title: Europa-Parlamentets beslutning om forberedelse af reformen af traktaterne og om den kommende regeringskonference (C5-0143/1999 - 1999/2135(COS))

eurovoc_concepts:
EU employment policy
European Constitution
European social policy
Treaty on European Union
citizens' Europe
economic policy
institutional reform
intergovernmental conference (EU)
revision of an agreement
the EU's international role

text: C 189/222 De Europæiske Fællesskabers Tidende DA 7. 7. 2000 Torsdag, den 18. november 1999 4. Traktatreform og den næste regeringskonference A5-0058/1999 Europa-Parlamentets beslutning om forberedelse af reformen af traktaterne og om den kommende regeringskonference (C5-0143/1999 $ 1999/2135(COS)) Europa-Parlamentet, (cid:1) der henviser til konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Köln, hvor det bekræftede, at det havde »til hensigt i begyndelsen af 2000 at indkalde til en konference mellem repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer med henblik på at løse de institutionelle spørgsmål, der ikke blev løst i Amsterdam, og som skulle løses inden udvidelsen« (C5-0143/1999), (cid:1) der henviser til beslutningen på Det Europæiske Råds møde i Köln om at udarbejde et charter om Den Europæiske Unions grundlæggende rettigheder, (cid:1) der henviser til udtalelserne fra Kommissionens formand, Romani Prodi, over for Parlamentet den 21. juli 1999, hvorefter »det ville være en fejltagelse af historiske dimensioner, hvis Den Europæiske Union tilrettelagde en regeringskonference i Helsinki, der fejlagtigt var blevet begrænset, fordi man simpelthen havde en fælles frygt for at se den kommende udvidelses sande udfordringer ordentligt i øjnene«, (cid:1) der henviser til udtalelserne fra kommissionsmedlem Michel Barnier i Udvalget om Forfatningsspørgs- mål den 6. september 1999 om reformen af traktaterne og navnlig om forfatningsprocessen i EU og om den metode, der skal anvendes i forbindelse med reformen, (cid:1) der henviser til rapporten fra Kommissionens ekspertgruppe under forsæde af hr. Dehaene, (cid:1) der henviser til sine beslutninger af 19. november 1997 om Amsterdam-traktaten (1), af 6. maj 1999 om metoden og tidsplanen for den kommende institutionelle reform (2) og af 16. september 1999 om et charter for de grundlæggende rettigheder (3), (cid:1) der henviser til punkt 15 i sin ovennævnte beslutning af 19. november 1997, hvori det godkendte fælleserklæringen fra Belgien, Frankrig og Italien, hvor der slås til lyd for, at institutionelle reformer skal være en forudsætning for enhver udvidelse, (cid:1) der henviser til betænkning fra Udvalget om Forfatningsspørgsmål og til udtalelser fra Budgetudvalget, Budgetkontroludvalget, Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, Udvalget om Industripolitik, Eks- terne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi og Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked (A5-0058/1999), A. der henviser til, at Det Europæiske Fællesskab fylder 50 år i foråret 2000, og at Fællesskabet siden Det første Europæiske Kul- og Stålfællesskab gradvist har udviklet sig til en politisk union med legitimitet som en såvel staternes Union som folkenes Union, B. der henviser til, at indførelsen af et repræsentativt demokrati på unionsplan kommer til udtryk i udøvelsen af lovgivnings-, budget- og kontrolbeføjelser og i optagelsen af unionsborgerskab i trakta- ten, hvilket har gjort det muligt for Unionen af gennemløbe en udvikling, som der skal tages hensyn til i forbindelse med den kommende reform, C. der henviser til, at Unionen står over for en ny form for politiske, økonomiske og sociale udfordringer uden sidestykke både internt og i forholdet til resten af verden, og at det bliver mere og mere klart, at traktaten i sin nuværende udformning hverken muliggør en effektiv løsning af disse problemer eller borgernes fulde deltagelse, D. der konstaterer, at krisen med Kommissionen har blotlagt visse institutionelle svagheder i Unionen, og at krisen i det tidligere Jugoslavien og krigen i Kosovo har vist, hvor svag Unionens udenrigs-, sikker- heds- og forsvarspolitik er, E. (1) (2) (3) der henviser til, at reformen af Unionen skal udnyttes som en lejlighed til at skabe kontakt til de europæiske borgere og til at forny eksisterende kontakter, EFT C 371 af 8. 12. 1997, s. 99. EFT C 279 af 1. 1. 1999, s. 416. Protokollen af denne dato, del II, punkt 10a). 7. 7. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 189/223 Torsdag, den 18. november 1999 F. der henviser til, at Det Europæiske Råd på sit møde i Köln på denne baggrund erkendte, at det var nødvendigt at foretage en revision af traktaten, men at det besluttede at indkalde en regeringskonfe- rence, som for øjeblikket skal begrænse sig til at behandle de institutionelle spørgsmål, der ikke blev løst i Amsterdam, men som også kan beskæftige sig med andre spørgsmål og mere konkret det, som er fastsat i protokollen om institutionerne med henblik på en udvidelse af Den Europæiske Union, og det, som er en følge af gennemførelsen af Amsterdam-traktaten, G. der minder om, at Parlamentet umiddelbart efter Det Europæiske Råds møde i Amsterdam og ved flere andre lejligheder har givet udtryk for sit ønske om en mere ambitiøs reform af Unionen, som skal være mere vidtrækkende end den omtalte protokol og i højere grad stå mål med de problemer, der skal løses i Europa, H. der henviser til, at der ikke er tale om at forhale udvidelsesprocessen, navnlig i betragtning af de prøvelser, som de central- og østeuropæiske lande har været udsat for under mere end 40 års diktatur, men at denne udvidelse fuldstændig vil stille de tidligere udvidelser i skyggen og fundamentet for den europæiske opbygning på en alvorlig prøve, I. der henviser til, at udvidelsen bør udnyttes som løftestang til at få gennemført en tilbundsgående reform af Unionen, og at en sådan altomfattende reform blot vil blive endnu vanskeligere og endnu mere uforudsigelig, hvis den udsættes til efter udvidelsen, Målsætningen for den kommende reform af Unionen 1. understreger kraftigt, at det er nødvendigt, at en Europæisk Union, som omfatter et så stort antal stater, råder over de nødvendige instrumenter til at konkret at fastlægge sine fælles politiske, økonomiske og samfundsmæssige mål samt de nødvendige instrumenter til at føre dem ud i livet; 2. mener derfor, at den næste reform af Unionen skal styrke institutionerne og gøre dem mere effektive og åbne samt demokratisere dem for at styrke Unionens legitimitet i borgernes øjne og sætte den i stand til at klare udfordringerne i forbindelse med udvidelsen, spille en aktiv rolle i verden, betjene borgerne bedre og styrke de grundlæggende rettigheder samt den indre sikkerhed; Metoden i forbindelse med den næste reform af Unionen 3. mener, at det er nødvendigt at opfylde følgende målsætninger i forbindelse med den næste reform af Unionen: (cid:1) en bred offentlig debat og fuldstændig åbenhed, (cid:1) en fortsat dialog med ansøgerlandene, (cid:1) indførelse af en procedure med henblik på en mere udbredt demokratisk kontrol med udarbejdelsen af ændringer til traktaten og med vedtagelsen af sådanne ændringer, (cid:1) indre sammenhæng i resultaterne; 4. mener, at anvendelsen af fællesskabsmetoden i overensstemmelse med nedenstående retningslinjer vil kunne finde anvendelse i forbindelse med forberedelsen og gennemførelsen af den kommende reform af traktaterne; kræver, at Kommissionen fremsætter et samlet forslag til en reform af Unionen og inden regerings- 5. konferencens officielle start forelægger et konkret udkast til reform af traktaten; forventer, at regeringskon- ferencen accepterer dette udkast som forhandlingsgrundlag; betragter det som nødvendigt at nå til politisk enighed med Rådet og Kommissionen om dagsordenen og metoden for reformen af traktaterne; 6. anser det for absolut nødvendigt, at der som led i forberedelsen af regeringskonferencen gennemføres et samråd med de nationale parlamenter i medlemsstaterne samt en åben dialog med parlamenterne i ansøgerlandene og det civile samfunds organisationer; vil afgive sin udtalelse, jf. EU-traktatens artikel 48, om indkaldelse af regeringskonferencen på grund- 7. lag af beslutningerne på Det Europæiske Råds møde i Helsinki og resultaterne af den ovennævnte fælles behandling af den dagsorden og metode, der fastsættes for regeringskonferencen; anmoder om, at der bliver indkaldt til regeringskonferencen snarest muligt efter Det Europæiske Råds 8. møde i Helsinki i december 1999; C 189/224 De Europæiske Fællesskabers Tidende DA 7. 7. 2000 Torsdag, den 18. november 1999 anser det for en selvfølgelighed og Parlamentets gode ret, at det deltager i fuldt omfang i alle rege- 9. ringskonferencens faser og på alle niveauer gennem to af de udpegede repræsentanter; 10. mener, at medlemsstaternes endelige afgørelse bør forelægges Parlamentet og behandles efter proce- duren med samstemmende udtalelse; Indholdet af reformerne erklærer, at dagsordenen for den næste reform af Unionen og dermed det mandat, som skal vedta- 11. ges af Det Europæiske Råd, med henblik på udvidelsen skal omfatte følgende punkter; Etablering af et forfatningsgrundlag for Unionen (cid:24) Europa skal gøres mere borgernær 12. glæder sig over afgørelsen om at udarbejde et charter for de grundlæggende rettigheder; 13. mener, at udsigterne til en udvidet Union gør det nødvendigt at iværksætte en forfatningsgivende proces, som gennem en forenkling og rationalisering af traktaterne skal gøre dem mere gennemskuelige og nemmere tilgængelige for borgerne; mener, at udarbejdelsen af chartret om de grundlæggende rettigheder må være en integrerende del af denne forfatningsgivende proces; 14. mener, at en sådan forfatningsgivende proces ville forankre EU-medlemsstaternes og EU-borgernes rettigheder og skabe klarhed omkring de fælles institutioners kompetence; 15. mener, at etablering af et forfatningsgrundlag for Unionen bl. a. indebærer. at traktaterne samles i en enkelt tekst, der deles i to: a) en forfatningsdel, som indeholder præambel, Unionens målsætning, de grundlæggende rettigheder samt bestemmelserne om institutionerne og beslutningsprocedurerne, og de forskellige beføjelser, b) en anden del, hvori den nuværende traktats øvrige områder fastlægges; 16. mener, at regeringskonferencen bør ændre den fremtidige procedure for revision af traktaterne, der skal bygge på Unionens dobbelte legitimitet, for at nå frem til at demokratisere revisionsprocessen ved at skabe hjemmel for, at den institution, som repræsenterer staterne, og den institution, som repræsenterer Unionens borgere, er fælles om beslutningsprocessen; går ind for, at der udformes en vedtægt for de politiske partier på europæisk plan som et positivt 17. skridt til at lette borgernes politiske deltagelse; Tilstrækkeligt ambitiøse institutionelle reformer kræver, at regeringskonferencen gennemfører en reform af institutionerne ved at tilpasse deres sam- 18. mensætning, arbejdsform, indbyrdes samarbejde og opbygning på en sådan måde, at det styrker deres demokratiske natur og dermed deres effektivitet og det bliver muligt at leve op til det øgede antal med- lemsstater i Unionen; er fortsat af den faste overbevisning, at afgørelser med kvalificeret flertal og fælles beslutningstag- 19. ning skal gøres til den normale måde at vedtage lovgivningsmæssige afgørelser af generel karakter på i Fællesskabet, og at enstemmighed fortsat bør være forbeholdt spørgsmål af forfatningsmæssig og grund- læggende karakter; er af den opfattelse, at der nu må træffes bindende afgørelser om en revision af vægtningen af 20. stemmer i Rådet og om Kommissionens sammensætning; 21. mener, at der skal og kan gennemføres væsentlige forbedringer i Rådets arbejdsform i et udvidet Europa, uden at det kræver en reform af traktaten, og mener, at denne forbedring bør ske efter den samme tidsplan, som gælder for den kommende regeringskonference; fremhæver, at Parlamentet vil afgive sin udtalelse om resultaterne af regeringskonferencen blandt andet under hensyntagen til de resultater, der opnås i Rådet; 22. mener, at konsekvenserne af udvidelsen for institutionerne vil gøre sig mærkbare ikke kun i Kom- missionen, men også i de øvrige institutioner og organer, især Rådet og Det Europæiske Råd, og kræver, at den kommende regeringskonference beskæftiger sig med spørgsmålet om Domstolens, Førsteinstansrettens, Revisionsrettens, Regionsudvalgets og Det Økonomiske og Sociale Udvalgs sammensætning, funktions- måde og beføjelser samt konsekvenserne af de valgte løsninger for disse institutioners fremtidige arbejds- metoder; 7. 7. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 189/225 Torsdag, den 18. november 1999 23. minder om, at det planlagte loft på 700 medlemmer af Parlamentet indebærer, at det ligeledes bliver nødvendigt at revidere antallet af mandater pr. medlemsstat, og agter at fremsætte et forslag herom; 24. kræver, at rådsmøder, hvorunder der træffes lovgivningsmæssige beslutninger, skal være offentlige; 25. ønsker klarhed omkring de gældende traktatbestemmelser om Kommissionens kollektive tilbagetræ- den, og kræver sammen med Rådet at kunne udøve retten til at indgive en begæring til Domstolen om jf. EF-traktatens artikel 213 og 216; kræver, at automatisk at afskedige et medlem af Kommissionen, »Prodi-proceduren«, hvorefter Kommissionens formand kan afskedige et medlem af Kommissionen, nedfæl- des i traktaten; ønsker, at der i traktaten indbygges en mulighed for, at Kommissionens formand i Parla- mentet kan rejse spørgsmålet om tillid; giver udtryk for sin modstand mod ethvert forsøg på under regeringskonferencen at stille spørgs- 26. målstegn ved Kommissionens monopol på initiativretten under første søjle; 27. mener, at der bør ske en yderligere forbedring af Den Europæiske Unions demokratiske natur; kræ- ver i den forbindelse at få styrket sin rolle navnlig på budgetområdet og i forbindelse med udnævnelser til Den Europæiske Unions institutioner og organer; 28. kræver, at Parlamentet holdes ansvarligt for sine egne arbejdsprocedurer; opfordrer til, at man styrker beskyttelsen af Fællesskabets finansielle interesser og navnlig medlems- 29. staternes pligt til at bekæmpe svig; En ny bestemmelse om uddybelse af integrationen 30. mener, at det med henblik på udvidelsen er hensigtsmæssigt at fortsætte debatten om fleksibilitet; mener, at de regler, der vedtages, på den ene side bør sigte mod at formindske muligheden for, at nogen af medlemsstaterne kan foretage blokeringer, og på den anden side mod at beskytte Den Europæiske Unions fælles institutionelle rammer; henstiller, at Amsterdam-traktatens bestemmelser om tættere samarbejde tages op til fornyet over- 31. vejelse med henblik på at bringe dem i anvendelse på områder, hvor visse medlemsstater har vilje og evne til at uddybe integrationen uden fare for andre medlemsstaters interesser eller fællesskabsreglernes integri- tet; Styrkelse af Den Europæiske Unions eksterne rolle Juridisk person 32. mener, at Unionens internationale status, synlighed og forhandlingsduelighed fortsat vil være begrænset, så længe den ikke har opnået status som en særskilt juridisk person, og at Unionen derfor bør tillægges de nødvendige juridiske beføjelser til at udføre sine opgaver og opfylde sin målsætning; Sikkerhed og forsvar er enig i, at det, som det kom til udtryk i erklæringen fra medlemsstaterne under Det Europæiske 33. Råds møde i Köln, er nødvendigt at styrke instrumenterne under FUSP, og opfordrer til, at der på grundlag af en præcis bindende tidsplan og procedurer, der sikrer hver medlemsstats nationale interesser, udformes en fælles europæisk sikkerheds- og forsvarspolitik, hvor medlemsstaternes eksterne grænser garanteres som værende Den Europæiske Unions grænser; 34. kræver, at der etableres en indsatskapacitet, som bygger på en troværdig militær kapacitet, ved at Den Vesteuropæiske Union integreres efter en præcis tidsplan; mener, at der i behørig grad skal tages hensyn til de institutionelle problemer og konsekvenser, som en sådan integrering medfører, samt at neu- trale og blokfrie medlemsstater i fuldt omfang og på lige for skal kunne deltage i EU’s operationer; C 189/226 De Europæiske Fællesskabers Tidende DA 7. 7. 2000 Torsdag, den 18. november 1999 Eksterne økonomiske forbindelser 35. kræver, at bestemmelserne om eksterne økonomiske forbindelser tillægges større vægt, bl. a. gennem Fællesskabets deltagelse i multilaterale internationale organisationer, og at der rettes op på det forhold, at bestemmelserne er spredt i traktaterne; understreger nødvendigheden af, at Fællesskabets beføjelser (og Kommissionens beføjelse til at forhandle eksterne aftaler) udvides til at omfatte alle ydelser og rettigheder i forbindelse med intellektuel ejendom, navnlig for så vidt angår WTO-forhandlinger og andre multilaterale forhandlinger; anmoder om en styrkelse af Parlamentets rolle i forbindelse med internationale aftaler og den fælles 36. handelspolitik, navnlig for så vidt angår indledning og overvågning af forhandlinger om eksterne aftaler; kræver, at proceduren med samstemmende udtalelse gøres til almindelig regel ved indgåelse af alle 37. internationale aftaler af væsentlig betydning, således som det oprindelig foresloges i Stuttgart-erklæringen fra 1983, herunder afgørelser om midlertidig anvendelse eller suspendering af aftaler som følge af kræn- kelser af menneskerettighederne eller manglende respekt for de demokratiske regler; Et område med frihed, sikkerhed og demokrati 38. konstaterer, at Amsterdam-traktaten her betyder et vigtigt fremskridt, som imidlertid endnu ikke er virkeliggjort, men mener, at dette spørgsmåls vigtighed for borgerne retfærdiggør, at regeringskonferencens dagsorden kommer til at omfatte styrkelse af procedurerne på dette område, navnlig med henblik på at forbedre borgernes adgang til Fællesskabernes Domstol; Styrkelse af den økonomiske, sociale og arbejdsmarkedsmæssige politik 39. kræver, at der på dagsordenen for regeringskonferencen opføres behandling af fyldestgørende for- slag med henblik på at styrke Unionens politiske institutioners rolle ved fastlæggelsen af retningslinjerne for Unionens økonomiske og sociale politik samt beskæftigelsespolitikken med henblik på at skabe bedre synergi og balance mellem disse politikker i EU og opstille en referenceramme for de uafhængige afgørelser om den monetære politik, som henhører under Den Europæiske Centralbank; forbeholder sig ret til at fremsætte konkrete forslag, når det afgiver sin udtalelse om indkaldelsen af regeringskonferencen; anmoder om at blive hørt om de årlige økonomiske retningslinjer, om afgørelserne vedrørende træffes inden for rammerne af 40. budgetunderskuddene og om alle andre vigtige afgørelser, der skal ØMU’en, bortset fra de afgørelser, der træffes af Den Europæiske Centralbank som uafhængigt organ; understreger, at den »sociale markedsøkonomi« er vigtig, både hvad angår dens karakter og sigte, og 41. opfordrer den kommende regeringskonference til at erstatte begrebet »åben markedsøkonomi« med begre- bet »social markedsøkonomi« i de relevante artikler i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab (f. eks. artikel 4, artikel 98 og artikel 105 etc. ); er af den opfattelse, at den endelige gennemførelse af det indre marked, gennemførelsen af ØMU’en 42. og den kommende udvidelse alt sammen vil få betydning for de sociale sikringsordninger i EU. * * * 43. konstaterer, at der igennem Amsterdam-traktaten er sket en styrkelse af de retlige bestemmelser om beskyttelsen af Unionens finansielle interesser gennem indføjelse af et specifikt retsgrundlag, anmoder imid- lertid om, at dette suppleres af en række bestemmelser, hvorved en europæisk anklagemyndighed får tillagt kontrolbeføjelser i overensstemmelse med det, der fremgår af »Corpus Juris«; opfordrer regeringskonferencen til at undersøge behovet for traktatsbestemmelser om følgende 44. spørgsmål: turisme, energi, oprettelse af en fælles europæisk flykontrol, fiskeri og sport; pålægger sin formand at sende denne beslutning til Rådet, Kommissionen, medlemsstaternes rege- 45. ringer, de nationale parlamenter, Regionsudvalget og Det Økonomiske og Sociale Udvalg


title: Verordnung (EG) Nr. 2443/1999 der Kommission vom 18. November 1999 zur Festlegung pauschaler Einfuhrwerte für die Bestimmung der im Sektor Obst und Gemüse geltenden Einfuhrpreise

eurovoc_concepts:
agri-monetary policy
citrus fruit
fruit vegetable
grape
import price
pip fruit

formats: pdf print

text: 19. 11. 1999 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften L 298/1 I (Veröffentlichungsbedürftige Rechtsakte) VERORDNUNG (EG) Nr. 2443/1999 DER KOMMISSION vom 18. November 1999 zur Festlegung pauschaler Einfuhrwerte für die Bestimmung der im Sektor Obst und Gemüse geltenden Einfuhrpreise DIE KOMMISSION DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN — gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft, (2) ihrem Anhang angeführten Erzeugnisse und Zeiträume festgelegt. In Anwendung der genannten Kriterien sind die im Anhang zur vorliegenden Verordnung ausgewiesenen pauschalen Einfuhrwerte zu berücksichtigen — gestützt auf die Verordnung (EG) Nr. 3223/94 der Kommission vom 21. Dezember 1994 mit Durchführungsbestimmungen zur Einfuhrregelung für Obst und Gemüse (1), zuletzt geändert durch die Verordnung (EG) Nr. 1498/98 (2), insbesondere auf Artikel 4 Absatz 1, in Erwägung nachstehender Gründe: (1) Die in Anwendung der Ergebnisse der multilateralen Handelsverhandlungen der Uruguay-Runde von der Kommission festzulegenden, zur Bestimmung der pauschalen Einfuhrwerte zu berücksichtigenden Krite- rien sind in der Verordnung (EG) Nr. 3223/94 für die in HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN: Artikel 1 Die in Artikel 4 der Verordnung (EG) Nr. 3223/94 genannten pauschalen Einfuhrwerte sind in der Tabelle im Anhang zur vorliegenden Verordnung festgesetzt. Diese Verordnung tritt am 19. November 1999 in Kraft. Artikel 2 Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitglied- staat. Brüssel, den 18. November 1999 Für die Kommission Franz FISCHLER Mitglied der Kommission (1) ABl. L 337 vom 24. 12. 1994, S. 66. (2) ABl. L 198 vom 15. 7. 1998, S. 4. L 298/2 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften 19. 11. 1999 zu der Verordnung der Kommission vom 18. November 1999 zur Festlegung pauschaler Einfuhrwerte für die Bestimmung der im Sektor Obst und Gemüse geltenden Einfuhrpreise ANHANG KN-Code Drittland-Code (1) (EUR/100 kg) Pauschaler Einfuhrpreis 0702 00 00 0707 00 05 0709 90 70 0805 20 10 0805 20 30, 0805 20 50, 0805 20 70, 0805 20 90 0805 30 10 0806 10 10 0808 10 20, 0808 10 50, 0808 10 90 0808 20 50 052 204 999 052 628 999 052 204 999 204 999 052 999 052 528 600 999 052 400 508 999 060 388 400 404 800 804 999 052 064 400 720 999 101,8 35,4 68,6 104,3 134,8 119,6 89,1 102,4 95,8 59,0 59,0 51,8 51,8 47,5 77,3 68,2 64,3 152,0 317,7 325,5 265,1 34,7 70,4 87,7 72,1 149,2 22,6 72,8 126,3 65,7 71,0 80,6 85,9 (1) Nomenklatur der Länder gemäß der Verordnung (EG) Nr. 2645/98 der Kommission (ABl. L 335 vom 10. 12. 1998, S. 22). Der Code „999“ steht für „Verschiedenes“


title: Parere del Comitato delle regioni sul tema «Proposta di Orientamenti per le politiche dell'occupazione degli Stati membri nel 2000»

eurovoc_concepts:
EU employment policy
aid to undertakings
regional aid
regional and local authorities
small and medium-sized enterprises

formats: html pdf print

text: 29. 2. 2000 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 57/17 Parere del Comitato delle regioni sul tema «Proposta di Orientamenti per le politiche dell’occupa- zione degli Stati membri nel 2000» (2000/C 57/04) Il COMITATO DELLE REGIONI, vista la «Proposta di Orientamenti per le politiche dell’occupazione degli Stati membri nel 2000» COM(1999) 441 def. ; vista la decisione del Consiglio, in data 6 ottobre 1999, di consultare il Comitato delle regioni su tale argomento conformemente al disposto dell’art. 265, primo comma, del Trattato che istituisce la Comunità europea; vista la decisione del proprio Ufficio di presidenza, del 2 giugno 1999, di assegnare la preparazione del parere alla Commissione 6 «Occupazione, politica economica, mercato interno, industria, PMI»; vista la decisione del proprio Presidente, del 14 ottobre 1999, di nominare Bodfish, UK, PSE e Lund DK, PSE, Relatori generali del progetto di parere in materia, conformemente al disposto dell’art. 39 del Regolamento del Comitato delle regioni; visto il progetto di parere CdR 360/99 riv. 1 presentato dai Relatori generali Bodfish UK, PSE, e Lund DK, PSE; considerando che il Comitato ha ripetutamente sottolineato l’importanza degli aspetti locali e regionali nel quadro della strategia europea per l’occupazione: nella Risoluzione in merito al «Patto europeo per l’occupazione» () Relatore: Jensen, DK, PSE; nel parere in merito a «Dagli orientamenti all’azione: i piani d’azione nazionali per l’occupazione» (), Relatore: Bodfish, UK, PSE, e nel parere sui «Patti territoriali per l’occupazione» () Relatori: Efstathiadis GR, PSE e Virtanen FIN, PSE, ha adottato il 18 novembre 1999, nel corso della 31a sessione plenaria, il seguente parere. 1. Contesto ed introduzione — la Proposta di Orientamenti per le politiche dell’occupazio- ne degli Stati membri nel 2000 (); 1. 1. A seguito dell’adozione del Trattato di Amsterdam, che ha introdotto un nuovo titolo sull’occupazione, al vertice sull’occupazione del novembre 1997 in Lussemburgo si prese la decisione di basare la strategia europea per l’occupazione sui quattro pilastri della occupabilità, dell’imprenditorialità, dell’adattabilità e delle pari opportunità. Ogni anno vengono adottati degli Orientamenti per ognuno di questi pilastri, fissando gli obiettivi specifici per le politiche occupazionali degli Stati membri. Gli Stati membri rispondono annualmente agli Orientamenti con dei Piani d’Azione Nazionali (PAN). 1. 2. La Commissione ha adottato l’8 settembre un «Pacchet- to occupazione» che definisce gli orientamenti di fondo in materia di politiche per l’occupazione e di riforma strutturale dei mercati del lavoro. Questo «pacchetto» comprende: — il Progetto di relazione sulle politiche per l’occupazione degli Stati membri (); — la Proposta di raccomandazioni del Consiglio sull’attuazio- ne delle politiche per l’occupazione degli Stati membri (). Durante il vertice di Helsinki l’11 e il 12 dicembre 1. 3. 1999, il Consiglio europeo prenderà in esame e presenterà le proprie deliberazioni sugli Orientamenti in materia di occupazione. 1. 4. Il presente parere intende presentare con chiarezza l’importanza che il Comitato attribuisce al ruolo degli enti locali e regionali nel favorire l’occupazione; indicare in che modo gli Orientamenti potrebbero rendere effettivo questo ruolo; propone che gli enti locali e regionali possano partecipa- re alla redazione delle risposte dei singoli Stati membri; ed, infine, far presente al Summit di Helsinki l’11 e il 12 dicembre l’esigenza di un maggior riconoscimento del ruolo dell’ammi- nistrazione locale e regionale. (1) CdR 156/99 fin — GU C 293 del 13. 10. 1999, pag. 70. (2) CdR 279/98 fin — GU C 51 del 22. 2. 1999, pag. 59. (3) CdR 91/99 fin — GU C 293 del 13. 10. 1999, pag. 1. (4) SEC(1999) 1386 def. (5) COM (1999) 441 def. (6) COM (1999) 445 def. C 57/18 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 29. 2. 2000 2. Osservazioni di carattere generale locale di posti di lavoro sono stati descritti in dettaglio in precedenti pareri del Comitato. 2. 1. La strategia europea per l’occupazione Il Comitato ha partecipato attivamente al processo di 2. 1. 1. elaborazione della Strategia europea per l’occupazione. In recenti pareri il Comitato ha sottolineato l’importanza in questo contesto degli aspetti locali e regionali. Il Comitato in materia di ritiene che l’attuazione degli Orientamenti occupazione richieda una partecipazione attiva da parte degli enti locali e regionali. E’ inoltre importante considerare che le esperienze effettuate a livello locale e regionale possono essere fonte d’ispirazione per iniziative a livello nazionale ed europeo. Di conseguenza il Comitato ha proposto, in collabo- 2. 1. 2. razione con il CCRE, di lanciare una campagna intitolata «Azione locale per l’occupazione» a livello europeo per sostene- re gli sforzi degli enti locali e regionali di applicare concreta- mente gli Orientamenti nelle loro politiche. Il Comitato si rallegra del fatto che la Commissione abbia appoggiato l’iniziativa e che anche il Parlamento europeo, nella sua veste di autorità di bilancio, abbia accolto favorevolmente quest’iniziativa. Tuttavia il Comitato ritiene vi sia ancora spazio per 2. 1. 3. un maggiore riconoscimento del ruolo degli enti locali e regionali nel contesto degli Orientamenti in materia di occupa- zione e della loro attuazione negli Stati membri. Nel presente parere il Comitato concentra la sua attenzione sugli Orienta- menti in materia di occupazione per il 2000. In un secondo momento, il Comitato auspicherebbe di continuare il dibattito con gli Stati membri sull’attuazione degli Orientamenti. 2. 2. Il progetto di relazione congiunta sull’occupazione per il 1999 2. 2. 1. Il progetto di relazione congiunta sull’occupazione si basa sull’analisi delle relazioni presentate dagli Stati membri sullo stato di attuazione dei Piani d’azione nazionali (PAN) per il 1998, e sulle misure adottate a livello nazionale per mettere in pratica gli Orientamenti in materia di occupazione per il 1999. In generale, consta che gli Stati membri abbiano adottato un approccio preventivo nella lotta alla disoccupazio- ne promuovendo nuove iniziative, tuttavia la relazione sottoli- nea che «occorre affrontare alcuni settori strategici con maggio- re rigore, in particolare stabilendo obiettivi nazionali». 2. 3. 2. Gli enti locali e regionali sono unici nel loro duplice ruolo di fornitori di servizi ed, in molti casi, di grandi datori di lavoro, ragione per cui svolgono un ruolo cruciale nel generare occupazione. Collaborando strettamente con partner locali e gruppi di specialisti, gli enti locali e regionali contribuiscono a creare un ambiente favorevole alla creazione di posti di lavoro e promuovono attivamente, con strategie economiche locali, lo sviluppo di imprese. Inoltre, quali organi eletti democraticamente e vicini 2. 3. 3. ai propri cittadini, gli enti locali e regionali accettano responsa- bilità addizionali non stabilite per legge per migliorare la qualità della vita di tutti loro cittadini. Pertanto gli enti locali promuovono attivamente politiche che generano uguali opportunità per i cittadini più anziani ed altri gruppi svantaggi- ati. i 2. 3. 4. La relazione congiunta 1999 evidenzia che solo pochi paesi hanno decentrato le loro politiche attive sul mercato del lavoro a livello regionale o locale. Laddove è stato fatto, i risultati positivi indicano che questa opzione dovrebbe essere considerata in tutti gli Stati membri. In un’economia sempre più differenziata e globalizzata, sono cruciali fattori di successo le iniziative «ad hoc», basate su una solida conoscenza delle condizioni economiche regionali e locali. Per questo gli Stati membri dovrebbero considerare maggiormente il principio «locale nel Globale» durante l’elaborazione e l’attua- zione dei PAN. Come dimostrato dagli esempi dell’allegato A, il ruolo degli enti locali e regionali è rilevante per tutti i quattro pilastri. Una importante lezione puo` essere tratta dallo studio 2. 3. 5. dei «Distretti Industriali» europei, quali l’Emilia Romagna in Italia, il Baden Württemberg in Germania o i cluster su piccola scala quali la Vale do Ave in Portogallo o l’Herning Ikast in Danimarca. In tutte queste regioni, gli enti locali e regionali hanno unito le loro forze e le loro competenze con le imprese, la comunità ed i sindacati, lavorando tutti per il comune interesse, vale a dire lo sviluppo di centri regionali o locali di crescita e d’occupazione, sfruttando quelle «finestre d’opportu- nità» che si presentano a tutte le regioni nell’economia globale. 2. 3. ruolo degli enti Il nell’attuazione dei PAN locali e regionali nell’elaborazione e Gli enti locali e regionali hanno un ruolo importante 2. 3. 1. da svolgere nell’attuazione dei PAN negli Stati membri. I benefici del coinvolgimento degli enti locali nella creazione 2. 3. 6. Particolare rilievo hanno inoltre avuto le iniziative in materia di occupazione oggi concretamente avviate nei 15 Paesi membri grazie ai patti territoriali per l’occupazione promossi dalla Commissione. In tale ambito, la Commissione ha investito sul ruolo di concertazione e di mediazione di interessi dell’ente locale tra i soggetti economici, le forze sociali e i cittadini. Tali iniziative stanno avendo in questi mesi un positivo impatto in termini economici e anche occupazionali. 29. 2. 2000 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 57/19 2. 3. 7. Un primo passo ovvio nell’incoraggiare le iniziative locali sarebbe l’introduzione esplicita della dimensione locale e regionale negli Orientamenti per ottenere che i PAN, e pertanto i politici, tengano conto degli enti regionali e locali. Per questo motivo si ritiene di raccomandare agli Stati membri l’inserimento di rappresentanti delle regioni e degli enti locali nelle commissioni nazionali incaricate della predisposizione dei piani nazionali per l’occupazione e della relativa attuazione. 2. 4. Raccomandazioni sull’attuazione delle politiche dell’occupazio- ne degli Stati membri 2. 4. 1. Per la prima volta la Commissione ha proposto al Consiglio raccomandazioni da rivolgere ai singoli Stati membri sulle politiche dell’occupazione. Tali raccomandazioni sono state formulate in base all’analisi comparata dei risultati degli Stati membri e delle principali carenze nell’attuazione degli Orientamenti 1998 e nel dare avvio alla realizzazione degli Orientamenti 1999. 2. 4. 2. Il Comitato accetta il principio secondo cui il Con- siglio formula raccomandazioni ai singoli Stati membri sui loro risultati. Tuttavia gli Stati membri devono essere lasciati liberi di essere creativi nello sviluppo delle politiche dell’occu- pazione e non devono essere spinti verso un particolare corso d’azione dal Consiglio. Il Comitato propone quindi di garantire sufficienti margini di manovra per le possibilità di sostegno regionale, nonché di consentire attività a livello regionale e locale che assicurino un’occupazione adeguata per tutti i gruppi emarginati. 2. 5. Orientamenti in materia di occupazione per il 2000 2. 5. 1. La Commissione ha proposto alcune modifiche mi- nori agli Orientamenti in settori che considera vadano affronta- ti con maggior rigore dagli Stati membri. 2. 5. 2. Il Comitato accoglie favorevolmente queste modifi- che in quanto favoriscono l’inserzione di gruppi potenzialmen- te svantaggiati e promuovono la formazione e la riconversione professionale nel settore delle tecnologie dell’informazione. Come sopra menzionato, il duplice ruolo di fornitore di servizi e di datore di lavoro dà agli enti locali e regionali un’opportunità unica di attuare gli Orientamenti. 2. 5. 3. Cio` puo` essere dimostrato per quanto riguarda l’Orientamento 4, in cui gli enti locali sono attivi nell’incoraggi- are la partecipazione dei cittadini anziani in particolare alla formazione permanente. Un precedente parere del Comitato () esprime chiaramente il ruolo che gli enti locali possono avere e che possono continuare a svolgere a favore dei cittadini anziani. (1) CdR 442/98 fin — GU C 374 del 23. 12. 1999, pag. 36. 2. 5. 4. I temi dell’educazione e della formazione professio- nale discussi negli Orientamenti 7 ed 8 si trovano fra le competenze di legge di molti enti locali e regionali in tutta la Comunità. Molti di loro stanno lottando attivamente contro il fenomeno dell’abbandono scolastico, ed hanno anche adottate misure specifiche per adeguarsi alla Società dell’Informazione. 2. 5. 5. Il Comitato approva le modifiche apportate all’Orien- tamento 8 per il prossimo anno, ma ha alcune preoccupazioni aggiuntive. Inizialmente vi saranno costi addizionali per raggi- ungere l’obiettivo, dovuti alla riqualificazione degli insegnanti e al miglioramento delle attrezzature, ed inoltre cio` determinerà compiti aggiuntivi per gli insegnanti che devono far sı` che gli allievi non accedano a pagine non idonee di Internet. Pertanto, sebbene molto apprezzato, vi possono essere alcuni vincoli al raggiungimento di questo obiettivo. 3. Commenti specifici: proposte di emendamento degli Orientamenti in materia di occupazione 2000 3. 1. Riconoscimento del ruolo locale e regionale nel sostegno alle PMI — Orientamento 11 3. 1. 1. Nella loro funzione di agevolare la creazione di posti di lavoro, gli enti locali e regionali offrono un certo numero di servizi di sostegno alle PMI. Questi servizi includono servizi informativi e di consulenza, la fornitura di locali di lavoro (inclusi degli spazi gestiti per imprese nascenti), aiuti finanziari, ed il coordinamento delle politiche delle imprese con le strategie più ampie di sviluppo economico e di inserimento sociale. 3. 1. 2. Affinché gli Orientamenti riflettano questo ruolo il Comitato proporrebbe la seguente aggiunta alla fine dell’Orien- tamento 11: «Per quanto riguarda la formazione ed il sostegno, e la rimozione degli ostacoli all’attività indipendente, che rientrano tra le loro funzioni od attività o hanno attinenza con tali funzioni o attività, il ruolo e la responsabilità degli organi di governo locali e regionali, nonché delle parti sociali, deve essere pienamente riconosciuto e sostenuto. » 3. 2. Il ruolo locale/regionale nel promuovere la creazione di posti di lavoro — Orientamento 12 3. 2. 1. L’Orientamento 12 è stato modificato significativa- mente. Tuttavia il Comitato considera che la posizione unica degli enti locali e regionali non venga sufficientemente rappre- sentata dal testo esistente. C 57/20 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 29. 2. 2000 3. 2. 2. L’Orientamento proposto stabilisce: per servizi d’affiancamento e supporto alle iniziative per lo sviluppo locale che considerino in via prioritaria l’impatto positivo sull’occupazione. «Favoriranno le misure che consentono di sfruttare comple- tamente le possibilità offerte dalla creazione di posti di lavoro a livello locale e nell’economia sociale, in particola- re nelle nuove attività collegate ai bisogni non ancora soddisfatti dal mercato, esaminando — con l’obiettivo di ridurli — gli ostacoli che potrebbero frenarli. A questo proposito, è necessario riconoscere meglio e sostenere il ruolo e la responsabilità dei partner a livello regiona- le e locale, nonché delle parti sociali. E` inoltre opportu- no trarre finalmente vantaggio dal ruolo dei servizi pubblici dell’occupazione nell’identificazione delle possibilità di lavoro locali e nel miglioramento del funzionamento dei mercati locali () del lavoro. » Negli Orientamenti per il 1999, l’Orientamento 12 3. 2. 3. faceva esplicito riferimento alla necessità di tenere conto dello speciale ruolo degli enti locali e delle parti sociali. Il Comitato considera necessario citare esplicitamente il ruolo fondamenta- le degli enti locali e regionali, che dati i loro compiti specifici e le loro responsabilità politiche generali, differiscono essenzial- mente dal ruolo di altri soggetti locali e regionali. Conseguente- mente il CdR potrebbe proporre le seguenti revisioni al testo: «Favoriranno le misure che consentono di sfruttare comple- tamente le possibilità offerte dalla creazione di posti di lavoro a livello locale e nell’economia sociale, in particolare nelle nuove attività collegate ai bisogni non ancora soddis- fatti dal mercato, esaminando — con l’obiettivo di ridurli — gli ostacoli che potrebbero frenarli. A questo proposito, è necessario riconoscere meglio e sostenere il ruolo e la responsabilità degli enti locali e regionali e dei loro partner a livello locale e regionale, nonché delle parti sociali. E` inoltre opportuno trarre finalmente vantaggio dal ruolo dei servizi pubblici dell’occupazione, in partenari- ato con gli enti locali e regionali, nell’identificazione delle possibilità di lavoro locali e nel miglioramento del funzionamento dei mercati locali () del lavoro. » Il partenariato tra enti 3. 2. 4. locali e regionali e servizi pubblici dell’occupazione risulta non meno necessario nella predisposizione di interventi e misure di politica attiva e per lo sviluppo occupazionale, nella definizione ed attivazione di piani per l’inserimento e l’orientamento formativo al lavoro e (1) Il grassetto qui si riferisce a nuovi elementi proposti dalla Commissione. (2) Il grassetto qui si riferisce alle modifiche proposte dal Comitato rispetto alla proposta della Commissione. 3. 3. Gli enti locali e regionali quali datori di lavoro — Orientamen- to 20 3. 3. 1. Nel loro ruolo di datori di lavoro, ed in alcuni casi di datori di lavoro di dimensioni rilevanti, gli enti locali e regionali hanno la responsabilità nei confronti di tutti i loro cittadini di promuovere sé stessi quali datori di lavoro che offrono pari opportunità di lavoro, facendo in modo che la loro composizione rifletta quella della comunità di cui sono al servizio. Gli enti locali e regionali quali grandi datori di lavoro hanno esperienza nell’applicazione di questo principio di eguaglianza; pertanto il Comitato vorrebbe proporre un ulte- riore affinamento dell’Orientamento 20, cosı` formulato: 3. 3. 2. Alla fine dell’Orientamento 20 inserire: «Gli Stati membri concludono accordi con gli enti locali e regionali, data la loro esperienza quali grandi datori di lavoro, ai fini dell’adeguamento e dell’attuazione di questo Orientamento. » 3. 4. Coinvolgere direttamente gli organi di governo locale e regionale nella produzione dei PAN — Orientamento aggiuntivo 3. 4. 1. Come indicato a proposito di alcuni Orientamenti sopra citati, gli Stati membri devono riconoscere e sostenere lo speciale ruolo e responsabilità degli organi di governo locale e regionale e delle parti sociali, nel realizzare alcune di queste attività. A tal fine il Comitato proporrebbe un Orientamento aggiuntivo: «23. Gli Stati membri dovrebbero invitare gli organi di governo locale e regionale, nonché le parti sociali, a produrre o a dare un contributo diretto alla preparazione ed attuazione dei Piani d’azione nazionali per l’occupa- zione. » 4. Raccomandazioni per il vertice di Helsinki Il Comitato puo` dimostrare che gli enti locali e regionali 4. 1. hanno già contribuito attivamente ad attuare la Strategia europea per l’Occupazione a livello locale e che continueranno a farlo. Il ruolo unico degli enti locali e regionali quali organi 4. 2. democraticamente eletti, vicini ai cittadini, nonché quali datori di lavoro e fornitori di servizi, permette loro di promuovere ed impegnarsi in attività relative all’occupazione di anziani, all’uguaglianza di opportunità tra donne e uomini e gruppi svantaggiati, aggiungendo valore credibilità a questi programmi. e 29. 2. 2000 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 57/21 4. 3. Il Comitato fa appello ai governi nazionali affinché riconoscano formalmente ed includano gli enti locali e regiona- li nello sviluppo e nell’attuazione dei PAN. Il Comitato invita il vertice di Helsinki e il Consiglio ad aggiungere questo elemento agli Orientamenti in materia di occupazione e invoca anche il sostegno dei membri del Parlamento europeo a tale richiesta. locali e regionali, anche nella promozione di politiche per lo Inoltre è importante che i PAN sviluppo occupazionale. locali e tengano conto delle azioni regionali in questo settore, e che le priorità dei governi nazionali non siano le sole ad essere presentate. intraprese dagli enti Il Comitato apprezzerebbe la possibilità di discutere 4. 4. con la Commissione il contesto e le motivazioni che sono alla base delle proposte di raccomandazione fatte al Consiglio. Il Comitato ha proposto una campagna Azione locale 5. 3. per l’occupazione che sosterrà a livello europeo le attività degli enti locali e regionali per l’attuazione dei PAN. 5. Conclusioni 5. 1. Il Comitato continua ad incoraggiare un’attiva parteci- pazione degli enti locali e regionali allo sviluppo ed all’attuazio- ne dei PAN. Di fatto, l’inclusione degli enti locali e regionali allo sviluppo e all’attuazione dei PAN è essenziale, se si considera l’entità dei cofinanziamenti che questi apportano. 5. 2. Il Comitato ha proposto alcuni emendamenti agli Orientamenti ai fini del riconoscimento del ruolo degli enti 5. 4. Il Comitato accetta il principio secondo cui vengono formulate raccomandazioni agli Stati membri sulle loro politi- che per l’occupazione. 5. 5. Il Comitato si appella al vertice di Helsinki ed al Consiglio affinché sia riconosciuto il ruolo ed accettato il coinvolgimento degli enti locali e regionali nei PAN. Bruxelles, 18 novembre 1999. Il Presidente del Comitato delle regioni Manfred DAMMEYER C 57/22 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 29. 2. 2000 ALLEGATO A al parere del Comitato delle regioni Occupabilità Il governo danese ha deciso (per legge) che ognuno dei 275 enti locali è obbligato a formare comitati per lottare contro la disoccupazione e prevenire l’esclusione sociale. I comitati sono formati dagli enti locali, dalle parti sociali e da altri attori rilevanti del mercato del lavoro. Questa iniziativa tenta di coinvolgere tutti gli attori pertinenti nel raccogliere questa sfida. Imprenditorialità L’imprenditorialità è un’area in cui le imprese incontrano molte difficoltà poste dai diversi livelli di amministrazione. Gli enti locali in Italia hanno preso alcune iniziative volte ad appianare tali ostacoli con il programma «Sportello Unico» promosso dal comune di Catania e successivamente istituito da una legge nazionale presso tutti i Comuni. Il governo italiano si è impegnato ad eliminare vincoli e semplificare 122 procedure stabilite da più di 400 provvedimenti amministrativi. Attraverso il Progetto Investi a Catania 252 progetti sono stati esaminati ed hanno portato alla creazione di 1 700 nuovi posti di lavoro. Adattabilità Nel Regno Unito gli enti locali non possono partecipare direttamente a schemi che permettono a persone disoccupate di ricevere offerte di lavoro. L’amministrazione dell’area metropolitana di Sandwell nelle Midlands occidentali ha sviluppato in cooperazione con i servizi per l’occupazione uno schema secondo il quale vengono individuati posti vacanti nell’ente che una persona in cerca di lavoro ha buone probabilità di ottenere in base a criteri di merito. Questi posti di lavoro sono disponibili per sei mesi. Un coordinatore viene nominato per sostenere chi occupa il posto e il personale esistente. Utilizzando il FSE, l’ente ha previsto che si potrebbero finanziare ancora 20 posti nel corso dei prossimi tre anni. Eguaglianza delle opportunità Con l’iscrizione nel Trattato della base giuridica dell’uguaglianza di opportunità tra i sessi, molte proposte quadro e suggerimenti in merito all’assistenza all’infanzia sono state avviate dai governi nazionali ma attuate da enti locali. Gli enti locali in Finlandia spendono annualmente circa 1,3 miliardi affinché tutti i bambini al di sotto dei 7 anni abbiano il diritto ad un posto a tempo pieno in un asilo-nido municipale e che tutti i bambini che frequentano la scuola vi ricevano gratuitamente un pasto caldo. Queste azioni hanno permesso ad entrambi i genitori di avere un posto di lavoro


title: Verordnung (EG) Nr. 2444/1999 der Kommission vom 18. November 1999 zur Erteilung von Ausfuhrlizenzen nach dem Verfahren A2 im Sektor Obst und Gemüse

eurovoc_concepts:
citrus fruit
export licence
fruit vegetable
grape
pip fruit

text: 19. 11. 1999 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften L 298/3 VERORDNUNG (EG) Nr. 2444/1999 DER KOMMISSION vom 18. November 1999 zur Erteilung von Ausfuhrlizenzen nach dem Verfahren A2 im Sektor Obst und Gemüse DIE KOMMISSION DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN — gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft, (3) gestützt auf die Verordnung (EG) Nr. 2190/96 der Kommission vom 14. November 1996 mit Durchführungsbestimmungen zur Verordnung (EG) Nr. 2200/96 des Rates hinsichtlich der Ausfuhrerstattungen für Obst und Gemüse (1), zuletzt geändert durch die Verordnung (EG) Nr. 1303/1999 (2), insbesondere auf Artikel 3 Absatz 4, in Erwägung nachstehender Gründe: (1) (2) Die indikativen Erstattungssätze und die Richtmengen, die für die außerhalb der Nahrungsmittelhilfe nach dem Verfahren A2 zu erteilenden Ausfuhrlizenzen vorge- sehen werden, sind durch die Verordnung (EG) Nr. 2331/1999 der Kommission (3) festgelegt. Angesichts der Lage, die bei den im Anhang der Verord- nung (EG) Nr. 2331/1999 angegebenen Bestimmungs- gruppen jeweils zu berücksichtigen ist, und der Angaben, die den Anträgen auf Erteilung von Ausfuhrli- zenzen nach dem Verfahren A2 zu entnehmen sind, sind für Zitronen und Äpfel die Erstattungen endgültig so festzusetzen, daß sie sich von den indikativen Erstat- tungssätzen unterscheiden, ohne jedoch diese Sätze um mehr als 50 % zu überschreiten. Es sind außerdem die auf die beantragten Mengen anzuwendenden Zuteilungs- sätze festzusetzen In Anwendung von Artikel 3 Absatz 5 der Verordnung (EG) Nr. 2190/96 gelten Anträge, die höhere Sätze als die entsprechenden endgültigen Sätze betreffen, als ungültig — HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN: Artikel 1 Für die gemäß Artikel 1 der Verordnung (EG) Nr. 2331/ (1) 1999 nach dem Verfahren A2 beantragten Ausfuhrlizenzen gilt als tatsächlicher Tag der Antragstellung im Sinne von Artikel 3 Absatz 1 Unterabsatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 2190/96 der 19. November 1999. (2) Die im vorstehenden Absatz genannten Lizenzen werden erteilt zu den im Anhang genannten endgültigen Erstattungs- sätzen und Anteilen an den beantragten Mengen. Gemäß Artikel 3 Absatz 5 der Verordnung (EG) Nr. (3) 2190/96 sind die in Absatz 1 genannten Anträge ungültig, wenn sie höhere Sätze betreffen als die entsprechenden, im Anhang angegebenen Sätze. Diese Verordnung tritt am 19. November 1999 in Kraft. Artikel 2 Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitglied- staat. Brüssel, den 18. November 1999 Für die Kommission Franz FISCHLER Mitglied der Kommission (1) ABl. L 292 vom 15. 11. 1996, S. 12. (2) ABl. L 155 vom 22. 6. 1999, S. 29. (3) ABl. L 281 vom 4. 11. 1999, S. 3. L 298/4 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften 19. 11. 1999 ANHANG Erzeugnis Bestimmung oder Bestimmungsgruppe (1) Endgültiger Erstattungssatz (EUR/t netto) Zuteilungssatz (in % der beantragten Menge) Tomaten/Paradeiser (*) A00 Orangen Zitronen Tafeltrauben Äpfel F01, F02, F05 A00 A00 F01 F02 20 50 52 25 35 38 100 % 94 % 100 % 100 % 69 % 98 % (*) Österreichischer Ausdruck gemäß Protokoll Nr. 10 zur Beitrittsakte 1994. (1) Die Bestimmungscodes bedeuten: A00: Alle Bestimmungen. F01: Norwegen, Island, Grönland, Färöer, Polen, Ungarn, Rumänien, Bulgarien, Albanien, Estland, Lettland, Litauen, Bosnien-Herzego- wina, Kroatien, Slowenien, ehemalige Jugoslawische Republik Mazedonien, die Föderative Republik Jugoslawien (Serbien und Montenegro) und MaltaSchweiz, Tschechische Republik, Slowakische Republik und Japan. F02: Armenien, Aserbaidschan, Belarus, Georgien, Kasachstan, Kirgistan, Moldau, Rußland, Tadschikistan, Turkmenistan, Usbekistan, Ukraine, Bestimmungen gemäß Artikel 34 der geänderten Verordnung (EWG) Nr. 3665/87 der Kommission. F05: Schweiz, Tschechische Republik, Slowakische Republik und Japan


title: Commission Regulation (EC) No 2444/1999 of 18 November 1999 on issuing A2 export licences for fruit and vegetables

text: 19. 11. 1999 EN Official Journal of the European Communities L 298/3 COMMISSION REGULATION (EC) No 2444/1999 of 18 November 1999 on issuing A2 export licences for fruit and vegetables THE COMMISSION OF THE EUROPEAN COMMUNITIES, Having regard to the Treaty establishing the European Community, Having regard to Commission Regulation (EC) No 2190/96 of 14 November 1996 on detailed rules for implementing Council Regulation (EC) No 2200/96 as regards export refunds on fruit and vegetables (1), as last amended by Regulation (EC) No 1303/1999 (2), and in particular Article 3(4) thereof, (1) Whereas Commission Regulation (EC) No 2331/1999 (3) sets the indicative refund rates and the indicative quant- ities for A2 export licences, other than those applied for in the context of food aid; (2) Whereas, for in view of lemons and apples, the economic situation in the various destination groups indicated in the Annex to Regulation (EC) No 2331/ 1999 and taking account of information received by operators via their applications for A2 licences, the definitive refund rates should be set at a different rate from the indicative rates; whereas the percentages for licences for the quantities applied for the issuing of should also be set; whereas the definitive rates may not be more than 50 % more than the indicative rates; (3) Whereas, pursuant to Article 3(5) of Regulation (EC) No 2190/96, applications for rates in excess of the cor- responding definitive rates shall be considered null and void, HAS ADOPTED THIS REGULATION: Article 1 1. For A2 export licences for which applications have been submitted pursuant to Article 1 of Regulation (EC) No 2331/ 1999, the actual date of application referred to in the second subparagraph of Article 3(1) of Regulation (EC) No 2190/96 is hereby set at 19 November 1999. 2. The licences referred to in the first paragraph shall be issued at the definitive refund rates and at the percentages for the quantities applied for as indicated in the Annex to this Regulation. 3. Pursuant to Article 3(5) of Regulation (EC) No 2190/96, applications referred to in the first paragraph for rates in excess of the corresponding definitive rates set out in the Annex shall be considered null and void. Article 2 This Regulation shall enter into force on 19 November 1999. This Regulation shall be binding in its entirety and directly applicable in all Member States. Done at Brussels, 18 November 1999. For the Commission Franz FISCHLER Member of the Commission (1) OJ L 292, 15. 11. 1996, p. 12. (2) OJ L 155, 22. 6. 1999, p. 29. (3) OJ L 281, 4. 11. 1999, p. 3. L 298/4 EN Official Journal of the European Communities 19. 11. 1999 ANNEX Product Destination or group of destinations (1) Definitive refund rates (EUR/tonne net) Percentages for the issuing of licences Tomatoes Oranges Lemons Table grapes Apples A00 F01, F02, F05 A00 A00 F01 F02 20 50 52 25 35 38 100 % 94 % 100 % 100 % 69 % 98 % (1) The destination codes are defined as follows: A00: All destinations. F01: Norway, Iceland, Greenland, Faeroes, Poland, Hungary, Romania, Bulgaria, Albania, Estonia, Latvia, Lithuania, Bosnia-Herzegovina, Croatia, Slovenia, Former Yugoslav Republic of Macedonia, Federal Republic of Yugoslavia (Serbia and Montenegro), Malta. F02: Armenia, Azerbaijan, Belarus, Georgia, Kazakhstan, Kyrgyzstan, Moldova, Russia, Tajikistan, Turkmenistan, Uzbekistan, Ukraine, destinations mentioned in Article 34 of Commission Regulation (EEC) No 3665/87, as amended. F05: Switzerland, Czech Republic, Slovakia and Japan


title: Alueiden komitean lausunto aiheista "Ehdotus: neuvoston direktiivi rautatieinfrastruktuurin kapasiteetin käyttöoikeuden myöntämisestä ja rautatieinfrastruktuurin käyttömaksujen perimisestä sekä turvallisuustodistusten antamisesta"

eurovoc_concepts:
charges for use of infrastructure
rail transport
transport company
transport infrastructure

text: C 57/40 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 29. 2. 2000 Alueiden komitean lausunto aiheista: – – – – ”Ehdotus: neuvoston direktiivi yhteisön rautateiden kehittämisestä annetun direktiivin 91/440/ETY muuttamisesta”, ”Ehdotus: neuvoston direktiivi rautatieyritysten toimiluvista annetun direktiivin 95/18/EY muuttamisesta”, ”Ehdotus: neuvoston direktiivi rautatieinfrastruktuurin kapasiteetin käyttöoikeuden myöntä- misestä ja rautatieinfrastruktuurin käyttömaksujen perimisestä sekä turvallisuustodistusten antamisesta” ja ”Ehdotus: neuvoston direktiivi yhteisön rautateiden kehittämisestä annetun direktiivin 91/440/ETY muuttamisesta” ALUEIDEN KOMITEA, joka (2000/C 57/06) ottaa huomioon luettelon 1. toukokuuta 1999 vireillä olleista komission ehdotuksista, joihin Amsterda- min sopimuksen voimaantulo vaikuttaa muuttaen niiden oikeusperustaa ja/tai menettelyitä (SEK(1999) 581 lopull. ), ottaa huomioon ehdotukset neuvoston direktiiveiksi aiheista ”Ehdotus: neuvoston direktiivi yhteisön rautateiden kehittämisestä annetun direktiivin 91/440/ETY muuttamisesta”, ”Ehdotus: neuvoston direktiivi rautatieyritysten toimiluvista annetun direktiivin 95/18/EY muuttamisesta”, ”Ehdotus: neuvoston direktiivi rautatieinfrastruktuurin kapasiteetin käyttöoikeuden myöntämisestä ja rautatieinfrastruktuurin käyttö- maksujen perimisestä sekä turvallisuustodistusten antamisesta” KOM(1998) 480 lopull. – 98/0265 COD – 98/0266 SYN – 98/0267 SYN, ottaa huomioon ehdotuksen neuvoston direktiiviksi aiheesta ”Ehdotus: neuvoston direktiivi yhteisön rautateiden kehittämisestä annetun direktiivin 91/440/ETY muuttamisesta” KOM(95) 337 lopull. – 95/0205 COD ex SYN, ottaa huomioon neuvoston päätöksen, jonka se ilmoitti 3. toukokuuta 1999 päivätyssä kirjeessään, pyytää aiheesta alueiden komitean lausunto Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 265 artiklan ensimmäisen kohdan ja 71 artiklan mukaisesti, ottaa huomioon työvaliokuntansa 15. heinäkuuta 1998 tekemän päätöksen antaa aiheesta lausunto ja antaa sen valmistelu valiokunta 3:n ”Euroopan laajuiset verkot – Liikenne – Tietoyhteiskunta” tehtäväksi, ottaa huomioon valiokunta 3:n heinäkuun 15. päivänä 1999 hyväksymän lausuntoluonnoksen CdR 58/99 rev. 2, jonka esittelijä on Nı´kos Tabakı´dis (EL, PSE), ottaa huomioon täysistunnon syyskuun 16. päivänä 1999 tekemän päätöksen lähettää lausunto uudelleen valiokunta 3:n käsiteltäväksi, ottaa huomioon valiokunta 3:n syyskuun 24. päivänä 1999 tekemän päätöksen valtuuttaa esittelijä sisällyttämään lausuntoluonnokseen useat Marc Bellet’n muutosehdotukset, hyväksyi 17. ja 18. marraskuuta 1999 pitämässään 31. täysistunnossa (marraskuun 18. päivän kokouk- sessa) seuraavan lausunnon. 1. Johdanto Jokaisella liikennemuodolla on oma roolinsa tyydytet- 1. 1. täessä yhteisön kuljetustarpeita. Joissakin tapauksissa kuljetus- muodot täydentävät toisiaan, toisinaan ne taas kilpailevat keskenään. Yhteiskunnalle koituva hyöty on suurin silloin kun yhteisvaikutusten hyödyt ovat suurimmat; tosin sanoen silloin kun kuljetusmuodot täydentävät toisiaan parhaalla mahdolli- sella tavalla ja voidaan puhua todellisesta kuljetusjärjestelmästä. Jotta kuljetusjärjestelmä voisi toimia tehokkaasti, sen kaikkia osia, ts. kaikkia kuljetusmuotoja on hyödynnettävä ja kehi- tettävä ottaen huomioon niiden erityispiirteet ja erityisesti niiden suhteelliset edut. Tämä tavoite vastaa yksimielistä pyrkimystä parantaa maantie- ja rautatieliikenteen välistä tasapainoa ekologisista ja sosiaalisista syistä. 1. 2. Eri kuljetusmuodoista keskusteltaessa on lähtökohdak- si otettava joukko yhteisiä periaatteita, jotka pätevät kaikkiin 29. 2. 2000 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 57/41 kuljetusmuotoihin ja kaikkiin jäsenvaltioihin. Periaatteita, joi- den pohjalta hinnoittelukriteerit muotoillaan, ovat mm. syr- jimättömyys ja avoimuus. 1. 3. EU:n tavoitteena on tasapainoinen liikennejärjestelmä, joka muotoutuu yhteiskunnan todellisten tarpeiden ja piirtei- den – esimerkiksi maantieteellisten, taloudellisten ja poliittisten olosuhteiden – mukaan. Tässä mielessä rautateillä on hyvin suuri merkitys, mutta niiden roolia voidaan edelleen vahvistaa. Rautateiden jatkuva kehittäminen on tärkeää sekä yhteiskun- nalle (on kyse monista työpaikoista), ja kauppa) että ympäristölle, sillä rautateillä voidaan hyvinkin kehittää sellaista liikennepolitiikkaa, jossa otetaan ympäristö paremmin huomioon. taloudelle (vienti 1. 4. Yleisesti voidaan todeta Euroopan kansalaisten olevan entistä paremmin tietoisia tarpeesta puolustaa ja edistää ym- päristöpolitiikkaa tämän kuitenkaan estämättä taloudellista yhdentymistä tai talouskehitystä. Rautateiden tulee olla yksi kestävän kehityksen ensisijaisista välineistä. Tämän toiminta- mallin mukaisesti matkustajien ja tavaroiden kuljetuksia on pyrittävä kaikin keinoin siirtämään maanteiltä rautateille. Yksi rautatiekuljetusten tärkeimmistä eduista on niiden 1. 5. turvallisuus muihin kuljetusmuotoihin verrattuna. Tätä näkökohtaa tulee pitää eurooppalaisen liikennepolitiikan pe- rusvaatimuksena. kokonaismäärästä 1. 6. Rautatieliikenteen on siksi saatava takaisin markkina- osuudet, jotka se on viime vuosina menettänyt. Rautatiekulje- tusten osuuden pienentyminen oli erityisen selvää vuosina 1990–1995, jolloin rautatieliikenteen osuus tavarankuljetus- ten laski 18,8 prosentista 14,4 prosenttiin (tonnikilometreinä) ja hen- kilöliikenteen osuus putosi 6,8 prosentista 6 prosenttiin (mat- kustajakilometreinä). Tietyissä jäsenvaltioissa on kuitenkin tapahtunut päinvastaista kehitystä, joten tulee arvioida, mistä nämä jäsenvaltioiden kehityserot johtuvat. 15 jäsenmaan EU:ssa vahvistanut kyseisen kuljetusmuodon kilpailukykyä. Rautatie- alan on seurattava tätä esimerkkiä, luovuttava asteittain ase- mastaan suojattuina markkinoina ja sopeuduttava entistä paremmin nykypäivän tarpeisiin. Rautatiealan suorituskyvyn välttämätön parantaminen tulee toteuttaa kuitenkin siten, että nykyään saavutettu korkea turvallisuustaso säilytetään ja ettei heikennetä henkilöstön työolosuhteita. Rautatiealan uusissa oikeuspuitteissa turvallisuudella tulee olla etusija ja sen tulee olla velvoitteena. Jokainen jäsenvaltio voi kuitenkin valita vapaasti keinot tavoitteen saavuttamiseksi. Sääntelyä on puret- tava vähitellen, kuten meri- ja lentoliikenteessä on tehty. Samanaikaisesti on toteutettava liitännäistoimenpiteitä, mutta muutoksen asteittaisuus ei kuitenkaan saa johtaa tarpeettomiin ja vahingollisiin viivästymisiin. Toimenpiteiden vaikutuksia rautatieliikenteen ja yhteiskunnan kannalta yleensä on arvioita- va sääntelyn purkamisen kaikissa vaiheissa. Jotta nämä komis- sion kolme direktiiviehdotusta voidaan hyväksyä, AK:n mie- lestä on välttämätöntä tehdä samanaikaisesti kaikissa jäsenval- tioissa ja kaikilla alueilla tutkimuksia uusista direktiiveistä odotettavissa olevien vaikutusten ja jo voimassa olevien direk- tiivien vaikutusten arvioimiseksi. Markkinoiden avaaminen aiheuttaa alueille ennalta arvaamattomia uhkia varsinkin jos Euroopan liikennesuunnittelussa keskitytään pohjois-etelä- akselille, jolloin vaarana on syrjäisten ja eristyneiden alueiden marginalisoituminen, ja kun otetaan huomioon ulkoiset ja ympäristöön kohdistuvat paineet tilanteessa, jossa Euroopan unionin on tarkoitus laajentua niin, että KIE-maat liittyvät siihen asteittain. 2. Yleistä rautatiealan uudelleenjärjestelyistä: Euroopan unioni on jo antanut kolme direktiiviä 2. 1. yhteisön direktiivi 91/440/ETY koskee yhteisön rautateiden kehittämistä, direktii- vi 95/18/EY rautatieyritysten toimilupia ja direktiivi 95/19/EY rautatieinfrastruktuurin kapasiteetin käyttöoikeuden myöntä- mistä ja infrastruktuurimaksujen perimistä. Näitä direktiivejä edelsivät vihreä ja valkoinen kirja yhteisön rautateistä. 1. 7. Rautatiekuljetukset on saatava houkuttelevammiksi eri- tyisesti pitkillä matkoilla. Rautateiden kilpailukykyä on vahvis- tettava joukolla toimenpiteitä, jotka koskevat rautatiekuljetus- ten kaikkia osa-alueita: infrastruktuurin laatua ja määrää, hinnoittelua, luotettavuutta, rautatieliikenteen jatkuvuuden ta- keita, tiettyjen tullimuodollisuuksien poistamista EU:n ulko- puolisten maiden rajoilla jne. 1. 8. Tärkeä tekijä pyrittäessä parantamaan rautateiden ase- maa on niiden kilpailukyky suhteessa pääkilpailijaan, maantie- kuljetuksiin. Maantiekuljetusalan (samoin kuin ilmaliikenteen) sääntelyn vähentäminen on joustavoittanut markkinoita ja Kaikkien näiden lainsäädäntötoimenpiteiden tavoittee- 2. 2. na on ollut avata markkinat uusille rautatieyrityksille, jotka voisivat käyttää olemassaolevia infrastruktuureja. Ensimmäi- nen askel tähän suuntaan oli direktiivissä 91/440/EY säädetty infrastruktuurin hallinnon ja liikenteenharjoittamisen erotta- minen kirjanpidon osalta. Tällä tavoin rautateiden käyttöön liittyviä kustannuksia voidaan valvoa entistä paremmin ja luoda näin edellytykset oikeudenmukaisten ja objektiivisten infrastruktuurimaksujen määrittämiselle. Tämä merkitsee mm. sitä, että käyttäjien on maksettava todelliset kuljetuskustannuk- set, niin että rautatiet voivat toimia koko yhteiskunnan kannal- ta aiempaa terveemmillä ehdoilla. Käytännössä valtiot ovat C 57/42 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 29. 2. 2000 joka vastaa infrastruktuurista, päätyneet erilaisiin ratkaisuihin tämän kirjanpidollisen eron toteuttamiseksi. Tietyt valtiot ovat luoneet erilliset yksiköt: ja toisen, joka vastaa yhden, liikennöinnistä (Ranska, Yhdistynyt kuningaskunta, Ruotsi, Tanska, Suomi, Portugali ja Alankomaat). Toiset ovat turvautu- neet ns. ”sulautetun” yrityksen malliin. Tässä järjestelmässä sama oikeushenkilö huolehtii infrastruktuurista ja liikennöin- nistä. Kirjanpidollinen ero tehdään joko antamalla osa-alueet eri yksiköiden hoidettavaksi (kuten Itävallassa, Saksassa, Ita- liassa, Espanjassa ja Belgiassa) tai esittämällä yksinkertaisesti erilliset tilit (kuten Luxemburgissa, Kreikassa ja Irlannissa). Kun ero tehdään saman yrityksen sisällä, ei ole varsinaisesti erillisiä taseita, vaan tappioiden ja voittojen osalta eriytetty kirjanpito. Komissio ehdottaakin täsmennystä, että kirjanpidon eriyttämi- sen tulee merkitä myös erillisiä taseita. Komission ehdottaa lisäksi, että matkustajaliikenteestä (jolle jäsenvaltiot voivat asettaa julkisten palveluiden velvoitteita) ja rahtiliikenteestä (joka on kaupallisesti suuntautuneempaa) tehdään erilliset tilit. 2. 3. Tästedes rautatieyritysten on määrä alkaa toimia entistä kaupallisemmin. Vapaan pääsyn varmistaminen infrastruktuu- reihin on toinen tärkeä askel samaan suuntaan. Perussäännöt vapaalle pääsylle luotiin jo direktiivissä 95/18/EY, jossa määri- tetään edellytykset rautatieyritysten markkinoillepääsylle. Di- rektiivillä 95/19/EY vahvistettiin lopulta hinnoittelun periaat- teet, joita on sovellettava samalla tavoin kaikkiin rautatiealan yrityksiin. Niitä on sovellettava myös jaettaessa rautatiekapasi- teetin käyttöoikeuksia; rautatiekapasiteettia on usein niukasti, ja toisinaan se on jo täysin käytössä. Alueiden komitea kehottaa neuvostoa ja Euroopan parlamenttia arvioimaan kyseisten direktiivien toteuttamisen vaikutuksia Euroopan alu- eiden kestävään kehitykseen erityisesti kun ajatellaan perusra- kenteiden käyttäjille koituvia maksuja, alueiden julkisten palve- lujen huonontumista, euroopanlaajuisten rahtipalvelujen odo- tettavaa nousua johtavaan markkina-asemaan suhteessa mui- tietyillä hin käyttäjiin, köyhillä alueilla ja taloudellisen toiminnan keskittymistä rik- kaimmille alueille. rautatieliikenteen uhanalaisuutta 2. 4. Komission ajatuksena on, että rautateiden tilanteen parantamiseksi ja niiden rahti- ja henkilöliikenteen markkina- osuuden kasvattamiseksi tavoitteena tulee käytännössä olla kaikkien rautatieyritysten välinen tiivis yhteistyö, erityisesti kansainvälisessä rahti- ja henkilöliikenteessä ja kotimaisessa rahtiliikenteessä. Komission uudet direktiiviehdotukset (direk- tiivien 91/440/ETY ja 95/18/EY muuttamiseksi ja direktiivin 95/19/EY korvaamiseksi) ovat askel tähän suuntaan. 3. Ehdotukset 3. 1. Yhteisön rautateiden kehittämisestä annetun direktiivin 91/440/ETY muuttaminen 3. 1. 1. Ehdotettujen muutosten taustalla oleva perusajatus on rautateiden infrastruktuurin hallinnoinnista vastaavan yri- tyksen ja liikennepalveluja harjoittavan yrityksen täydellinen ja pakollinen erottaminen toisistaan. Näin liikennepalvelujen harjoittamisesta tulee julkispalvelutyyppisiä liikennepalveluja lukuun ottamatta puhtaasti kaupallista toimintaa, ja se toimii markkinoiden säännöillä. Valtioilla on kuitenkin edelleen oltava keskeinen rooli sääntöjen määrittämisessä ja valvot- taessa, että sääntöjä noudatetaan. Näin ne vastaavat jatkossakin infrastruktuurin hallinnosta ja voivat siten kontrolloida infra- struktuurin kehitystä, tarvittavia investointeja, pitkän aikavälin suunnittelua, turvallisuusmääräysten noudattamista ja rautatie- liikenteen markkinoiden kitkatonta toimintaa. 3. 1. 2. Samanaikaisesti ehdotetaan henkilö- ja rahtiliiken- teen erottamista ainakin kirjanpidon osalta. Tällainen jako on tärkeä, sillä näin näihin kahteen liikennetyyppiin voidaan soveltaa eri kriteereitä. Rahtiliikenne toimii näin ollen entistä enemmän kaupalliselta pohjalta, kun taas henkilöliikenteestä voi tietyillä alueilla tulla vahvasti kilpailuhakuista ja toisilla se voi taas toteuttaa julkisen palvelun tehtäviä. Tällaisen erottelun ansiosta eri liikennetyyppien taloudelliset aspektit pystytään erittelemään entistä paremmin. kehitys kotimarkkinoiden Jäsenvaltioiden rautatieinfrastruktuurin kehitys ja 3. 1. 3. vastaavien kuitenkaan määräydy vain taloudellisten kustannus-hyötylaskelmien mu- kaisesti, vaan niihin vaikuttavat myös yleisemmät tekijät kuten valtakunnalliset taloudellinen yhteenkuuluvuus ja aluekehitys. Tämä on otettava huomioon toimenpiteitä suunniteltaessa. ja yhteiskunnalliset intressit, eivät 3. 1. 4. Tietyissä EU-maissa, joilla on erityislaatuinen maan- tieteellinen tai geopoliittinen asema, on sovellettava toisenlaista strategiaa kotimaisten rautatieliikennemarkkinoiden kehittä- Jokaista yhteisön aluetta on arvioitava paikallisen miseen. tilanteen erityispiirteiden pohjalta. Tämä ei kuitenkaan saa haitata tai vaarantaa yhteisön laatimia, rautateitä koskevia uudistussuunnitelmia. 3. 2. Ehdotus neuvoston direktiiviksi rautatieyritysten toimiluvista annetun direktiivin 95/18/EY muuttamisesta Direktiiviehdotuksen 3. 2. 1. direktiivin 91/440/ETY 10 artiklassa tarkoitettuja palveluja tarjoavien rautatieyritysten on haettava toimilupa siltä jäsenvaltiolta, joka on yrityksen kotipaikka. Tällainen lupa on voimassa koko mukaan 29. 2. 2000 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 57/43 yhteisön alueella. Toimilupien myöntämiseen liittyy tiettyjä ehtoja, jotka koskevat esimerkiksi ammatillista pätevyyttä, taloudellista vakavaraisuutta ja hyvää mainetta. 3. 2. 2. Yksi direktiiviehdotuksen perusajatuksista on rauta- tieyritysten avoin ja oikeudenmukainen kohtelu mutta myös se, että valvotaan kaikkien ehtojen ja turvallisuusmääräysten täyttämistä avoimilla markkinoilla, niin että rautatiejärjestelmä voi ja hyödyttää käyttäjiä ja siten koko yhteiskuntaa. toimia sujuvasti 3. 2. 3. Nyt käsiteltävänä olevassa ehdotuksessa on uutta se, että toimilupavaatimus koskisi myös yrityksiä, jotka tarjoavat rautatiepalveluja kaupungissa, taajamassa tai tietyllä alueella. Jäsenvaltiot tai sellaiset alueet, jotka ovat vastuussa rautatie- asioista ja joilla on oma rautatieverkko, voivat päättää siitä, vaativatko ne toimilupaa yrityksiltä, jotka harjoittavat tällaista toimintaa niiden alueella. Jäsenvaltiot ja alueet voisivat hyvin hyödyntää tällaista mahdollisuutta markkinoilla, joilla säänte- lyä puretaan jatkuvasti. 3. 3. Ehdotus rautatieinfrastruktuurin kapasiteetin käyttöoikeuden myöntämistä ja rautatieinfrastruktuurin käyttömaksujen peri- mistä koskevan direktiivin 95/19/EY muuttamiseksi Kun kuljetuspalvelujen ostaja valitsee kuljetusmuo- 3. 3. 1. toa, valinta pohjautuu useisiin eri tekijöihin. Erityisen tärkeä on kuljetuspalvelun laatu ja luotettavuus, mutta ratkaiseva tekijä on kuitenkin hinta. Rautatiekuljetuksiin liittyvät käyttö- maksut vaikuttavat kuljetettavan tavaran loppuhintaan mer- kittävästi (kustannusten siirto). Tähän mekanismiin puuttumal- la voidaan antaa sysäys kuljetusten siirtämiseksi maanteiltä rautateille. 3. 3. 2. Direktiiviehdotuksen tarkoituksena on luoda puitteet rautatieinfrastruktuurin kapasiteetin käyttöoikeuden myöntä- miselle ja infrastruktuurin käyttömaksujen perimiselle. Infra- struktuurin käyttömaksut muodostavat huomattavan osan käyttäjältä perittävästä hinnasta. Direktiiviehdotuksen mukaan osa kustannuksista johtuu infrastruktuurin niukkuudesta. Tästä voi aiheutua ongelmia direktiivin soveltamisvaiheessa, jos infrastruktuurin hallinnoijalla ei ole riittävästi toimintavaraa päätöksentekovaiheessa tai suunniteltaessa toimenpiteitä, joita mahdollisesti tarvitaan järjestelmän toimivuuden parantami- seksi. jäsenvaltio- vaikka sen onkin otettava huomioon EU-, ja aluetason viranomaisten sekä yritysten tavoitteet ja määräyk- set. Infrastruktuurin hallinnoijalla täytyy vastaavasti olla mah- dollisuus määrittää hinnoittelupolitiikkansa liiketaloudellisin perustein, ei jäykkien, ennalta määrättyjen kriteerien pohjalta. Tärkeää on avoimuus ja kaikkien niiden yritysten tasa-arvoinen kohtelu, joilla on oikeus toimia rautatiemarkkinoilla. Tämä ei infrastruktuurin hallinnoijalla kuitenkaan tarkoita sitä, ettei voisi olla tiettyä toimintavapautta hallinnoimansa infrastruk- tuuriverkon erityisolosuhteista riippuen. 3. 3. 4. Rautatieinfrastruktuurin käyttömaksut on määri- teltävä samoin menetelmin, joita käytetään muidenkin kilpai- lun ehdoilla toimivien liikennemuotojen, kuten maantieliiken- teen, maksuja määriteltäessä. Rautatieliikenteen ulkoisia kus- tannuksia ei saa sisällyttää hintoihin, ellei samaa periaatetta sovelleta myös maantieliikenteeseen. Tällaisen lähestymistavan metodologiset ja poliittiset ongelmat ovat hyvin tiedossa. Tätäkin paremmin tiedetään, että rautatieliikenteen ulkoiset kustannukset ovat paljon pienemmät kuin maantieliikenteen. Rautatieliikenteessä voitaisiin kuitenkin harkita hinnoittelujär- jestelmää, jossa otettaisiin huomioon ympäristövaikutukset: esimerkiksi ympäristönormit täyttäville junatyypeille voitaisiin säätää pienemmät maksut kuin ympäristöä enemmän kuormit- taville junille (samaan tapaan kuin tieliikennemaksuihin sovel- lettava Eurovignette-järjestelmä, josta neuvosto [liikenne] päätti 1. joulukuuta 1998). Lisäkustannuksiin perustuvan hinnoitte- lun ei tulisi johtaa maaseutualueiden rautatieyhteyksien lak- kauttamiseen. Lopuksi on tarpeen selventää kattavasti uuden käsit- 3. 3. 5. teen ”vaatimukset täyttävä hakija” merkitys ja rooli. Rautatie- markkinoiden avautuminen tähän uuteen kategoriaan kuulu- ville yrityksille ei saa vaarantaa järjestelmän toimivuutta. Direktiiviehdotuksen mukaan rautatieinfrastruktuurin kapasi- teetin käyttöoikeuden voisi saada sellainen ”henkilö tai oikeus- henkilö, joka haluaa hankkia infrastruktuurikapasiteettia rauta- tieliikenteen harjoittamista varten joko kaupallisista tai julkisen palvelun tarjoamiseen liittyvistä syistä” ja joka täyttää kapasi- teetin varaamiselle asetetut vaatimukset. Vaatimukset täyttävä asiakas voi siis olla rautatieyritys, mutta mikä tahansa muukin kuljetusten järjestäjä: paikallisyhteisö, matkailualan yritysneu- vosto, kuljetusliike jne. AK on erittäin huolestunut oikeuden johtaa ulottamisesta tavallisiin kuljetusliikkeisiin. Tämä voi tieliikennemarkkinoiden kaltaiseen tilanteeseen vakavine kil- pailuvääristymineen. 4. Ehdotukset liitännäistoimiksi 3. 3. 3. Rautatieliikenteen harjoittajien on (eturistiriitojen vuoksi) saatava kapasiteetin käyttöoikeus riippumattomalta jolla ei ole minkäänlaisia yhteyksiä alan palveluja elimeltä, tarjoaviin yrityksiin tai toimijoihin. Ylemmän tahon on avoi- muussyistä valvottava kyseisen elimen politiikkaa ja toimintaa Jotta rautatiealan uudelleenjärjestelyt koituisivat koko 4. 1. yhteiskunnan hyväksi, säännöksiin on liitettävä asianmukaisia täydentäviä toimenpiteitä kuten C 57/44 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 29. 2. 2000 – – rautatietyöntekijöitä tukevat sosiaalipoliittiset toimenpiteet sekä jäsenvaltioiden että EU:n tasolla rautatiealaa tukevat tekniset ja institutionaaliset toimenpi- teet, esimerkiksi teknisen yhteensopivuuden ja mahdolli- suuksien mukaan verkostojen yhteentoimivuuden varmis- taminen ja rahtikäytävien (freight freeways) edistäminen – päätökset siitä, millä ehdoin ja missä olosuhteissa nyt ehdotetuista säännöksistä voi saada poikkeuksia (valtion- tuet jne. ); tärkein huomioitava tekijä on velvoite varmistaa julkisen palvelun tehtävät – valtion roolin selkeä määrittely, jotta varmistetaan rauta- tiejärjestelmän sujuva toimivuus sekä tarpeellisen kilpailun kannalta että julkisen palvelun kannalta, jonka tarjoajia rautatiet ovat. ”Ehdotus neuvoston direktiiviksi yhteisön rautateiden kehittämisestä annetun direktiivin 91/440ETY muuttami- sesta” (1) 5. Johdanto 90-luvun alusta alkaen Euroopan unionissa on todettu 5. 1. tarve ryhtyä erityistoimiin yhteisön rautateiden elvyttämiseksi. Taustalla on huoli kaikkien kuljetusmuotojen tasapainoisesta kehityksestä, kun samalla on täytynyt jarruttaa yhteisön rauta- teiden markkinaosuuksien jatkuvaa supistumista. 5. 2. Niin rakenteellisista, taloudellisista kuin historiallisista syistä eri kuljetusmuodot ovat kuitenkin kehittyneet eri tavalla Euroopan unionin jäsenmaissa. Tätä tekijää pidetäänkin usein kuljetusmuotojen välillä vallitsevien merkittävien kilpailuvää- ristymien syynä. Yhteisen liikennepolitiikan tärkeimpiin päämääriin lukeutuu sellaisen liikennejärjestelmän tasapainoi- nen kehittäminen, joka vastaa todellisia tarpeita samoin kuin eurooppalaisen yhteiskunnan luontaisia ominaispiirteitä, toisin sanoen maantieteellisiä, taloudellisia ja poliittisia olosuhteita. 5. 3. Euroopan kansojen keskuudessa on toisaalta todetta- vissa kasvavaa huolta ympäristönsuojelun väistämättömästä tarpeesta, samalla kun turvataan Euroopan yhdentymiseen tähtäävä kehitys. Merkityksetön näkökohta ei myöskään ole huoli liikennemuotojen turvalli- suudesta. Kaikki mainitut huolenaiheet voidaan ottaa huo- mioon kehittämällä rautateitä, samalla kun turvataan entistä parempi tasapaino eri liikennemuotojen välillä. taloudellinen kestävä Samanaikaisesti on – välttämättömiä pitkän aikavälin taloudel- lisia etuja ajatellen – kehitettävä kaikkia, myös vähämerkityksi- siä rautatieosuuksia vahvistavaa politiikkaa (toisin kuin mo- liikennöityjen rautatie- nissa maissa noudatettavaa, heikosti (1) KOM(95) 337 lopull. – 95/0205 COD ex SYN. osuuksien sulkemiseen tähtäävää politiikkaa). Maantiekuljetuk- sia voidaan nimittäin vähentää vain takaamalla mahdolli- simman monille Euroopan teollisuuskeskuksille rautatieyhtey- det, mistä on sekä taloudellisia että ympäristönsuojelullisia etuja. Yhteisön rautateiden kehittämisestä annettu direktiivi 5. 4. 91/440 oli ensimmäinen askel yhteisön rautateiden elvyttämi- seksi. 6. Direktiivi 91/440 Direktiivi 91/440 tähtää pääasiallisesti perusrakentei- 6. 1. den luomiseen yhteisön rautateillä, jotta alalla voitaisiin toimia avoimemmin ja se vastaisi paremmin markkinoiden vaatimuk- sia. Infrastruktuurin hallinnon ja liikennepalvelujen kirjanpi- dollinen erottaminen on nähtävä tässä valossa. 6. 2. Tässä samassa avoimuuden hengessä perinteisesti suo- jatuilla rautatiemarkkinoilla kyseisen direktiivin 10 artiklassa edellytetään tiettyä markkinoille pääsyn sääntelyn purkua kauttakulkuoikeuksissa. Liberalisointi ei ole rajatonta, ja se koskeekin yksinomaan rautatieyhtiöiden kansainvälisiä kon- serneja kansainvälisessä liikenteessä sekä yhdistelmäkuljetuksia harjoittavia yhtiöitä. 7. Ehdotus direktiivin 91/440 muuttamiseksi laati komissio Neljä vuotta kyseisen direktiivin hyväksymisen jälkeen 7. 1. Euroopan direktiivin olemassa 10 artiklaa koskevan muutosehdotuksen, jonka tarkoituksena oli rautateiden infrastruktuurin käyttöoikeuksien myöntämi- nen kaikille tavarakuljetuksista, yhdistelmäkuljetuksista ja kan- sainvälisestä henkilöliikenteestä huolehtiville yrityksille. olevan 7. 2. Tämä rautatiemarkkinoiden sääntelyn purkamisen seu- raava vaihe ei ole toistaiseksi saavuttanut poliittista yksimieli- syyttä jäsenmaissa. 7. 3. On täysin selvää, ettei rautatiemarkkinoiden sääntelyä voi purkaa kuin vaiheittain. On myös selvää, että jäsenmaiden omat rautatiemarkkinat poikkeavat suuresti toisistaan säänte- lyn vähentämisen osalta, koska yhteistä liikennepolitiikkaa ei vielä ollut muutama vuosi sitten. 7. 4. Direktiivin 91/440 10 artiklan muutosehdotus johtaa kiistämättä vielä pitemmälle menevään liberalisointiin, politiik- kaan joka on täysin asianmukaista rautateiden elvyttämisen kannalta. Täytyy kuitenkin vielä selvittää, kuinka tällaiset poliittiset toimenpiteet vaikuttavat tiettyihin jäsenvaltioihin, jotka ovat erilaisessa asemassa muihin nähden. Ei voida esimerkiksi unohtaa rautateiden yhteiskunnallista roolia mo- nissa maissa työpaikkojen ja julkisten palvelujen alalla. 29. 2. 2000 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 57/45 Niinpä on laadittava strategioita, talousetujen ohella rautateiden yhteiskunnallinen tehtävä. joiden avulla turvataan 8. Päätelmät 7. 5. Tässä yhteydessä tuleekin esiin kysymys siitä, mikä on paras mahdollinen hetki ryhtyä tällaisiin poliittisiin toimiin. Asiasta voidaan käydä poliittinen keskustelu, jotta siitä päästäi- siin sopimukseen. Ennen kuin ryhdytään peruuttamattomiin poliittisiin toimiin, kannattaisi tarkastella kaikkia mahdollisia skenaarioita ennen kaikkea todellisen ja hyväksyttävän aikatau- lun pohjalta. Lisäksi kaikkien poliittisten toimien tavoitteena on kaikkien Euroopan unionin alueiden mahdollisimman tehokas yhdentyminen, mikä puolestaan turvaisi koko EU:n sosiaalisen ja taloudellisen yhteenkuuluvuuden. 8. 1. Jotta poliittisille kompromisseille saataisiin tukeva pohja, on sangen hyödyllistä hakea yhteistä nimittäjää jäsen- maista. Vaikka olemmekin varmasti oikealla tiellä, rautateiden ollessa kyseessä on kuitenkin välttämätöntä etsiä oikea toteut- tamisaikataulu sulkematta pois sellaisia liitännäistoimia kuin perinteisten rautateiden tekninen yhteensoveltuvuus, jäsenmai- den ja yhteisön politiikka alan työpaikkojen turvaamiseksi, rahtiliikenteen valtaväylien edistäminen, ehtojen asettaminen poikkeuksien myöntämiselle – esimerkkinä valtiontuki erityi- sesti pakollisten julkisten palvelujen turvaamiseksi –, jne. Bryssel 18. marraskuuta 1999. Alueiden komitean Puheenjohtaja Manfred DAMMEYER


title: QUESTION ÉCRITE P-2139/99 posée par Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) à la Commission. Fraude éventuelle dans l'imputation des dépenses de fonctionnement des établissements d'enseignement secondaire.

eurovoc_concepts:
European Social Fund
Galicia
fraud against the EU
operational programme
teaching
vocational training

text: 18. 7. 2000 FR Journal officiel des CommunautØs europØennes C 203 E/143 (2000/C 203 E/181) QUESTION (cid:201)CRITE P-2139/99 posØe par Camilo Nogueira RomÆn (Verts/ALE) (cid:224) la Commission (18 novembre 1999) Objet: Fraude Øventuelle dans l(cid:146)imputation des dØpenses de fonctionnement des Øtablissements d(cid:146)enseigne- ment secondaire Le 14 dØcembre 1993, la Commission a approuvØ un programme opØrationnel prØsentØ par le ministŁre espagnol du travail et de la sØcuritØ sociale et destinØ (cid:224) Œtre appliquØ en Galice, au cours de la pØriode 1994-1999, dans le cadre d(cid:146)actions de formation professionnelle-Øducation, de formation de chercheurs, de formation de travailleurs, de formation de ch(cid:244)meurs et d(cid:146)aide (cid:224) l(cid:146)emploi. Ce programme Øtait soumis (cid:224) un plafond de 238 707 302 Øcus, le financement en Øtant assurØ (cid:224) 75 % par la CE et (cid:224) 25 % par le conseil de la communautØ autonome de Galice (FSE no 940129ES1). Les enseignants galiciens, s(cid:146)inquiØtant de la tendance des autoritØs de leur communautØ (cid:224) rØduire continuellement les montants destinØs (cid:224) couvrir les dØpenses de fonctionnement des Øtablissements publics alors que les crØdits destinØs (cid:224) l(cid:146)enseignement privØ continuent d(cid:146)augmenter, ont conclu (cid:224) une utilisation en principe frauduleuse des fonds europØens du programme opØrationnel dans les annØes 1998-1999, en particulier dans le cas des actions de formation professionnelle-Øducation, qui ont absorbØ la majeure partie de ces fonds. La fraude consiste (cid:224) se soustraire totalement ou partiellement au financement (cid:224) hauteur de 25 % incombant normalement aux autoritØs galiciennes, ce par une imputation accrue et disproportionnØe aux actions de formation professionnelle-Øducation des dØpenses de fonctionnement communes des les programmes cofinancØs (cid:224) ce titre par le Fonds social Øtablissements d(cid:146)enseignement concernØs, europØen se voyant attribuer, pour les dØpenses de fonctionnement (chauffage, ØlectricitØ, eau, etc. ) par ØlŁve, des montants quatre fois plus ØlevØs. Ainsi, il y a (cid:224) la fois fraude par rapport aux engagements pris devant la Commission et dØtournement, au dØtriment des Øtablissements d(cid:146)enseignement, d(cid:146)une partie trŁs importante des ressources nØcessaires au bon accomplissement des t(cid:226)ches Øducatives. La Commission a-t-elle l(cid:146)intention d(cid:146)enquŒter sur ces irrØgularitØs et d(cid:146)exiger des autoritØs galiciennes le respect de toutes leurs obligations quant au financement des programmes du FSE relatifs (cid:224) la formation professionnelle-Øducation? RØponse donnØe par Mme Diamantopoulou au nom de la Commission (9 dØcembre 1999) Le dernier contr(cid:244)le de la part de la Commission concernant l(cid:146)utilisation des aides du Fonds social europØen dans la communautØ autonome de Galicia, a eu lieu en mai 1996 (cid:129) juin 1996 (cid:129) c(cid:146)est-(cid:224)-dire avant la pØriode citØe par l(cid:146)Honorable Parlementaire (1998-1999) (cid:129) et n(cid:146)a pas rØvØlØ l(cid:146)existence de telles fraudes. La Commission n(cid:146)a pas re(cid:231)u, (cid:224) ce sujet, de communication des autoritØs espagnoles sur la base du rŁglement (CE) no 1681/94 de la Commission du 11 juillet 1994 concernant les irrØgularitØs et le recouvrement des sommes indßment versØes dans le cadre du financement des politiques structurelles ainsi que l(cid:146)organisation d(cid:146)un systŁme d(cid:146)information dans ce domaine (1). il conviendrait que l(cid:146)Honorable Parlementaire soumette (cid:224) la Commission les ØlØments C(cid:146)est pourquoi, concrets et prØcis en sa possession concernant l(cid:146)utilisation supposØe irrØguliŁre des aides du Fonds social europØen dans cette communautØ autonome. Suite (cid:224) l(cid:146)analyse de ces ØlØments, de nouveaux contr(cid:244)les pourraient Œtre effectuØs. (1) JO L 178 du 12. 7. 1994. (2000/C 203 E/182) QUESTION (cid:201)CRITE E-2142/99 posØe par Rosa MiguØlez Ramos (PSE) (cid:224) la Commission Objet: Le galicien et le programme Ariane (24 novembre 1999) La Commission a sØlectionnØ 291 projets dans le cadre du programme Ariane, destinØ (cid:224) encourager la lecture et la diffusion d(cid:146)(cid:156)uvres littØraires contemporaines par l(cid:146)octroi d(cid:146)une aide aux secteurs de la traduction et du livre