Pakistan B5-0269, 0277, 0286, 0288 e 0296/1999 Risoluzione del Parlamento europeo sulla dichiarazione dello stato d’emergenza in Pakistan Il Parlamento europeo, 6 viste le sue precedenti risoluzioni sul Pakistan, sul conflitto tra il Pakistan e l’India e su questioni di interesse generale concernenti l’Asia meridionale, A. B. C. D. E. considerando che il 12 ottobre 1999 i militari pachistani, guidati dal capo dell’esercito generale Pervez Musharraf, hanno rovesciato e sospeso le strutture costituzionali, hanno proclamato lo stato di emer- genza e hanno deposto e arrestato il Primo ministro in carica Nawaz Sharif, considerando che i recenti governi eletti in Pakistan non hanno preso provvedimenti per combattere la corruzione, porre fine alle gravi violazioni dei diritti umani e alla pratica della schiavitù, impedendo così lo sviluppo economico e il progresso sociale, nonché garantire la sicurezza nel paese, considerando che la situazione economica del paese si è deteriorata costantemente e che la situazione finanziaria ha raggiunto un punto tale da rendere inevitabile la ristrutturazione del debito estero, considerando che l’esercito pachistano ha sostenuto il regime radicale integralista dei Talibani Afghanistan, in considerando che operano in Pakistan militanti integralisti, appoggiati anche dei Talibani; che tali militanti rappresentano una grave minaccia per la stabilità del paese e il rispetto dei diritti dell’uomo, in particolare i diritti delle donne e delle minoranze religiose,


title: La production aquacole de l'EEE en 1997.

eurovoc_concepts:
EU Member State
European Economic Area
fish
fishery produce
fishing statistics
mollusc
production statistics


title: Europaparlamentets resolution om kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet - EU:s strategi inför WTO:s millennierunda (KOM(1999) 331 - C5-0155/1999 - 1999/2149(COS))

eurovoc_concepts:
World Trade Organisation
agricultural trade
competition policy
consumer protection
electronic commerce
environmental protection
fair trade
intellectual property
international commercial arbitration
international trade
investment abroad
liberalisation of trade
public contract
services contract
tariff negotiations
trade by product

text: 7. 7. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 189/213 Torsdag 18 november 1999 3. EU:s strategi inför WTO:s millennierunda A5-0062/1999 Europaparlamentets resolution om kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet & EU:s strategi inför WTO:s millennierunda (KOM(1999) 331 & C5-0155/1999 & 1999/2149(COS)) Europaparlamentet utfärdar denna resolution (cid:1) med beaktande av kommissionens meddelande (KOM(1999) 331 (cid:1) C5-0155/1999 (cid:1) 1999/ 2149(COS)), (cid:1) med beaktande av sina resolutioner av den (cid:1) 14 december 1995 om kommissionens meddelande om världsomspännande direktinvesteringar på lika villkor (1), (cid:1) 14 november 1996 om konkurrenspolitik i den nya handelsordningen samt kommissionens med- delande om handel och miljö (2), (cid:1) 11 mars 1998 om förhandlingarna inom ramen för OECD om ett multilateralt avtal om invester- ingar (3), (cid:1) 18 juni 1998 om Världshandelsorganisationens (WTO) andra ministerkonferens (4), (cid:1) 13 januari 1999 om kommissionens meddelande ”Sambandet mellan handelssystemet och de internationellt erkända arbetsnormerna” (5), (cid:1) 4 maj 1999 om multilaterala handelsförbindelser: Europeiska unionen och Europeiska unionens partnerstater i utvecklingssamarbetet (6), (cid:1) med beaktande av den förklaring som WTO:s ministerkonferens antog den 20 maj 1998, i vilken ramen för förberedelserna inför fastställandet av dagordningen för en ny multilateral förhandlingsom- gång anges, (cid:1) med beaktande av betänkandet från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi samt yttrandena från utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och för- svarspolitik, utskottet för ekonomi och valutafrågor, utskottet för rättsliga frågor och den inre mark- naden, utskottet för sysselsättning och socialfrågor, utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott samt från utskottet för utveckling och samarbete (A5-0062/1999), och av följande skäl: A. Det multilaterala handelssystemet har gjort det möjligt att under de senaste femtio åren öka det världs- omfattande varuutbytet sjuttonfalt och därmed mer än fördubbla världsekonomins sammanlagda till- verkning. Detta har emellertid inte medfört någon större utjämning av den ekonomiska ojämlikheten i världen och de framsteg som gjorts har inte heller systematiskt avsatt spår i form av bättre livskvalitet och bättre mänskliga relationer. B. C. (1) (2) (3) (4) (5) (6) För stora delar av befolkningen i utvecklingsländerna (cid:1) särskilt de fattiga (cid:1) har den pågående han- delsliberaliseringsprocessen ännu inte medfört någon betydande nytta. Utvecklingsländernas intressen och problem måste därför beaktas fullt ut i världshandelssystemet. Europaparlamentet erkänner betydelsen av EU:s partnerskap med AVS-länderna och dess särskilda åta- ganden mot de utvecklingsländer som omfattas av Lomékonventionen, och alla sernare avtal. EGT C 17, 22. 1. 1996, s. 175. EGT C 362, 2. 12. 1996, s. 243. EGT C 104, 6. 4. 1998, s. 143. EGT C 210, 6. 7. 1998, s. 222. EGT C 104, 14. 4. 1999, s. 6. EGT C 279, 1. 10. 1999, s. 34. C 189/214 Europeiska gemenskapernas officiella tidning SV 7. 7. 2000 Torsdag 18 november 1999 D. En fri och rättvis och socialt balanserad världshandel inom ramen för det multilaterala världshandels- systemet måste vidareutvecklas och konsolideras. Protektionistiska åtgärder skulle utgöra ett hinder för utvecklingsländerna och minska deras möjligheter att delta i den internationella arbetsfördelningen. Protektionismen snedvrider arbetsförhållandena i utvecklingsländerna och motarbetar de målsättningar som fastställts. E. Den fortskridande globaliseringen av ekonomisk verksamhet kräver att det multilaterala regelverket vidareutvecklas så att alla nationer kan dra nytta av den utveckling som sker inom handelsutbytet, varvid det bör respekteras att olika utvecklingsländer befinner sig i olika situationer och har olika resurser, så att Europas och tredje länders intressen betraktas såsom likvärdiga. F. Det har uppstått ett större behov av att på ett korrekt och effektivt sätt hantera globaliseringsproces- sen genom att förbättra samarbetet mellan WTO och andra internationella institutioner, bland dessa Bretton Woods-institutionerna och andra FN-organisationer, i syfte att öka samstämmigheten när det gäller handel och monetära, finansiella och politiska frågor. G. Genom skapandet av Världshandelsorganisationen (WTO) 1995 har det multilaterala handelssystemet fått en institutionell ram och det råder ett akut behov av att denna görs mera demokratisk och fås att fungera på ett sätt som medger ökad insyn. H. Europaparlamentet gav sitt stöd till förhandlingsresultaten från GATT:s Uruguayrunda i december 1994. I. J. I överenskommelserna från Uruguayrundan enades man om att senast i slutet av 1999 inleda nya förhandlingar inom områdena jordbruk och tjänster (”inbyggd” dagordning). Jordbruket måste vara ett av de områden i de multilaterala handelsförhandlingarna där en öppning kommer till stånd i Seattle. K. Tolkning och tillämpning av WTO:s bestämmelser har haft en betydande och skadlig effekt på en rad av EU:s och tredje länders politikområden och på lagstiftning som inte gäller handelsmål. Detta i sin tur har gett upphov till allvarliga farhågor om förhållandet mellan WTO:s bestämmelser och andra legitima nationella och internationella politiska målsättningar. L. Alla nya förhandlingar måste grunda sig på uppfyllande av och full respekt för avtalen från Uruguay- rundan. Parlamentet välkomnar kommissionens förslag om att vid WTO:s ministerkonferens i Seattle verka 1. för en omfattande förhandlingsrunda (millennierunda), som, förutom punkterna på den ”inbyggda” dagord- ningen, inbegriper fler viktiga områden; detta är en förutsättning för att ett för alla parter balanserat för- handlingsresultat skall kunna uppnås och kan bidra till ekonomisk tillväxt i hela världen samt krävs för att upprätthålla och skapa välstånd och sysselsättning i Europa och världen, 2. understrykter betydelsen av dessa förhandlingar, som inte bara syftar till en bättre marknadsöppning utan även kan leda till ett första steg mot att utarbeta en verklig global regelram som motsvarar den allt snabbare globaliseringen av världsmarknaderna, 3. stöder den heltäckande förhandlingsstrategi för millennierundan som kommissionen utvecklar i sitt meddelande, i vilken kommissionen har tagit upp många av Europaparlamentets krav i tidigare resolutio- ner, och påpekar att de föreslagna förhandlingsområdena skall uppfattas som ett paket, och ledas av prin- cipen om ett enhetligt åtagande för att säkerställa att alla prioriteringar från WTO:s medlemmarnas sida ges lika mycket uppmärksamhet under förhandlingsprocessen, har förståelse för förslaget om att begränsa millennierundan till tre år, men anser, om en valsituation 4. uppstår, att förhandlingsresultatens kvalitet är viktigare än att förhandlingarna avslutas på utsatt tid, 5. fäster i det sammanhanget särskilt stor vikt vid en förhandlingsstrategi inom EU som är noga över- vägd och konsekvent och som på ett optimalt sätt för fram möjligheterna som denna heltäckande förhand- lingsstrategi innebär; detta gäller de generella strategierna för problemlösning, flexibla tillvägagångssätt för att försöka uppnå förhandlingsmålen och utformningen av förhandlingarnas förlopp, 7. 7. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 189/215 Torsdag 18 november 1999 Enskilda förhandlingsområden Handel inom jordbruk och fiske 6. konstaterar att Europeiska rådets beslut i Berlin om en reform av den gemensamma jordbrukspoliti- ken utgör den förhandlingsgrundval med målsättningen att göra det möjligt för EU att säkerställa den europeiska jordbruksmodellen, vilken bygger på familjeföretag och som kännetecknas av en mängd funk- tioner, en hållbar produktion av varor samt vård av miljön och bevarande av landsbygden; anser, med hänsyn till att den europeiska jordbruksmodellen är en mångsidig modell, att särskild uppmärksamhet bör ägnas åt de mest riskutsatta formerna av jordbruk, det vill säga små familjeföretag, mindre gynnade områden och områden där miljön hotas; understryker betydelsen av handeln med jordbruksprodukter, eftersom EU är den näst största exportören och den största importören av jordbruksprodukter i världen, 7. anser att det europeiska jordbruket även i fortsättningen skall kunna delta i och dra nytta av den internationella handeln utan att de grundläggande principerna för den gemensamma jordbrukspolitiken ifrågasätts, 8. påpekar att utvecklingsländerna har uttryckt en särskild önskan om fritt marknadstillträde för jord- bruksprodukter, vilket är av grundläggande betydelse för att millennierundan skall slutföras på ett fram- gångsrikt sätt, 9. anser att EU borde säkerställa att de WTO-bestämmelser som berör jordbrukssektorn inte har en negativ effekt på näringslivet i utvecklingsländerna och att tillgången till livsmedel betraktas som ett av jordbrukets många funktioner, 10. kräver att bestämmelser som fastställts i WTO-avtalet om jordbruk, som tillåter fortsatt stöd till miljöinriktade program, skall behållas och utvidgas dels för att inbegripa ett större antal olika relevanta icke-handelsmässiga mål, dels för att stödja en övergång till hållbart miljövänligt jordbruk med god välfärd för djur, kräver att stödsystemen för jordbruket i WTO-medlemsstaterna redovisas och anpassas, så att det 11. kan göras en rättvis bedömning av jordbruksstöd, 12. fastställer att en handelsliberalisering på fiskeområdet måste ta hänsyn till de rättsliga ramar som redan finns, i synnerhet Förenta nationernas internationella havsrättskonvention och målen i de internatio- nella överenskommelserna om bevarande av miljön och naturresurserna och det internationella fiskeavtalet och kräver därför att en förteckning över känsliga produkter skall utarbetas för att säkerställa att det inter- nationella fisket är förenligt med principerna för hänsynsfulla fångstmetoder; understryker den viktiga roll som den gemensamma fiskeripolitiken spelar inom EU både när det gäller att bevara sysselsättningen och upprätthålla en socioekonomisk struktur och på ett grundläggande sätt bidra till att försörja den gemen- samma marknaden, Konsumentskydd 13. kräver att man i samband med översynen av avtalet om sanitära och fytosanitära åtgärder (SPS) förankrar försiktighetsprincipen som grundval för en politik för livsmedelssäkerhet på ett sådant sätt att EU behåller möjligheten att föra sin livsmedels-, konsument- och miljöskyddspolitik med en hög skydds- nivå, välkomnar särskilt EU:s ståndpunkt att uttryckligen förankra försiktighetsprincipen i WTO:s regel- 14. verk, i synnerhet artikel XX i GATT, 15. påpekar behovet av att harmonisera definitionen av försiktighetsprincipen för att undvika missför- stånd eller tolkningsskiljaktigheter; konstaterar att den definition av försiktighetsprincipen som antogs vid konferensen om miljö och utveckling i Rio skulle kunna bli en internationellt accepterad modell och upp- manar till att denna definition skall erkännas inom WTO; anser att också Codex Alimentarius struktur och arbetsmetoder bör ses över grundligt för att se till att det förs en öppen och demokratisk politik i frågor som berör livsmedelssäkerheten; anser det nödvändigt att fastställa lämpliga åtgärder för livsmedelssäker- het, C 189/216 Europeiska gemenskapernas officiella tidning SV 7. 7. 2000 Torsdag 18 november 1999 16. konstaterar att försiktighetsprincipen bör vara ett rättsligt bindande kriterium för att utvärdera åtgärder enligt EG-fördraget och välkomnar därför Europeiska kommissionens erkännande att denna prin- cip måste integreras med WTO-bestämmelserna; varnar för försök att begränsa principens räckvidd eller försök att på annat sätt göra dess tillämpning beroende av handelsintressen när man strävar efter att uppnå detta, 17. kräver, inom ramen för avtalet om sanitära och fytosanitära åtgärder och avtalet om tekniska han- delshinder, att nivåerna för acceptabla risker skall vara föremål för internationellt överenskomna riktlinjer; påpekar i detta sammanhang den viktiga roll som avtal om ömsesidigt erkännande spelar vid lösning av konflikter, påpekar att det inte går att lösa konflikter om livsmedelssäkerhet genom märkning, men att märk- 18. ningen förbättrar konsumentens valfrihet, Tjänster 19. konstaterar att tjänstehandelsavtalet (GATS) under de första fem åren som det har varit i kraft har möjliggjort betydande liberaliseringsframsteg framför allt på områdena finansiella tjänster och telekommu- nikation, 20. betonar att förhandlingarna bör vara omfattande och medföra ett mer djupgående och bredare paket med ett bättre engagemang från alla WTO-medlemmar vad gäller marknadstillträde och nationell behandling; vidare bör GATS-disciplinen stärkas i syfte att säkerställa insyn och en förutsägbar lagstift- ningsmiljö. Förhandlingarna bör även omfatta oavslutade diskussioner om särskilda frågor (säkerhetskon- troller, subventioner, offentlig upphandling), välkomnar att tilläggsprotokollet om finansiella tjänster har trätt i kraft i ett skede av instabilitet på 21. de finansiella marknaderna och att det därmed kommer att bidra till insyn i finansiella transaktioner över hela världen och till en ökning av det kapital som står till förfogande för företag och konsumenter; hoppas att övriga WTO-avtalsparter gör väsentliga åtaganden när det gäller avtalet om finansiella tjänster, föreslår att förhandlingsparterna verkar för att avtalet om basteletjänster (”Basic Telecommunica- 22. tions Agreement”, BTA) vidareutvecklas och att fler stater ansluter sig till det, 23. är emellertid övertygat om att (cid:1) med lämplig hänsyn till känsliga offentliga områden som är rela- terade till sektorer eller tjänster av allmänt samhällsintresse (cid:1) andra sektorer bör inbegripas; kräver att ytterligare liberalisering inte får inverka menligt på medlemsstaternas fördragsenliga rättigheter att fastställa den privata och den offentliga sektorns respektive roller när det gäller att tillhandahålla tjänster inom hälsovård och utbildning och deras rätt att reglera tillhandahållandet av sådana tjänster; uppmanar kom- missionen att samråda med parlamentet innan fler områden inbegrips, 24. kräver att sektorer och tjänster som har en särskild samhällspolitisk uppgift, t. ex. hälsovårds-, utbild- nings- och kulturpolitik, uteslutande skall behandlas inom en ram som fastställts av den berörda staten, och uppmanar EU att se till att dessa sektorer inte behandlas i samband med översynen av GATS-avtalet, anser att framsteg när det gäller fortsatt liberalisering bör göras avhängiga av avtalsparternas för- 25. måga att reglera tillgång på offentliga tjänster i syfte att säkerställa allmänt tillträde, 26. upprepar som ett uttryck för sin erkänsla för den speciella roll som den audiovisuella sektorn inom Europa spelar för att upprätthålla kulturell mångfald, en sund ekonomi och yttrandefrihet upprepar sitt engagemang till förmån för handlingsfrihet inom den audiovisuella politiken; anser att bestämmelserna i GATS om kulturella tjänster, särskilt i den audiovisuella sektorn, inte heller i framtiden får ifrågasätta WTO-avtalsparternas kulturella mångfald och självständighet, 27. rekommenderar att det inrättas ett system för medling för godkännande av stöd till minoritetsspråk och (cid:1) kulturer; för stöd av detta slag råder det ett verkligt behov samtidigt som det i minsta möjliga grad är ägnat att snedvrida den internationella konkurrensen, Offentlig upphandling 28. anser att Uruguayrundans beslut när det gäller offentlig upphandling framför allt måste konsolideras påtagligt och att dessutom principer som insyn, ömsesidighet och nationell behandling måste tillämpas; mera långtgående förhandlingar måste föras med hänsyn till utvecklingsnivån i respektive fall, 7. 7. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 189/217 Torsdag 18 november 1999 Elektronisk handel 29. anser det nödvändigt att elektronisk handel varaktigt inordnas i GATS, att den där stöds för att få till stånd ett främjande över hela världen och att dessutom nödvändiga internationella avtal fastställer prin- ciper när det gäller ansvar, beskattning, standardisering och tekniska normer samt att befintliga handels- hinder (cid:1) särskilt för små och medelstora företag (cid:1) undanröjs, ställer sig bakom kommissionens initiativ om att alla bestämmelser i GATS, antingen de handlar om 30. allmänna förpliktelser (mest gynnad nation, insyn, inhemska föreskrifter, konkurrens, betalningar och över- föringar) eller om särskilda åtaganden (marknadstillträde, nationell behandling eller ytterligare åtaganden) liksom också de allmänna undantagen från GATS skall vara tillämpliga på leveranser på elektronisk väg, Investeringar och konkurrenspolitik 31. kräver att man då en multilateral samling av rättsregler för utländska direktinvesteringar skapas inom ramen för WTO, som är en lämplig institution för detta, dels tar vederbörlig hänsyn till utvecklings- ländernas intressen, dels tar hänsyn till medlemsstaternas lagstiftning i sociala, miljörelaterade och kultu- rella frågor, och att inte samma problem uppstår som de som förorsakades av det multilaterala investe- ringsavtalet (MIA), vilket utarbetats inom OECDs ram, föreslår att 32. ILO:s tredelade principförklaring om multinationella företag och socialpolitik och OECD:s vägledande principer för multinationella företag samt principerna för företagsstyrning (”Principles of Corporate Governance”) bör ingå i förslaget till WTO-avtal om investeringar; anser att alla ingångna investeringsavtal bör förhandlas på WTO-nivå, 33. förespråkar därför förhandlingar om ett multilateralt investeringsavtal inom ramen för millennier- undan, vilket erbjuder de utländska investerarna bättre rättssäkerhet och klarhet på det rättsliga området jämfört med det stora antalet bilaterala avtal samt gör det möjligt för mottagarstaterna att försöka uppnå en varaktig ekonomisk utveckling som är hållbar ur miljösynvinkel, 34. påpekar att det öppnande av marknaderna som WTO:s avtalsparter har kommit överens om kan omintetgöras genom konkurrenshindrande förfaranden inom privat företagsamhet; anser därför att regler för en effektiv konkurrenspolitik bör inkluderas i det multilaterala handelssystemet, 35. understryker att detta avtal måste innehålla grundprinciper för en effektiv konkurrenspolitik genom fastställandet av enhetliga minimibestämmelser för att motverka konkurrenshindrande metoder såsom bil- dande av karteller, missbruk av dominerande ställning på marknaden, förhindrande av vertikala och hori- sontella konkurrensbegränsningar samt genom inrättattandet av oberoende konkurrensmyndigheter i alla WTO-medlemsstater för att genomföra konkurrensrättsliga minimibestämmelser, varvid det måste undvikas att företagen skall nödgas rätta sig efter olika nationella tolkningar av konkurrensrätten, 36. påpekar i detta sammanhang att införandet och tillämpningen av multilaterala regler för en effektiv konkurrenspolitik bland WTO:s avtalsparter på längre sikt skulle kunna minska användningen av de han- delspolitiska skyddsåtgärder som fortfarande krävs inom ramen för antidumpningspolitiken, Tullar och tekniska handelshinder förordar en ytterligare tydlig sänkning av tullarna på industriprodukter samt en minskning av de 37. högsta tullsatserna och av den upptrappning av tullarna som får negativa följder framför allt för utveck- lingsländerna, rekommenderar att kommissionen under förhandlingarna tar hänsyn till de små och medelstora 38. företagens behov, i synnerhet behovet att förenkla förfaranden och föreskrifter på områdena för tullar och för produktgodkännanden, 39. anser att det är nödvändigt att utvecklingsländerna kan få konkret nytta av rundan om WTO:s millennierunda skall slutföras framgångsrikt och välkomnar därför Europeiska kommissionens förslag att C 189/218 Europeiska gemenskapernas officiella tidning SV 7. 7. 2000 Torsdag 18 november 1999 göra utfästelser i Seattle, innan förhandlingarna inleds, avseende tillhandahållandet av tariffritt tillträde för i stort sett alla produkter för de minst utvecklade länderna, med hänsyn till dessa länders exportintressen; föreslår att ytterligare utfästelser görs för att minska icke-tariffära handelshinder, avskaffa de återstående tullarna med tiden och hjälpa de fattigare länderna att bygga upp sin handelskapacitet, 40. anser att man i förhandlingarna om tullhinder och icke-tariffära hinder måste uppnå att förutsätt- ningarna för marknadstillträde principiellt fastställs på grundval av ömsesidighet, som gör det möjligt för den europeiska industrin att konkurrera globalt på rättvisa villkor, i synnerhet i sådana sektorer där olika villkor för marknadstillträde leder till en snedvridning av konkurrensen, understryker hur viktigt det är att WTO fortsätter att underlätta den internationella handeln med 41. samtidig hänsyn till folkens livskvalitet, 42. anser att millennierundan erbjuder en enastående möjlighet att förstärka de befintliga bestämmel- serna i avtalet, att avgöra ett antal frågor som ännu väntar på sin lösning och att utvidga tillämpningsom- rådet för vissa av dess bestämmelser, till samtidig nytta för både industrin och konsumenterna, 43. betonar att handelshinder av annat slag än tullar och tekniska handelshinder måste avvecklas och att det med hjälp av lämpliga förfaranden med juridiskt bindande verkan för övervakning och beslutsfat- tande i dessa frågor måste förhindras att nya handelshinder av annat slag än tullar och tekniska handels- hinder kommer till, Handel och miljö 44. beklagar att WTO:s överläggningar på detta område hittills inte lett till några konkreta resultat; anser att det är oundgängligt att säkerställa att handelspolitiska bestämmelser går att förena med de krav som en hållbar utveckling ställer; eftersom liberaliseringen av handeln också kan leda till ökad trafik, måste trafikrelaterade skador på miljön ägnas särskild uppmärksamhet i detta sammanhang, välkomnar i detta sammanhang att de central- och östeuropeiska länder som har associeringsavtal 45. med EU samt Turkiet efter hand införlivar EU:s handels- och miljöpolitiska regelverk, uttalar därför sitt stöd för att förhandlingar om detta ämnesområde integreras i millennierundan, 46. varvid det måste göras klart för övriga avtalsparter att EU med detta inte eftersträvar några protektionis- tiska mål i form av så kallad miljöprotektionism utan i stället vill placera folkhälsan i unionens medlems- stater högst bland sina prioriteringar, 47. är medvetet om att WTO inte kan ersätta multilaterala miljöskyddsavtal (MEA), men anser att WTO- förfarandena bör ta hänsyn till internationella miljöavtal och göra det möjligt att dra konsekvenser av dessa vid tvistlösningsförfarandet; uppmanar därför EU:s förhandlare att se till att länder som anslutit sig till multilaterala miljöskyddsavtal kan ge dessa avtal verkan på sitt territorium genom lagstiftning eller andra åtgärder, konstaterar att EUs politik för djurens välbefinnande påverkats av WTO och välkomnar därför för- 48. slaget från både rådet och kommissionen att ta upp denna fråga vid de kommande förhandlingarna, 49. uppmanar kommissionen att se till att frågan om produktionsförfaranden och produktionsmetoder (PPM) tas upp under förhandlingarna för att möjliggöra för konsumenterna att särskilja olika produkter på basis av de PPM som tillämpats vid framställningen av dem, och undersöka möjligheterna att tillåta han- delsåtgärder mot vissa varor om det tydligt kan påvisas att produktionen av dem vållat betydande och gränsöverskridande skador på miljön och se till att de åtgärder som vidtas inte föranleder en diskriminering (mellan inhemska och utländska varor) samt står i rimlig proportion till den skada som uppstått; denna undersökningsmöjlighet bör även gälla för de problem som uppstår till följd av de höga rättsliga kraven på de europeiska jordbruksproducenterna, exempelvis på områden som miljöskydd och djurskydd, anser att särskild hänsyn bör tas till åtgärder för att upprätthålla bestånd samt effekter på det globala klimatet, 50. betonar att miljöskyddstanken måste beaktas på Världshandelsorganisationens samtliga områden och i de avtal som skall förhandlas fram inom ramen för millennierundan (integrering av miljöperspekti- vet), 7. 7. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 189/219 Torsdag 18 november 1999 Skydd för immateriell egendom vidhåller behovet av ett effektivt skydd för immateriell egendom som en väsentlig del av en rättvis 51. handel, 52. är medvetet om de problem som finns i många utvecklingsländer när det gäller att genomföra de åtaganden som gjorts i avtalet om handelsrelaterade aspekter på immateriella rättigheter (TRIPS); uppmanar därför kommissionen att erbjuda dessa avtalsparter ett omfattande tekniskt stöd för genomförandet av en effektiv politik för skydd av immateriella rättigheter, vilket gör det nödvändigt att utarbeta och genomföra effektiva ramvillkor, anser att man måste följa upp och undersöka den ”inbyggda dagordningen” för TRIPS-avtalet när 53. det gäller utvidgat skydd med hjälp av geografiska ursprungsbeteckningar och inlämnandet av patentansök- ningar; då nya avtal ingås i anslutning till TRIPS-avtalet är försiktighet av nöden och hänsyn bör därvid tas till alla länders intressen liksom också till användarna och rättsinnehavarna; initiativ som tagits utanför WTO, särskilt inom WIPO och andra officiella internationella institutioner måste också tas i beaktande, 54. är medvetet om de invändningar mot patent på levande organismer som framförts från ett flertal länders sida och uppmanar kommissionen att utvärdera det föreliggande TRIPS-avtalet; om det vid en sådan utvärdering framgår att ändringar är påkallade bör kommissionen handla i enlighet därmed, 55. erinrar framför allt om att det inom ramen för TRIPS-avtalet behövs ett bättre skydd för de geogra- fiska ursprungsbeteckningarna, som är en viktig konkurrensfördel för europeiska jordbruksprodukter, efter- lyser en granskning av i vilken utsträckning TRIPS-avtalet ger ett effektivt skydd för märkesnamn som används som domännamn på Internet, 56. anser att en möjlighet att lösa detta problem vore att inom ramen för millennierundan bevilja de minst utvecklade länderna längre övergångsperioder för att genomföra åtagandena i TRIPS-avtalet; uttalar sig emellertid mot omfattande omförhandlingar av detta avtal och betonar att TRIPS-avtalen bör bidra till att öka överföringen av teknik och know-how till utvecklingsländerna, Handel och utveckling 57. är övertygat om att ett öppet, multilateralt handelssystem även motsvarar utvecklingsländernas intresse av att ekonomin skall utvecklas på ett hållbart sätt; betonar emellertid samtidigt att det är nödvän- digt att inom WTO på ett bättre sätt ta hänsyn till framför allt de minst utvecklade ländernas särskilda behov, men betonar att olika länder skall ha rätt att ha olika nationella utvecklingsstrategier som WTO- bestämmelserna inte får hindra, 58. instämmer med att man bör ha som mål att tillse att förhandlingarna blir en verklig ”utvecklings- runda” och uppmanar kommissionen att ägna utvecklingspolitiken särskild uppmärksamhet inom alla sek- torer som det förhandlas om i millennierundan, 59. understryker att det är nödvändigt att bistå utvecklingsländerna vid kapacitetsuppbyggnaden för att de skall kunna stärka sin förhandlingskapacitet genom att till fullo delta i WTO och förhandlingarna i millennierundan och att hjälpa dem att bättre utnyttja WTO:s tvistlösningsorgan, 60. erkänner den särskilda betydelse som EU:s utvecklingspartnerskap med AVS-staterna har; uppmanar därför kommissionen att se till att det också enligt de nya WTO-reglerna skall fortsätta att vara möjligt för EU att föra en betydande, effektiv och konsekvent utvecklingspolitik med alla de möjligheter som defini- erats inom ramen för Lomékonventionen, 61. kräver att det allmänna preferenssystemet på ett effektivare sätt skall användas som positivt stimu- lanssystem för att utvecklingsländerna skall genomföra nödvändiga social- och miljöklausuler; uppmanar andra industriländer att införa liknande positiva stimulanssystem för att främja förbättrade miljökrav och bestämmelser på det sociala området, C 189/220 Europeiska gemenskapernas officiella tidning SV 7. 7. 2000 Torsdag 18 november 1999 Grundläggande arbetsnormer 62. välkomnar att kommissionen tagit upp parlamentets krav på att ILO:s grundläggande arbetsnormer skall beaktas inom världshandelssystemet och förväntar sig att kommissionen på nytt kommer att föra detta ämne på tal med eftertryck vid ministerkonferensen i Seattle, 63. stöder rådets nyligen ingångna överenskommelse om att främja tillkomsten av ett gemensamt stän- digt arbetsforum mellan WTO och Internationella arbetsorganisationen (ILO) med uppgift att behandla liksom förslaget om att uppgifterna för detta frågor i anslutning till handel, globalisering och arbete, också skall innefatta en dialog mellan alla berörda parter om förhållandet mellan handelspolitik, liberaliser- ing av handeln, utveckling och arbetstagarnas grundläggande rättigheter, erinrar om att de stater som är medlemmar av WTO 1998 antog en förklaring om principer och 64. grundläggande rättigheter i samband med arbete med därtill hörande uppföljning av den och att denna förklaring skall bilda en gemensam referensram för alla internationella organisationer, anser att ILO:s grundläggande internationella arbetsnormer och arbetstagarnas grundläggande rättig- 65. heter skall beaktas inom WTO och kräver därför ett gemensamt arbetsprogram för WTO och ILO för att genomföra förklaringen om principer och grundläggande rättigheter i arbetslivet från ILO-konferensen 1998, till exempel genom att ett permanent forum inrättas, 66. anser det i detta sammanhang viktigt att ILO beviljas observatörsstatus inom WTO, 67. betraktar rätten att bilda fria fackföreningar och fria arbetsgivarorganisationer som en grundläg- gande mänsklig rättighet och som en hörnpelare i skapandet av en social marknadsekonomi som säker- ställer en skyddsnivå i linje med den aktuella utvecklingsnivån; räknar med att genomförandet av denna rättighet på ett fritt och rättvist sätt också tas upp i WTO:s och ILO:s gemensamma arbetsgrupp, 68. stöder kraftfullt stimulansåtgärder som gör att utvecklingsländerna i större utsträckning följer de grundläggande sociala bestämmelserna och bidrar till att de integreras i världsekonomin, och uppmanar därför de industriländer som finns representerade i WTO att på skol- och yrkesutbildningens område ge utvecklingsländerna hjälp som kan utgöra en förebild och göra det möjligt för utvecklingsländerna att av egen kraft ta itu med framför allt industriella typer av barnarbete, samt även på området för integrering av ett jämställdhetsperspektiv, Tvistlösningsförfaranden konstaterar att WTO:s nya tvistlösningsförfarande visat sig fungera bra i många fall, men att en del 69. av dess utslag på ett kontroversiellt sätt har gynnat handelsintressen jämfört med icke-handelsrelaterade intressen; uppmanar WTO-medlemmarna att använda tvistlösningsmekanismen på ett ändamålsenligt sätt, förordar ökad insyn och öppenhet i WTO:s tvistlösningsförfaranden, i synnerhet att allmänheten 70. skall få tillträde till förfarandena, i överensstämmelse med att dessa liknar rättsliga förfaranden i paneler, och väntar sig en oberoende internationell rättskipning på handelsområdet i WTO:s tvistlösningsförfaran- den, uppmanar kommissionen att i förhandlingarna ta upp förhållandet mellan å ena sidan WTO:s tvist- 71. lösningsförfarande, å andra sidan de tvistlösningsförfaranden som finns inom ramen för internationella avtal, och att därvid säkerställa att man inom WTO:s tvistlösningsförfaranden kommer att kunna åberopa skyldigheter på annat håll, Institutionella aspekter uppmanar EU:s medlemsstater att uppträda samlat under ministerkonferensen i Seattle och under 72. hela millennierundan så att kommissionen i egenskap av EU:s förhandlingsledare kan lägga in EU:s samlade tyngd i förhandlingarna, kräver att kommissionen inte skall acceptera en begränsad förhandlingsdagordning som bortser 73. ifrån att det finns behov av en omfattande förhandlingsrunda, 7. 7. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 189/221 Torsdag 18 november 1999 uppmanar rådet och kommissionen att undersöka möjligheten att inrätta en parlamentarisk försam- 74. ling för WTO i syfte att öka den demokratiska ansvarsskyldigheten, 75. uppmanar kommissionen att under ministerkonferensen i Seattle tillämpa nära samordning med kandidatländerna och de utvecklingsländer som har associeringsavtal med EU för att uppnå brett samför- stånd om den heltäckande förhandlingsmodell som föreslagits av EU samt att göra det möjligt för EU att inta en viktig roll i millennierundan, hävdar med eftertryck att det är nödvändigt med större öppenhet, rättvisa och förutsägbarhet under 76. hela förhandlingsprocessen, som också tar hänsyn till det civila samhällets intressen och farhågor, anser att det är Europaparlamentets naturliga funktion att i Europa vara den avgörande platsen för 77. politisk debatt om millennierundan, 78. välkomnar Europeiska kommissionens initiativ till att genomföra en konsekvensbedömning för håll- barheten i den nya förhandlingsrundan och stödjer inrättandet av ett pågående program för konsekvens- bedömning, inklusive med tanke på jämställdhetsfrågor; uppmanar kommissionen att inte förbise konse- kvensbedömningarna av tidigare liberaliseringsprocesser, anser att en uppförandekod i fråga om miljö- och arbetsnormer skall utarbetas för europeiska mul- 79. tinationella bolag i tredje land och liknande initiativ på andra håll i världen, uppmanar kommissionen att inför och att med ospard möda under ministerkonferensen i Seattle 80. och under hela millennierundan lämna heltäckande information till parlamentet i enlighet med de åtagan- den som ledamoten av kommissionen med ansvar för handel gjorde under parlamentets utfrågning och att enligt en minimitidsplan som utarbetats efter ministerkonferensen i Seattle tillsammans med parlamentet på grundval av dess resolutioner överlägga om de väsentliga dragen i EU:s förhandlingsstrategi i form av i ett kontinuerligt och omfattande samråd; understryker att det är absolut nödvändigt med nya förfaranden som säkerställer att fullständig information fås om arbetet, tidsplanen och besluten i 133-kommittén, 81. förbehåller sig rätten att i enlighet med artikel 97. 5 i arbetsordningen lämna rekommendationer om de enskilda förhandlingspunkterna till kommissionen under millennierundan och uppmanar kommissionen att ta vederbörlig hänsyn till sådana rekommendationer, insisterar på att ärendet hänvisas till Europaparlamentet i enlighet med samtyckesförfarandet enligt 82. artikel 300 i EG-fördraget när millennierundan nått resultat och går in i sin slutfas, 83. uppdrar åt sin delegation att under ministerkonferensen i Seattle förklara parlamentets ståndpunkt, såsom den formulerats i denna resolution, för företrädarna för de övriga WTO-avtalsparterna och att med kraft företräda denna ståndpunkt inför dessa, uppmanar rådet att samråda med Europaparlamentet före antagandet av de förhandlingsdirektiv 84. som rådet skall fastställa efter det att WTO:s nya förhandlingsrunda har inletts, uppmanar rådet att samråda med Europaparlamentet innan avtalen ingås, oavsett om de är sektors- 85. pecifika eller utgör ett paket (”single undertaking”), uppmanar rådet och kommissionen att regelbundet och i god tid informera och samråda med Euro- 86. paparlamentet om alla sektorspecifika förhandlingar, 87. kräver att fördraget i samband med nästa regeringskonferens ändras så att kommissionens förhand- lingsmandat för Europeiska unionens räkning utökas till andra områden än dem som gäller varor, särskilt tjänster och immateriella rättigheter, kräver att fördraget ändras under nästa regeringskonferens och att Europaparlamentet får en formell 88. roll under WTO-förhandlingarna och att alla WTO-avtal automatiskt blir föremål för parlamentets sam- tycke, uppdrar åt talmannen att översända denna resolution till kommissionen, rådet, medlemsstaternas 89. regeringar och parlament samt WTO:s generalsekretariat. * * *