title: Parere del Comitato delle regioni sul tema «L'impatto della politica regionale sugli incentivi agli investimenti: un approccio differente all'utilizzazione dei fondi strutturali»

eurovoc_concepts:
Structural Funds
business start-up
investment promotion
regional policy

text: 29. 2. 2000 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 57/61 Parere del Comitato delle regioni sul tema «L’impatto della politica regionale sugli incentivi agli investimenti: un approccio differente all’utilizzazione dei fondi strutturali» (2000/C 57/09) IL COMITATO DELLE REGIONI, vista la decisione del proprio Ufficio di presidenza del 10 marzo 1999, di elaborare, conformemente al disposto dell’articolo 198 C, quarto comma, del Trattato che istituisce la Comunità europea, un parere sul tema «L’impatto della politica regionale sugli incentivi agli investimenti: un approccio differente all’utilizzazione dei fondi strutturali» e di incaricare la Commissione 1 «Politica regionale, fondi strutturali, coesione economica e sociale, cooperazione transfrontaliera ed interregionale», in collegamento con la Commissione 6, di preparare i lavori del Comitato in materia; visto il contributo della Commissione 6 «Occupazione, politica economica, mercato interno, industria, PMI» (Relatori: Oldfather (UK, PSE) e Schranz (A, PPE)); visto il progetto di parere (CdR 127/99 riv. 2) adottato dalla Commissione 1 il 6 ottobre 1999 (Relatori: Klasnic (A, PPE) e Färm (S, PSE)), ha adottato il 18 novembre 1999, nel corso della 31a sessione plenaria, il seguente parere. 1. Contesto generale La globalizzazione di numerose attività economiche è 1. 1. sempre più marcata. Contribuiscono a cio` il progresso tecnologico e la rapida internazionalizzazione dei mercati. Per la crescita futura e la prosperità dell’UE è estremamente importante la capacità delle imprese comunita- rie di competere sul mercato. fattori quali 1. 2. Con l’attuazione dell’UEM sono venuti meno alcuni dei tradizionali mezzi per attirare gli investimenti. Il tasso di cambio fisso pone fine alle oscillazioni valutarie. Gli Stati membri non possono più immaginare di ricorrere alla svaluta- zione per accrescere la competitività. 1. 3. L’UEM modifica inoltre le condizioni esistenti sul mercato del credito e la valutazione di altri fattori economici. La concorrenza si acuisce e per le imprese è più facile istituti finanziari. La comparare le condizioni offerte dagli moneta unica evidenzia inoltre le differenze di salari, prelievo fiscale e oneri. 1. 4. In un mercato comune uniforme e con una moneta unica è più facile per le imprese suddividere le proprie attività. I segmenti a maggiore intensità di lavoro, che non richiedono una forza lavoro particolarmente qualificata, vengono destinati ad aree caratterizzate da un basso costo del lavoro. Le attività di ricerca e sviluppo, nonché quelle che richiedono una forza lavoro altamente qualificata, vengono insediate in aree in espansione dotate di università di alto livello. Si tratta di uno sviluppo naturale, caratterizzato dalla ponderazione dei vantaggi comparati, ma che provoca gravi problemi se lo si spinge alle estreme conseguenze. 1. 5. Nelle regioni più favorite si assiste alla sparizione di numerosi posti di lavoro poco qualificati. Ne puo` risultare un mercato del lavoro a due livelli, dove sono presenti contemporaneamente una forte richiesta di lavoratori altamen- te qualificati e un livello elevato di disoccupazione nei gruppi vulnerabili. In regioni meno prospere vi è il rischio che permanga una struttura in cui prevalgono i posti di lavoro nel settore manifatturiero. E` quindi evidente che nelle regioni meno favorite occorre concentrare le misure di sostegno sullo sviluppo delle infrastrutture, sull’istruzione e la formazione e su altri servizi sociali. L’imminente ampliamento dell’UE sta già influenzando 1. 6. le decisioni di investimento delle imprese. I paesi coinvolti costituiscono un vasto e importante mercato del futuro con una potenziale crescita e un aumento della domanda. L’adesione di tali paesi avrà effetti enormi sul mercato del lavoro, in particolare negli Stati vicini. Nel corso di un periodo di transizione, il minore costo del lavoro e il fatto che gli standard ambientali non saranno immediatamente raggiunti costituiranno fattori importanti ai fini degli investimenti. 2. Il ruolo della politica regionale europea nel contesto della promozione degli insediamenti di imprese 2. 1. L’articolo 158, secondo paragrafo, del Trattato che istituisce l’Unione europea, sancisce uno dei principali obiettivi dell’UE: «. la Comunità mira a ridurre il divario tra i livelli di sviluppo delle varie regioni ed il ritardo delle regioni meno favorite o insulari, comprese le zone rurali. » C 57/62 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 29. 2. 2000 2. 2. Inoltre, l’articolo 160 del Trattato definisce i compiti del Fondo europeo di sviluppo regionale. Esso «. è destinato a contribuire alla correzione dei principali squilibri regionali esistenti nella Comunità, partecipando allo sviluppo e all’ade- guamento strutturale delle regioni in ritardo di sviluppo nonché alla riconversione delle regioni industriali in declino». i 2. 3. Uno dei principali obiettivi della politica regionale dell’UE consiste nel promuovere, nelle regioni deboli, uno sviluppo tale da creare nuovi posti di lavoro durevoli. Per molti fondi strutturali dell’UE hanno fornito un valido anni sostegno promuovendo lo sviluppo di regioni in difficoltà. Vi sono molti buoni esempi di come gli aiuti dell’UE abbiano fornito un contributo positivo in regioni meno favorite e in aree industriali in crisi. I fondi strutturali costituiscono un importante mezzo comune per creare nuovi posti di lavoro e rafforzare la competitività dell’UE. Il Comitato è preoccupato per le deviazioni dagli 2. 4. obiettivi fondamentali dei fondi strutturali. La politica regiona- le dell’UE deve impedire che si ricorra alle sovvenzioni dirette per provocare un mero trasferimento di posti di lavoro esistenti da un’area dell’UE ad un’altra. Si dovrebbe sostenere una politica che tenga nel dovuto conto il divario fra i livelli di sviluppo delle varie regioni, menzionato all’articolo 158 (ex art. 130 A) del Trattato CE, nel caso si giunga ad una riduzione delle sovvenzioni concesse all’industria europea. Il programma dei fondi strutturali per il periodo 2000-2006, adottato dal Consiglio di Berlino nel contesto dell’Agenda 2000, dovrà svolgere un ruolo di primo piano in tal senso. 2. 5. Le tendenze demografiche segnalano un’invecchiamen- to della forza lavoro in Europa, mentre al tempo stesso è in corso un rapidissimo mutamento tecnologico. Occorre compiere grandi sforzi per far sı` che la qualificazione della forza lavoro stia al passo con i cambiamenti in generale e con l’aspra concorrenza internazionale. Quando si riduce la disponibilità di lavoratori giovani e appena formati, le imprese devono trovare modi nuovi di far fronte alle proprie esigenze di personale (). 2. 6. Il ruolo principale dei programmi nazionali che gli Stati membri stanno ora predisponendo per l’applicazione del nuovo programma dei fondi strutturali dell’UE dovrebbe pertanto consistere nel sostegno a misure di formazione intese ad accrescere la qualificazione della forza lavoro in tutta l’Unione. I fondi strutturali dovrebbero inoltre continuare a promuovere lo sviluppo delle infrastrutture, della formazione, delle attività di ricerca e sviluppo e degli investimenti produtti- vi, nonché in generale contribuire alla creazione di condizioni (1) Cfr. anche la «Relazione demografica 1998» della DG V e il documento «A Society for All Ages» (una società per tutte le età) elaborato dalla DG V per il convegno dallo stesso titolo svoltosi a Vienna il 12/13 ottobre 1998. stabili e vantaggiose e di dare impulso allo sviluppo nelle zone meno favorite. L’obiettivo dovrebbe essere quello di trovare soluzioni a lungo termine per favorire condizioni locali più adatte alla crescita e dunque alla creazione di opportunità di lavoro durevoli. Gli Stati membri sarebbero cosı` in grado di far fronte al compito, stabilito dal titolo del Trattato di Amsterdam relativo all’occupazione, di promuovere un elevato livello di occupazione. 3. Gli incentivi come mezzo per attirare investimenti nelle regioni europee Grazie ai Trattati europei e alla creazione del mercato 3. 1. unico europeo le imprese hanno il diritto di spostare le loro attività in altre sedi all’interno dell’Unione europea. Preoccupazioni gravi possono sorgere quando vengono offerti aiuti pubblici per incoraggiare le imprese a trasferirsi, e possono acuirsi quando le decisioni di trasferire le attività appaiono motivate da incentivi che non promuovono un’occu- pazione sostenibile. 3. 2. La politica regionale dell’Unione europea è stata estre- mamente positiva per lo sviluppo delle regioni europee e per migliorare l’equilibrio e la coesione dell’Unione. Tuttavia si intensifica sempre più la discussione sugli incentivi alle imprese a seguito del mancato rispetto delle norme comunitarie in alcuni casi eccezionali. Vengono discusse soprattutto le seguen- ti questioni: — aiuti destinati a far fronte del tutto o in parte all’acquisto di terreni, fabbricati e altre installazioni da parte delle imprese che trasferiscono la produzione da un’area all’altra dell’UE; — combinazione di tale sostegno con una moltitudine di aiuti locali/regionali/nazionali, che non è prevista dalle disposizioni dell’UE sul sostegno strutturale e appare in contraddizione con la politica della concorrenza e con le disposizioni in materia di aiuti di Stato dell’UE; — oltre a queste due forme di sostegno, in alcuni Stati membri i datori di lavoro possono peggiorare fino ad un livello inaccettabile le condizioni di lavoro (dumping sociale). Cio` comporta un grave rischio per la coesione sociale nell’Unione europea, uno dei cui caratteri distintivi consiste nell’elevato livello di protezione sociale dei lavoratori. E` quindi indispensabile evitare una concorrenza basata sul ribasso delle condizioni sociali, armonizzando tali condi- zioni nel quadro del protocollo di applicazione della Carta comunitaria dei diritti sociali fondamentali dei lavoratori, che fa parte del Trattato sull’Unione europea; — in alcuni casi, speciali incentivi fiscali (dumping fiscale): è accertato, ad esempio, che le imposte sul capitale e sulle società differiscono di molto da uno Stato membro all’altro, con differenze sostanziali tra una regione e l’altra stimolare in alcuni Stati membri, con l’effetto di 29. 2. 2000 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 57/63 attualmente importanti trasferimenti regionali di attività produttive per ragioni esclusivamente fiscali. Vi è il rischio che il livello di imposizione fiscale venga ridotto al punto da causare gravi difficoltà nel finanziamento dell’istruzione e della previdenza sociale. rispettivi di varie aree e regioni. Tale processo richiede inoltre una serie di misure pubbliche, che contemplino adeguatamente fondamentali di equa concorrenza il rispetto dei principi dell’UE e il divieto di aiuti che possono causare distorsioni. 3. 3. Occorre adottare delle misure per evitare che gli aiuti provochino distorsioni della concorrenza e forniscano sussidi impropri. Gli aiuti di Stato devono essere impiegati per promuovere la concorrenza, che genera efficienza economica, crescita sostenibile e creazione di posti di lavoro duraturi. In alcune regioni gli aiuti sono importanti per compensarne gli svantaggi strutturali che ostacolano lo sviluppo economico, nonché per promuovere la coesione economica e sociale nell’UE. Al principio degli anni ’90 la Commissione europea ha 4. 3. condotto, nel quadro del completamento del mercato interno, un’indagine sulla competitività delle regioni in termini di richiamo di investimenti. Le regioni sono state suddivise in tre categorie (regioni sviluppate, regioni industriali in declino e regioni meno favorite) e sono stati individuate 37 determinanti della competitività regionale. Alle imprese che partecipavano all’indagine è stato chiesto di indicare le determinanti ritenute prioritarie. 3. 4. La concorrenza nell’attirare le imprese, a fronte di un livello di disoccupazione che si mantiene elevato, diviene sempre più aspra. Vi è il rischio che l’occupazione durevole venga compromessa a causa di misure a breve termine intese ad esercitare un richiamo sulle imprese. 3. 5. Se la decisione di una impresa in merito alla localizza- zione si basa più su una serie di sussidi che sui vantaggi relativi duraturi di una determinata regione, è probabile che tale decisione sia di breve durata. L’offerta di nuove e più vantaggio- se sovvenzioni puo` innescare la decisione di una nuova rilocalizzazione, fenomeno di cui vi sono numerosi esempi. Quando le regioni si prestano a questo tipo di gioco, che permette alle imprese di metterle una contro l’altra, dovrebbero rendersi conto del fatto che rischiano alla fine di ritrovarsi perdenti. L’obbligo di conformarsi ai criteri di Maastricht da un lato e la corsa ad offrire il massimo in termini di aiuti di Stato, agevolazioni fiscali comprese, possono causare gravi problemi, per gli Stati membri e gli enti locali e regionali, che possono avere ripercussioni negative. 4. 4. Nonostante alcune differenze fra i tre gruppi di regioni, i seguenti fattori sono risultati costantemente in testa all’elenco: — costo del credito; — imposte sui redditi e sulle società; — disponibilità di mano d’opera qualificata; — costi indiretti del lavoro; — regolamentazione del mercato del lavoro; — tasso di crescita economica; — costo delle retribuzioni. 4. Rilocalizzazione come conseguenza del ricorso agli incentivi 4. 1. La ristrutturazione è un aspetto naturale e necessario dello sviluppo industriale e del mercato interno. Una consegu- enza collaterale inevitabile è la chiusura totale o parziale di imprese, la formazione di nuove imprese e la rilocalizzazione delle attività. Approssimativamente il 10 % dei posti di lavoro viene soppresso ogni anno per essere sostituito da un numero lavoro. Cio` approssimativamente uguale di nuovi posti di mette a dura prova l’adattabilità delle persone, delle imprese e delle regioni. 4. 2. In una sana economia di mercato le imprese decidono in merito alla localizzazione tenendo conto dei vantaggi 4. 5. In tale contesto, la Commissione europea ha anche indicato un gran numero di misure di competenza degli enti locali e regionali per migliorare la competitività regionale. Tali misure riguardavano tra l’altro fattori quali il sistema di istruzione, le infrastrutture, le politiche regionali, l’economia regionale e i servizi sociali. 4. 6. Le osservazioni sono in parte influenzate dal tipo di attività svolto. Un’impresa che cerca lavoratori esperti e altamente qualificati giungerà a conclusioni diverse rispetto ad un’impresa che intende reperire un sito per un’attività ad alta intensità di lavoro. Da varie altre indagini emerge che le imprese dei settori innovativi e con addetti altamente qualificati attribuiscono un’importanza sempre maggiore a fattori «quali- tativi» (soft) quali la disponibilità di buone scuole, l’ambiente, le possibilità di svago, la sanità e altri servizi sociali; anche un tasso di criminalità ridotto è importante. C 57/64 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 29. 2. 2000 5. Il ruolo effettivo della Commissione europea 5. 1. La Commissione europea ha adottato nel 1997 delle nuove linee direttrici sugli aiuti nazionali alle regioni. Secondo i punti 4. 10 e 4. 14 delle linee direttrici gli Stati membri possono concedere aiuti regionali ad un’impresa solo se l’investimento e i posti di lavoro vengono mantenuti nella zona per almeno cinque anni. Gli Stati membri devono avviare entro il 1o gennaio 2000 una revisione dei rispettivi regimi di aiuti di Stato per adeguarli alle nuove disposizioni. Le linee direttrici definiscono inoltre il concetto di investimento inizi- ale, che in quanto tale puo` essere finanziato con aiuti regionali. Per quanto riguarda il prossimo programma di aiuti 5. 2. regionali dell’UE per il periodo 2000-2006, il regolamento recante disposizioni generali sui fondi strutturali contiene, all’articolo 30, quarto paragrafo, una norma analoga, riguar- dante i trasferimenti di imprese. Essa prevede che un’impresa possa continuare a beneficiare del sostegno dei fondi solo se non subisce una sostanziale ristrutturazione dovuta principal- mente alla chiusura dell’impianto o al trasferimento dell’attività produttiva. Tale disposizione entra in vigore entro cinque anni dalla data in cui l’autorità nazionale competente ha deciso in merito al sostegno da parte dei fondi strutturali. Le linee direttrici per il prossimo periodo di program- 5. 3. mazione, che vengono attualmente elaborate dalla Commissio- ne, prevedono che non si debba ricorrere ai fondi strutturali al solo fine di rilocalizzare attività esistenti. 5. 4. Uno dei compiti principali della Commissione è quello di verificare il rispetto della legislazione nazionale e delle disposizioni in merito agli aiuti di Stato. Gli aiuti di Stato che distorcono la concorrenza sono in linea di principio vietati. Non è sempre facile trovare il punto di equilibrio tra l’esigenza di sostenere lo sviluppo delle aree meno favorite da un lato e un’equa concorrenza nel mercato unico dall’altro. Dall’aprile 1998 è in vigore la Disciplina multisettoriale degli aiuti regionali destinati ai grandi progetti d’investimento (), intesa a fornire la base per un controllo più rigido degli aiuti di Stato relativi ai grandi investimenti. Occorre al contempo trovare un punto di equilibrio tra i tre obiettivi principali dell’azione comunitaria: evitare distorsioni della concorrenza nel mercato interno, rafforzare la coesione economica e sociale e migliorare la competitività dell’industria. 5. 5. L’importanza globale e l’alto grado di mobilità dell’in- dustria automobilistica hanno convinto la Commissione a concentrarsi in particolare su tale settore per evitare distorsioni della concorrenza tra imprese dovute all’offerta di aiuti di Stato sproporzionati. E` stato istituito uno specifico regime comunitario per disciplinare gli aiuti di Stato all’industria automobilistica (), il quale prevede che prima dell’approvazio- ne debba essere presentata alla Commissione un’analisi det- tagliata delle decisioni di investimento. Sulla base dell’esperien- za di tale regime dovrebbero essere adottate disposizioni analoghe per altri settori, quali le telecomunicazioni. Il regime dovrebbe essere applicato inoltre ad altri settori industriali altamente competitivi e in fase di ridimensionamento. Alla fine di marzo 1999 la Commissione europea ha 5. 6. pubblicato la settima relazione sugli aiuti di Stato, nella quale si osserva che tali aiuti ammontano a 95 miliardi di euro all’anno, di cui 38 miliardi sono destinati all’industria manifat- turiera. Sebbene la Commissione abbia constatato una tenden- za costante alla diminuzione, gli aiuti di Stato sono ancora eccessivi e spesso in contraddizione con una situazione di concorrenza leale nel mercato interno. 5. 7. Vi sono inoltre considerevoli differenze da uno Stato membro all’altro. La tendenza discendente è visibile da un certo tempo, ma non in tutti gli Stati membri. In metà di essi, gli aiuti di Stato sono aumentati o sono rimasti stabili nel periodo 1995-1997 rispetto al periodo 1993-1995. Il monitoraggio di tali aiuti da parte della Commissione rimarrà pertanto una priorità assoluta. La Commissione osserva che esistono già delle norme in materia, ma che numerosi Stati membri non le rispettano. E` inoltre importante fornire alla Commissione le risorse necessarie per mantenere un livello elevato di monitoraggio. 5. 8. Negli ultimi anni la riallocazione dei posti di lavoro esistenti è stata oggetto di varie discussioni tra le direzioni generali competenti, specialmente quando è stata accompagna- ta dal sostegno comunitario o da aiuti di Stato. In alcuni casi si è concentrata l’attenzione sul ruolo svolto dalle condizioni di lavoro. Le disposizioni dell’UE in materia di lavoro e di tutela dei lavoratori sono dovute in grande misura al tentativo di ridurre il dumping sociale. Anche la regola dei cinque anni per il sostegno dei fondi strutturali puo` essere vista in questa luce. 5. 9. Il Trattato di Amsterdam accresce la cooperazione in materia sociale e la tutela dell’ambiente. Le parti sociali condividono l’importante responsabilità di far sı` che vengano rispettate disposizioni comuni e che le condizioni di lavoro migliorino. Inoltre, in virtù di tale cooperazione più intensa, la Commissione europea è investita di una maggiore autorevolez- za nel monitorare il rispetto delle disposizioni comuni. Occorre fornire alla Commissione le risorse necessarie, a maggior ragione se si tiene conto della prossima adesione di nuovi Stati membri. (1) GU C 107 del 7. 4. 1998, pag. 7. (2) GU C 279 del 15. 9. 1997, pag. 1. 29. 2. 2000 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 57/65 5. 10. Le discussioni in corso nell’ambito delle competenti direzioni generali della Commissione hanno condotto, tra l’altro, all’avvio di uno studio sulle decisioni di rilocalizzazione di attività produttive. Tale studio, che è stato commissionato ad una società di consulenza esterna e dovrebbe essere pronto nell’autunno 1999, mira ad identificare i fattori che determinano le decisioni di rilocalizzazione di attività produttive. 5. 11. La Commissione ha costituito un gruppo di esperti, presieduto dal Paymaster generale del Regno Unito Dawn Primarolo (Ragioniere generale), in materia di imposte e di dumping fiscale. L’inclusione di sgravi fiscali e contributivi tra gli incentivi intesi ad attirare gli investimenti suscita critiche sempre maggiori. 6. 3. Il gruppo di esperti osserva che ci aspettano importanti mutamenti strutturali, che coinvolgeranno un gran numero di settori industriali e di regioni. La relazione contiene un lungo elenco di raccomandazioni intese ad aiutare gli Stati membri nella gestione degli inevitabili effetti secondari socioeconomici del mutamento. Tra le raccomandazioni figurano misure intese ad ammodernare l’istruzione e la formazione, nonché i sistemi di infrastrutture, piani di sviluppo delle PMI e in particolare la promozione dei settori di avanguardia. Un’importante conclusione è che la responsabilità della ristrutturazione spetta in ultima istanza alle imprese. Il mercato unico deve essere completato. Occorre eliminare ogni forma di ostacolo occulto ad una concorrenza libera e leale. Cio` comprende la cessazione di tutti gli aiuti, inclusi i vantaggi fiscali, che distorcono le condizioni di concorrenza. 6. Un approccio differente degli enti locali e regionali alla politica regionale 6. 1. Nel corso degli anni ’90 si è assistito allo spostamento di posti di lavoro da un’area all’altra dell’UE. In molti casi cio` ha coinciso con l’assegnazione di aiuti di Stato (con o senza le risorse dei fondi strutturali) e con l’imposizione di condizioni di lavoro peggiori (non solo sotto l’aspetto delle retribuzioni, ma anche delle condizioni di impiego in generale). Nelle aree colpite dalla chiusura di stabilimenti si sono avute spesso difficoltà a trovare posti di lavoro alternativi e la disoccupazio- ne è quindi cresciuta, provocando problemi economici e sociali. Cio` dimostra che occorre rafforzare gli attuali accordi all’interno dell’UE. Occorre pertanto procedere ad un riesame della situazione, in particolare al fine di elaborare un codice comune di buona condotta che impedisca che il sostegno dell’UE si traduca in una dannosa concorrenza tra enti locali e regionali. 6. 2. Il Vertice sull’occupazione di Lussemburgo del no- vembre 1997 ha istituito un gruppo di esperti ad alto livello, diretto dall’ex Presidente della Volvo P. G. Gyllenhammar, incaricato di analizzare le implicazioni economiche e sociali dei mutamenti strutturali nell’industria. Il gruppo si è con- centrato sulla raccomandazione di misure intese a promuovere l’occupazione, ad incrementare la competitività, ad incentivare un mercato del lavoro efficiente e ad aprire la strada all’innova- zione in tali campi. La relazione finale, destinata ai responsabili politici delle decisioni, agli imprenditori e alle parti sociali, è stata ultimata nel novembre 1998 () (nell’aprile 1998 è stata presentata una relazione intermedia). (1) «Gestire il cambiamento — Relazione finale del gruppo di alto livello sulle implicazioni economiche e sociali dei mutamenti industriali» Commissione europea, Direzione generale V. 6. 4. Uno dei temi principali della relazione è costituito dal partenariato tra i vari soggetti. Il dialogo sociale deve intensificarsi e svolgere un ruolo di rilievo a tutti i livelli. L’ampia cooperazione tra tutte le parti coinvolte costituisce un requisito preliminare di un cambiamento strutturale efficace e coronato da successo. Nelle imprese e nelle regioni colpite dalla ristrutturazione è necessaria un’azione basata su un ampio consenso, che comprenda ad esempio programmi di formazione dei lavoratori per prepararli ai cambiamenti e misure di promozione della PMI nelle regioni in questione. Occorre elaborare una strategia di sviluppo economico che permetta alle regioni che affrontano un cambiamento struttu- rale di combattere i problemi sociali. 6. 5. Il Comitato ritiene che il lavoro svolto dal gruppo di esperti costituisca un valido contributo all’obiettivo comunita- rio di promuovere la coesione economica e sociale all’interno dell’UE. Prendendo le mosse da tale lavoro, il Comitato chiede che venga predisposto un codice di comportamento per l’attuazione del cambiamento strutturale. 6. 6. Alle parti sociali dovrebbero competere un ruolo e delle responsabilità maggiori in tali campi. In vari luoghi si osservano iniziative in tal senso e si manifesta l’esigenza di rafforzare a tutti i livelli il dialogo sociale. 6. 7. Si dovrebbe elaborare un codice di comportamento sotto forma di elenco di raccomandazioni, da adottare con l’ampio consenso delle parti coinvolte (governi, regioni, parti sociali). L’obiettivo dovrebbe essere quello di dare solide basi alla coesione economica e sociale grazie ad una politica regionale mirata ad accrescere la competitività e ad intensificare la crescita economica. Il codice dovrebbe essere uno strumento per ridurre la concorrenza sleale basata sul dumping sociale, fiscale e ambientale. Esso dovrebbe fornire alla politica regiona- le europea una serie organica di norme, un programma di C 57/66 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 29. 2. 2000 azione e investimenti dinamici nell’istruzione, nella formazio- ne e nelle infrastrutture e investimenti produttivi, nonché fondi strutturali non venga garantire che il sostegno dei impiegato per trasferire posti di lavoro esistenti. 7. Conclusioni Il Comitato delle regioni: 1) osserva che, sebbene il diritto delle imprese a trasferirsi all’interno dell’Unione europea sia sancito dai Trattati, tali trasferimenti non devono essere incoraggiati con un uso scorretto degli incentivi e che è inoltre necessaria una rigorosa applicazione della politica in materia di aiuti di Stato, che definisca gli aiuti ammissibili e promuova una concorrenza equa; 2) ritiene che la politica regionale dell’UE costituisca un settore cruciale, che favorisce la coesione economica e sociale; gli aiuti sono importanti in alcune regioni al fine di compensare gli svantaggi regionali e strutturali che ostacolano lo sviluppo economico. E` essenziale che tali aiuti promuovano uno sviluppo economico sostenibile e posti di lavoro duraturi; 3) afferma che una delle finalità della politica dell’Unione europea dovrebbe consistere nel ridurre gradualmente i sussidi diretti all’insediamento di attività produttive tenen- do presenti gli obiettivi esposti nell’articolo 158 del Tratta- to CE (. ridurre il divario tra i livelli di sviluppo delle varie regioni ed il ritardo delle regioni meno favorite); 4) valuta con attenzione la ricerca sulle decisioni di insedi- amento delle attività produttive, richiesta dalla Commissio- ne europea, in particolare per quanto riguarda l’accerta- mento di come e in quale misura le risorse dei fondi strutturali vengono incluse negli incentivi offerti alle imprese affinché insedino attività produttive in varie regioni; 5) riconosce che la settima relazione della Commissione Bruxelles, 18 novembre 1999. europea sugli aiuti di stato ha evidenziato che tali aiuti nell’industria manifatturiera si stanno riducendo. Il Comi- tato apprezza tale riduzione, ma considera importante che continui la vigilanza sugli aiuti di stato perché ogni rilocalizzazione di un’impresa dovuta a sovvenzioni non giustificate puo` avere ripercussioni gravi per le regioni e le aree che hanno perso posti di lavoro. Dovrebbe essere messo a punto un programma che rafforzi le norme e i regimi di monitoraggio esistenti, ma proponga anche un codice di comportamento per i soggetti competenti in materia, codice che dovrebbe basarsi tra l’altro sulle linee direttrici proposte nella relazione del gruppo di esperti incaricati dal Consiglio europeo di studiare le implicazioni economiche e sociali dei mutamenti strutturali; 6) invita il Parlamento europeo e il Consiglio a sostenere la Commissione europea nei suoi sforzi per continuare a esercitare il controllo degli aiuti di Stato e per lottare più efficacemente contro il dumping sociale e ambientale; 7) propone di agire affinché il programma strutturale dell’UE per il periodo 2000-2006 venga incentrato maggiormente sulle sfide cui l’UE deve far fronte; le misure di sostegno alla creazione di nuovi posti di lavoro nelle regioni ammesse a beneficiare degli aiuti dovrebbero concentrarsi sui programmi d’investimento, sulle infrastrutture, sul- l’istruzione, sulla ricerca, sui servizi pubblici e su program- mi analoghi volti a promuovere la crescita ed a contribuire ad innalzare la competitività e la capacità di far fronte a nuove sfide, nonché sui programmi per la creazione di un maggior numero di posti di lavoro durevoli. A tal fine le misure di sostegno agli investimenti produttivi creatori di posti di lavoro dovrebbero comportare l’esigenza di evitare gli aiuti diretti al solo trasferimento, ossia quelli che non hanno carattere di investimento iniziale, quale viene definito dalle linee direttrici comunitarie relative agli aiuti di stato a finalità regionale; 8) raccomanda di elaborare una speciale disciplina comunita- ria per gli aiuti di Stato nei settori altamente competitivi e in fase di ridimensionamento, di natura analoga alla Disciplina comunitaria degli aiuti di stato all’industria automobilistica. Il Presidente del Comitato delle regioni Manfred DAMMEYER


title: Parere del Comitato Consultivo in materia di concentrazioni espresso durante la 71a riunione in data 18 novembre 1999 sul progetto preliminare di decisione relativo al caso COMP M.1608 — KLM/Martinair III (procedura supplementare)Testo rilevante ai fini del SEE

eurovoc_concepts:
Netherlands
advisory committee (EU)
air transport
economic concentration
merger control

formats: fmx4 pdf print xhtml

text: 23. 2. 2005 IT Gazzetta ufficiale dell'Unione europea C 47/5 Parere del Comitato Consultivo in materia di concentrazioni espresso durante la 71a riunione in data 18 novembre 1999 sul progetto preliminare di decisione relativo al caso COMP M. 1608 — KLM/Martinair III (procedura supplementare) (2005/C 47/03) (Testo rilevante ai fini del SEE) 1. Il comitato consultivo ritiene al pari della Commissione che KLM ha presentato informazioni inesatte/ alterate circa le destinazioni dei voli charter di Transavia nel Mediterraneo. 2. Il comitato consultivo ritiene al pari della Commissione che KLM ha presentato informazioni inesatte/ alterate in merito ai voli di linea di Transavia verso il Mediterraneo. 3. Il comitato consultivo ritiene al pari della Commissione che le informazioni inesatte/alterate circa i voli charter di Transavia riguardavano aspetti importanti per la valutazione delle conseguenze sul mercato della concentrazione progettata e che il comportamento di KLM costituisce un'infrazione grave ai sensi dell'articolo 14, paragrafo 1, lettera b). 4. Il comitato consultivo ritiene al pari della Commissione che le informazioni inesatte/alterate circa i voli di linea di Transavia riguardavano aspetti importanti per la valutazione delle conseguenze sul mercato della concentrazione progettata e che il comportamento di KLM costituisce un'infrazione grave ai sensi dell'articolo 14, paragrafo 1, lettera b). 5. Il comitato consultivo ritiene al pari della Commissione che fornendo informazioni inesatte/alterate sui voli charter di Transavia KLM ha agito a dir poco in modo negligente e che merita pertanto un'ammenda. 6. Il comitato consultivo ritiene al pari della Commissione che fornendo informazioni inesatte/alterate sui voli di linea di Transavia KLM ha agito a dir poco in modo negligente e che merita pertanto un'ammenda. 7. La maggioranza dei membri del comitato consultivo approva l'importo dell'ammenda proposto dalla Commissione nel progetto di decisione; una minoranza dei membri si dissocia. 8. Il comitato consultivo invita la Commissione a tenere conto di tutte le altre osservazioni formulate dagli Stati membri nel corso della discussione. 9. Il comitato consultivo raccomanda la pubblicazione del presente parere nella Gazzetta ufficiale delle Comu- nità europee


eurovoc_concepts:
EU Charter of Fundamental Rights
UN convention
child labour
child protection
children's rights
right to education
sexual mutilation

formats: pdf print

text: 7. 7. 2000 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften C 189/241 Donnerstag, 18. November 1999 F. G. unter Hinweis darauf, daß General Musharraf zwar angekündigt hat, daß das pakistanische Militär die Grenze zu Indien durch Rückzug aller in jüngster Zeit in diese Grenzregion verlegten Streitkräfte ein- seitig entmilitarisieren werde, jedoch mit keinem Wort von einer Deeskalation an der umstrittenen Kontrollinie in Kaschmir gesprochen hat, in der Erwägung, daß die Unterstützung der Wirtschaftsreformen in Pakistan durch die Europäische Union von einer positiven Haltung zur Demokratie und der Achtung der verfassungsmäßigen Rechte abhängt, 1. erinnert in diesem Zusammenhang an die gemeinsame Werte, die die gemeinsamen demokratischen Grundsätze der Union widerspiegeln, und verurteilt deshalb nachdrücklich den Staatsstreich des pakistani- schen Militärs und unterstützt die Erklärung des EU-Gipfels von Tampere und die Position des Rates; 2. begrüßt die Informationsmission nach Pakistan unter Führung der EU-Präsidentschaft; 3. fordert die pakistanische Militärregierung auf, die Demokratie und einen legitimen parlamentarischen Prozeß durch Wiedereinführung der Rechtsstaatlichkeit, die Übertragung von Befugnissen an eine zivile Übergangsregierung und die Ankündigung eines detaillierten Zeitplans für neue Wahlen wiederherzu- stellen; 4. unterstreicht die wichtige Rolle, die Pakistan bei der Förderung der Stabilität in dieser Region spielt, und fordert die Militärjunta auf, jegliche Unterstützung des Taliban-Regimes in Einklang mit den Sanktio- nen des UN-Sicherheitsrats gegen Afghanistan einzustellen und Sicherheit und Gleichbehandlung auch für Frauen und religiöse Minderheiten zu gewährleisten; 5. fordert die neuen Machthaber auf, den Dialog mit Indien zu intensivieren und zur Auflösung der Spannungen auf dem Subkontinent durch friedliche Mittel beizutragen; wiederholt seine Aufforderung an Pakistan und Indien, den weltweiten Atomwaffensperrvertrag einzuhalten und das Übereinkommen über ein umfassendes Atomtestverbot zu unterzeichnen; 6. fordert die pakistanischen Behörden auf, nicht zu versuchen, einen Schauprozeß gegen den früheren Ministerpräsidenten Sharif zu eröffnen, und besteht darauf, daß jedes Gerichtsverfahren öffentlich und gerecht sein muß; 7. fordert den Rat auf, die Unterzeichnung des Kooperationsabkommens weiter auszusetzen und die Zukunft der Unterstützung Pakistans durch die Europäische Union unter dem Aspekt der Wiederher- stellung der verfassungsmäßigen Ordnung zu überwachen; 8. betont, daß der Kampf gegen Korruption im Land vorrangiges Ziel Pakistans sein muß und daß die internationale finanzielle Zusammenarbeit mit Pakistan von tatsächlichen Fortschritten in diesem Bereich abhängig gemacht werden sollte; 9. fordert die Kommission auf, Sonderhilfeprogramme zur Verbesserung der Lage von Kindern und Frauen aktiv zu unterstützen, den Zugang zu Kleinkrediten zu fördern und lokale Menschenrechts-NRO und Bürgerrechtsgruppen zu unterstützen; beauftragt seine Präsidentin, diese Entschließung dem Rat, der Kommission, den derzeitigen Macht- 10. habern in Pakistan, der SAARC und den Vereinten Nationen zu übermitteln. 14. Rechte des Kindes B5-0256, 0257, 0258, 0264, 0265 und 0266/1999 Entschließung des Europäischen Parlaments zum 10. Jahrestag der UN-Konvention über die Rechte des Kindes Das Europäische Parlament, A. in der Erwägung, daß am 20. November 1999 der 10. Jahrestag der UN-Konvention über die Rechte des Kindes begangen wird und alle Mitgliedstaaten der Europäischen Union dieses Übereinkommen ratifiziert haben, C 189/242 Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften DE 7. 7. 2000 Donnerstag, 18. November 1999 B. in der Erwägung, daß die Erziehung von Kindern und Jugendlichen die wichtigste Aufgabe aller Erwachsenen ist, die eigenständige Wesen, welche Gewalt ablehnen, heranbilden wollen, und daß das Kleinkind nur Rechte hat und daß die Pflichten erst mit dem sich durch die Erziehung entwickelnden Bewußtsein entstehen, C. mit der Feststellung, daß Kinder, insbesondere behinderte Kinder und Kinder aus Minderheitengruppen der Diskriminierung ausgesetzt sind und ihnen die Ausbildung verweigert wird, D. E. F. G. H. in der Erwägung, daß das Recht auf Bildung ein Grundrecht ist, Mädchen gleich behandelt werden müssen, in dessen Rahmen Jungen und im Bedauern über die Zunahme der sexuellen Ausbeutung von Kindern, der Kinderprostitution und der Pornographie und mit der dringenden Forderung an die Europäische Union, alles in ihrer Macht Stehende zu tun, um diesem Mißstand ein Ende zu bereiten, in Kenntnis der Tatsache, daß derzeit mindestens 300 000 Kinder unter 18 Jahren an militärischen Konflikten in der ganzen Welt beteiligt sind, und mit der Forderung nach einem Verbot der Re- krutierung und des Einsatzes von Kindern in bewaffneten Auseinandersetzungen; unter Hinweis dar- auf, daß gemäß der Satzung des Internationalen Strafgerichtshofs die Rekrutierung und der Einsatz von Kindersoldaten als Kriegsverbrechen gilt, in Kenntnis der Absicht der Kommission, eine Mitteilung über die Rechte der Kinder zu veröffent- lichen, in der Erwägung, daß Kinder im Vertrag von Amsterdam derzeit nicht erwähnt werden, was dazu führt, daß sie in den meisten Politiken, Programmen und Rechtsvorschriften der Europäischen Union nicht erwähnt werden und daß ihnen in den Rechtsvorschriften der verschiedenen Mitgliedstaaten der Union nicht immer Vorrang eingeräumt wird, I. in der Erwägung, daß die Konvention wesentlich dazu beigetragen hat, die Regierungen zur Anpas- sung ihrer nationalen Politik bezüglich der Anerkennung der Rechte der Kinder zu veranlassen, wünscht, den 10. Jahrestag der UN-Konvention über die Rechte des Kindes am 20. November 1999 1. und die Verbesserungen, die dadurch für Millionen Kinder in der ganzen Welt erreicht wurden, ausdrück- lich zu würdigen und feierlich zu begehen; 2. begrüßt die Aufnahme des Entwurfs einer Klausel über Kinder und Jugendliche in das neue Abkom- men von Lomé und ruft die Europäische Union sowie die AKP-Länder nachdrücklich auf, dafür Sorge zu tragen, daß diese Klausel in dem endgültigen Abkommen angenommen wird; 3. fordert die Mitgliedstaaten der Europäischen Union auf, Artikel 12 der Konvention über die Rechte des Kindes umzusetzen und Kinder und Jugendliche auf allen dafür in Frage kommenden Ebenen des Entscheidungsprozesses zu beteiligen; begrüßt den Vorschlag, in einen der nächsten europäischen Verträge eine Europäische Charta der 4. Grundrechte mit einem Hinweis auf die spezifischen Rechte der Kinder aufzunehmen; fordert die Mitgliedstaaten auf, bei der nächsten Regierungskonferenz eine Rechtsgrundlage für die 5. Förderung und den Schutz der Rechte des Kindes gemäß der Definition in der UN-Konvention über die Rechte des Kindes anzunehmen; hält es für eine wesentliche Voraussetzung, daß bei der Einführung neuer politischer Maßnahmen auf 6. EU-Ebene diese daraufhin überprüft werden, daß sie keine negativen Auswirkungen auf Kinder haben, und ist der Ansicht, daß derselbe Schutz auch im Rahmen der künftigen Erweiterung der Europäischen Union gelten sollte; dringt bei allen Mitgliedstaaten darauf, das neue IAO-Übereinkommen über das Verbot und die 7. unverzügliche Beendigung der schlimmsten Formen der Kinderarbeit zu ratifizieren, worunter alle Formen der Sklaverei, des Verkaufs und des Handels mit Kindern, der Schuldknechtschaft, der Leibeigenschaft und der Zwangsarbeit einschließlich der gewaltsamen oder obligatorischen Rekrutierung von Kindern zum Ein- satz in bewaffneten Konflikten, Kinderprostitution und Pornographie, der Einsatz von Kindern für den Drogenhandel und Arbeiten fallen, durch die die Gesundheit und Sicherheit von Kindern beeinträchtigt werden; 8. fordert die Mitgliedstaaten auf, die Annahme eines fakultativen Protokolls zur UN-Konvention über die Rechte des Kindes zur Ächtung der Rekrutierung und des Einsatzes von Kindern unter 18 Jahren in bewaffneten Konflikten zu unterstützen; 7. 7. 2000 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften C 189/243 Donnerstag, 18. November 1999 fordert die Mitgliedstaaten der Europäischen Union auf, die bestehenden Rechtsvorschriften gegen die 9. Verstümmelung der Geschlechtsorgane von Frauen strikt anzuwenden; beauftragt seine Präsidentin, diese Entschließung der Kommission, dem Rat und den Regierungen 10. der Mitgliedstaaten zu übermitteln. 15. Lage in Tschetschenien B5-0259, 0260, 0261, 0262 und 0263/1999 Entschließung des Europäischen Parlaments zu Tschetschenien Das Europäische Parlament, F unter Hinweis auf seine früheren Entschließungen zur Lage in Tschetschenien, insbesondere die vom 7. Oktober 1999 (1), F unter Hinweis auf seine Zustimmung vom 30. November 1995 zum Abschluß des Abkommens über Partnerschaft und Zusammenarbeit zwischen den Europäischen Gemeinschaften und ihren Mitglied- staaten einerseits und der Russischen Föderation andererseits (2) sowie seine Zustimmung vom 11. Juni 1997 zum Abschluß des Abkommens über Partnerschaft und Zusammenarbeit zwischen den Europäischen Gemeinschaften und ihren Mitgliedstaaten einerseits und der Russischen Föderation andererseits (3) und die vom Rat im Juni 1999 beschlossene gemeinsame Strategie der Europäischen Union gegenüber Rußland, F unter Hinweis auf den Informationsbesuch des amtierenden Ratspräsidenten vom 30. Oktober 1999 in Inguschetien, F unter Hinweis auf die Erklärung des Rates der Außenminister vom 15. November 1999 zur Lage in Tschetschenien, F unter Hinweis auf seinen Beschluß, die Abstimmung über den Bericht über den Abschluß des Abkom- mens über wissenschaftlich−technische Zusammenarbeit mit Rußland zu vertagen, A. entschlossen, die strategische Partnerschaft mit Rußland in bezug auf wirtschaftliche Integration und Zusammenarbeit zu stärken und gleichzeitig Stabilität und Sicherheit in Europa und darüber hinaus zu wahren, B. zutiefst besorgt über die weitere Eskalation des Konflikts in Tschetschenien im Anschluß an die Krise in Dagestan und insbesondere über die wiederholten willkürlichen Angriffe auf zivile Ziele, C. unter nachdrücklichem Verweis auf die territoriale Unversehrtheit der Russischen Föderation, D. unter Hinweis auf die von Rußland in dem Partnerschaftsabkommen mit der Europäischen Union eingegangenen Verpflichtungen zur Achtung der Menschenrechte und der demokratischen Werte, E. schockiert über die humanitäre Lage infolge der anhaltenden Militäroperationen in Tschetschenien und des unverhältnismäßigen Einsatzes militärischer Gewalt, die immer mehr Opfer unter der Zivilbevölke- rung fordern und wodurch 350 000 Menschen vertrieben wurden, von denen fast 200 000 Zuflucht in Inguschetien fanden, F. mit der Feststellung, daß diese Flüchtlinge unter unerträglichen Bedingungen ohne angemessene Unter- künfte, Lebensmittel und medizinische Versorgung in sich ständig verschlechternden hygienischen Ver- hältnissen leben müssen, G. besorgt über das Schicksal der in Tschetschenien verbleibenden Flüchtlinge und die mehrmaligen Ver- suche der russischen Behörden, sie an der Grenze Tschetscheniens aufzuhalten, H. unter Würdigung der riesigen Anstrengungen der Nachbarrepubliken von Tschetschenien zur Auf- nahme der Flüchtlinge, Punkt 1 der angenommenen Texte dieser Sitzung. (1) (2) ABl. C 339 vom 18. 12. 1995, S. 45. (3) ABl. C 200 vom 30. 6. 1997, S. 66


title: Alueiden komitean lausunto aiheesta "Valmistautuminen Kioton pöytäkirjan täytäntöönpanoon"

eurovoc_concepts:
air quality
environmental protection
greenhouse gas
pollution control measures

formats: html pdf print

text: 29. 2. 2000 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 57/81 5. 8. Alueiden komitea katsoo, että jäsenvaltio-, alue- ja paikallistasojen nykyisten kuluttajaorganisaatioiden pätevöittä- misen ja verkottamisen tulee olla etusijalla uusien eurooppa- laisten tieto- ja neuvontakeskusten perustamiseen nähden, sillä niiden puoleen tavalliset kuluttajat kääntyvät luontevimmin. 5. 9. Alueiden komitea on tyytyväinen ehdotukseen yh- teisön, jäsenvaltioiden ja alueiden voimassa olevan kuluttaja- lainsäädännön systemaattisesta kokoamisesta ja julkaisemises- ta. Komitea ehdottaa, että tällaiseen tietokantaan liitetään myös yritysten itselleen asettamat vapaaehtoiset velvoitteet. 5. 10. Alueiden komitea kehottaa komissiota kertomaan komitealle sopivin väliajoin toimintasuunnitelman täytäntöön- panosta ja saavutetusta edistyksestä. Bryssel 18. marraskuuta 1999. Alueiden komitean puheenjohtaja Manfred DAMMEYER Alueiden komitean lausunto aiheesta ”Valmistautuminen Kioton pöytäkirjan täytäntöönpanoon” (2000/C 57/13) ALUEIDEN KOMITEA, joka ottaa huomioon komission 19. toukokuuta 1999 antaman tiedonannon neuvostolle ja Euroopan parlamentille aiheesta ”Valmistautuminen Kioton pöytäkirjan täytäntöönpanoon”, KOM(1999) 230 lopull. , ottaa huomioon komission 28. toukokuuta 1999 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 265 artiklan ensimmäisen alakohdan mukaisesti tekemän päätöksen pyytää aiheesta alueiden komitean lausunto, ottaa huomioon työvaliokunnan 2. kesäkuuta 1999 tekemän päätöksen antaa lausunnon valmistelu valiokunta 4:n ”Maankäyttö – Taajama-asiat – Energia – Ympäristö” tehtäväksi, ottaa huomioon ilmastonmuutosta koskevan YK:n puitesopimuksen osapuolikonferenssin kolmannessa istunnossa (COP3) 1. –10. joulukuuta 1997 Kiotossa hyväksytyn kasvihuonekaasujen vähentämistä koskevan pöytäkirjan, ottaa huomioon komission tiedonannon neuvostolle ja parlamentille ”Ympäristönäkökohdat vahvemmin esiin yhteisön energiapolitiikassa”, KOM(1998) 571 lopull. , ottaa huomioon aiemman lausuntonsa aiheesta ”Ilmastonmuutos ja energia”, CdR 104/97 fin (annettu 18. syyskuuta 1997), (1) ottaa huomioon aiemman lausuntonsa aiheesta ”Tulevaisuuden energia: uusiutuvat energialähteet – Yhteisön strategiaa ja toimintasuunnitelmaa koskeva valkoinen kirja”, KOM(97) 599 lopull. , CdR 57/98 fin (annettu 16. heinäkuuta 1998), (2) ottaa huomioon aiemman lausuntonsa aiheesta ”Komission tiedonanto ympäristöstä ja työllisyydestä (Kestävän kehityksen Euroopan rakentaminen)”, CdR 75/98 fin (annettu 19. marraskuuta 1998), (3) (1) EYVL C 379, 15. 12. 1997, s. 11. (2) EYVL C 315, 13. 10. 1998, s. 5. (3) EYVL C 51, 22. 2. 1999, s. 41. C 57/82 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 29. 2. 2000 ottaa huomioon aiemman lausuntonsa komission tiedonannosta unionin laajentumiseen liittyvästä asiakirjasta ”Ympäristöpoliittiset liittymisstrategiat”, KOM(1998) 294 lopull. , CdR 267/98 fin (annettu 19. marraskuuta 1998), (1) ottaa huomioon aiemman lausuntonsa aiheesta ”Liikenne ja CO2-päästöt – Kohti yhteisön ratkaisumallia”, CdR 230/98 fin (annettu 11. maaliskuuta 1999), (2) ottaa huomioon valiokunta 4:n lokakuun 7. päivänä 1999 yksimielisesti hyväksymän lausuntoluonnoksen CdR 295/99 rev. 1, jonka esittelijä oli Hannu Penttilä, (FIN, PSE) hyväksyi 17. yksimielisesti seuraavan lausunnon. ja 18. marraskuuta 1999 pitämässään 31. täysistunnossa (18. päivän kokouksessa) 1. Johdanto 1. 1. Euroopan komissio hyväksyi 19. toukokuuta 1999 neuvostolle ja Euroopan parlamentille osoitetun tiedonannon, joka koskee valmistautumista Kioton pöytäkirjan täytäntöön- panoon. 1. 2. Komissio on tiedonannossaan huolissaan Kioton pöy- täkirjan voimaan saattamisen puolesta. Mahdollisimman moni sopimusosapuolimaa tulisi saada ratifioimaan Kioton pöytäkir- ja. Sen sisältämien sitoumusten täytäntöönpano tulisi aloittaa EU:ssa. 1. 8. Kioton sopimuksen joustavuusmekanismeja on tarken- nettava edelleen ja päästökaupasta on järjestettävä sidosryh- mien laaja kuuleminen. Sen pohjaksi olisi komission ehdotuk- sen mukaan laadittava vihreä kirja. Komissio ehdottaa päästövähennysinvestointien ja tek- 1. 9. nologiansiirron rahoitusmahdollisuuksien selvittämistä EIB:n ja EBRD:n toimesta ja mahdollista erityisluototusta. Virallisen kehitysavun kytkeminen päästöjä vähentäviin hankkeisiin vaa- tii komission mielestä selvittämistä ja kehitysmaiden aktiivista osallistumista. 1. 3. Komission mukaan päästöjen vähentämiseksi on tehos- tettava niin kansallisia kuin yhteisön yhteisiä ja yhteensovitet- tuja toimia ja politiikkoja ja toimenpiteitä. 1. 10. Komission tiedonannon mukaan Euroopan unionin laajentumisprosessissa voidaan luoda parempia edellytyksiä jäsenyyttä hakeneiden maiden suotuisaan päästövähennyk- seen. Komissio katsoo, että ensisijainen päästöjen vähentä- 1. 4. misen toteuttamisvastuu on yhteisön jäsenvaltioilla, joiden omaa päätöksentekoa toimenpiteiden käynnistämiseksi tulee nopeuttaa. 1. 11. Buenos Airesin seurantakokouksen COP4 (1998) pääpaino oli Kiotossa sovittujen omien toimien lisäksi tarkoi- tettujen joustavuusmekanismien tarkastelussa ja niiden kehittä- misessä edelleen. 1. 5. Komission mukaan yhteisötason toimenpitein voidaan täydentää kansallisia toimia. Helsingin huippukokouksessa 1999 tulisi jo voida sopia ympäristökysymysten (erityisesti kasvihuonekaasujen osalta) sisällyttämisestä kaikkiin muihin keskeisiin politiikan aloihin. Komissio kiirehtii päätöksiä ener- giaverotuksesta ja energia-alaa ja liikennettä koskevista ehdo- tuksista. Kehitysmaiden ja kehittyvien maiden päästöjen 1. 12. vähentämiseksi tarjolla ja hiilinielujen säilyttämiseksi ovat sopimusmaiden omien toimien lisäksi joustavuusmekanismit kuten päästökauppa (ET), yhteistoimeenpano (JI) ja puhtaan kehityksen mekanismit (CDM), joiden soveltamissääntöjä val- misteltiin ja käsiteltiin UNFCCC:n osapuolikokouksissa COP5 Bonnissa vuonna 1999 ja niistä päätetään COP6 Haagissa vuonna 2000. 1. 6. Komissio luottaa teollisuuden kanssa tehtävien ym- päristösopimusten kasvihuonekaasupäästöjä vähentävään vai- kutukseen ja odottaa teollisuuden järjestöiltä kiinnostuksen ilmaisuja vielä vuoden 1999 aikana. 2. Yleistä 1. 7. Komissio katsoo, että päästöjen seuranta- ja todenta- misjärjestelmät ovat tärkeitä päästökehityksen ja toimenpitei- den tehon toteamisessa niin kansallisesti kuin kansainvälisesti. AK pitää tiedonantoa Kioton pöytäkirjan täytäntöön- 2. 1. panosta tärkeänä ja siinä ehdotettuja toimenpiteitä kiireellisinä. (1) EYVL C 51, 22. 2. 1999, s. 33. (2) EYVL C 198, 14. 7. 1999, s. 3. AK katsoo, että kasvihuoneilmiön vaikutukset elolli- 2. 2. seen elämään ja ihmiskunnan toimeentuloedellytyksiin erityi- sesti pitkällä tähtäimellä tunnustetaan yleisesti. Jatkuva globaali 29. 2. 2000 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 57/83 ilmakehän lämpeneminen ja jäätiköiden sulaminen nostaa merenpintaa. Myös EU:n alueella ennalta arvaamattomat alu- eelliset muutokset voivat olla todennäköisiä. Ilmastonmuutok- seen liittyvät riskit kuten äkilliset paikalliset sääilmiöt ja niiden seurauksena jopa laajemmat katastrofit voivat tuottaa niin inhimillistä tuskaa kuin vakavia taloudellisia menetyksiä. aikaansaamiseksi päästövähennyksen 2. 3. Komission käsityksen ja EEA:n raporttien mukaan EU:lla on vaikeuksia YK:n kokouksessa Kiotossa 1997 sovitun 8 %:n vuosiin 2008–2012 mennessä. Vähennysten sijaan päästöt ovat kääntyneet kasvuun vuonna 1994. Kasvihuonekaasupäästöjen ennustetaankin nyt nousevan 6 % (business-as-usual) vuoteen 2010. Eräiden arvioiden mukaan teollisuusmaiden päästö- vähennystoimien olisi oltava 30–35 %, jos maapallon keski- lämpötilan ei haluta nousevan yli 1,5 astetta (Celsius) vuoteen 2100 mennessä. Kioton sopimuksessa pysyminen on uskottavuuskysy- 2. 4. mys muutoin edistyksellisille ja aloitteellisille sekä kunnianhi- moisille EU:n ilmastolinjauksille. Vaikeudet EU:n omien päästöjen vähennystoimien käynnistämisessä ovat vakava on- lueteltuihin gelma niin suhteessa muihin kuin liitteessä I maihin kuin muihin sopimusmaihin. Kasvihuonekaasupäästöjä syntyy miltei kaikilla talou- 2. 5. dellisen toiminnan alueilla kuten energia-alalla, liikenteessä, teollisuudessa, kotitalouksissa ja maataloudessa. Energiantuo- tanto fossiilisilla polttoaineilla ja erityisesti liikenne ovat keskei- set kasvihuonekaasupäästöjen lisääntymisen lähteet. 2. 6. Erityisesti henkilö- ja tavaraliikenteen liikennemäärien voimakas kasvu uhkaa EU:n päästövähennystavoitetta, vaikka autojen ominaispäästöt saataisiin autonvalmistajien kanssa tehdyin erityisohjelmin pienemmiksi. Vuosina 1985–1996 liikennesektorin energiakulutus kasvoi 40 % ja sen odotetaan kasvavan vielä 30 % vuoteen 2010 mennessä. 2. 7. Ympäristön tilaa käsittelevän EEA:n raportin (vuodelta 1999) mukaan teollisuuden CO2-päästöjen ennustetaan sitä vastoin alenevan 15 % vuosina 1990–2010. Kotitalouksien ja palvelualan päästöjen odotetaan pysyvän lähivuosina miltei ennallaan. Sähkön- ja lämmöntuotannossa on mahdollista säilyttää vuoden 1990 päästötaso ainakin vuoteen 2010. 2. 8. EU-jäsenyyttä hakeneiden ja muiden EU:n naapurina olevien siirtymätalousmaiden tilannetta kuvaa energiavaltaisen teollisuuden päästöjen väheneminen ja samaan aikaan liiken- teen päästöosuuden kasvu. Jäsenyyttä hakeneista maista valta- osa on osapuolia Kioton pöytäkirjassa. Jäsenyyttä hakeneet maat, yhteisön lähialueiden siirtymätalous- maat ja muut puitesopimuksen liitteeseen I lukeutumattomat maat muodostavat päästöjen vähennyksen suhteen kukin omat kokonaisuutensa ja tarvitsevat päästöjensä vähentämiseksi yhteisön tukea. 2. 9. AK:n mielestä kasvihuonekaasupäästöjen vähentämis- haaste on tiukka. Siksi toteutukseen tarvitaan uusia yksilöityjä toimijaryhmiä. Ilmastonmuutoksen hidastamiseksi ja Kioton sopimuksessa pysymiseksi tarvitaan kauaskantoisia ekologisia, taloudellisesti ja sosiaalisesti kestävää kehitystä takaavia EU:n laajuisia, valtakunnallisia ja paikallisia päätöksiä ja toimia. Päätöksenteko ja vaikutusmahdollisuus on tuotava lähelle kansalaista. 2. 10. Kasvihuonekaasupäästöjen vähentäminen on laaja ja globaali yhteiskunnallinen kysymys. Se ei ole vain kestävän kehityksen edellyttämää ympäristöpolitiikkaa tai energia- ja liikennepolitiikkaa. Amsterdamin sopimuksen nojalla on syytä integroida yhteisön puitteissa ja jäsenmaissa harjoitettavat maatalous-, työllisyys-, sosiaali- ja rakennerahastopolitiikat energia- ja ympäristöpolitiikkoihin sekä eri tutkimus- ja rahoi- tusohjelmiin. 3. Erityistä 3. 1. Kioton sopimuksessa keskeisiksi toimialoiksi nimettiin energiantuotanto, teollisuus, liikenne ja maatalous. Komissio on päätynyt lisäämään tähän luetteloon myös kotitaloudet ja palvelusektorin. Palvelusektoriin on luettavissa myös monet julkiset palvelut (esimerkiksi lasten päivähoito, koulu, sosiaali- ja terveydenhuolto jne), joita tuotetaan erityisesti paikallis- ja aluetasolla. Palvelusektori käsitteenä on kuitenkin hyvin laaja. Se koostuu eri kokoluokkaa olevista toiminnoista ja suuresta toimijamäärästä. A¨ äriesimerkkeinä voivat olla 1–2 henkeä työllistävä parturiliike ja monikansallinen suunnittelutoimisto tai taksiautoilija ja hotelli. Paikallistaso ja kunnat ovat päästömäärien, päästö- 3. 2. lähteiden sekä taloudellisten ja teknisten vähennysmahdolli- suuksiensa sekä toimien vaikuttavuuden aikajänteen suhteen erilaisia. Paikallistason käytössä oleva keinovalikoima on kui- tenkin laaja. 3. 3. Alue- ja paikallistaso vastaa usein energian tuotannosta ja jakelusta, maankäytöstä ja kaavoituksesta, liikenneväylien suunnittelusta ja rakentamisesta, joukkoliikenteestä ja jäteve- sien puhdistuksesta sekä yhdyskuntajätteiden käsittelystä. Alue- ja paikallishallinnolla on myös useissa EU-maissa 3. 4. kansallisen ympäristölainsäädännön toteutumista varten viran- omaisrooli paikallisten ympäristönsuojelutehtävien osalta. Pai- kallinen viranomainen myöntää eri toiminnanharjoittajille lainsäädännön mukaisia päästölupia, valvoo ja esimerkiksi seuraa päästöjä sekä osallistuu mahdollisuuksien mukaan myös neuvontatyöhön. C 57/84 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 29. 2. 2000 3. 5. Ympäristöongelmat on ratkaistava siellä missä ne ilme- nevät. Paikallistaso on paras asiantuntija ja lähellä kansalaista oleva ratkaisija monissa yhteiskunnan toimintaan liittyvissä kasvihuonekaasukysymyksissä. Toimenpiteistä saatava hyöty näkyy usein myös paikallistasolla joko suoraan tai välillisesti, jolloin ne myös hyväksytään yleisesti. 3. 6. Ilmastonmuutoksen torjunnan eri keinot tuovat kansa- laisille monenlaisia kerrannaishyötyjä. Paikallisen ilmanlaadun parantuminen esimerkiksi vilkkaasti liikennöidyillä, teollisuus- tai asutuilla kaupunkialueilla vaikuttaa myönteisesti asukkai- den terveyteen, elämänlaatuun ja viihtyvyyteen. 3. 7. Yläilmakehän otsonia tuhoavien kasvihuonekaasujen vähentäminen parantaa esimerkiksi maa- ja metsätalouden tuottavuutta ja vähentää ihmisterveydelle haitallista auringon UV-säteilyä. Päästöjen vähentämiseksi tehtävät toimenpiteet paran- 3. 8. tavat osaltaan asukkaiden toimeentulomahdollisuuksia. Tällai- sia ovat perinteisen energiantuotannon ja -jakelun tehostami- nen, lämmön ja sähkön yhteistuotannon osuuden lisääminen kaksinkertaiseksi, energiatehokkuus, energiansäästö ja uusiutu- vien energialähteiden käyttöönoton kaksinkertaistaminen sekä ekologisten hankintojen suosiminen. Uusiutuvien energialäh- teiden käyttöönotossa kaupallinen energiantuotanto on avain- asemassa. toimittavat uusiutuvista tuottajat lähteistä saatua energiaa mm. yrityskuvasyistä. Energiamarkki- noiden vapautuessa myös kuluttajat voivat vaatia kestävän kehityksen periaattein tuotettua energiaa. Jo nyt monet 3. 9. Tässä yhteydessä on kiireellisintä rajoittaa tieliikenteen yhä kasvavia CO2-päästöjä ja etenkin panna toimeen Euroopan autonvalmistajien liiton ACEAn kanssa solmittu ympäristöso- pimus. Nykyään on kehitetty uutta, polttoainetta säästävää moottoriteknologiaa. Tämä edellyttää kuitenkin polttoainedi- rektiivissä 98/79/EY määritettyä tasoa laadukkaampia polttoai- neita. Rikittömien polttoaineiden avulla autonvalmistajien on mahdollista tuoda markkinoille uusia energiatehokkaita moot- torimalleja, kuten suorasuihkutusbensiinimoottoreita. Ilmastonmuutoksen torjunnassa tarvittavan uuden 3. 10. ympäristö- ja energiateknologian kehittäminen ja tuotanto sekä uusiutuvien energialähteiden edistäminen ja tutkimus tarjoaa myös uusia työpaikkoja ja parantaa elinkeinoelämän kilpailukykyä. Tanskan tuulivoimateollisuus on tästä hyvä esimerkki. Järjestäessään palveluita asukkailleen paikallistaso on 3. 11. itse myös merkittävä energiankuluttaja ja energiankäyttöön ja päästöihin vaikuttava hankintojen tekijä. Rakennusten lämmi- tyksessä, jäähdytyksessä ja valaistuksessa tai kunnallistekni- sessä infrastruktuurissa kuten katujen valaistuksessa tai vesi- ja jätehuollossa kuluu huomattava määrä energiaa. Esimerkiksi kuntien rakennusten energiankulutuksessa on energiakatsel- musten perusteella tehtyjen säätöjen ja käyttöaikamuutosten kautta saavutettu merkittäviä alenemia. Tie- ja katuvalaistuksen uudet lamppuvalinnat ja valaistusratkaisut säästävät sähköä. Puhtaan veden ja jäteveden pumppausten sähkönkulutusta on voitu pienentää taajuusmuuntajien avulla. 3. 12. AK tiedostaa sen tosiasian, että joillakin päästöjen vähentämiseksi tehtävillä laajoilla päätöksillä voi olla myös kielteisiä rakenteellisia vaikutuksia alue- ja paikallistasolle ja niiden elinvoimalle. Taloudellisten haittavaikutusten pitämi- seksi mahdollisimman vähäisinä ja toimenpiteiden hyväksyttä- vyyden takaamiseksi tarvitaan sekä jäsenvaltiokohtaisia että EU:n kattavia tukijärjestelmiä. 3. 13. Kioton sopimukseen liittyvillä joustavuusmekanis- meilla aikaansaadut kansainväliset neuvottelut lisätoimista ovat osaltaan hidastaneet sekä maakohtaisten että EU:n laajuisten politiikkojen ja käytännön toimien käynnistymistä. EU-mailla – kuten muillakaan liitteeseen I lukeutuvilla mailla muutamaa poikkeusta lukuunottamatta – ei vielä ole omia sovellutuksia tai kokemuksia esimerkiksi päästökaupasta. Päästökaupan luotettavaa tilastointia, seurantaa ja käynnistyminen vaatii kansallisia kokeiluja. 3. 14. Alueiden komitea katsoo, että Kioton pöytäkirjan välineiden – päästökaupan, yhteistoimeenpanon ja puhtaan kehityksen mekanismien – kansainvälinen käyttö voi edistää kustannustehokasta ilmastonsuojelua. Tästä syystä kansainvä- lisen päästökaupan säännöt tulisi selvittää mahdollisimman pian. Myös yritysten osallistumisesta tulisi säätää tässä yhtey- dessä. Lisäksi tulisi laatia ehdotuksia Early crediting -järjes- telmästä, jonka avulla voidaan toteuttaa puhtaan kehityksen mekanismien piiriin kuuluvia ilmastohankkeita jo ennen Kio- ton budjettikauden 2008–2012 alkua. 3. 15. Euroopan unionin jäsenyyttä hakeneiden ja muiden Keski- ja Itä-Euroopan maiden avustamisesta yhteistoimeenpa- non luonteisesti päästövähennysten saavuttamiseksi niin jäsen- mailla kuin Euroopan unionilla ja sen rahoitusorganisaatioilla on runsaasti kokemusta. ja paikallishallinnoilla on 3. 16. Myös EU-maiden alue- suoria yhteyksiä jäsenyyttä hakeneiden ja muiden lähialueiden maiden paikallishallinnon viranomaisten kanssa. Päästöjen kartoituksiin ja seurantaan liittyvää tieto-taitoa sekä kokemuk- sia varsinaisissa vähentämistavoissa voidaan siirtää näihin maihin tavalla, joka tukee myös kasvihuonekaasupäästövähen- nysten saavuttamista. 29. 2. 2000 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 57/85 3. 17. Paikallistasolla itsellään on jo monessa EU:n jäsen- maassa käytettävissään kasvihuonekaasupäästöjen seurannassa tarvittavaa tietoa ja välineitä kuten tilastoja ja IPCC:n suosituk- sen mukaisia päästölaskentaohjelmia. Esimerkkejä ja kokemuk- sia hyvistä seurantatavoista ja konkreettisista päästöjen vähen- tämistavoista voitaisiin kerätä ja tehdä edelleen tunnetuksi mm. best practice -kilpailuin niin EU:ssa kuin lähialueillakin. Kehitysmaakysymyksiin läheisesti 3. 18. liittyvät CDM- hankkeet soveltuvat myös hiilinielujen vahvistamistoimiin esim. metsitysprojektein. 3. 19. Kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseksi on useita ohjaustapoja. Normisäätely (ominaispäästö, energian ominais- kulutus tai päästökiintiöt, (verot, maksut, päästökauppa) ja vapaaehtoiset sopimusmenettelyt ja niihin liittyvät taloudelliset tukimuodot esimerkiksi uusiutu- vien energialähteiden ja yhteistuotannon edistämiseksi ovat käyttökelpoisia ja tarpeellisia. -luvat), hintamekanismit 3. 20. Energia- ja ympäristöverotuksen kattava käyttöönotto EU-maissa on yksi keskeisimmistä keinoista toteuttaa myös yleisesti tunnustettua ”aiheuttaja maksaa” -periaatetta. Päästövähennystoimien toteuttaminen kustannuste- 3. 21. hokkuusjärjestyksessä on periaatteessa ja yleisellä tasolla ymmärrettävä, mutta lähtökohdaltaan ongelmallinen. Usein jää epäselväksi, tarkoitetaanko kustannustehokkuudella yksit- täisen toimijan omaa liiketaloudellista kannattavuutta vai yhteiskuntataloudellista hyötyä ja millä aikavälillä. Toimenpi- teiden ulkoisten kustannusten ja säästöjen sisällyttäminen päästöjen vähentämisinvestointeihin olisi tärkeää. 3. 22. Kaikkien kasvihuonekaasujen päästövähennyksestä aiheutuvien kustannusten ja yhteiskunnallisten hyötyjen (säästöjen) arvioiminen ja kohdentaminen on edelleen vaikeaa. Osaa vaikutuksista ei edes tunneta, saati sitten kyetä arvioi- maan. 3. 23. EU:n tutkimuksen viidennessä puiteohjelmassa kiinni- tetään runsaasti huomiota myös ilmastokysymyksiin. Ohjel- maa toteutettaessa pitää kiinnittää huomio myös alue- ja paikallistason näkökulmaan. 3. 24. Vaatimukset päästövähennyksien tarvitsemien inves- tointien takaisinmaksuaikojen suhteen vaihtelevat toimijoit- tain. Esimerkiksi perusinfrastruktuuriluonteiselle energiantuo- tantolaitosinvestoinnille voidaan sallia pitkä 10–20 vuoden takaisinmaksuaikavaatimus. Energian kulutuspuolella esimer- kiksi pkt- tai teollisuusyritys edellyttää säästöinvestoinnilta samaan aikaan lyhyttä jopa 2–4 vuoden takaisinmaksuaikaa. Kuitenkin kyse on yhtä suuren energiatehon ja -määrän rakentamisesta tai tuottamatta jättämisestä. Talouden suunnit- telun lähtökohdat ovat aivan erilaiset pitkäjänteisellä ja pää- omavaltaisella ja suhteellisen riskittömän hankkeen tuottajalla kuin suhteellisesti suuremman taloudellisen riskin kantavan toimijan kohdalla. 3. 25. Toimijaryhmien kesken solmitut vapaaehtoiset sopi- musmenettelyt niihin liittyvine taloudellisine tukipaketteineen ovat käyttökelpoinen tapa pyrkiä päästövähennyksiin. Lupaava esimerkki on eurooppalaisen autoteollisuuden kanssa solmittu CO2-päästöjen vähennysohjelma. Menettely lienee käyttökel- poisimmillaan silloin kun alalla on suhteellisen harvoja ja voimakkaita toimijoita. Sopimusmenettelyt voivat olla jäsen- valtiokohtaisia tai EU:n kattavia. 3. 26. Energiansäästön osalta on eräissä EU-maissa sopimus- menettelymahdollisuus esimerkiksi kuntasektorin ja valtion- hallinnon kesken. Jätteiden osalta on useita esimerkkejä eri maiden vapaaehtoisten sopimusjärjestelmien toimivuudesta. Kierrätettävien palautuspullojen ja alumiinitölkkien panttijär- jestelmä panimo- ja virvoitusjuomateollisuuden kanssa, auton- renkaiden keräily yhdessä renkaiden maahantuojien ja valmis- tajien kanssa sekä paperin ja pakkausjätteiden tai jätelasin keruun organisoiminen lienevät tunnetuimpia. 3. 27. Vaikuttaminen yksilöiden kulutuskäyttäytymiseen vaatii kuitenkin jatkuvasti tietoa ja asennemuokkausta esimer- kiksi tiedotus-, koulutus- ja neuvontatyön muodossa. Koulu- tusta on lisättävä useilla eri tasoilla. Energialaitokset, järjestöt, oppilaitokset sekä eri viranomaiset voivat antaa hyvää ener- gianeuvontaa eri kohderyhmille. Varhaiskasvatuksen yhtey- dessä lapsille annettu opetus tuottaa tuloksia myös pitkällä tähtäimellä. Se on tärkeää globaalin kasvihuoneilmiön hidasta- misessa. 3. 28. Yleisen tietoisuuden lisääminen ilmastonmuutoksesta ja energia-asioiden ja ympäristökysymysten integroiminen niin paikallistasolla, kansallisilla päätöksenteon tasoilla kuin EU:n laajuudessa on välttämätöntä. Uusiutuvien energialähteiden edistämisohjelma Altener ja SAVE II -ohjelmasta tuetut paikal- liset ja alueelliset energiatoimistot ovat osoittautuneet käyttö- kelpoisiksi tiedonlevityskanaviksi. 3. 29. Kasvihuonekaasupäästöjen kartoitus ja kehityksen seuranta IPCC:n suositusten mukaisesti on välttämätön edelly- tys seurata kunkin jäsenmaan osuutta yhteisessä taakanjaossa. Päästöjen seuranta on näin ulotettavissa alueelliseksi ja paikalli- seksi sekä kattavasti eri toimialoja koskevaksi. Tieto päästöti- lanteesta ja sen muutoksista mahdollistaa tarpeen ja kohteen mukaan räätälöidyt toimeenpiteet. 3. 30. Kaupunkien ja alueiden vapaaehtoisesti käynnistämät ilmastonsuojelukampanjat, kuten ICLEIn kampanja Cities for Climate Protection ja erilaiset kestävän kehityksen paikallisohjel- mat (LA21) monissa Euroopan maissa tarjoavat hyvän mahdol- lisuuden konkreettisiin ilmastonsuojelutoimenpiteisiin ja ko- konaisvaltaiseen kestävän kehityksen huomioimiseen alue- ja paikallistason päätöksenteossa lähellä asukasta. Hyvien paikallistason käytäntöjen hakemiseksi ja esittelemiseksi voi- daan käyttää esimerkiksi kilpailuja. C 57/86 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 29. 2. 2000 4. Päätelmät 4. 1. AK katsoo, että Kioton sopimuksen täytäntöönpanoon ja sopimuksen 8 %:n päästövähennyksen aikaan saamiseksi tarvitaan jäsenvaltiokohtaisia ja EU:n laajuisia toimenpiteitä. 4. 2. AK kehottaa Eurooppa-neuvostoa edistämään Helsin- gin huippukokouksessa vuoden lopulla erilaisiin ympäristöky- symyksiin ja ilmastoon liittyvien politiikkojen integraatiopro- sessia kasvihuonekaasupäästöjen konkreettisen vähentämisen kannalta suotuisasti. AK:n mielestä kansallisissa ilmastostrategioissa monien 4. 3. erilaisten paikallisten toimijoiden kattava osallistuminen on päästöjen vähentämistyön valtavan haasteen takia välttä- mätöntä. AK katsoo, että alue- ja paikallistason ja kuntien 4. 4. vaikuttamismahdollisuudet kasvihuonekaasukysymyksissä ovat lyhyellä ja pitkällä tähtäimellä merkittäviä ja useissa EU-maissa yhteneväisiä. Alue- ja paikallistaso tulee siksi huo- mioida jäsenvaltioiden ilmastostrategioissa ja EU:n laajuudessa omana relevanttina toimijaryhmänä. 4. 5. Euroopan unioni on ottanut tavoitteekseen kaksinker- taistaa uusiutuvien energialähteiden osuus (12 % vuonna 2010) sekä lämmön ja sähkön yhteistuotanto sekä parantaa energiatehokkuutta ja lisätä merkittävästi maakaasun käyttöä. Näiden tavoitteiden toteutusta tulee AK:n mielestä edelleen kiirehtiä. AK:n mielestä EU:n tavoitteena tulee lisäksi olla kasvattaa vaihtoehtoisista polttoaineista (esim. kaasumainen vety, biokaasu, etanoli ja rapsimetyyliesteri) käyttövoimansa saavien kulkuvälineiden osuutta ajoneuvokannasta. 4. 6. AK tukee komission ehdotusta kansallisten päästö- kauppakokeilujen käynnistämiseksi hyvissä ajoin ennen määr- äaikaa vuotta 2008. AK tähdentää kuitenkin samalla, että yhdenmukaisesti Kioton pöytäkirjan määräysten kanssa on välttämätöntä päättää ilmastonsuojelutoimenpiteistä ensisijai- sesti omassa maassa. 4. 7. AK:n mielestä Kioton sopimuksessa tarkoitettujen jous- tavuusmekanismien yhteydessä mahdollinen kehitysapua ja kasvihuonekaasupäästöjä vähentävä integroiva politiikka on Bryssel 18. marraskuuta 1999. tärkeää. Virallisen kehitysavun humanitääristä roolia ei tässä yhteydessä saa kuitenkaan sivuuttaa. ja puhtaan kehityksen mekanismit 4. 8. Alueiden komitean mielestä Kioton pöytäkirjan kan- sainvälisesti toteutettavista joustavuusmekanismeista yhteistoi- meenpano (JI) (CDM) täydentävät sopijamaiden omia toimia ja ovat luontevasti integroitavissa jäsenyyttä hakeneiden ja siirtymätalousvai- heessa olevien maiden ja muiden liitteeseen I lukeutumatto- mien maiden kanssa tehtävään yhteistyöhön päästöjen vähen- tämiseksi ja paikallishallinnon järjestämiseen. 4. 9. Energiaverotuksen vähimmäistasosta tulee AK:n mie- lestä päästä jäsenmaiden kesken nopeasti yhteisymmärrykseen. AK katsoo, että kasvihuonekaasujen vähentämiseen 4. 10. liittyvät rakenteelliset alue- ja paikallistason ongelmat kompen- soidaan EU:n laajuisen ja jäsenvaltiokohtaisen rahoituksen avulla. 4. 11. Kasvihuonekaasupäästöjen vähentämisen yhteydessä kokonaisvaltainen kustannus–hyöty -analyysi ja yhteiskunnal- listen vaikutusten arvottaminen edellyttävät lisää tutkimusra- hoitusta ja koulutusta. Tutkimuksen viidennessä puiteohjel- massa on huomioitava alue- ja paikallistason näkökulma. 4. 12. Alue- ja paikallistason kanssa tehtävää sopimusme- nettelyä kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseksi tulee AK:n mielestä edistää. AK kehottaa EU:ta ja jäsenvaltioita ryhtymään asiassa vuoropuheluun ja tukemaan alueita näiden ponniste- luissa maailman ilmaston suojelemiseksi. 4. 13. Maittain ja EU-tasolla on määrätietoisesti tuettava edelleen vapaaehtoisia järjestelyjä ja kampanjoita ja ohjelmia sekä kilpailuja, jotka tukevat hyvin päästövähennystavoitteita. Liikenteestä peräisin olevien kasvihuonekaasupäästö- 4. 14. jen vähentämiseksi on turvattava rahoituksellisesti myös pai- kallista tarvetta palvelevien liikennemuotojen kuten raide-, joukko- ja kevyen liikenteen kehittämisedellytykset. Alueiden komitean puheenjohtaja Manfred DAMMEYER


eurovoc_concepts:
European Anti-fraud Office
agricultural expenditure
amending budget
supplementary budget

text: C 189/208 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti FI 7. 7. 2000 Torstai 18. marraskuuta 1999 HYVÄKSYTYT TEKSTIT 1. KTT 5/1999 a) C5-0257/1999 Tarkistus esitykseen korjaavaksi ja täydentäväksi talousarvioksi nro 5/1999 PÄÄLUOKKA III * KOMISSIO * Osa B (Toimintamäärärahat) Talousarvio 1999 Alustava esitys KTT 5/1999 Esitys KTT 5/1999 Tarkistus Uudet määrät Maksusit. Maksut Maksusit. Maksut Maksusit. Maksut Maksusit. Maksut Maksusit. Maksut B7-50 B7-500 Yhteistyö Keski- ja Itä-euroopan maiden kanssa Apu Keski- ja Itä-Euroopan maiden talouden rakenteiden uudistamiseen 1 188 500 000 718 990 000 1 188 500 000 865 990 000 1 188 500 000 865 990 000 1 188 500 000 25 000 000 1 188 500 000 890 990 000 NIMIKKEISTÖ: Muuttumaton SELVITYSOSA: Muuttumaton ERÄÄNTYMISAIKATAULU: Säilytetään ATE:n erääntymisaikataulu b) A5-0061/1999 Euroopan parlamentin päätöslauselma esityksestä korjaavaksi ja täydentäväksi talousarvioksi nro 5/1999 Euroopan yhteisöjen talousarvioon varainhoitovuodeksi 1999 (C5-0257/1999) Euroopan parlamentti, joka 2 ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 272 artiklan, 2 ottaa huomioon Euratomin perustamissopimuksen ja erityisesti sen 234 artiklan, 2 ottaa huomioon 21 päivänä joulukuuta 1977 annetun Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon sovellettavan varainhoitoasetuksen, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY, EHTY, Euratom) N:o 2779/98 (1), ja erityisesti sen 15 artiklan, 2 ottaa huomioon 17. joulukuuta 1998 lopullisesti vahvistetun Euroopan unionin yleisen talousarvion varainhoitovuodeksi 1999 (2), 2 ottaa huomioon komission 4. marraskuuta 1999 antaman alustavan esityksen korjaavaksi ja täydentä- väksi talousarvioksi nro 5/1999 vuoden 1999 talousarvioon, 2 ottaa huomioon neuvoston 15. marraskuuta 1999 vahvistaman esityksen korjaavaksi ja täydentäväksi talousarvioksi nro 5/1999 vuoden 1999 talousarvioon (C5-0257/1999), (1) (2) EYVL L 347, 23. 12. 1998, s. 3. EYVL L 39, 12. 2. 1999. 7. 7. 2000 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti C 189/209 Torstai 18. marraskuuta 1999 2 ottaa huomioon 6. toukokuuta 1999 tehdyn toimielinten välisen sopimuksen (1), 2 ottaa huomioon budjettivaliokunnan mietinnön (A5-0061/1999), A. ottaa huomioon, että korjaavassa ja täydentävässä talousarviossa nro 5/1999 esitetään ulkoisia toimia varten tarkoitettujen maksumäärärahojen lisäämistä 202 miljoonalla eurolla ja uusien OLAFia varten perustettavien virkojen lisäämistä viidestätoista kolmeenkymmeneen, B. ottaa huomioon, että välttämättömät tarpeet katettiin jo osittain korjaavalla ja täydentävällä talousar- violla nro 4/99 sekä kokonaissiirrolla nro 53/99, C. ottaa huomioon, että tarvittavat varat siirretään EMOTR:n takuuosaston määrärahoista, joita ei vuonna 1999 käytetä kokonaan, toteaa, että neuvosto on hyväksynyt muutoksitta esityksen korjaavaksi ja täydentäväksi talousarvioksi 1. nro 5/1999; katsoo, että jälleen kerran komissio on yliarvioinut maatalousmenot ja ottanut talousarvioon määrä- 2. rahoja, jotka eivät ole moitteettoman ja tehokkaan hallinnoinnin periaatteen mukaisia; 3. kannattaa ehdotusta lisätä OLAFin virkoja, koska sillä tavoin tuetaan tämän uuden elimen toiminnan käynnistämistä valvontakomitean vaatimusten ja parlamentin KTT:stä nro 4/99 antaman päätöslausel- man (2) mukaisesti; 4. hyväksyy talousarviopäätöksen, jolla esityksen korjaavaksi ja täydentäväksi talousarvioksi nro 5/1999 maksumäärärahoja lisätään 25 miljoonalla eurolla Phare-ohjelman hyväksi komission esittämien kiireellis- ten tarpeiden vuoksi; kehottaa neuvostoa hyväksymään näin muutetun KTT:n nro 5/1999 muutoksitta, jotta maksut eivät 5. viivästyisi; kehottaa puhemiestä välittämään tämän talousarviopäätöksen ja päätöslauselman neuvostolle, komis- 6. siolle ja muille asiasta vastaaville sekä neuvoa-antaville elimille. (1) (2) EYVL C 172, 18. 6. 1999, s. 1. Istunnon pöytäkirja 16. 9. 1999, osa II, kohta 1. 2. Työjärjestyksen muuttaminen: Euroopan petostentorjuntaviraston tekemät sisäiset tutkimukset A5-0066/1999 Euroopan parlamentin työjärjestys NYKYINEN TEKSTI UUSI TEKSTI (Tarkistus 1) 9 a artikla (uusi) 9 a artikla Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) sisäiset tutki- mukset Työjärjestyksen liitteenä olevan parlamentin päätöksen mukaisesti parlamentissa sovelletaan Euroopan petosten- tutkimuksista torjunta-viraston 25 päivänä toukokuuta 1999 tehdyssä toimielinten väli- sessä sopimuksessa hyväksyttyä yhteistä järjestelyä, joka sisältää tarvittavat täytäntöönpanotoimenpiteet viraston tutkimusten moitteettoman toteuttamisen helpottamiseksi. sisäisistä (OLAF)


title: Europrix 99 : MultiMediaArt: Europe's best in multimedia.

eurovoc_concepts:
cultural prize
information industry
information technology
innovation


title: Rådets resolution av den 18 november 1999 om säkerställande av hälsoskydd i all gemenskapspolitik och alla gemenskapsåtgärder

eurovoc_concepts:
EU Member State
action programme
health policy
public health

text: 24. 3. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 86/3 R¯DETS RESOLUTION av den 18 november 1999 om s(cid:228)kerst(cid:228)llande av h(cid:228)lsoskydd i all gemenskapspolitik och alla gemenskaps(cid:229)tg(cid:228)rder (2000/C 86/02) EUROPEISKA UNIONENS R¯D (cid:151) snabbt och p(cid:229) ett (cid:246)ppet s(cid:228)tt utv(cid:228)rdera gemenskapspoli- tikens konsekvenser f(cid:246)r m(cid:228)nniskors h(cid:228)lsa, 1. BETONAR att det i artikel 152 i F(cid:246)rdraget om uppr(cid:228)ttandet av Europeiska gemenskapen f(cid:246)reskrivs att en h(cid:246)g h(cid:228)lso- skyddsniv(cid:229) f(cid:246)r m(cid:228)nniskor skall s(cid:228)kerst(cid:228)llas vid utformning och genomf(cid:246)rande av all gemenskapspolitik och alla ge- menskaps(cid:229)tg(cid:228)rder, p(cid:229) gemenskaps(cid:229)tg(cid:228)rder 2. ERINRAR OM att r(cid:229)dets resolution av den 8 juni 1999 om folksh(cid:228)lsoomr(cid:229)det (1) framtida betonade den oro som gemenskapens medborgare hyser n(cid:228)r det g(cid:228)ller riskerna f(cid:246)r deras h(cid:228)lsa och deras f(cid:246)rv(cid:228)nt- ningar p(cid:229) en h(cid:246)g h(cid:228)lsoniv(cid:229), behovet av att alla h(cid:228)lsorela- terade (cid:229)tg(cid:228)rder i gemenskapen har en h(cid:246)g grad av synlig- het och (cid:246)ppenhet liksom de utmaningar p(cid:229) h(cid:228)lsoomr(cid:229)det som medlemsstaterna och Europeiska unionen st(cid:229)r inf(cid:246)r vid det nya (cid:229)rtusendets b(cid:246)rjan, 3. ANSER d(cid:228)rf(cid:246)r att det (cid:228)r n(cid:246)dv(cid:228)ndigt med betydande poli- tiska (cid:229)taganden f(cid:246)r att (cid:229)stadkomma h(cid:228)lsoskydd vid ut- formning och genomf(cid:246)rande av all gemenskapspolitik och alla gemenskaps(cid:229)tg(cid:228)rder, 4. V˜LKOMNAR den p(cid:229)b(cid:246)rjade omorganisationen av kommis- sionens interna strukturer som (cid:229)terspeglar folkh(cid:228)lsans be- tydelse i gemenskapen, 5. NOTERAR kommissionens fj(cid:228)rde rapport om integrering av h(cid:228)lsoskyddskraven i gemenskapspolitiken, 6. NOTERAR det arbete avseende bed(cid:246)mning av h(cid:228)lsokon- sekvenser som har utf(cid:246)rts p(cid:229) nationell och internationell niv(cid:229) liksom de erfarenheter som vunnits i fr(cid:229)ga om milj(cid:246)- konsekvensbed(cid:246)mningar, 7. BEKR˜FTAR att en h(cid:246)g h(cid:228)lsoskyddsniv(cid:229) i gemenskapen samordning, konsekvens och komplementaritet kr(cid:228)ver inom medlemsstaterna och gemenskapsinstitutionerna, 8. BEKR˜FTAR tidigare uppmaningar till kommissionen avse- ende h(cid:228)lsoskyddet i gemenskapspolitiken och gemenskaps- (cid:229)tg(cid:228)rderna, s(cid:228)rskilt n(cid:228)r det g(cid:228)ller att (cid:151) i sitt (cid:229)rliga arbetsprogram ange vilka f(cid:246)rslag som kan f(cid:229) konsekvenser f(cid:246)r h(cid:228)lsoskyddet, (cid:151) i kommande rapporter f(cid:246)lja en problemorienterad stra- tegi och s(cid:228)rskilt inrikta sig p(cid:229) fr(cid:229)gor som (cid:228)r av ome- delbar betydelse, samtidigt som prioriteringarna i det nya folkh(cid:228)lsoprogrammet beaktas, 9. UPPMANAR DESSUTOM kommissionen att (cid:151) utarbeta en strategi och inarbeta l(cid:228)mpliga komponenter i f(cid:246)rslaget till handlingsprogram f(cid:246)r folkh(cid:228)lsan samt att tillhandah(cid:229)lla l(cid:228)mpliga strukturer f(cid:246)r genomf(cid:246)rande av skyldigheten att l(cid:229)ta all gemenskapspolitik omfatta h(cid:228)l- soskydd, (cid:151) vidareutveckla bed(cid:246)mningen av gemenskapspolitikens samt och gemenskaps(cid:229)tg(cid:228)rdernas h(cid:228)lsokonsekvenser att uppr(cid:228)tta ett n(cid:228)tverk av experter f(cid:246)r att fr(cid:228)mja me- toder, f(cid:228)rdigheter och en gemensam terminologi som kan anv(cid:228)ndas p(cid:229) gemenskapsniv(cid:229), (cid:151) med en problemorienterad strategi ange l(cid:228)mpliga ge- menskaps(cid:229)tg(cid:228)rder f(cid:246)r att bed(cid:246)ma deras h(cid:228)lsokon- sekvenser och anv(cid:228)nda dem som pilotfall f(cid:246)r en ut(cid:246)kad till(cid:228)mpning (cid:246)ver hela gemenskapspolitikens omr(cid:229)de, 10. UPPMANAR ENTR˜GET medlemsstaterna att (cid:151) beakta h(cid:228)lsokonsekvenserna n(cid:228)r de samordnar sin egen politik och n(cid:228)r de l(cid:228)mnar bidrag till gemenskapspoliti- kens utveckling, (cid:151) bidra till det gemenskapsomfattande arbetet genom att bed(cid:246)ma gemenskapspolitikens och gemenskaps(cid:229)tg(cid:228)rd- ernas h(cid:228)lsokonsekvenser p(cid:229) nationell niv(cid:229), och (cid:151) utforma l(cid:228)mpliga metoder och kriterier samt en formell mekanism f(cid:246)r utv(cid:228)rdering av gemenskapspolitikens konsekvenser f(cid:246)r m(cid:228)nniskors h(cid:228)lsa, (cid:151) informera kommissionen om utvecklingen av den sek- tors(cid:246)vergripande politiken p(cid:229) nationell niv(cid:229), inklusive gemenskapspolitikens och gemenskaps(cid:229)tg(cid:228)rdernas kon- sekvenser. (1) EGT C 200, 15. 7. 1999, s. 1


title: SCHRIFTELIJKE VRAAG P-2140/99 van Raffaele Costa (PPE-DE) aan de Commissie. Europese subsidies voor de tabaksector en reclame voor Marlboro.

eurovoc_concepts:
advertising
common agricultural policy
economic support
health policy
smoking
sponsorship
tobacco
tobacco industry

text: 1. 8. 2000 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen C 219 E/99 (2000/C 219 E/127) SCHRIFTELIJKE VRAAG P-2140/99 van Raffaele Costa (PPE-DE) aan de Commissie (18 november 1999) Betreft: Europese subsidies voor de tabaksector en reclame voor Marlboro De Europese Commissie, voorgezeten door Romano Prodi, heeft de Raad, het Europees Parlement, het Economisch en Sociaal ComitØ en het ComitØ van de Regio(cid:146)s een verslag doen toekomen over de bescherming van de volksgezondheid tegen de schadelijke gevolgen van tabaksconsumptie. Dit verslag is ook in het Publicatieblad verschenen. Gaarne willen wij vernemen of de Commissie de volgende feiten in overeenstemming acht met de geboekte vorderingen en met het belang van de volksgezondheid: 1. 2. de subsidies die de Europese Unie elk jaar toekent (962 miljoen euro voor het jaar 2000) aan tabaksproducenten, zodat dezen kunnen blijven produceren tegen gunstige prijzen, zowel voor henzelf als voor de consumenten en voor de staten die er direct of indirect via belastingen op tabakscon- sumptie profijt van trekken; de schaamteloze en bedrieglijke reclame die voor diverse soorten sigaretten (cid:129) met name Marlboro (cid:129) wordt gemaakt via televisiereportages van door de diverse sigarettenfabrikanten gesponsorde auto- races, waarbij het verbod op het maken van reclame voor tabaksconsumptie met de voeten wordt getreden? Kan de Commissie voorts aangeven hoe de subsidies over de lidstaten en de bedrijven (cid:129) althans voor bedrijven die meer dan 50. 000 euro hebben ontvangen (cid:129) zijn verdeeld? Antwoord van de heer Byrne namens de Commissie (8 december 1999) De subsidies aan tabakstelers worden betaald in het kader van het gemeenschappelijk landbouwbeleid. Een is in 1991 aan de Raad en het verslag over deze betalingen, dat ook hervormingsvoorstellen bevatte, Parlement toegezonden (1). De discussies in alle communautaire instellingen waren geconcentreerd op een aantal kwesties waaronder de compatibiliteit van de subsidies met de andere doelstellingen van de Gemeenschap in verband met de bescherming van de volksgezondheid. Besloten werd dat het subsidiestelsel met een aantal belangrijke hervormingen zou worden voortgezet. Dit besluit werd sterk be(cid:239)nvloed door twee belangrijke overwegingen. Ten eerste zou een einde van de subsidies niet leiden tot een meetbare afname van het tabaksgebruik, aangezien rokers hun toevlucht zouden nemen tot ingevoerde tabak die reeds goed is voor twee derde van het gebruik in de Gemeenschap. Ten tweede zijn de tabakstelers geconcentreerd in minder ontwikkelde regio(cid:146)s van de Gemeenschap met weinig alternatieven voor tabaksteelt als inkomens- en werkgelegenheidsbron. Het stelsel van subsidiebetalingen wordt echter herzien overeenkomstig de normale herzieningsmechanis- men voor het gemeenschappelijk landbouwbeleid. Het Parlement zal een rol blijven spelen in dit herzie- ningsproces. Bij de vaststelling van het toekomstige beleid op dit gebied zal duidelijk rekening worden gehouden met enig besluit van het Parlement dat dergelijke subsidies incompatibel zijn met de ruimere verplichtingen van de Gemeenschap op het gebied van de volksgezondheid. De kwestie van de reclame voor tabaksproducten op televisie en de sponsoring van televisieprogramma(cid:146)s door tabaksbedrijven wordt behandeld door Richtlijn 89/552/EEG van de Raad van 3 oktober 1989 betreffende de co(cid:246)rdinatie van bepaalde wettelijke en bestuursrechtelijke bepalingen in de lidstaten inzake de uitoefening van televisie-omroepactiviteiten (2), laatstelijk gewijzigd bij Richtlijn 97/36/EG (3). Wat de ((cid:132)iedere openbare of particuliere bijdrage aan evenementen of sponsoring van evenementen betreft activiteiten, die het promoten van een tabaksproduct tot doel dan wel rechtstreeks of onrechtstreeks tot gevolg heeft(cid:148)), is het doel van Richtlijn 98/43/EG van het Parlement en de Raad van 6 juli 1998 betreffende de onderlinge aanpassing van de wettelijke en bestuursrechtelijke bepalingen van de lidstaten op het gebied van reclame en sponsoring voor tabaksproducten (4) de geleidelijke stopzetting van de reclame en de sponsoring voor tabaksproducten. C 219 E/100 Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen NL 1. 8. 2000 De verwijzing naar de verdeling van de subsidies aan de tabaksindustrie over de lidstaten en de bedrijven zijn onjuist, aangezien dergelijke steun alleen wordt verstrekt aan producenten van ruwe tabak in het kader van het gemeenschappelijk landbouwbeleid. (1) COM(96) 554 def. (2) (3) (4) PB L 298 van 17. 10. 1989. PB L 202 van 30. 7. 1997. PB L 213 van 30. 7. 1998. (2000/C 219 E/128) SCHRIFTELIJKE VRAAG E-2146/99 van Freddy Blak (PSE) aan de Commissie (24 november 1999) Betreft: Dubbele nationaliteit Het probleem van de illegale arbeidskracht wordt, vooral in de Europese bouwsector, steeds groter. Recentelijk komen er van de Europese vakbeweging steeds meer berichten over Poolse arbeiders in de bouwsector in onder meer Duitsland en Denemarken, die een dubbele nationaliteit hebben: zowel de Poolse als een fictieve Duitse nationaliteit. Is de Commissie op de hoogte van dit probleem en zullen er initiatieven worden genomen om verandering in deze onhoudbare situatie te brengen? Antwoord van mevrouw Diamantopoulou namens de Commissie (19 januari 2000) De Commissie is niets bekend van problemen die veroorzaakt worden door een fictieve dubbele nationaliteit van werknemers in de bouwsector. Omdat de verkrijging van de nationaliteit van een lidstaat in principe onder de bevoegdheid van de betrokken lidstaat valt, is het aan de autoriteiten van die lidstaat om na te gaan of de op zijn grondgebied werkzame werknemers de nationaliteit van die lidstaat of van een derde land bezitten. Voor zover de geachte afgevaardigde in zijn vraag doelt op gevallen van detachering van werknemers in het kader van een trasnationale dienstverrichting, kan het verder nuttig zijn nog eens te wijzen op de doelstellingen van Richtlijn 96/71/EG van het Parlement en de Raad van 16 december 1996 betreffende de terbeschikkingstelling van werknemers met het oog op het verrichten van diensten (1). Deze richtlijn heeft ten doel eerlijke concurrentie tussen dienstverlenende ondernemingen te waarborgen en tevens de gedetacheerde werknemers adequate bescherming te garanderen. Wat de werkingssfeer betreft, zij erop gewezen dat deze richtlijn van toepassing is op ondernemingen die werknemers in een andere lidstaat ter beschikking stellen, of deze werknemers nu communautair onderdaan zijn of niet. In het comitØ voor de sociale dialoog in de bouw hebben de Europese sociale partners in de bouwsector, de Europese Bond van bouw- en houtarbeiders en het Internationaal Europees Verbond van het bouw- bedrijf, het probleem van de illegale arbeid de laatste jaren besproken. Noch in deze discussies, noch in andere contacten met de sociale partners, werd de Commissie geattendeerd op het door de geachte afgevaardigde aan de orde gestelde probleem. (1) PB L 18 van 21. 1. 1997