title: Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om «Prioriterede miljømål for et alsidigt landbrug - Agenda 2000»

eurovoc_concepts:
EU environmental policy
agricultural product
common agricultural policy
environmental protection
pollution from agricultural sources
product quality

text: C 368/68 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 20. 12. 1999 mareridt end en drøm. Den slags perspektiver støtter et yderligere krav til EU om at skabe en alternativ, konkurrence- dygtig forvaltningsform, der er forenelig med by- og regional- udviklingen og samtidig tager hensyn til livskvaliteten hos hele EU’s befolkning. Dette er en perfekt opsummering af de fremtidige udfordringer. Bruxelles, den 21. oktober 1999. Beatrice RANGONI MACHIAVELLI Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Prioriterede miljømål for et alsidigt landbrug — Agenda 2000« (1999/C 368/20) Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 28. januar 1999 under henvisning til forretningsorde- nens artikel 23, stk. 3, at afgive udtalelse om »Prioriterede miljømål for et alsidigt landbrug — Agenda 2000«. Det forberedende arbejde henvistes til ØSU’s Sektion for Landbrug, Udvikling af Landdistrikterne og Miljø, som udpegede Sergio Colombo til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 28. september 1999. Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 367. plenarforsamling af 20. -21. oktober 1999, mødet den 20. oktober 1999, med 93 stemmer for, 1 imod og 4 hverken for eller imod, følgende udtalelse. 1. Indledning 1. 1. På topmødet i Berlin den 24. -25. marts 1999 gav Det Europæiske Råd grønt lys for »en retfærdig og rimelig reform af den fælles landbrugspolitik. Indholdet af denne reform vil sikre, at landbruget er multifunktionelt, bæredygtigt, konkur- rencedygtigt og jævnt fordelt på hele det europæiske område, herunder også i regioner med særlige vanskeligheder, i stand til at bevare landskabet, opretholde naturområderne og yde et væsentligt bidrag til landdistrikternes levedygtighed samt imødekomme forbrugernes ønsker og krav med hensyn til levnedsmiddelkvalitet og -sikkerhed, miljøbeskyttelse og dyre- velfærd« (1). 1. 2. Reformen er først og fremmest baseret på forordning (EØF) nr. 2078/92 (2), der blev indført som ledsageforanstalt- ning for at fremme udbredelsen af mere miljøvenlige produk- tionsmetoder i landbruget og yde landbrugerne kompensation for miljøbeskyttende foranstaltninger. Denne forordning byg- ger på landbrugernes frivillige tilslutning på grundlag af (1) Det Europæiske Råds møde i Berlin den 24. -25. marts 1999. Formandskabets konklusioner. DN: DOC/99/1 af 26. marts 1999. (2) Den er nu blevet til forordning (EF) nr. 1257/1999, EFT L 160 af 26. 6. 1999. individuelle aftaler, som går ud på at yde finansiel støtte mod opfyldelse af specifikke tekniske og produktionsmæssige krav eller vedligeholdelse af naturressourcerne på den enkelte bedrift. Den har hidtil været det vigtigste middel til sikring af større inddragelse af miljøaspektet i landbrugspolitikken. 1. 2. 1. Den vigtigste fornyelse i reformpakken Agenda 2000 og de nyligt vedtagne forordninger er fastsættelsen af visse fælles regler for de direkte betalinger til bedrifterne under markedsstøtteordningerne i den fælles landbrugspolitik. Med- lemsstaterne skal vedtage passende miljøforanstaltninger under hensyntagen til specifikke forhold såsom landbrugsarealernes beskaffenhed og produktionsvilkårene. Disse foranstaltninger kan omfatte støtte til gengæld for miljøforpligtelser eller fastsættelse af obligatoriske miljøbestemmelser af såvel generel som specifik karakter, der skal opfyldes for at få del i de direkte betalinger. Medlemsstaterne indfører passende sanktioner, som står mål med de miljømæssige konsekvenser af overtrædelse af reglerne om god landbrugspraksis. Disse regler fastsættes administrativt af medlemsstaterne i overensstemmelse med fælles normer og efter høring af landbrugets organisationer. Medlemsstaterne kan nedsætte eller inddrage støtten under de forskellige markedsordninger, hvis specifikke krav ikke opfyldes. 20. 12. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 368/69 1. 2. 2. Angående disse foranstaltninger henviser ØSU til sin udtalelse af 10. september 1998 (1). Endvidere tages de beslutninger, der er truffet på området, samt Kommissionens meddelelse »Mod et bæredygtigt landbrug« (2) til efterretning. ØSU bemærker, at denne del af reformen ligger på 1. 3. linje med dets tidligere udtalelser, især initiativudtalelsen om »Kontrakt mellem landbrug og samfund« (3), som blev vedtaget med et meget stort flertal den 14. september 1994. 1. 4. Med udgangspunkt i »Granada-dokumentet« (4) fra no- vember 1992 pegede ØSU i denne udtalelse på det europæiske landbrugs alsidighed og indkredsede de elementer, der bør indgå i en »kontrakt« mellem landbruget, landdistrikterne og samfundet i Den Europæiske Union. ØSU gentog ved denne lejlighed det centrale indhold i 1. 5. de to udtalelser fra september 1988 om Kommissionens meddelelser om henholdsvis »Landdistrikternes fremtid« og »Miljø og landbrug« (5). Heri erklærede ØSU, at EU’s landbrug — på baggrund af de radikale ændringer af dybt rodfæstede landbrugsstrukturer såsom landbrugsareal og landbosamfund — bør bevare sin grundlæggende og centrale rolle som landdistrikternes bærende element ved at opfylde sin dobbelte funktion dels som garant for kvantitativ og kvalitativ dækning af befolkningens fundamentale behov, dels som vogter af naturarven og miljøet. Allerede på det tidspunkt påpegede ØSU, at samspillet 1. 6. mellem landbrug og miljø krævede en passende produktions- strategi og fremme af landdistrikternes udvikling i et gensidigt tillidsforhold mellem landmændene og de øvrige samfunds- grupper, især forbrugerne. 1. 7. For at opnå et sådant gensidigt tillidsforhold mellem den primære produktionssektor og samfundet skitserede ØSU en sammenhængende strategi for landdistrikternes udvikling baseret på landbrugets alsidighed, dvs. især dets evne til at dække samfundets behov — ikke kun produktionsmæssigt og socialt, men også på miljøområdet. (1) EFT C 407 af 28. 12. 1998. Udtalelse om fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte. (2) KOM(1999) 22 endelig udg. (3) EFT C 393 af 31. 12. 1994, s. 86. (4) »Granada-dokumentet« er den afsluttende erklæring fra »Land- brugskamrenes VI. seminar om landboere i Fællesskabet«, som blev afholdt i Granada den 27. -28. november 1992 med deltagelse af jurister med speciale i landbo- og EF-ret. Erklæringen var rettet til europæiske videnskabskredse og EF’s institutioner. »Granada- dokumentet« er vedlagt som bilag til ØSU’s udtalelse »Kontrakt mellem landbrug og samfund«. (5) KOM(88) 501 endelig udg. af 28. 7. 1988 og KOM(88) 338 endelig udg. af 8. 6. 1988. Udtalelser: EFT C 298 af 27. 11. 1989 s. 32 og 40. (Landdistrikternes fremtid) og (Miljø og landbrug). 1. 7. 1. Landmanden skal altså sideløbende med de resultater, der kan opnås gennem effektiv udnyttelse af jorden, sikre, at produktionen er forenelig med beskyttelsen af landskabet og miljøet. Der stilles krav om nye »tjenester« fra et konkurrence- dygtigt og rentabelt landbrug, som samtidig skal være miljørig- tigt ved at udnytte og beskytte naturens ressourcer på en sådan måde, at fornyelsespotentialet og den økologiske stabilitet bevares. 1. 7. 1. 1. Dette er baggrunden for, at begrebet »alsidigt landbrug« blev lanceret for at betegne en erhvervsaktivitet, der består i andet og mere end blot produktion af fødevarer. 1. 7. 1. 2. Begrebet »alsidigt landbrug« bygger på Det Euro- pæiske Råds erklæring på mødet i Luxembourg den 12. -13. december 1997, hvori det hedder: »EU er besluttet på fortsat at udvikle den nuværende model for det europæiske landbrug, idet den bestræber sig på at styrke den interne og eksterne konkurrenceevne. Det europæiske landbrug skal i sin egenskab af økonomisk sektor være multifunktionelt, bæredygtigt, konkurrence- dygtigt og fordelt på hele det europæiske område, herunder i regioner med særlige vanskeligheder. Den reformproces, der blev indledt i 1992, bør fortsættes, udbygges, tilpasses og suppleres, idet den udvides til også at omfatte produkter fra Middelhavsområdet. Reformen bør føre frem til løsnin- ger, der er økonomisk sunde og levedygtige og socialt acceptable, og som åbner mulighed for, at der kan sikres rimelige indkomster samt en passende balance mellem produktionssektorer, producenter og regioner samtidig med, at konkurrenceforvridning undgås (6). « Der må dog skelnes mellem »alsidighed« (7) og 1. 7. 1. 3. »aktivitetsspredning«. I sidstnævnte tilfælde udøver landbruge- ren andre erhvervsaktiviteter ved siden af landbruget (såsom selvstændig virksomhed inden for handel eller håndværk eller som lønarbejder). For at kunne anerkendes som erhvervsaktivi- tet skal dyrkning af jorden eller husdyravl være en fast aktivitet, men den kan udøves sideløbende med andre. Der tages således hensyn til behovet for at fremme udviklingen af landdistrikterne gennem etablering af erhvervsaktiviteter og tjenesteydelser uden for landbruget, som kan skabe suppleren- de eller alternative indtægtskilder og dermed bremse affolk- ningen og styrke det økonomiske og sociale eksistensgrundlag på landet. Et alsidigt landbrug indebærer, at 1. 7. 1. 4. landmanden påtager sig nye opgaver og inddrager delvis traditionelle, delvis innovative aktiviteter i bedriften som led i en samlet plan for dens udvikling, eventuelt med særlige ordninger på skatte-, socialsikrings- og pensionsområdet, hvis den nationale lovgiv- ning indeholder mulighed herfor. (6) Det Europæiske Råds møde i Luxembourg den 12. -13. december 1997 — Formandskabets konklusioner — DN:PRES 97/400 af 15. december 1997 (punkt 40). (7) Begrebet alsidighed defineres mere indgående i udtalelsen »En politik til konsolidering af den europæiske landbrugsmodel«, pkt. 3. C 368/70 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 20. 12. 1999 1. 8. Efter ØSU’s mening kræver de miljøvenlige landbrugs- foranstaltninger en solidaritetspagt mellem alle samfundsgrup- per og landbruget, idet de adskiller sig fra tidligere ordninger, som udelukkende sigtede mod en forbedring af produktions- strukturerne, og derfor ofte blev opfattet som endnu en form for støtte til den primære sektor for skatteydernes regning. 1. 9. Derfor glæder det ØSU at kunne konstatere, at denne holdning i det store og hele også er den, der fremføres i konklusionerne fra Den europæiske konference om land- distrikternes udvikling, der blev afholdt i Cork i november 1996, hvor en bæredygtig udvikling af landdistrikterne blev udpeget som en af EU’s prioriterede mål og hjørnestenen i enhver regionalpolitik blandt andet for at dæmme op for affolkningen og fremme beskæftigelsen. En lignende holdning indtages i landbrugsdelen i Agenda 2000 (1), hvor Kommissio- nen i forbindelse med skitseringen af en europæisk landbrugs- model tillægger landbruget — som altid har været den største bruger af jorden — en vigtig miljøfunktion. hidtidige kompensation for braklægning, sammenkædes med en forpligtelse til aktiv miljøbeskyttelse. idet incitamentet ØSU understreger nødvendigheden af at undgå 1. 10. 3. unødig konkurrenceforvridning gennem indførelse af miljø- krav eller miljøbeskyttelsesregler, der er så stramme, at de begrænser mulighederne for hensigtsmæssig udnyttelse af landbrugsjorden til de formål, som den naturligt egner sig til. Endvidere bør der fastlægges normer for god landbrugspraksis, som ud over overholdelse af generelle obligatoriske miljøkrav skal sikre, at landbrugerne opfylder de specifikke miljøbetingel- ser for støtte, der indføres med reformen af den fælles landbrugspolitik. 1. 9. 1. Det skal understreges, at med denne positive fremhæ- velse af ovennævnte element i Agenda 2000 vil ØSU på ingen måde nedtone den generelle og sektorielle kritiske analyse i sine udtalelser om landbrugsdelen i Agenda 2000 og de forskellige forslag til reform af de fælles markedsordninger, som den indeholder (2). 1. 10. 4. Kort sagt går udviklingen af den fælles landbrugs- politik i retning af en mere sammenhængende politik rettet mod landdistrikterne som helhed, der ikke længere bør betragtes som tilbagestående og afhængige, men derimod som et potentiale, der kan bidrage til en betydelig forbedring af livskvaliteten og en fornuftig og rationel udnyttelse af naturens ressourcer. 1. 10. Agenda 2000 lægger op til, at indkomststøtten i stadig højere grad skal knyttes til miljøtjenester, som landmæn- dene vil kunne yde samfundet, og landbrugets konkurrenceev- ne skal baseres på produktionsmetoder, som beskytter natur- ressourcerne, mindsker og om muligt forhindrer forurening af miljøet og resulterer i kvalitetsprodukter. I dag, hvor det hidtil 1. 10. 1. fremherskende krav om produktion af stadig flere fødevarer træder i baggrunden, åbner der sig nye muligheder for landbrugsaktiviteter med det generelle sigte at gavne almenvellet gennem anvendelse af miljøvenlige produktionsmetoder og forbedring af produkter- nes kvalitet og særegenhed. Det vigtigste er, at støtten ydes på betingelse af, at 1. 10. 2. miljøforpligtelserne overholdes, hvilket adskiller sig fra den (1) KOM(97) 2000 endelig udg. af 15. 7. 1997. (2) EFT C 73 af 9. 3. 1998, s. 71. Udtalelse om »Landbrugsaspekterne i Kommissionens meddelelse “Agenda 2000”«. EFT C 284 af 14. 9. 1998, s. 55. Udtalelse om »Reformen af den fælles markeds- ordning for korn/Agenda 2000«. EFT C 407 af 28. 12. 1998, s. 196. Udtalelse om »Reformen af den fælles markedsordning for oksekød/Agenda 2000«. Ibidem, s. 203. Udtalelse om »Reformen af den fælles markedsordning for mælk/Agenda 2000«. Ibidem, s. 208. Udtalelse om »Ordningen for direkte støtte/Agenda 2000«. Ibidem, s. 210. Udtalelse om »Reformen af EUGFL/Agenda 2000«. Ibidem, s. 221. Udtalelse om »Finansiering af den fælles landbrugspolitik/Agenda 2000«. ØSU konstaterer, at EU mere konsekvent og målrettet 1. 11. end tidligere vil opgradere arbejdet i landbruget og landmænde- nes indsats for at beskytte og forvalte naturen samt fremme øget anvendelse af miljøvenlige produktionsmetoder. Det er således målet med nærværende udtalelse at indkredse: — de mest presserende mål for beskyttelse af landdistrikterne, forebyggelse af miljøskader og bevarelse af naturressour- cerne, som kan sikre den økonomiske aktivitet og give befolkningen — især i bjergegnene og andre ugunstigt stillede områder — et reelt eksistensgrundlag med mulig- hed for generationsskifte og beskæftigelse; — en række prioriterede foranstaltninger, som direkte sigter mod at højne fødevarernes kvalitet og traditionelle præg for at imødekomme samfundets efterspørgsel efter en kvalitetspræget landbrugsproduktion, der opfylder sund- heds- og miljøkravene; — de nødvendige incitamenter til støtte for landskabsbevaren- de aktiviteter og styrkelse af de europæiske landbrugspro- dukters image som kvalitetsprodukter. Målet bør være at forene miljøhensyn med den nødvendige effektivisering af EU’s produktionssystem på baggrund af den skærpede konkurrence på de internationale markeder. 20. 12. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 368/71 2. De mest presserende mål vedrørende landskabspleje, forebyggelse af miljøskader og bevarelse af naturres- sourcer 2. 1. Sikring af den landbrugsmæssige udnyttelse af jorden 2. 1. 1. I betragtning af de konstante overgreb mod landska- bet og det lokale særpræg må det siges at være landbrugsegne- ne, som lider under overdreven bosættelse og arealudnyttelse med risiko for forringelse af de traditionelle vandregulerende og erosionsforebyggende aktiviteter. Byernes stadige vækst og placeringen af bebyggelser 2. 1. 2. af enhver art med de dertil hørende infrastrukturer i frodige landbrugsområder har navnlig medvirket til en opsplitning af bedriftsstrukturen og urbanisering af landdistrikter, som gennemgribende har ændret landskabet. 2. 1. 2. 1. Efter ØSU’s mening bør landdistrikterne ikke læn- gere betragtes som en jordreserve, men derimod som en integrerende del af et overordnet program for anvendelse af landområderne, som skal overholdes i den fysiske planlægning på alle niveauer. I byplanlægningen og i forbindelse med ethvert byggeri skal myndighederne tage hensyn til den traditionelle arealudnyttelse i et givet område. 2. 1. 3. Når så mange landejendomme ikke længere drives som landbrug med risiko for ørkendannelse og fuldstændig affolkning af en hel egn, kan miljøet forringes i en sådan grad, at følgerne er mindst lige så alvorlige som ved miljøforurening. Derfor bør man efter ØSU’s mening udnytte muligheden for gennem passende støtte at fremme et bæredygtigt landbrug, især på familiebrug, som led i landdistriktudviklingen. Sådanne bedrifter skal sikre et tilfredsstillende produktionsniveau af god kvalitet under opretholdelse af balancen mellem alle økosystemets elementer og bidrage til at beskytte naturens enestående og uerstattelige ressourcer. Ligeledes bør man fremme unges iværksættervirk- 2. 1. 3. 1. somhed, især i forbindelse med etablering og udvidelse af bedrifter, gennem fastlæggelse af særlige kredit- og skattevilkår. På nationalt plan bør indførelse og tildeling af incitamenter udelukkende være forbeholdt oprettelse af kooperativer, som kan dække efterspørgslen efter miljøtjenester og skabe bedre vilkår for forarbejdning og markedsføring af produkterne. 2. 2. Særlige foranstaltninger for ugunstigt stillede områder, herun- der bjergområder alt sammen noget, som særligt kendetegner bjergområder. Mange ugunstigt stillede egne er præget af økonomisk tilbage- gang, selvom de har stor landskabsmæssig værdi. Derfor må den offentlige indsats for at ændre samfundsstrukturen og genskabe en ligelig indkomstfordeling sigte mod dels at bevare grundlæggende offentlige tjenesteydelser (skoler, hospitaler, transport) — også i egne, hvor befolkningsgrundlaget ikke når op på det minimum, som kræves andre steder — dels at koncentrere investeringerne og udvikle erhvervsaktiviteter, som er snævert forbundet med beskyttelsen af miljøet, hvis stadige forringelse medfører alvorlige jordskred, laviner og andre naturkatastrofer. Da landbruget i kraft af sit samspil med naturressour- 2. 2. 2. cerne har central betydning for livet i ugunstigt stillede områder, som lider under affolkning, mener ØSU, at samfundet i solidaritet med landbruget bør gøre mere for effektivt at fremme disse områders udvikling. Gennem fuld udnyttelse af produktionspotentialet og støtte til landbofamiliernes opret- holdelse af traditionelle værdier bør der skabes levedygtige brug, som kan opfylde samfundets behov for et naturligt miljø, hvor mennesket står i centrum. 2. 2. 3 Hvad angår landbruget i bjergegne bør man blandt andet gennem indførelse af mærkningssystemer for egnstypi- ske produkter fra land- og skovbrug fremme afsætningen af disse produkter. 2. 3. Udnyttelse af naturparker og reservater til mange forskellige formål Der er en tendens til at 2. 3. 1. frede store områder i forbindelse med den fysiske planlægning for at beskytte naturen og bevare de landskabelige værdier. 2. 3. 2. På baggrund af det komplicerede samspil, som skaber balance mellem alle naturens ressourcer, påpeger ØSU, at den nødvendige beskyttelse af naturen ikke nødvendigvis betyder, at naturen slet ikke må bruges, men snarere at der bør skabes grundlag for en bæredygtig sameksistens. 2. 3. 2. 1. Derfor understreger ØSU nødvendigheden af en bredspektret udnyttelse af naturparkerne og -reservaterne, der bør betragtes — ikke som øer, der falder uden for udviklingsprogrammerne, eller som områder, hvortil adgang er forbudt — men som områder, der i givet fald kan danne ramme om forskning og eksperimentering med forskellige former for harmonisk sameksistens mellem mennesket og miljøet. 2. 2. 1. I betragtning af de store strukturelle og naturgivne forskelle mellem de forskellige landbrugsregioner og nødven- digheden af at inddrage miljøforanstaltningerne i indsatsen for at puste nyt liv i landdistrikternes økonomi, henleder ØSU især opmærksomheden på ugunstigt stillede områder, hvor landbrugets produktivitet er lav på grund af vanskelige natur- forhold, ringe befolkningstæthed eller tendens til affolkning — 2. 3. 3. ØSU henleder opmærksomheden på, at de beskyttede områder kan tjene flere forskellige — ikke kun naturbevarende — formål, såsom økonomisk udvikling til gavn for lokalbefol- kningen gennem fremme af skånsomme former for turisme samt traditionelt land- og skovbrug, herunder husdyrhold på græsgange, med anvendelse af bæredygtige metoder. C 368/72 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 20. 12. 1999 2. 4. Beskyttelse af den biologiske mangfoldighed — udvikling af vedvarende energi gennem investering i teknologi til produktion af vind-, sol- og bioenergi; I 2. 4. 1. lyset af den fremadskridende forarmelse af de genetiske ressourcer, arternes mangfoldighed og økosystemer- ne, som skyldes reducerede muligheder for genetisk udvikling samt skaderne på miljøet, er det efter ØSU’s opfattelse af afgørende betydning for bevarelsen af den biologiske mangfoldighed at bevare økosystemerne og de naturlige levesteder samt beskytte arterne på deres levesteder. — investering i transporttjenesteydelser med anvendelse af multimodale systemer; — fremme af jordbrug og dyrehold, som beskytter biodiversi- teten. 2. 4. 2. Det er dog vigtigt at holde sig for øje, at bevarelsen af biodiversiteten ikke kun indebærer beskyttelse af økosyste- merne og flora og fauna, men også opfyldelse af det grundlæg- gende mål om bæredygtig udvikling med anvendelse af teknikker og produktionsprocesser, som giver ressourcerne tid til fornyelse. 2. 4. 3. ØSU understreger, at landbruget spiller en særlig vigtig rolle i denne forbindelse, da det kan yde et afgørende bidrag dels til en hensigtsmæssig udnyttelse af jorden gennem bekæmpelse af miljøforringelsen, dels til bevarelse af levesteder og af samspillet mellem de forskellige økosystemer med henblik på en bæredygtig udnyttelse af ressourcerne og en udvikling, som tager hensyn til dyre- og plantearternes mangfoldighed. Foranstaltninger, der tager hensyn til biodiversiteten, 2. 4. 4. og den udvidelse af de økonomiske muligheder, der ligger heri, kan tilføre landbruget nye investeringer og dermed skabe øget værditilvækst, en mere varieret produktion, en bredere vifte af tjenesteydelser baseret på udnyttelse af naturarven samt flere rekreative muligheder for befolkningen. 2. 5. Forslag til foranstaltninger, der kan skabe bedre rammer for erhvervsudvikling og lokale tjenesteydelser ØSU er af den opfattelse, at der først og fremmest 2. 5. 1. må gøres noget for at bremse affolkningen af landdistrikterne og forbedre livskvaliteten gennem jobskabelse, især i områder med stor arbejdsløshed (bjergegne og andre ugunstigt stillede områder). Der peges på følgende muligheder: — etablering og tilpasning af administrative netværk af så høj kvalitet, at de kan imødekomme produktions- og turistsektorens informationsbehov; — landskabspleje, navnlig for at beskytte skovene gennem særlige foranstaltninger til forebyggelse og bekæmpelse af skovbrande samt vandløbsregulering; — indførelse af finansieringsordninger og forenkling af de administrative procedurer for etablering af landbrug, som fortrinsvis udnytter den lokale flora og naturressourcernes diversitet til produktion af egnstypiske kvalitetsprodukter med rod i den pågældende egns kultur og skikke; ØSU er af den opfattelse, at politikken for udvikling 2. 5. 2. af landdistrikterne under alle omstændigheder bør følge subsi- diaritetsprincippet under hensyntagen til landbosamfundenes traditioner og kultur samt regionale forskelle. 2. 5. 3. Det er de lokale socioøkonomiske og naturgivne forhold, som betinger landdistrikternes udvikling og kræver klart differentierede tiltag. Derfor foreslås en landbrugsmodel, som er i samklang med de givne lokale produktionsgrene, og hvor der lægges særlig vægt på fremme af lokale kvalitetspro- dukter, som fremstilles under anvendelse af produktionsteknik- ker, der tager større hensyn til miljøet og dyrenes velfærd. 3. Prioriterede foranstaltninger til mere effektiv fremme af lokale kvalitetsprodukter 3. 1. Efterhånden som miljøkvaliteten sættes stadig mere i højsædet, vil det blive muligt at konkurrere på produktdiversifi- cering snarere end på lavere produktionsomkostninger, hvilket utvivlsomt vil befæste udbuddet af lokale specialiteter. 3. 1. 1. Disse produkter giver landbruget nye muligheder for at genskabe en mere direkte kontakt med forbrugerne, imødekomme individuelle ønsker og behov samt i højere grad være garant for produktet. 3. 1. 2. Beskyttelsen af operatørernes og borgernes sundhed og sikkerhed bør være en udtrykkelig målsætning for den teknologi, der stilles til rådighed for landbrugsbedrifterne. 3. 1. 2. 1. Sundheds- og hygiejnebestemmelserne skal beskyt- te borgernes sundhed og samtidig tage højde for, at landbrugs- produktion ikke kan sidestilles med industriproduktion. Produktionen af kvalitetsprodukter kan desuden få 3. 2. positiv indvirkning på en række andre områder, idet den: — udgør et alternativ til stadige produktionsstigninger på grundlag af den kvalitetsmæssige værditilvækst for den endelige forbruger, 20. 12. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 368/73 — understøtter udviklingen af lokale systemer baseret på menneskelige og naturlige ressourcer samt lokale traditio- ner i et givet område, — fremmer mere afbalancerede forbindelser mellem produk- tions- og forarbejdningsleddet i den agroindustrielle sektor gennem udvikling af lokal nicheproduktion beregnet på mere krævende forbrugere, — bevarer lokale håndværk og knowhow, som indgår natur- ligt i et alsidigt drevet landbrug, — giver mulighed for at fremstille fødevarer, der ofte smager bedre end masseproducerede varer. 3. 3. Derfor bør der først og fremmest skabes garanti for landbrugsprodukternes kvalitet og gode egenskaber i henseende til: — forbrugernes sundhed og sikkerhed samt overholdelse af miljøbeskyttelseskravene, — overensstemmelse mellem varedeklaration og varens reelle karakteristika, — garanteret ensartet kvalitet, — produktionsmetode, — beskyttelse af miljøet ved at begrænse forbruget af gødning og plantebeskyttelsesmidler og indføre integrerede produk- tionssystemer, — supplerende lokalt baserede aktiviteter (turisme, håndværk, handel osv. ), — henvisning til geografisk oprindelse. De fordele i henseende til fødevarekvalitet og sund kost og levevis, der herigennem kan opnås, vil borgerne kunne sætte pris på både som skatteydere og forbrugere. 3. 3. 1. Ved at give forbrugerne garanti for produktets oprin- delse kan lokale specialiteter markedsføres som produkter, der adskiller sig fra andre i kraft af produktionscyklus og lokale forhold. 3. 3. 1. 1. Det er et spørgsmål om udtrykkeligt at anerkende, at den geografiske oprindelse og særlige dyrknings- og produk- tionsmetoder kan anføres på etiketten, når produktet har en stærk tilknytning til produktionsstedet — også selvom produktet ikke er beskyttet under en EU-betegnelse (BOB, BGB) (1). 3. 3. 1. 2. Dette forslag sigter mod at fremme afsætningen af produkter med oprindelse i områder, som ikke dækkes ind af de gængse kriterier for en beskyttet oprindelsesbetegnelse eller beskyttet geografisk betegnelse, og som heller ikke falder ind under begrebet lokale specialiteter. Dette kan ske ved at tillade angivelse af oprindelse eller nationalt varemærke. 3. 3. 1. 3. Disse produkter, som leveres til masseforbrug via store distributionskanaler, skal dog leve op til forbrugernes forventninger til produkternes kvalitet, særlige karakteristika, geografiske identitet og den lokale agroindustrielle sektors garanti. 3. 3. 1. 4. Efter ØSU’s mening vil kvalitetsfødevarernes stærke lokale præg ikke blot betyde, at størstedelen af værditilvæksten bevares i lokalområdet, men også bidrage til udviklingen af landbrugsrelaterede erhvervssektorer (turisme, kunst og håndværk) og dermed sætte yderligere skub i landdistrikternes udvikling i kraft af disse investeringers innovative aspekter (kvalitet, sikkerhed og miljø). 3. 4. ØSU’s forslag til udnyttelse af potentialet i naturbeskyttelses- og naturforvaltningsforanstaltninger som et supplement til andre produktionsaktiviteter 3. 4. 1. På denne baggrund opfordres også producentorgani- sationerne til at fremme lokale produkter gennem udbredelse af hensigtsmæssige produktionsmetoder, kontrol især med den deklarerede kvalitet samt information om det store udbud af lokale produkter. 3. 5. ØSU mener endvidere, at de regionale myndigheder i samarbejde med producentorganisationerne kan fremme produktionsaktiviteter, der medvirker til opfyldelsen af målene om beskyttelse og forvaltning af naturressourcerne, såsom: — uddannelsesforanstaltninger (lige fra grundskolen) med henblik på øget udnyttelse af det lokale arbejdskraftpoten- tiale, — støtteordninger, der er tilpasset til det lokale erhvervsliv, og finansiel støtte til virksomheder, — genskabelse af erhvervsaktiviteter med rødder i lokalområ- det (gamle håndværk og produktionsmetoder), — udnyttelse af det turismepotentiale, der ligger i markedsfø- ring af egnstypiske kvalitetsprodukter, (1) BOB: beskyttet oprindelsesbetegnelse. BGB: beskyttet geografisk betegnelse. — etablering af kanaler til markedsføring af kvalitetsprodukter uden for det lokale produktionsområde bl. a. med anvendel- se af ny teknologi, C 368/74 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 20. 12. 1999 — iværksættelse af en beskæftigelsespolitik som led i an- erkendelsen af landbrugets miljøtjenesteydelser som pro- duktionsaktivitet. — det intensive landbrugs økologisk set uhensigtsmæssige udnyttelse af naturressourcerne medfører miljøforringelser, som det vil kræve store omkostninger at udbedre, 4. Incitamenter til opretholdelse af landskabsbevarende aktiviteter og effektivisering af produktionssystemet 4. 1. En omlægning af landbrugsbedrifternes målsætninger — vægt på kvalitet i stedet for kvantitet — forudsætter en bevidstgørelse om det brede spektrum af varer og tjenesteydel- ser, som er knyttet til planteavl, husdyropdræt og skovbrug, især traditionelle former for arealanvendelse. Det bør værdsættes, at landbrugsbedrifterne i kraft af 4. 2. deres geografiske spredning bidrager afgørende til beskyttelsen af naturressourcerne og til opretholdelsen af lokaløkonomier- nes erhvervsmæssige og sociale struktur. 4. 3. Anerkendelsen af landbrugets rolle på disse områder har endnu ikke udmøntet sig i konkrete foranstaltninger eller finansiel støtte af betydning. 4. 3. 1. Det må overvejes, om miljøbeskyttelse er en pligt, som ikke honoreres, eller en ydelse, som kræver kompensation. 4. 4. Kun ved at fremme et alsidigt landbrug kan man få rettet helt op på det nuværende skæve forhold mellem produktion og miljø og opnå anerkendelse af naturressourcer- nes dobbelte karakter af produktionsfaktor og alment gode, hvoraf lokalsamfundenes velfærd afhænger. 4. 4. 1. Dermed kan der opnås en mere nuanceret accept af begrænsningerne i landbrugsproduktionens udnyttelse af naturressourcerne på den ene side og af det alternative produktionspotentiale på den anden side. 4. 5. For at den offentlige indsats på området kan blive effektiv, må den følges op med ledsageforanstaltninger. Det er nødvendigt at eliminere de faktorer, som lokalt har hæmmet anvendelsen af forordningen ved at begrænse de negative følger, fremme en miljømæssigt bæredygtig praksis og adfærd samt gennemføre den nye landbrugspolitik i sin fulde udstræk- ning med det mål at skabe nye beskæftigelsesmuligheder i landdistrikterne. — støtten til det marginale landbrug ikke bliver af en sådan art og omfang, at den vil kunne stoppe nedlæggelsen af landbrug. 4. 5. 2. De nye forslag i Agenda 2000, som nu er vedtaget i form af forordninger, anerkender bedrifternes afgørende rolle i miljøbeskyttelsen og forvaltningen af naturressourcerne, skaber bedre sammenhæng i EU’s ordninger for direkte støtte og foranstaltninger med henblik på modernisering af bedrifterne og forbedring af deres rentabilitet. 4. 6. Tilbage står det centrale spørgsmål vedrørende evalu- ering af de eksterne omkostninger samt behovet for foranstalt- ninger, der kan tilskynde til at mindske de negative eksterne omkostninger og fremme de positive. 4. 6. 1. En model for integreret udvikling af landdistrikterne bør også tage hensyn til aspekter såsom indkomst og beskæfti- gelse, hvilket kræver en mere fleksibel og mindre sektoriel arbejdsmarkedspolitik. 4. 7. ØSU foreslår blandt andet følgende initiativer: a) indførelse af præmier for foranstaltninger vedrørende: — beskyttelse af vildtlevende dyr og styrkelse af bestande- ne af udryddelsestruede arter — landskabs- og miljøopretning samt lettere adgang for offentligheden — skovrejsning og miljøpleje for at forebygge brande — tilpasning af husdyravl for at begrænse miljøpåvirknin- gen under hensyntagen til dyrenes velfærd. Disse præmier bør tildeles ud fra objektive kriterier og på grundlag af kvantificerbare resultater. b) aftaler med landbrugerne om levering af tjenester vedrø- rende: — miljøopretning — beskyttelse af biodiversiteten — vedligeholdelse og regulering af landbrugsjorden De indvundne erfaringer tyder på, at der med en 4. 5. 1. simpel videreførelse af de nuværende ledsageforanstaltninger — selv med øgede bevillinger — vil være en fare for at: — vandregulering og kontrol med afvanding, c) støtte til landskabs- og miljøbeskyttelse, 20. 12. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 368/75 d) støtte til landbrugere, der bosætter sig i landbrugsegne, herunder bjergområder og andre områder, der er ugunstigt stillede på grund af naturforholdene. særlig stor indsats af landmanden, og hvor kompensationen ikke overskrider en bestemt tærskel, indføre en ordning med direkte betaling for udførelse af konkrete miljøopgaver. 4. 8. De foranstaltninger, der indgås aftale om, vil især være til gavn for områder af stor biologisk værdi, idet forvaltningen af naturparker og reservater i vid udstrækning er betinget af landbrugspolitikken, som fastlægger rammerne for den fysiske planlægning. 4. 8. 1. Hvis der skal være en fremtid for det alsidige landbrug, må den økonomiske politik baseres på følgende principper: a) bevarelse af landdistrikternes sociale struktur og landbe- folkningens livskvalitet, b) differentieret forvaltning på grundlag af det reelle poten- tiale i lokalområdet, c) etablering af en ny balance mellem offentlige og private interesser i forvaltningen af naturressourcerne, d) evaluering af eksterne omkostninger i driftsregnskaberne. 5. Kontrakt mellem landbruget og de offentlige myndig- heder for at beskytte miljøet 5. 1. Efter ØSU’s mening bør landmændenes faglige kvalifi- kationer opgraderes ved at tillægge miljøtjenesterne større værdi og fremme større ansvarlighed i forvaltningen af miljøet. 5. 1. 1. Derfor går ØSU ind for, at de offentlige myndigheder på et frivilligt grundlag kan indgå individuelle eller kollektive miljøkontrakter med landmænd, som påtager sig at udføre aktiviteter og tjenesteydelser i forbindelse med vedligeholdelse af landbrugs-, skovbrugs- og naturområder, vandregulering samt landskabs- og miljøpleje. Sådanne frivillige kontrakter bør indeholde bestem- 5. 1. 2. melser om målene med de forskellige typer miljøtjenester med henblik på almindelig pleje og forvaltning af landskabet, kontraktens løbetid samt størrelsen af den kompensation, som udbetales af de offentlige myndigheder. For at forenkle og fremskynde procedurerne for overdragelse af miljøopgaver kan myndighederne i de tilfælde, hvor der ikke kræves nogen Bruxelles, den 20. oktober 1999. 5. 1. 3. ØSU lægger særlig vægt på forbedring af landmænde- nes viden og kompetence gennem en højnelse af kvalifikations- niveauet. Den hastige markedsmæssige og tekniske udvikling og lanceringen af nye produkttyper kræver en stor indsats i form af uddannelse, forskning og rådgivning for at sætte landmændene i stand til at omstille bedrifterne til økologisk produktion og vælge miljøvenlige løsninger. 6. Konklusioner 6. 1. ØSU er overbevist om, at det kan spille en stor rolle ved evalueringen af de resultater, som reformen af den fælles landbrugspolitik giver i form af bedre udnyttelse og større konkurrenceevne for såvel bedrifter som produktion. Under alle omstændigheder bør landbrugssektorens fremtid pragma- tisk rettes ind efter de aktuelle omlægninger af markedspolitik- ken med det mål at udvikle en integreret og bæredygtig europæisk landbrugsmodel. ØSU støtter derfor gennemfø- relsen af de nye foranstaltninger til udvikling af landdistrikterne samt fastlæggelsen af nye kriterier for offentlig støtte til afhjælpning af problemer såsom arbejdsløshed og miljøforrin- gelse. Der bør i den forbindelse gennemføres en politik, som går ud på at yde infrastrukturstøtte til landdistrikterne og bedrifterne, genskabe de lokale produkters konkurrencedygtig- hed gennem udnyttelse af deres kvalitetsmæssige og egnstypi- ske karakteristika, forbedring af indkomstniveauet gennem diversificering af aktiviteterne på landbrugsbedrifterne. Alle disse aspekter kan sammenfattes i målet om alsidighed. 6. 2. ØSU betragter nærværende udtalelse som et vejledende bidrag, der skal ses i lyset af de programmer for udvikling af landdistrikterne, som medlemsstaterne skal fremlægge i henhold til den nye forordning (EF) nr. 1257/1999. Det må også forventes, at udarbejdelsen af miljøindikatorer for landbrugsområdet, som Rådet anmodede om på møderne i Cardiff og i Wien for at inddrage miljøbeskyttelse i EU’s politik på alle områder, vil give et godt evalueringsgrundlag. Et af de første eksempler på en sådan evaluering er rapporten »Land- brug og miljø«, som er udarbejdet af Kommissionens generaldi- rektorater for landbrug og miljø i samarbejde med Eurostat. ØSU håber, at der inden udgangen af dette år kan fremlægges konkrete resultater, som kan tages op på Rådets møde i Helsingfors. Beatrice RANGONI MACHIAVELLI Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg


title: Verordnung (EG) Nr. 2223/1999 der Kommission vom 20. Oktober 1999 zur Festsetzung der Ausfuhrerstattungen für Weißzucker und Rohzucker in unverändertem Zustand

eurovoc_concepts:
export refund
raw sugar
white sugar

formats: pdf print

text: L 271/6 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften 21. 10. 1999 VERORDNUNG (EG) Nr. 2223/1999 DER KOMMISSION vom 20. Oktober 1999 zur Festsetzung der Ausfuhrerstattungen für Weißzucker und Rohzucker in unverändertem Zustand DIE KOMMISSION DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN — gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft, gestützt auf die Verordnung (EG) Nr. 2038/1999 des Rates vom 13. September 1999 über die gemeinsame Marktorgani- sation für Zucker (1), insbesondere auf Artikel 18 Absatz 5 Unterabsatz 2, in Erwägung nachstehender Gründe: (1) (2) (3) Nach Artikel 18 der Verordnung (EG) Nr. 2038/1999 kann der Unterschied zwischen den Notierungen oder Preisen auf dem Weltmarkt der in Artikel 1 Absatz 1 Buchstabe a) der angeführten Verordnung genannten Erzeugnisse und den Preisen dieser Erzeugnisse in der Gemeinschaft durch eine Erstattung bei der Ausfuhr ausgeglichen werden. ausgeführten Weißzucker Gemäß der Verordnung (EG) Nr. 2038/1999 sind die Erstattungen für den nicht denaturierten und in unverän- dertem Zustand und Rohzucker unter Berücksichtigung der Lage auf dem Markt der Gemeinschaft und auf dem Weltzuckermarkt und insbesondere der in Artikel 19 der angeführten Verordnung genannten Preise und Kostenelemente fest- zusetzen. Nach demselben Artikel sind zugleich die wirt- schaftlichen Aspekte der beabsichtigten Ausfuhr zu berücksichtigen. Für Rohzucker ist die Erstattung für die Standardqualität festzusetzen. Diese ist in Artikel 1 der Verordnung (EWG) Nr. 431/68 des Rates vom 9. April 1968 über die Bestimmung der Standardqualität für Rohzucker und des Grenzübergangsorts der Gemeinschaft für die Berech- nung der cif-Preise für Zucker (2), geändert durch die Verordnung (EG) Nr. 3290/94 (3), festgelegt worden. Diese Erstattung ist im übrigen gemäß Artikel 19 Absatz 4 der Verordnung (EG) Nr. 2038/1999 festzusetzen. Kandiszucker wurde in der Verordnung (EG) Nr. 2135/ 95 der Kommission vom 7. September 1995 mit Durch- führungsvorschriften für die Gewährung von Ausfuhrer- stattungen im Zuckersektor (4) definiert. Die so berech- nete Erstattung muß bei aromatisiertem oder gefärbtem Zucker für dessen Saccharosegehalt gelten und somit für 1 v. H. dieses Gehalts festgesetzt werden. Die Lage auf dem Weltmarkt oder die besonderen Erfor- dernisse bestimmter Märkte können es notwendig machen, die Erstattung für Zucker nach der Bestimmung in unterschiedlicher Höhe festzusetzen. In besonderen Fällen kann der Erstattungsbetrag durch Rechtsakte anderer Art festgesetzt werden. Die Erstattung wird alle zwei Wochen festgesetzt. Sie kann zwischenzeitlich geändert werden. Die Anwendung dieser Regeln auf die gegenwärtige Marktlage im Zuckersektor und insbesondere die Notie- rungen und Preise für Zucker in der Gemeinschaft und auf dem Weltmarkt führt dazu, die im Anhang angege- benen Erstattungsbeträge festzusetzen. Die in dieser Verordnung vorgesehenen Maßnahmen entsprechen der Stellungnahme des Verwaltungsaus- schusses für Zucker — (4) (5) (6) (7) (8) HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN: Artikel 1 Die Erstattungen bei der Ausfuhr in unverändertem Zustand der in Artikel 1 Absatz 1 Buchstabe a) der Verordnung (EG) Nr. 2038/1999 genannten und nicht denaturierten Erzeugnisse werden wie im Anhang angegeben festgesetzt. Artikel 2 Diese Verordnung tritt am 21. Oktober 1999 in Kraft. Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitglied- staat. Brüssel, den 20. Oktober 1999 Für die Kommission Franz FISCHLER Mitglied der Kommission (1) ABl. L 252 vom 25. 9. 1999, S. 1. (2) ABl. L 89 vom 10. 4. 1968, S. 3. (3) ABl. L 349 vom 31. 12. 1994, S. 105. (4) ABl. L 214 vom 8. 9. 1995, S. 16. 21. 10. 1999 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften L 271/7 zur Verordnung der Kommission vom 20. Oktober 1999 zur Festsetzung der Ausfuhrerstattungen für Weiß- zucker und Rohzucker in unverändertem Zustand ANHANG Erzeugniscode 1701 11 90 9100 1701 11 90 9910 1701 11 90 9950 1701 12 90 9100 1701 12 90 9910 1701 12 90 9950 Betrag der Erstattung — in EUR/100 kg — 44,77 43,06 44,77 43,06 (1) (1) (2) (1) (1) (2) 1701 91 00 9000 0,4867 — in EUR/1 % Saccharose × 100 kg — 1701 99 10 9100 1701 99 10 9910 1701 99 10 9950 — in EUR/100 kg — 48,67 49,65 49,65 1701 99 90 9100 0,4867 — in EUR/1 % Saccharose × 100 kg — (1) Dieser Betrag gilt für Rohzucker mit einem Rendementwert von 92 v. H. Wenn der Rendementwert des ausgeführten Rohzuckers von 92 v. H. abweicht, wird der anwendbare Erstattungsbetrag gemäß den Bestimmungen von Artikel 19 Absatz 4 der Verordnung (EG) Nr. 2038/1999 errechnet. (2) Diese Festsetzung wurde ausgesetzt durch die Verordnung (EWG) Nr. 2689/85 der Kommission (ABl. L 255 vom 26. 9. 1985, S. 12), geändert durch die Verordnung (EWG) Nr. 3251/85 (ABl. L 309 vom 21. 11. 1985, S. 14)


title: Règlement (CE) n° 2226/1999 de la Commission, du 20 octobre 1999, déterminant la mesure dans laquelle les demandes de certificats d'importation introduites en octobre 1999 pour certains produits du secteur de la viande de porc peuvent être acceptées dans le cadre du régime prévu par le règlement (CE) n° 774/94 du Conseil portant ouverture et mode de gestion de certains contingents tarifaires communautaires pour la viande porcine et certains autres produits agricoles

eurovoc_concepts:
import licence
pigmeat
tariff quota

text: L 271/12 FR Journal officiel des Communautés européennes 21. 10. 1999 RÈGLEMENT (CE) No 2226/1999 DE LA COMMISSION du 20 octobre 1999 déterminant la mesure dans laquelle les demandes de certificats d'importation introduites en octobre 1999 pour certains produits du secteur de la viande de porc peuvent être acceptées dans le cadre du régime prévu par le règlement (CE) no 774/94 du Conseil portant ouverture et mode de gestion de certains contingents tarifaires communautaires pour la viande porcine et certains autres produits agricoles LA COMMISSION DES COMMUNAUTÉS EUROPÉENNES, vu le traité instituant la Communauté européenne, vu le règlement (CE) no 1432/94 de la Commission, du 22 juin 1994, établissant les modalités d'application dans le secteur de la viande de porc du régime d'importation prévu par le règle- ment (CE) no 774/94 du Conseil portant ouverture et mode de gestion de certains contingents tarifaires communautaires pour la viande porcine et certains autres produits agricoles (1), modifié en dernier lieu par le règlement (CE) no 2068/96 (2), et notamment son article 4 paragraphe 4, (1) (2) considérant que les demandes de certificats d'importa- tion introduites pour le quatrième trimestre de 1999 sont inférieures aux quantités disponibles et peuvent, par conséquent, être satisfaites entièrement; considérant qu'il est opportun d'attirer l'attention des opérateurs sur le fait que les certificats ne peuvent être utilisés que pour les produits qui sont en règle avec les dispositions vétérinaires actuellement en toutes vigueur dans la Communauté, A ARRÊTÉ LE PRÉSENT RÈGLEMENT: Article premier Il est donné suite, dans la mesure visée en annexe, aux 1. demandes de certificats d'importation introduites pour la période allant du 1er octobre au 31 décembre 1999 en vertu du règlement (CE) no 1432/94. Les certificats ne peuvent être utilisés que pour les 2. produits qui sont en règle avec toutes les dispositions vétéri- naires actuellement en vigueur dans la Communauté. Le présent règlement entre en vigueur le 21 octobre 1999. Article 2 Le présent règlement est obligatoire dans tous ses éléments et directement applicable dans tout État membre. Fait à Bruxelles, le 20 octobre 1999. Par la Commission Franz FISCHLER Membre de la Commission (1) JO L 156 du 23. 6. 1994, p. 14. (2) JO L 277 du 30. 10. 1996, p. 12. 21. 10. 1999 FR Journal officiel des Communautés européennes L 271/13 ANNEXE Groupe 1 Pourcentage d'acceptation des demandes de certificats d'importation introduites pour la période du 1er octobre au 31 décembre 1999 100,00


title: Avis du Comité économique et social sur la «Proposition de règlement (CE) du Conseil relatif à la compétence, la reconnaissance et l'exécution des décisions en matière matrimoniale et de responsabilité parentale des enfants communs»

eurovoc_concepts:
custody
enforcement of ruling
family law
jurisdiction
matrimonial law
parental responsibility

formats: html pdf print

text: 20. 12. 1999 FR Journal officiel des Communautés européennes C 368/23 Avis du Comité économique et social sur la «Proposition de règlement (CE) du Conseil relatif à la la reconnaissance et l’exécution des décisions en matière matrimoniale et de compétence, responsabilité parentale des enfants communs» (1999/C 368/09) Le 12 juillet 1999, le Conseil a décidé, conformément aux dispositions de l’article 262 du Traité instituant la Communauté européenne, de consulter le Comité économique et social sur la proposition susmentionnée. La section «Emploi, affaires sociales, citoyenneté», chargée de préparer les travaux en la matière, a émis son avis le 30 septembre 1999 (rapporteur: M. Braghin). Au cours de sa 367e session plénière des 20 et 21 octobre 1999 (séance du 20 octobre 1999), le Comité économique et social a adopté par 53 voix pour, 4 voix contre et 1 abstention le présent avis. 1. Contenu et contexte de la proposition de règlement du Conseil La proposition de règlement répond à la nécessité de 1. 1. transposer la convention adoptée par le Conseil et signée par les représentants de tous les E´ tats membres le 28 mai 1998, en un instrument communautaire, conformément aux exigen- ces du Traité d’Amsterdam. 1. 2. La Commission a en grande partie repris le contenu de la convention et le rapport explicatif de ladite convention, en apportant des modifications aux dispositions incompatibles avec la nature de l’acte proposé et l’encadrement du domaine de la coopération judiciaire civile après le Traité d’Amsterdam. 1. 3. La forme choisie — un règlement — se justifie par la nécessité d’appliquer des règles strictement définies et harmonisées, s’agissant d’un ensemble de dispositions précises et inconditionnelles, d’application directe, uniforme et impéra- tive, dans des domaines bien définis tels que la compétence, la reconnaissance et l’exécution des jugements relatifs à la dissolution du lien conjugal et à la garde des enfants, ainsi que par la nécessité de garantir que les décisions correspondantes soient mises en application à une date connue et uniforme, dans un délai rapproché, dans les 12 pays auxquels s’applique le nouveau titre IV du TCE. Cette matière relève du secteur de la coopération 1. 4. judiciaire civile (art. 65) et du nouveau Titre IV du TCE. L’acte doit par conséquent être adopté selon la procédure prévue par l’article 67, selon laquelle le Conseil statue à l’unanimité et pour une période transitoire de cinq ans à partir de l’entrée en vigueur du Traité d’Amsterdam. 1. 5. La proposition vise à uniformiser les règles de droit international privé des E´ tats membres concernant la compé- tence judiciaire en matière d’annulation du mariage, de divorce, de séparation et de responsabilité parentale à l’égard des enfants communs, ainsi qu’à améliorer la reconnaissance rapide et automatique ainsi que l’exécution par le biais d’une procédure simplifiée des décisions (1) prises en la matière. (1) Le terme «décisions» est utilisé afin d’englober un éventail de termes plus techniques et juridiquement corrects tels que décret, jugement ou ordonnance, conformément aux disposition de l’article 13. La diversité des décisions nationales dans les domaines concernés constitue, pour l’instant, un obstacle à l’utilisation d’une terminologie plus spécifique. 1. 6. La proposition comble une lacune dans le champ d’application de la convention de Bruxelles de 1968 (dont l’article 1er exclut explicitement les questions relatives à l’état des personnes), tout en se limitant aux aspects mentionnés au paragraphe 1. 5 précédent. 1. 7. Afin d’unifier les règles en matière de conflits de compétences et de simplifier les formalités en vue d’une reconnaissance rapide et simple des décisions et de leur exécution, la proposition définit au chapitre II les critères objectifs de compétence adoptés, la compétence pour statuer sur des questions relatives à la responsabilité parentale à l’égard des enfants communs, qui est liée à la compétence en matière la vérification de la compétence et de la matrimoniale, recevabilité, la litispendance et les mesures provisoires et conservatoires. 1. 8. Afin d’accélérer la reconnaissance et l’exécution des décisions de divorce, de séparation de corps ou d’annulation du mariage, et des décisions relatives à la responsabilité parentale tout en réduisant au maximum les motifs de non-reconnaissance, fixe le principe de la reconnaissance de plein droit, les motifs de non-reconnaissance admis, l’interdiction du contrôle de la compétence du juge d’origine et de la révision au fond, ainsi que la procédure d’exécution, la notification de la décision et le recours contre celle-ci (juridiction de recours et voies de recours). le chapitre III Les dispositions communes, transitoires et générales 1. 9. ont pour objet de protéger les droits des parties appelantes, de garantir l’applicabilité effective de la date d’entrée en vigueur de la législation, de réglementer les relations avec les conventions internationales et les accords d’application conclus entre les E´ tats membres, et d’assurer le respect des traités internationaux (concordats) conclus entre le Saint-Siège et le Portugal, l’Italie et l’Espagne. C 368/24 FR Journal officiel des Communautés européennes 20. 12. 1999 1. 10. Enfin, les dispositions finales stipulent que la Com- mission veillera à l’application du règlement et formulera éventuellement des propositions d’amendements à l’issue d’une période de cinq ans. spécifique dont ils font l’objet dans le règlement à l’examen. Le Comité émet en tout état de cause le vœu qu’une meilleure protection de la partie la plus faible fasse partie intégrante de l’évolution législative, au niveau tant national que communau- taire. 2. Observations générales 2. 1. L’acte établissant la convention adoptée par le Conseil le 28 mai 1998 se fondait sur une série de propositions et de projets lancés en 1994: les progrès réalisés depuis lors dans la réalisation de l’Union européenne auraient dû conduire à la présentation de propositions plus audacieuses, non seulement du point de vue de l’élargissement du champ d’application mais également d’une orientation plus marquée vers l’harmoni- sation effective du cadre juridique, du moins en ce qui concerne les questions de procédure. Bien qu’il faille reconnaître tout le bien-fondé de la sauvegarde des différences existant entre les E´ tats membres dans le domaine social, culturel, religieux et des traditions, l’on constate que les citoyens de l’UE aspirent de plus en plus à bénéficier de garanties identiques à celles dont ils jouissent face aux organes juridictionnels de leur propre pays, et ce dans n’importe quel autre E´ tat membre. 2. 2. Le contenu de la proposition et l’opportunité d’un processus d’approbation rapide accompagné de garanties en ce qui concerne l’application des délais et des contenus justifient entièrement le choix de la forme du règlement. Le Comité constate par ailleurs que le champ d’application de la proposition est particulièrement restreint. Dès lors, il souhaite que le plan d’action adopté à Vienne en novembre 1998 (1) soit mis en œuvre. 2. 3. Le champ d’application du règlement se limite aux aspects de procédure relatifs à la compétence, à la reconnais- sance et à l’exécution des jugements rendus en matière d’annulation du mariage, de divorce et de séparation, ainsi qu’à la responsabilité parentale à l’égard des enfants communs exclusivement. Dans des domaines aussi sensibles, et afin de garantir 2. 3. 1. un espace homogène de liberté, de sécurité et de justice pour le citoyen européen (art. 2 du TCE), il faudrait harmoniser sans plus attendre les procédures d’application, en particulier en ce qui concerne les délais (délais péremptoires pour la présenta- tion de la demande, l’introduction d’un recours contre une décision, etc. ). 2. 3. 2. La nécessité d’harmoniser la législation afin de garan- tir une circulation rapide des affaires judiciaires devrait être un des éléments clés de l’action communautaire, devrait s’appliquer à tous les autres aspects de la procédure et être intégrée dans un plan d’action spécifique émanant de la Commission. 2. 3. 3. Le principe de la protection de la partie la plus faible doit être réaffirmé avec fermeté. A` cet effet, il est souhaitable d’étendre le règlement à l’examen, s’agissant de l’autorité parentale, aux enfants non communs et aux enfants adoptifs, qui risquent d’être lésés ultérieurement en raison de l’exclusion (1) Conformément à ce plan d’action, la Commission est tenue de présenter des propositions visant à compléter le cadre législatif en matière matrimoniale et de protection des enfants, et d’une façon plus générale en ce qui concerne les dispositions de droit civil privé applicables aux régimes matrimoniaux. Le Comité rappelle la nécessité de définir, dans le 2. 3. 4. cadre du domaine d’application du règlement à l’examen, des mesures de protection assurant la défense optimale des intérêts des enfants mineurs et le respect de leurs droits fondamentaux, également reconnus par le droit international, au nom des principes déjà défendus par le Comité dans son avis CES 976/98 du 2 juillet 1998. 2. 4. Le terme «juridiction» se réfère aux autorités judiciaires des E´ tats membres compétentes en la matière et aux autorités administratives dont la compétence en la matière est officielle- ment reconnue dans certains E´ tats membres. Bien qu’elle soit compatible avec ces législations nationales, cette situation est préoccupante: le Comité préconise l’uniformisation des organes juridictionnels reconnus et compétents dans cette matière délicate, afin de garantir une spécialisation et des qualifications appropriées. Les concepts d’autorité et de responsabilité parentale 2. 5. ne correspondent pas à la même réalité dans la législation des E´ tats membres. E´ tant donné qu’en matière juridique les intérêts des enfants priment, le Comité prône la définition de paramètres communs à tous les E´ tats membres, dans le respect des différences sociales existant entre les E´ tats membres dans le domaine culturel, religieux et des traditions, afin d’éviter toute inégalité entre les citoyens de l’UE en matière de protection dans un domaine aussi délicat. En particulier, il apparaît nécessaire, pour l’application de l’article 3 du règle- ment, de traiter cette question préalablement à toute autre. 2. 6. Le règlement ne fait absolument pas mention de la nécessité de fixer pour toutes les phases de la procédure des délais indicatifs et impératifs concernant les dispositifs de forclusion et de prescription des actes, au détriment de la sécurité juridique et de la durée de la procédure. Le Comité espère que le règlement fixera de tels délais dans tous les domaines où cela s’avère possible, et que chaque organe compétent assumera ses responsabilités en ce qui concerne le respect de ces délais, compte tenu de la sensibilité de la matière traitée. 2. 7. La nécessité d’envisager des mesures provisoires et conservatoires d’urgence (article 12) peut se comprendre dans la perspective d’une protection personnelle, mais semble ouvrir la voie à une application excessive du droit national en englobant subrepticement des domaines connexes non men- tionnés dans le règlement. Le Comité estime qu’il convient d’adopter une formulation plus précise et restrictive, afin d’éviter les abus ou la remise en question de l’application même du règlement, en préservant en tout état de cause le droit du mineur à être entendu lorsque des mesures urgentes en matière d’autorité parentale doivent être adoptées. Par ailleurs, il n’échappera pas à la Commission que, 2. 8. dans les E´ tats membres, les partenariats de vie ne sont pas toujours officialisés par la conclusion d’un mariage. 20. 12. 1999 FR Journal officiel des Communautés européennes C 368/25 Le Comité demande instamment à la Commission d’étudier quelles sont les mesures nécessaires pour que dans le cas où ces unions prennent fin, les décisions qui seront éventuelle- la responsabilité des ment prises en compte concernant enfants de ces couples, soient automatiquement reconnues et exécutées. Dans l’intérêt des enfants, nous devons tous être attentifs à la discrimination de traitement sur laquelle la proposition débouchera dans sa forme actuelle du fait qu’elle ne s’applique qu’aux couples mariés. 3. Observations particulières 3. 1. Le Comité juge opportun de proposer quelques modifi- cations au texte du règlement, afin d’en améliorer la compré- hension et l’application. E´ tant donné le caractère technique de ce texte, ces propositions sont présentées notamment sous forme d’amendements. 3. 2. Article 10. 1 Afin de clarifier le texte grâce à une terminologie juridiquement appropriée, l’article devrait être modifié comme suit: «Lorsque le défendeur ne comparaît pas, la juridiction compétente est tenue de surseoir à statuer si elle établit que l’acte introductif d’instance ou un acte équivalent n’a pas été notifié au défendeur ou si le délai de comparution imparti est inférieur à celui établi par la loi pour que le défendeur puisse pourvoir adéquatement à sa défense. » 3. 3. Article 12 L’expression «présents dans cet E´ tat» est vague et il serait dès lors souhaitable de choisir un terme plus précis pour délimiter avec certitude les sujets concernés. Bruxelles, le 20 octobre 1999. 3. 4. Article 15. 1 b) Remplacer les mots «de manière non équivoque» par «sur la base de faits concluants». 3. 5. Article 23 Il apparaît nécessaire, dans l’intérêt de la rapidité de la procédure et de la sécurité juridique, d’indiquer avec précision un délai péremptoire raisonnable en remplacement des mots «à bref délai». 3. 6. Article 24 Afin d’impartir des délais précis pour la formation d’un éventuel recours contre la décision, cet article devrait être modifié comme suit: «La décision rendue sur requête est portée à la connaissance du requérant dans un délai de. , à la diligence du greffier, suivant les modalités déterminées par la loi de l’E´ tat membre requis, et notifiée à la personne contre laquelle l’exécution est demandée dans un délai de. » 3. 7. Article 25. 2 Afin d’éviter que la dernière phrase laisse supposer qu’il puisse exister d’autres raisons pour lesquelles, théoriquement, le délai il convient de la supprimer ou de pourrait être prorogé, modifier comme suit la phrase qui précède: «Si cette personne a sa résidence habituelle dans un E´ tat membre autre que celui où la décision qui autorise l’exécution a été rendue, le délai de recours est de deux mois, indépendamment de la distance, et court à partir du jour. » La Présidente du Comité économique et social Beatrice RANGONI MACHIAVELLI


title: Parecer do Comité Económico e Social sobre a «Proposta de directiva do Conselho relativa à protecção dos trabalhadores contra riscos ligados à exposição a agentes cancerígenos durante o trabalho (sexta directiva especial nos termos do n.o 1 do artigo 16.o da Directiva 89/391/CEE)»

eurovoc_concepts:
carcinogenic substance
health risk
occupational health
occupational safety
safety standard

text: C 368/18 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias 20. 12. 1999 Parecer do Comité Econo´ mico e Social sobre a «Proposta de directiva do Conselho relativa à protecça˜o dos trabalhadores contra riscos ligados à exposiça˜ o a agentes cancerı´genos durante o trabalho (sexta directiva especial nos termos do n. o 1 do artigo 16. o da Directiva 89/391/CEE)» (1999/C 368/07) Em 17 de Maio de 1999 decidiu o Conselho consultar o Comité Econo´ mico e Social, ao abrigo do artigo 198. o do Tratado que institui a Comunidade Europeia, sobre a proposta supramencionada. A Secça˜o de Emprego, Assuntos Sociais e Cidadania, que teve a seu cargo a preparaça˜o dos correspondentes trabalhos do Comité, emitiu parecer em 30 de Setembro de 1999. Foi relator Thomas Etty. Na 367. a reunia˜o plena´ria de 20 e 21 de Outubro de 1999 (sessa˜o de 20 de Outubro), o Comité Econo´ mico e Social adoptou o presente parecer por 97 votos a favor, 1 voto contra e 2 abstenço˜ es. 1. O Comité concorda, em termos gerais, com a Comissa˜o quanto a ser importante simplificar e clarificar a legislaça˜o comunita´ria, sem prejuı´zo do nı´vel de protecça˜o. E´ segura- mente o que deve ser feito com a legislaça˜o sobre segurança e sau´ de no trabalho, a´rea em que a arquitectura dos documentos existentes se tornou, nalguns casos, muito complicada. Verifica que o objectivo da consolidaça˜o na˜o é alterar a 2. substância da legislaça˜o actual. O Comité concorda inteiramente com a proposta em 4. apreço. 5. Como esta é a primeira proposta deste tipo submetida ao Comité na a´rea de polı´tica em causa abordam-se no presente parecer os aspectos mais gerais do processo de codificaça˜o no que diz respeito à legislaça˜o sobre a segurança e sau´ de no trabalho: 3. O Comité verifica também que a decisa˜o da Comissa˜o de 1 de Abril de 1987 dispo˜ e que todos os actos jurı´dicos devam ser codificados pelo menos à décima alteraça˜o (regra mı´nima). A directiva de 1990 relativa aos agentes cancerı´genos (1) foi alterada uma vez quando a Comissa˜o apresentou a sua proposta de 8 de Abril de 1999. Entretanto, foi alterada uma segunda vez em 29 de Abril de 1999. — tendo em conta o que é dito no ponto 2 acima, se houver diferenças de protecça˜o de instrumento legislativo para instrumento legislativo a codificar, devem aplicar-se as disposiço˜ es mais favora´veis à segurança e sau´ de no tra- balho; O Comité considera que o esforço de codificaça˜o deve começar quando urja a transparência. A Comissa˜o deve tentar evitar situaço˜ es de proposta de codificaça˜o imediatamente seguida de nova proposta de alteraça˜o. — se desses instrumentos constarem derrogaço˜ es, isto é, sectores excluı´dos, a codificaça˜o deve suscitar imediata- mente um debate, nos serviços e o´ rga˜os pertinentes da UE, sobre se se justificam ainda derrogaço˜ es e quais, sendo extraı´das concluso˜ es a executar com prontida˜o; Neste caso, a proposta precoce da Comissa˜o deveu-se a inicialmente, a Directiva limitava a questo˜ es de aplicaça˜o: protecça˜o dos trabalhadores às substâncias classificadas ao nı´vel comunita´rio; apo´ s a primeira alteraça˜o, o âmbito de aplicaça˜o alargou-se a substâncias reconhecidas como cancerı´- genas por outras autoridades. — a codificaça˜o é importante na˜o so´ para tornar a legislaça˜o mais clara e mais acessı´vel ao cidada˜o comum da UE, mas também para os governos, parlamentos e grupos de interesses socioecono´ micos dos Estados candidatos à adesa˜o à UE, em especial os da Europa Central e Oriental. Nesta conformidade, o Comité defende uma vez mais uma cooperaça˜o mais forte com os parceiros pertinentes, nesses paı´ses, no domı´nio da segurança e sau´ de no trabalho; O Comité julga saber que esta˜o bastante avançados os preparativos de inclusa˜o de uma segunda alteraça˜o na codifi- caça˜o. Espera, pois, que a nova proposta seja adoptada em breve. (1) Directiva 90/394/CEE do Conselho, JO L 196 de 26. 7. 1990. — o Comité esta´ ciente de que a codificaça˜o ocupa na˜o so´ a D-G V mas também, em grande medida, os serviços jurı´dicos da Comissa˜o. Na˜o pode, porém, deixar de reiterar propostas ja´ feitas à Comissa˜o no sentido de que fique assegurado que os recursos pertinentes da D-G V se mantenham num nı´vel que lhes permita a adequada realizaça˜o das tarefas que lhes esta˜o confiadas; 20. 12. 1999 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias C 368/19 — se, como se espera, a codificaça˜o tornar a legislaça˜o comunita´ria mais clara e mais acessı´vel, a D-G V podera´ explorar a possibilidade de instrumentos e medidas suple- mentares para promover uma melhor execuça˜o da legis- laça˜o vigente. Bruxelas, 20 de Outubro de 1999. A Presidente do Comité Econo´mico e Social Beatrice RANGONI MACHIAVELLI Parecer do Comité Econo´ mico e Social sobre a «Proposta de decisa˜o do Conselho que estabelece um programa de acça˜ o comunita´ria em prol da integraça˜o dos refugiados» (1999/C 368/08) Em 5 de Julho de 1999, o Conselho decidiu, em conformidade com o disposto no artigo 262. o do Tratado que institui a Unia˜o Europeia, consultar o Comité sobre a proposta supramencionada. Incumbida dos correspondentes trabalhos, a Secça˜o de Emprego, Assuntos Sociais e Cidadania emitiu parecer em 30 de Setembro de 1999. Foi relatora S. zu Eulenburg. Na sua 367. a reunia˜o plena´ria de 20 e 21 de Outubro de 1999 (reunia˜o de 20 de Outubro), o Comité adoptou, por 107 votos a favor, 1 voto contra e 2 abstenço˜ es, o seguinte parecer. 1. Observaço˜ es na generalidade Perante este parecer globalmente positivo, o CES limita-se a apresentar algumas propostas de alteraça˜o do documento existente, que passa a apresentar e a fundamentar. O presente parecer tem por objecto um programa de acça˜o comunita´ria em prol da integraça˜o dos refugiados reconheci- dos e, em funça˜o dos Estados-Membros em causa, das pessoas «beneficia´rias de outras formas de protecça˜o que lhes permitem permanecer no territo´ rio dos Estados-Membros, sendo assim candidatos adequados para uma integraça˜o total na sociedade» (v. p. 3 da proposta). A convite do Parlamento Europeu, a Comissa˜o Europeia apresentou em Dezembro de 1998 a respectiva proposta de decisa˜o do Conselho. O CES acolhe com extrema satisfaça˜o que, a convite do Parlamento Europeu, a Comissa˜o Europeia tenha apresentado uma proposta de decisa˜o do Conselho estabelecendo um programa de acça˜o comunita´ria em prol dos refugiados. O CES apoia tanto a fundamentaça˜o, como a proposta propriamente dita e vê na instituiça˜o de um programa de acça˜o um importante instrumento para garantir e manter de futuro os resultados positivos das acço˜ es-piloto empreendidas, reagindo-se assim de forma coerente aos desafios que se colocam à Unia˜o Europeia e aos seus Estados-Membros em matéria de integraça˜o de refugiados. Neste contexto, o CES salienta a importância de se estabelecer este programa no devido tempo, em estreita ligaça˜o com as acço˜ es-piloto, e de se velar pela sua execuça˜o o mais brevemente possı´vel. Os 18 meses de duraça˜o do programa sa˜o, na perspectiva do Comité, imprescindı´veis. 1. 1. Contexto da polı´tica de apoio em que se insere o programa de acça˜o proposto 1. 1. 1. A integraça˜o das pessoas que têm encontrado refu´ gio e protecça˜o nos Estados-Membros converteu-se, ao longo dos u´ ltimos anos, em objecto de crescente interesse na Unia˜o Europeia. A pedido do Parlamento Europeu, em 1997 e 1998 foram financiadas, a tı´tulo da rubrica orçamental B3-4113, mu´ ltiplas acço˜ es-piloto em prol da integraça˜o dos refugiados. O programa de acça˜o em exame foi aprovado pela Comissa˜o em Dezembro de 1998, com base nas experiências adquiridas nessas acço˜ es-piloto. 1. 1. 2. Em 13 de janeiro de 1999, a Comissa˜o apresentou, por outro lado, uma proposta complementar de acça˜o comum, estabelecendo medidas destinadas a apoiar na pra´tica o acolhimento e repatriamento volunta´rio de refugiados, pessoas deslocadas e requerentes de asilo (COM(1998) 733 final), com base no trabalho desenvolvido durante o mesmo perı´odo, a tı´tulo das rubricas orçamentais B5-803 e B7-6008


title: 1999/715/EG: Kommissionens beslut av den 20 oktober 1999 om beviljande av stöd till produktion av bordsoliver i Frankrike [delgivet med nr K(1999) 3368] (Endast den franska texten är giltig)

eurovoc_concepts:
France
olive
production aid

text: L 283/16 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 6. 11. 1999 II (Rättsakter vilkas publicering inte är obligatorisk) KOMMISSIONEN KOMMISSIONENS BESLUT av den 20 oktober 1999 om beviljande av stöd till produktion av bordsoliver i Frankrike [delgivet med nr K(1999) 3368] (Endast den franska texten är giltig) (1999/715/EG) EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT genomgått en behandling som gjort dem lämpliga som livsmedel. med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, med beaktande av rådets förordning nr 136/66/EEG av den 22 september 1966 om den gemensamma organisationen av marknaden för oljor och fetter (1), senast ändrad genom förord- ning (EG) nr 1638/98 (2), särskilt artikel 5. 4 i denna, och av följande skäl: 1. 2. 3. 4. Enligt artikel 5. 4 i förordning nr 136/66/EEG får medlemsstaterna använda en del av sin garanterade nationella kvantitet och en del av sitt stöd till produk- tion av olivolja för att stödja produktionen av bords- oliver, enligt villkor som kommissionen skall godkänna i enlighet med förfarandet i artikel 38 i samma förord- ning. Frankrike har lagt fram en sådan begäran för reglerings- året 1999/2000 och bestämmelser för beviljandet av sådant stöd bör fastställas. Det bör föreskrivas att stödet skall beviljas till produ- center av bearbetade bordsoliver från olivodlingar i Frankrike och de villkor bör fastställas som skall gälla för att detta stöd skall beviljas. Bearbetningsperioden bör fastställas till tiden mellan den 1 september 1999 och den 31 augusti 2000. Som bear- betade oliver räknas oliver som har genomgått en första behandling i saltlake under åtminstone 15 dagar och som slutgiltigt har flyttats från saltlaken eller oliver som (1) EGT 172, 30. 9. 1966, s. 3025/66. (2) EGT L 210, 28. 7. 1998, s. 32. 5. 6. 7. 8. 9. Vikten av de bearbetade bordsoliver som berättigar till stöd och den motsvarande vikten av olivolja skall fast- ställas för beräkning av enhetsstödet till bordsoliver och för förvaltningen av de garanterade nationella kvantite- terna. De företag som bearbetar bordsoliver måste godkännas i enlighet med villkor som skall fastställas. Man bör beakta att de bearbetningsföretag som ligger i områden med skyddad ursprungsbeteckning måste föra lagerbok- föring oavsett vilken kvalitet av oliver som bearbetas. fastställas bestämmelser Det bör för kontroller av produktionsstöd för bordsoliver. Dessa bestämmelser måste särskilt omfatta de skördedeklarationer som lämnas av producenter av bordsoliver, bearbetningsföre- tagens uppgifter angående de kvantiteter oliver som leve- reras av producenterna och de kvantiteter som lämnar bearbetningskedjan, liksom de kontrollkrav som åligger utbetalningsställena. Sanktioner bör fastställas för de producenter av bordsoliver som lämnat uppgifter i sina deklarationer som inte överensstämmer med resultaten av genomförda kontroller. Det bör fastställas vilka uppgifter som skall lämnas för beräkningen av stöd till producenter av bearbetade bordsoliver. Under vissa förhållanden kan ett förskott på stödet beviljas. Frankrike måste underrätta kommissionen om de natio- nella åtgärder som vidtas för att tillämpa detta beslut och de uppgifter som används vid beräkningen av förskottet på stödet och vid beräkningen av det slutliga stödet. 6. 11. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 283/17 10. De åtgärder som föreskrivs i denna förordning är fören- liga med yttrandet från Förvaltningskommittén för oljor och fetter. bearbetade bordsoliver som krävs för ett kilogram av varje typ av beredd produkt, och — uppgifter om lagret av oliver i olika beredningstillstånd och per beredningssätt den 1 september 1999. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Artikel 1 Frankrike tillåts härmed att för regleringsåret 1999/2000 för olivolja bevilja stöd för produktion av bordsoliver i enlighet med detta beslut. Artikel 2 1. Stöd till produktion av bordsoliver skall beviljas till producenter av oliver som härrör från olivodlingar i Frankrike och som levereras till godkända bearbetningsföretag för bear- betning till bordsoliver. 2. För regleringsåret 1999/2000 för olivolja skall stödet beviljas för bordsoliver som har bearbetats från och med den 1 september 1999 till och med den 31 augusti 2000. 3. I detta beslut avses med bearbetade bordsoliver, oliver som har genomgått en första behandling i saltlake under minst 15 dagar och som slutgiltigt har flyttats från saltlaken eller oliver som genomgått en behandling som gjort dem lämpliga som livsmedel. Artikel 3 1. För beräkning av enhetsstödet för bordsoliver och för administrationen av de garanterade nationella kvantiteterna av olivolja, skall 100 kg bearbetade bordsoliver motsvara 13 kg olivolja som berättigar till produktionsstöd i enlighet med artikel 5 i förordning nr 136/66/EEG. 2. Den vikt av de bearbetade bordsoliver som skall beaktas skall vara den avrunna nettovikten av hela oliver efter bearbet- ning, eventuellt krossade men inte urkärnade. Artikel 4 1. Godkännandenummer skall ges till företag som — senast den 31 oktober 1999 lämnar en ansökan om godkännande tillsammans med de uppgifter som avses i punkt 2 och de åtaganden som avses i punkt 3, — saluför bearbetade och i vissa fall ytterligare beredda bords- oliver, och — när det gäller regionen Korsika och oliver som skördats i ett område med skyddad ursprungsbeteckning, har en anlägg- ning med en kapacitet för att bearbeta åtminstone 5 ton oliver per år, och när det gäller övriga områden 10 ton oliver. Ansökningar om godkännande skall minst innehålla 2. — en beskrivning av bearbetningsanläggningen och lagerloka- lerna, med angivande av kapacitet, För att godkännas skall ett bearbetningsföretag förbinda 3. sig att — vid leveransen till företaget, under bearbetningen och lagringen hålla bordsoliver som berättigar till stöd skilda från bordsoliver med ursprung i tredje länder och de oliver för vilka stöd inte utbetalas, — föra lagerbokföring över bordsoliver kopplat till den ekono- miska redovisningen och för varje dag ange a) de kvantiteter oliver som anländer till företaget med uppgift om varje enskild sändning och respektive produ- cent, b) de kvantiteter oliver som genomgår bearbetning samt de kvantiteter bordsoliver som bearbetats i den mening som avses i artikel 2. 3, c) kvantiteter färdigberedda oliver, d) de kvantiteter bordsoliver som har lämnat företaget, uppdelade efter beredningssätt och med uppgift om mottagaren. — till den producent som avses i artikel 2. 1 och den behöriga myndigheten lämna de dokument och de uppgifter som avses i artikel 6 i enlighet med de villkor som fastställs i den artikeln — genomgå alla kontroller enligt detta beslut. Ett godkännande skall inte ges eller omedelbart dras till- 4. baka om företaget — inte eller inte längre uppfyller villkoren för godkännande, eller — anklagas av de behöriga myndigheterna för att ha begått oegentligheter i samband med ordningen enligt förordning nr 136/66/EEG, eller — har straffats för en överträdelse av bestämmelserna i den förordningen under de senaste 24 månaderna. 5. För det slutgiltiga godkännandet skall vid ett kontroll- besök på platsen de uppgifter som det berörda företaget lämnat bekräftas. Artikel 5 För beviljandet av stöd till produktionen av bordsoliver skall producenten senast den 31 december 1999 lämna ett intyg som bekräftar att den deklaration som lämnats angående stöd till produktion av olivolja även omfattar bordsoliver eller i samma tillämpliga fall en ny deklaration som innehåller uppgifter som skördedeklarationen för olivolja, men med avse- ende på bordsoliver. Om uppgifterna i fråga redan har lämnats och sedan inte har ändrats, skall det i tilläggsdeklarationen endast anges hänvis- ningar till skördedeklarationen i fråga och till de berörda skif- tena. — en beskrivning av de olika formerna av beredningar av de bordsoliver som saluförs, med uppgift om den medelvikt av Deklarationerna för bordsoliver skall ingå i den alfanumeriska databasen enligt stödsystemet för olivoljeproduktion. L 283/18 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 6. 11. 1999 Artikel 6 — den mängd bordsoliver som bearbetats, uppdelade per Godkända företag skall under den närmast 1. följande månaden efter leverans av det sista partiet oliver och senast den 30 juni 2000 till de producenter som avses i artikel 2. 1 utfärda ett intyg med uppgift om de levererade olivernas nettovikt. Detta intyg skall stödja sig på alla verifikationsdokument avse- ende de levererade olivpartiernas vikt. Godkända företag skall underrätta den behöriga myndig- 2. heten och kontrollorganet a) före den 10 i varje kvartal angående — de kvantiteter oliver som under det föregående kvartalet levererats till företaget, börjat bearbetas och som färdig- bearbetats i den mening som avses i artikel 2. 3, — de kvantiteter oliver som under det föregående kvartalet beretts och levererats från företaget, uppdelade efter beredningssätt, — summan av de kvantiteter som avses i de första två strecksatserna och lagersituationen i slutet av föregående kvartal. b) före den 1 juli 2000 om namnen på de producenter som avses i artikel 2. 1 för den bearbetningsperiod som avses i artikel 2. 2 och de kvantiteter som omfattas av intyg som utfärdats i enlighet med punkt 1, och c) före den 1 juni 2001 om de totala kvantiteter som levere- rats för den bearbetningsperiod som avses i artikel 2. 2 och de totala motsvarande bearbetade kvantiteterna. Artikel 7 Producenter av bordsoliver skall före den 1 juli 2000 1. direkt eller till den behöriga myndigheten lämna stödansökningar, som innehåller åtminstone följande uppgifter: indirekt — Producentens namn och adress. — Hänvisning till den relevanta skördedeklarationen. — Det godkända företag till vilket oliverna levererats. Dessa ansökningar skall åtföljas av de leveransintyg som avses i artikel 6. 1. I tillämpliga fall får ansökningarna åtföljas av en ansökan om förskott på stödet. Om en ansökan lämnas in efter sista inlämningsdatum, 2. skall det belopp som producenten skulle haft rätt till om ansökan hade lämnats in i tid, minskas med 1 % för varje arbetsdag som den är försenad. Ansökningar som lämnas mer än 25 arbetsdagar för sent kommer att avslås. Artikel 8 Före den slutliga utbetalningen av stödet, skall det behö- 1. riga organet genomföra nödvändiga kontroller av — den mängd bordsoliver för vilken det har utfärdats leverans- intyg, producent. Kontrollerna skall omfatta — flera fysiska inspektioner av varor i lager och kontroll av de godkända företagens räkenskaper, — noggranna kontroller av stödansökningar från olivprodu- center som ansöker om stöd för både bordsoliver och olivolja. Frankrike skall se till att alla nödvändiga kontroller 2. genomförs för att det skall kunna garanteras att — berättigandet till stöd för produktion av bordsoliver iakttas, — de oliver som levereras till ett företag som godkänts i enlighet med detta beslut, inte kan berättiga till stöd för produktion av olivolja, — att det inte lämnas in fler än en ansökan för samma oliver. 3. Utan att det påverkar tillämpningen av de sanktioner som fastställts av Frankrike, skall inte något stöd ges till de produ- center som avses i artikel 2. 1 vars deklarationer enligt artikel 5 eller vars stödansökningar enligt artikel 7 inte överensstämmer med resultaten av genomförda kontroller. Bestämmelserna i artikel 15 i kommissionens förordning (EG) nr 2366/98 (1) skall gälla i tillämpliga delar. Artikel 9 Var och en av de producenter som avses i artikel 2. 1 kan 1. få ett förskott på det sökta stödet. Förskottet på stödet skall motsvara det enhetsbelopp som avses i artikel 17a. 1 i rådets förordning (EEG) nr 2261/84 (2), multiplicerat med den kvan- titet olivolja som enligt artikel 3. 1 i detta beslut motsvarar den relevanta kvantiteten bearbetade bordsoliver. För att bevilja förskott till producenter skall kvantiteten bearbe- tade bordsoliver fastställas genom att en preliminär bearbet- i tillämpas på den kvantitet ningskoefficient leveransintyget och som bekräftats genom ytterligare uppgifter som lämnats till det behöriga organet. Koefficienten skall fast- ställas av det behöriga organet på grundval av tillgängliga uppgifter om det godkända företaget i fråga. Kvantiteten bords- oliver som skall beaktas får emellertid inte överskrida 90 % av kvantiteten levererade bordsoliver. som anges 2. Förskott på stöd skall betalas från och med den 16 oktober 2000 till producenter som ansökt om detta i enlighet med artikel 7. 1. Artikel 10 1. Utan att det påverkar tillämpningen av de nedsättningar som föreskrivs i artikel 20d i förordning nr 136/66/EEG skall stödet motsvara det enhetsbelopp som avses i artikel 17a. 2 i förordning (EEG) nr 2261/84, multiplicerat med den kvantitet olivolja som enligt artikel 3. 1 i detta beslut motsvarar den relevanta kvantiteten bearbetade bordsoliver. (1) EGT L 293, 31. 10. 1998, s. 50. (2) EGT L 208, 3. 8. 1984, s. 3. 6. 11. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 283/19 För att bevilja förskott till de producenter som avses i artikel 2. 1, skall kvantiteten bearbetade bordsoliver fastställas genom att en preliminär bearbetningskoefficient för företaget i fråga tillämpas på den kvantitet som anges i leveransintyget och som bekräftats genom ytterligare uppgifter som lämnats till det behöriga organet. Koefficienten skall motsvara förhållandet mellan den totala kvantiteten bearbetade bordsoliver och den totala kvantiteten bordsoliver för vilka leveransintyg utfärdats för regleringsåret för olivolja. Om den kvantitet bearbetade oliver motsvarande stödet som angivits i leveransintyget inte kan fastställas, skall kvantiteterna bearbetade bordsoliver för producenterna i fråga beräknas på grundval av medelkoefficienten för de andra företagen. Utan att det påverkar de krav som olivproducenterna i fråga kan ställa på företaget, får emellertid inte kvantiteten bearbetade oliver överskrida 75 % av den kvantitet som angivits i leveransintyget. 2. Efter det att kontrollerna enligt artikel 8 har genomförts och inom 90 dagar efter kommissionens fastställande av enhetsbeloppet, skall stödet eller i tillämpliga fall den återstå- ende delen av stödet betalas ut till producenten. Artikel 11 Frankrike skall underrätta kommissionen — utan dröjsmål, om de nationella åtgärder som vidtas i enlighet med detta beslut, — före den 1 augusti 2000, om de kvantiteter olivolja som motsvarar den beräknade mängden bearbetade bordsoliver och om de preliminära bearbetningskoefficienter som använts för denna beräkning, — före den 16 juni 2001, om de kvantiteter olivolja som motsvarar den faktiskt bearbetade mängden bordsoliver och om de bearbetningskoefficienter som använts. Detta beslut riktar sig till Republiken Frankrike. Artikel 12 Utfärdat i Bryssel den 20 oktober 1999. På kommissionens vägnar Franz FISCHLER Ledamot av kommissionen


title: Avis du Comité économique et social sur la «Proposition de décision du Conseil relative au système des ressources propres de l'Union européenne»

eurovoc_concepts:
Member States' contribution
VAT
administrative expenditure (EU)
financing method
general budget (EU)
own resources

text: C 368/16 FR Journal officiel des Communautés européennes 20. 12. 1999 Avis du Comité économique et social sur la «Proposition de décision du Conseil relative au système des ressources propres de l’Union européenne» (1999/C 368/06) Le 3 août 1999, le Conseil a décidé, conformément à l’article 262 du Traité instituant la Communauté économique européenne, de consulter le Comité économique et social sur la proposition susmentionnée. La section «Union économique et monétaire, cohésion économique et sociale», chargée de préparer les travaux du Comité en la matière, a élaboré son avis le 29 septembre 1999 (rapporteur: M. Vasco Cal). Le Comité économique et social a adopté au cours de sa 367e session plénière des 20 et 21 octobre 1999 (séance du 20 octobre 1999) par 109 voix pour, 1 voix contre et 2 abstentions le présent avis. 1. La proposition de décision du Conseil relative au système des ressources propres de l’Union européenne, présentée par la Commission en juillet 1999, fait suite aux décisions du Conseil européen de Berlin des 24 et 25 mars sur le finance- ment de l’UE pour la période 2000-2006. Concernant les ressources propres, le Conseil a décidé 1. 1. essentiellement: — de ramener le taux d’appel maximal de la ressource TVA de 1 % à 0,75 % en 2002 et 2003 et à 0,5 % à partir de 2004; — d’augmenter le pourcentage des «ressources propres tradi- tionnelles» retenu par les E´ tats membres pour couvrir les frais de perception (de 10 % à 25 %); — de procéder à des ajustements techniques de la correction des déséquilibres budgétaires en faveur du Royaume-Uni (afin de tenir compte des résultats de ces décisions du Conseil européen et des futurs coûts de l’élargissement); — de réduire à 25 % la contribution financière de l’Autriche, de l’Allemagne, des Pays-Bas et de la Suède à la compensa- tion en faveur du Royaume-Uni; — d’inviter la Commission à examiner, avant le 1er janvier 2006, le fonctionnement du système des ressources pro- pres, y compris les conséquences de l’élargissement, la correction des déséquilibres budgétaires en faveur du Royaume-Uni et la réduction consentie aux quatre E´ tats membres cités dans le financement de la compensation en faveur du Royaume-Uni, ainsi que la question de la création de nouvelles ressources propres autonomes de l’UE. 2. Le CES a eu l’occasion d’examiner ces problèmes dans l’avis d’initiative qu’il a élaboré les 24 et 25 mars 1999 sur «Le financement de l’Union européenne» (1), en vue du Conseil européen tenu à cette même date. Dans cet avis, le CES reconnaissait qu’il existait des difficultés concernant l’adoption de certaines propositions discutées, comme la création de nouvelles ressources propres, et se prononçait en faveur de certaines des mesures qui ont été adoptées par le Conseil (1) JO C 138 du 18. 5. 1999. européen, et qui font aujourd’hui l’objet de la proposition de décision du Conseil à l’examen, notamment: l’application plus généralisée de la ressource PNB et la réduction du taux d’appel maximal de la ressource TVA, l’augmentation du pourcentage retenu par les E´ tats membres pour couvrir les frais de perception et la prise en considération du coût de l’élargisse- ment dans la compensation en faveur du Royaume-Uni. Compte tenu du fait que les coûts et le calendrier de 2. 1. l’élargissement ne peuvent pas encore être déterminés de manière réaliste, le CES considérait dans son avis sur le financement de l’Union qu’il serait nécessaire, avant 2006, de réexaminer la problématique des ressources propres dans son ensemble, y compris les déséquilibres budgétaires concernant certains E´ tats membres, et il se félicite donc de l’invitation adressée par le Conseil européen à la Commission d’entrepren- dre une révision du fonctionnement du système des ressources propres. 2. 2. La nécessité de cette révision est évidente lorsque l’on analyse les déséquilibres budgétaires actuels et que l’on projette dans les diverses rubriques budgétaires les dépenses que pourra occasionner l’élargissement, dont le coût pour le budget communautaire est «gravement sous-estimé». 2. 3. Mais la question de fond que pose le CES dans son avis va plus loin, puisqu’il considère que les mesures ponctuelles et positives ne suffisent pas à garantir un système de ressources propres «équitable, transparent, d’un rapport coût-efficacité satisfaisant et simple», comme a tenu à le souligner le Conseil européen. La nouvelle situation qui résultera de l’élargissement nécessitera l’introduction, à partir de 2005/2006, date prévue pour les premières adhésions, d’«un mécanisme général de réglementation qui fixerait un cadre s’articulant autour du nouveau système de ressources propres, mécanisme permet- tant de lier directement la prospérité nationale (exprimée en PNB par tête d’habitant) aux soldes nets de chacun des E´ tats membres. faut en conséquence garantir un niveau de ressources propres global de nature à permettre à l’Union européenne de bien assumer son rôle et de le renforcer». Il La courbe graphique représentant ce mécanisme ne 2. 3. 1. pourrait dépasser les limites qui seraient fixées en matière de soldes nets. 20. 12. 1999 FR Journal officiel des Communautés européennes C 368/17 La relation directe entre les deux variables ne devrait pas être représentée par une ligne, mais par une zone grisée autour de la ligne, de manière à ce que le mécanisme de correction intervienne lorsque la situation nette d’un E´ tat membre sort de la zone considérée et s’éloigne sensiblement de la situation nette des autres E´ tats membres ayant le même niveau de prospérité. La relation entre le déséquilibre budgétaire, mesuré par rapport au PNB par habitant, et les soldes budgétaires opérationnels nécessite une formule qui permette des varia- tions des contributions budgétaires d’une année à l’autre. Au plan conceptuel, les mécanismes convenus devraient envisager une marge de variation qui serait acceptable après calcul d’une moyenne de cette variation portant sur une période supérieure à une année. L’ampleur de cette marge devrait être suffisante pour permettre de trouver un meilleur équilibre entre la stabilité et les corrections à introduire dans les soldes nets, lorsque ceux-ci la prévisibilité du niveau des recettes, et sortent du degré acceptable de variation. Ainsi, l’on éviterait de procéder à des corrections généralisées tous les ans. 2. 4. Le Comité considère que le rapport sur «le fonctionne- ment du système des ressources propres et notamment sur les effets de l’élargissement sur le financement du budget» (article 9 de la proposition de décision du Conseil), que la Commission doit présenter avant le 1er janvier 2006, doit être précédé dans toutes les institutions et dans les E´ tats membres d’un large débat sur l’autonomie financière de l’Union européenne, sur la diminution du poids relatif des ressources propres traditionnel- les à laquelle on assiste actuellement et sur la question des ressources propres suffisantes pour maintenir et renforcer le rôle de l’Union européenne. Ce large débat devrait permettre d’atteindre un consensus élargi, qui facilitera la présentation de propositions concrètes par la Commission européenne. Bruxelles, le 20 octobre 1999. La Présidente du Comité économique et social Beatrice RANGONI MACHIAVELLI


title: Decyzja Rady z dnia 20 października 1999 r. określająca organ powołujący Sekretariat Generalny Rady

eurovoc_concepts:
Council of the European Union
Secretary General of an Institution
power to appoint
regulations for civil servants

text: 01/t. 3 PL Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej 145 31999D0692 L 273/12 DZIENNIK URZĘDOWY WSPÓLNOT EUROPEJSKICH 23. 10. 1999 DECYZJA RADY z dnia 20 października 1999 r. określająca organ powołujący Sekretariat Generalny Rady (1999/692/WE, EWWiS, Euratom) RADA UNII EUROPEJSKIEJ, PRZYJMUJE NINIEJSZĄ DECYZJĘ: uwzględniając regulamin pracowniczy urzędników Wspólnot Europejskich oraz warunki zatrudniania innych pracowników Wspólnot, ustanowione rozporządzeniem Rady (EWG, Euratom, EWWiS) nr 259/68 z dnia 29 lutego 1968 r. (1), ostatnio zmie- nionym Euratom) nr 1238/1999 (2), w szczególności art. 2 powyższego regulaminu pracowniczego oraz art. 6 powyższych warunków, rozporządzeniem EWWiS, (WE, Artykuł 1 Uprawnienia przyznane na mocy regulaminu pracowniczego urzędników organowi powołującemu oraz na mocy warunków zatrudniania innych pracowników organowi właściwemu do zawierania umów o pracę, w odniesieniu do Sekretariatu Gene- ralnego Rady będą wykonywane przez: a także mając na uwadze, co następuje: sekretarza generalnego; a) Radę w odniesieniu do sekretarza generalnego oraz zastępcy (1) Na mocy art. 207 ust. 2 akapit pierwszy Traktatu WE, art. 30 ust. 2 akapit pierwszy Traktatu EWWiS i art. 121 ust. 2 akapit pierwszy Traktatu Euratom, zmienionych Traktatem z Amsterdamu, który wszedł w życie w dniu 1 maja 1999 r. , Sekretariat Generalny Rady działa pod kie- runkiem sekretarza generalnego, wysokiego przedstawi- ciela ds. wspólnej polityki zagranicznej i bezpieczeństwa, zwanego dalej „sekretarzem generalnym”, którego wspiera zastępca sekretarza generalnego. b) Radę, na wniosek sekretarza generalnego, w celu zastosowa- nia w odniesieniu do urzędników i innych pracowników stop- nia 1 kategorii A art. 1, 13, art. 15 akapit drugi, art. 16, 22, 29, 30, 31, 32, 38, 41, 49, 50, 51, 78, 87, 88, 89 i 90; sekre- tarz generalny jest upoważniony do przekazania zastępcy sekretarza generalnego swoich uprawnień w zakresie wnio- sku; c) sekretarza generalnego w pozostałych przypadkach; sekretarz generalny jest upoważniony do przekazania swoich upraw- nień zastępcy sekretarza generalnego. (2) Należy przyjąć nową decyzję określającą organ powołujący Sekretariat Generalny Rady oraz uchylić decyzję 63/2/Euratom i 3/9/EWG (3), (1) Dz. U. L 56 z 4. 3. 1968, str. 1. (2) Dz. U. L 150 z 17. 6. 1999, str. 1. (3) Decyzje Rady z dnia 14 maja 1962 r. określające organ powołujący Sekretariat Rady (Dz. U. 5 z 16. 1. 1963, str. 33 i 34). Zastępca sekretarza generalnego jest upoważniony do przeka- zania dyrektorowi generalnemu ds. administracyjnych jakich- kolwiek uprawnień w całości lub w części, przekazanych mu przez sekretarza generalnego w celu zastosowania warunków zatrudniania innych pracowników oraz zastosowania regula- minu pracowniczego w odniesieniu do urzędników kategorii B, C i D. Uprawnienia takie nie mogą wykraczać poza upraw- nienia przekazane mu w odniesieniu do mianowania i zakoń- czenia służby urzędników oraz zatrudniania innych urzędni- ków. 146 PL Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej 01/t. 3 Niniejszym decyzje 63/9/EWG i 63/2/Euratom tracą moc. Artykuł 2 Niniejsza decyzja staje się skuteczna od dnia jej przyjęcia. Artykuł 3 Niniejsza decyzja zostaje opublikowana w Dzienniku Urzędowym Wspólnot Europejskich. Artykuł 4 Sporządzono w Brukseli, dnia 20 października 1999 r. W imieniu Rady T. HALONEN Przewodniczący


title: Advies van het Economisch en Sociaal Comité over het "Voorstel voor een beschikking van de Raad tot wijziging van Beschikking 91/666/EEG betreffende de vorming van communautaire reserves van mond- en klauwzeervaccins"

eurovoc_concepts:
EU stock
animal health
foot-and-mouth disease
livestock
vaccine
veterinary inspection

text: 20. 12. 1999 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen C 368/15 Advies van het Economisch en Sociaal Comité over het „Voorstel voor een beschikking van de Raad tot wijziging van Beschikking 91/666/EEG betreffende de vorming van communautaire reserves van mond- en klauwzeervaccins” (1999/C 368/05) De Raad heeft op 8 september 1999 besloten, overeenkomstig art. 37 van het Verdrag tot oprichting van de Europese Gemeenschap, het Economisch en Sociaal Comité te raadplegen over het voornoemde voorstel. De Afdeling „Landbouw, plattelandsontwikkeling en milieu”, die met de voorbereidende werkzaamheden was belast, heeft haar advies op 28 september 1999 goedgekeurd; rapporteur was de heer Donnelly. Tijdens zijn 367e Zitting van 20 en 21 oktober 1999 (vergadering van 20 oktober 1999) heeft het Economisch en Sociaal Comité het volgende advies uitgebracht, dat met 105 stemmen vo´ o´ r en 1 stem tegen, bij 2 onthoudingen is goedgekeurd. 1. Inhoud van het Commissievoorstel Communautaire maatregelen voor bestrijding van 1. 1. mond- en klauwzeer voorzien in een noodvaccinatie indien de ziekte een grote uitbreiding neemt. 1. 2. Bij Beschikking 91/666/EEG van de Raad van 11 de- cember 1991 (1) heeft de Gemeenschap besloten tot de vor- ming van communautaire reserves van mond- en klauwzeer- vaccins en antigeenbanken aangewezen in vier verschillende plaatsen. Sedert de vaststelling van deze beschikking hebben twee van de vier antigeenbanken die waren aangewezen om een deel van de communautaire reserve van mond- en klauwzeer antigeen aan te houden, hun verbintenis om deze diensten aan de Gemeenschap te leveren, opgezegd (2). Het kan in de toekomst noodzakelijk zijn om de 1. 3. antigeenreserves op korte termijn en, in ieder geval, zonder onnodig tijdverlies, over te brengen naar passende lokalen in de Gemeenschap. Er wordt een wijziging van de bovengenoemde beschikking voorgesteld om adequaat op de distributiebehoef- ten of de noodzaak van een overbrenging van de communau- (1) PB L 368 van 31. 12. 1991, blz. 21-25. (2) The Institute for Animal Health (Pirbright, Verenigd Koninkrijk) en Bayer AG (Keulen, Duitsland). Brussel, 20 oktober 1999. taire reserves van mond- en klauwzeerantigeen naar andere opslagplaatsen te kunnen reageren. De aanwijzing van de twee betrokken antigeenbanken is geschrapt en de Commissie zal in de toekomst aanvullende plaatsen aanwijzen na het advies van het Permanent Veterinair Comité te hebben ingewonnen (overeenkomstig de procedure van artikel 10 van de beschik- king). 2. Beoordeling van het voorstel 2. 1. De bescherming van de gezondheidstoestand van het vee in de Europese Unie is van het grootste belang. Het voorstel van de Commissie vormt een nieuwe juridische grondslag voor een effectievere en directere bestrijding van mond- en klauwzeer, waaraan duidelijk behoefte bestaat. Het gevaar van mond- en klauwzeer, dat overigens niet 2. 2. alleen binnen de Europese Unie maar ook in naburige regio’ s en landen zoals in Noord-Afrika en Turkije op grote schaal voorkomt, kan de noodzaak doen ontstaan om direct te handelen en de distributie of verplaatsing van de communau- taire reserves van mond- en klauwzeerantigeen mogelijk te maken. Het Comité ondersteunt om deze reden het voorstel van de Commissie dat voorziet in de toepassing van de procedures van het Permanent Veterinair Comité ten aanzien van de communautaire antigeenreserves. De voorzitter van het Economisch en Sociaal Comité B. RANGONI MACHIAVELLI