title: Den Europæiske Ombudsmand - Årsberetning 1998

eurovoc_concepts:
European Ombudsman
activity report

text: 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/1 I (Meddelelser) DEN EUROP˘ISKE OMBUDSMAND ¯RSBERETNING 1998 (1999/C 300/01) Strasbourg, februar 1999 HR. JOS(cid:201) MAR˝A GIL-ROBLES GIL-DELGADO Formand for Europa-Parlamentet Rue Wiertz B-1047 Bruxelles I overensstemmelse med artikel 138 E, stk. 1, i traktaten om oprettelse af Det Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskab og artikel 3, stk. 8, i Europa-Parlamentets afgłrelse vedrłrende ombudsmandens statut og de almindelige betingelser for udłvelsen af hans erhverv forel(cid:230)gger jeg hermed min beretning for 1998. Jacob S(cid:214)DERMAN Europ(cid:230)isk ombudsmand C 300/2 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 INHOLD side 1. FORORD. 6 2. KLAGER TIL OMBUDSMANDEN. 10 2. 1. Retsgrundlaget for ombudsmandens arbejde. 10 2. 2. Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands mandat. 10 2. 2. 1. »Fejl og forsłmmelser«. 12 2. 2. 2. En kodeks for god forvaltningsskik. 12 2. 3. Fri bev(cid:230)gelighed og ombudsmandens mandat. 13 2. 4. Klagens antagelse til realitetsbehandling. 15 2. 5. Grundlag for undersłgelser. 15 2. 6. Analyse af klagerne. 16 2. 7. R(cid:229)d til klageren om at henvende sig til en anden myndighed. 16 2. 8. Afgłrelser efter en undersłgelse foretaget af ombudsmanden. 16 2. 9. Sager hvori indg(cid:229)r manglende besvarelse af korrespondance. 17 2. 10. Forskellige temaer vedrłrende aktindsigt. 18 2. 10. 1. Klager over n(cid:230)gtelse af aktindsigt. 18 2. 10. 2. Fair procedurer i ombudsmandens undersłgelser. 18 2. 10. 3. Ombudsmandens befłjelse til at foretage inspektion af dokumenter. 19 3. AFG(cid:216)RELSE EFTER EN UNDERS(cid:216)GELSE. 20 3. 1. Sager, hvor der ikke er konstateret fejl eller forsłmmelser. 20 3. 1. 1. Europa-Parlamentet. 20 Godtgłrelse af udgifter til l(cid:230)gebehandling. 20 Regler for at tilslutte sig Europa-Parlamentets pensionsordning. 21 3. 1. 2. R(cid:229)det for Den Europ(cid:230)iske Union. 24 Inspektion med form(cid:229)l at kontrollere begrundelser for n(cid:230)gtelse af aktindsigt. 24 3. 1. 3. Europa-Kommissionen. 27 Konkurrence: Svar p(cid:229) et anbringende (cid:151) Ombudsmandens kompetence. 27 Kommissionsmedlemmers lłnninger: Anmodning om oplysninger. 28 Dansk skat p(cid:229) importerede brugte biler. 29 Udbud om levering af tekniske tjenesteydelser til Kommissionen. 33 P(cid:229)st(cid:229)et overtr(cid:230)delse af konkurrencereglerne. 35 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/3 Udv(cid:230)lgelse af praktikanter. 40 Svig mod Den Europ(cid:230)iske Socialfond: P(cid:229)stand om manglende indgreb fra UCLAF’s side. 41 Udbudsprocedure. 44 (cid:216)konomisk stłtte til spanske toldklarerere og speditłrere efter det indre markeds ikrafttr(cid:230)den. 45 Tysk statsstłtte til vedvarende energi. 47 Frist for indsendelse af forslag i forbindelse med en udbudsprocedure. 49 Beskyttelse mod skovbrande: Fortolkning af forordning (E(cid:216)F) nr. 3529/86. 50 Annullation af finansiel stłtte til et projekt. 51 Tarif p(cid:229) r(cid:229)dyrkłd. 52 Kommissionens beslutning om ikke at indlede en overtr(cid:230)delsesprocedure i henhold til EF-trakta- tens artikel 169. Afslag fra en national domstol p(cid:229) at indbringe et pr(cid:230)judicielt spłrgsm(cid:229)l for EF-Domstolen: Kommissionens afgłrelse om ikke at forfłlge en besl(cid:230)gtet klage. 53 54 Gensidig anerkendelse af certifikater, der giver adgang til udłvelse af funktioner i civil luftfart. 55 Priser p(cid:229) publikationer fra Kommissionen. 56 Stipendium fra Kommissionen: Sociale sikringsbidrag. 57 Manglende ans(cid:230)ttelse af en ekspert. 58 Reserveliste for ans(cid:230)ttelse. 59 P(cid:229)st(cid:229)et diskrimination ved udbud. 60 Artikel 169: Mangel p(cid:229) begrundet udtalelse og udelukkelse af klageren fra et młde. 61 Overfłrsel af pensionsrettigheder. 65 Direktivet om pakkerejser: P(cid:229)st(cid:229)et mangelfuld behandling af en klage til Kommissionen. 65 Ans(cid:230)ttelsesprocedurer: Beslutning om at udpege en anden ansłger. 68 P(cid:229)stand om manglende undg(cid:229)else af diskrimination ved adgang til offentlig ans(cid:230)ttelse. 70 3. 1. 4. Kontoret for De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Officielle Publikationer. 70 Distributionssystem og prispolitik. 70 3. 2. Sager afsluttet af andre (cid:229)rsager. 72 3. 2. 1. Europa-Parlamentet. 72 Ordningen for godtgłrelser til Europa-Parlamentets medlemmer. 72 3. 3. Sager lłst af institutionen. 74 3. 3. 1. Europa-Parlamentet. 74 Ans(cid:230)ttelse: Negative resultater af l(cid:230)geundersłgelsen. 74 Undladelse af at levere udbudsmateriale p(cid:229) tilbudsgiverens sprog. 75 C 300/4 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 3. 3. 2. Europa-Kommissionen. 76 Statsstłtte: Kommissionens h(cid:229)ndh(cid:230)velse af F(cid:230)llesskabets love. Manglende information i forbindelser med telefonsamtaler. Forsinket betaling af Kommissionens bidrag til et projekt. Forsłmmelse ved ikke at holde en klager underrettet om dennes klagesag. 76 78 79 80 3. 3. 3. Harmoniseringskontoret af det Indre Marked. 82 Udv(cid:230)lgelsesprłve for midlertidigt ansatte: Afvisning af en ansłger. 82 3. 4. Mindelige lłsninger opn(cid:229)et af ombudsmanden. 83 3. 4. 1. Europa-Parlamentet. 83 Rejseudgifter i forbindelse med et MEP’s officielle besłg. 83 3. 4. 2. Europa-Kommissionen. 85 Aktindsigt i Kommissionsdokumenter. Udbud om stilling som finanschef under Phare-programmet. Manglende forl(cid:230)ngelse af en ekstern kontrakt: P(cid:229)st(cid:229)et undladelse af at underrette den p(cid:229)g(cid:230)ldende i rette tid. 85 86 87 3. 5. Sager afsluttet med en kritisk bem(cid:230)rkning fra ombudsmanden. 89 3. 5. 1. Europa-Parlamentet. 89 Personale: Anerkendelse af erhvervssygdom. Udv(cid:230)lgelsesprłve: Unłjagtige oplysninger. 89 90 3. 5. 2. R(cid:229)det for Den Europ(cid:230)iske Union. 92 R(cid:229)dets afgłrelse 93/731/EF (cid:151) Fortolkning af udtrykkene »gentagne bem(cid:230)rkninger« og »omfat-. tende dokumenter« R(cid:229)det: Aktindsigt. N(cid:230)gtelse af aktindsigt: Mangelfuld begrundelse. 92 95 98 ¯ben udv(cid:230)lgelsesprłve: Manglende oplysning om ankemuligheder. 100 Adgang til dokumenter. 103 3. 5. 3. Europa-Kommissionen. 105 Itoiz-D(cid:230)mning: Kommissionens manglende evne til at give tilstr(cid:230)kkelig begrundelse for dens konklusion, at der ikke foreligger nogen lovovertr(cid:230)delse. 105 Tvist vedrłrende en forskningskontrakt. 109 Konkurrenceretten: P(cid:229)st(cid:229)et manglende handling og manglende besvarelse af korrespondance. 114 Anerkendelse af eksamensbeviser for tandl(cid:230)ger udstedt af tredjelande. 117 Den fortrolige karakter af forholdet mellem l(cid:230)ge og patient. 120 Begrundelse af afvisning af ansłger. 121 ˘ndring af forskningsstłtte. 123 Stłtte til en filmfestival: Utilstr(cid:230)kkelig begrundelse. 126 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/5 Gensidig anerkendelse af helikoptercertifikater. 128 Manglende oplysning om en klages resultat. 130 ˘ndring af ans(cid:230)ttelsespolitik. 132 Ans(cid:230)ttelsesprocedurer. 134 Uforholdsm(cid:230)ssig forsinkelse ved svar p(cid:229) korrespondance. 136 3. 5. 4. Revisionsretten. 139 Refusion af omkostninger for deltagere i en udv(cid:230)lgelsesprłve. 139 3. 6. Udkast til ombudsmandens henstillinger. 141 3. 6. 1. R(cid:229)det for Den Europ(cid:230)iske Union. 141 En opdateret liste over trufne foranstaltninger inden for omr(cid:229)det Retlige og Indre Anliggender. 141 3. 7. Undersłgelser p(cid:229) eget initiativ foretaget af ombudsmanden. 143 3. 7. 1. Europa-Kommissionen. 143 Aldersgr(cid:230)nser ved ans(cid:230)ttelse. 143 Pensionsrettigheder for lokalt ansatte i Kommissionen. 147 4. FORBINDELSER MED ANDRE AF DEN EUROP˘ISKE UNIONS INSTITUTIONER. 148 4. 1. Europa-Parlamentet og Udvalget for Andragender. 148 4. 2. Europa-Kommissionen. 148 5. FORBINDELSER MED NATIONALE OMBUDSM˘ND OG TILSVARENDE ORGANER. 149 5. 1. Kontaktnettet. 149 5. 2. Samarbejde om behandling af klager. 149 5. 3. Samarbejde med regionale ombudsm(cid:230)nd og tilsvarende organer. 150 6. PR-AKTIVITETER. 150 6. 1. ¯rets hłjdepunkter. 150 6. 2. Konferencer og młder. 151 6. 3. Andre arrangementer. 155 6. 4. Kontakter til medierne. 157 BILAG A. Statistik over Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands arbejde i perioden 1. januar 1998 til 31. december 1998. 159 B. Ombudsmandens budget. 163 C. Personale. 165 C 300/6 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 1. FORORD Etablering af Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands kontor var et af Maastricht-traktatens vigtigste resultater i forbindelse med unionsborgerskabet. Muligheden for at henvende sig til ombudsmanden er en af de rettig- heder, der fłlger med unionsborgerskabet, og som garanteres af F(cid:230)llesskabets love. I min fłrste (cid:229)rsberet- ning (1995) meddelte jeg, at jeg ville foresl(cid:229) mulige reformer og (cid:230)ndringer i mandatet, befłjelser eller pro- cedurer for Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands kontor i (cid:229)rsberetningen for 1998 p(cid:229) baggrund af den erfaring, kontoret havde opn(cid:229)et, siden det begyndte sit arbejde i september 1995. En stor del af dette forord g(cid:230)lder derfor realiseringen af denne forpligtelse. Form(cid:229)let er at overveje, hvad der stadig er behov for for fuldt ud at etablere ombudsmandens kontor, s(cid:229) det kan tjene EU’s borgere s(cid:229) effektivt som muligt. For det fłrste vil jeg gerne oplyse l(cid:230)serne om, at strukturen for denne (cid:229)rsberetning er den samme som for de to foreg(cid:229)ende fulde aktivitets(cid:229)r, 1996 og 1997. Der er dog tale om en v(cid:230)sentlig (cid:230)ndring, hvad ang(cid:229)r udv(cid:230)lgelse af sager til pr(cid:230)sentation i rapporten. De tidligere (cid:229)rsberetninger indeholdt samtlige sager, der var afsluttet efter en undersłgelse. Dette var nyttigt i kontorets fłrste (cid:229)r for at give et komplet billede af ombudsmandens arbejde. Men det voksende antal sager betyder, at det ikke l(cid:230)ngere kan forsvares at tage dem alle med ud fra hensynet til borgernes behov, idet mange sager reelt er gentagelser af tidligere tilf(cid:230)lde og ikke virkelig af v(cid:230)sentlig interesse for offentligheden. Derfor har jeg i denne (cid:229)rsberetning overtaget den normale praksis for nationale ombudsm(cid:230)nd og kun medtaget en r(cid:230)kke udvalgte sager for at holde beret- ningens l(cid:230)ngde nede p(cid:229) et rimeligt omfang og for at sikre, at den forbliver klar og l(cid:230)sev(cid:230)rdig. Alle sager, der rejser v(cid:230)sentlige principielle spłrgsm(cid:229)l, er naturligvis taget med, plus dem der rejser nye spłrgsm(cid:229)l om kompetence eller procedurer for ombudsmanden, samt dem der indeholder resultater af generel interesse. For dem, der łnsker at studere alle sager afsluttet efter en undersłgelse, har web-siden siden juli 1998 givet disse oplysninger i en frisk og altomfattende form ved at udsende alle afgłrelser p(cid:229) engelsk og p(cid:229) klagerens sprog. Man kan ligeledes f(cid:229) en papirudgave af enhver afgłrelse ved at henvende sig til ombudsmandens kontor. RESULTATER Da (cid:229)rsberetningen for 1997 blev behandlet af Europa-Parlamentet, var der visse kritiske rłster, der antyde- de, at Ombudsmanden kun havde succes i en lille procentdel af sagerne. Dette synspunkt n(cid:229)ede man frem til p(cid:229) grundlag af samtlige modtagne klager, herunder ogs(cid:229) dem der ligger uden for mandatet. Jeg mener ikke, at denne m(cid:229)de at bedłmme en ombudsmands aktiviteter p(cid:229), er virkelig retf(cid:230)rdig. Der er ikke ret meget andet at głre med en klage, der ligger uden for mandatet, end at forsłge at r(cid:229)dgive klageren eller at overfłre klagen til et relevant organ. Dette er lykkedes os i n(cid:230)sten 80 % af disse tilf(cid:230)lde. I lłbet af 1998 har ombudsmandens kontor behandlet i alt 1 617 sager. Heraf var 1 372 nye klager mod- taget i 1998. Der blev iv(cid:230)rksat Øn undersłgelse p(cid:229) eget initiativ i lłbet af (cid:229)ret, og 185 undersłgelser blev afsluttet med en begrundet afgłrelse. I 45 % af disse sager lłste institutionen sagen, der blev fundet en mindelig lłsning, eller sagen blev afsluttet med en kritisk bem(cid:230)rkning. I 1997 og 1996 l(cid:229) de tilsvarende tal p(cid:229) henholdsvis 40 og 35 %. I lłbet af 1998 blev der i 52 % af sagerne ikke fundet fejl og forsłmmelser. Dette resultat er ikke altid negativt for borgeren. Undersłgelsesprocessen kr(cid:230)ver, at institutionen forklarer klageren, hvad den har gjort og hvorfor. Dette overbeviser endda i nogle tilf(cid:230)lde klageren om, at institutio- nen har handlet korrekt. Det er altid nłdvendigt for ombudsmandens kontor at holde nłje łje med sine resultater set ud fra borge- rens synspunkt. Der mangler stadig at blive gjort meget p(cid:229) dette omr(cid:229)de, men vi skal ikke glemme, at der er sket en fortsat forbedring af resultatet af sagerne og i antallet af behandlede sager. Hovedm(cid:229)let m(cid:229) v(cid:230)re, at behandlingstiden for en sag afkortes i lłbet af det kommende (cid:229)r. M(cid:229)let om at afgłre inden for en 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/7 m(cid:229)ned, hvorvidt en sag kan antages til realitetsbehandling, og et (cid:229)r til at afslutte en sag efter en undersł- gelse, er endnu ikke n(cid:229)et fuldt ud, men skulle kunne n(cid:229)s i lłbet af de n(cid:230)rmeste (cid:229)r. Der kan ofte opn(cid:229)s positive resultater ved, at Ombudsmanden gennemfłrer undersłgelser p(cid:229) eget initiativ. Den daglige behandling af borgernes klager kan głre ombudsmanden opm(cid:230)rksom p(cid:229) s(cid:230)rlige problemer eller tilbagevendende emner. I s(cid:229)danne tilf(cid:230)lde kan et positivt initiativ fra ombudsmanden g(cid:229)ende ud p(cid:229) at tage sig af det p(cid:229)g(cid:230)ldende spłrgsm(cid:229)l v(cid:230)re nłdvendigt. I november 1998 startede jeg en undersłgelse af eksistensen af og offentlighedens adgang til en kodeks for god forvaltningsskik i F(cid:230)llesskabets forskellige institutioner og organer for tjenestem(cid:230)nd i deres relationer til offentligheden. Princippet for en s(cid:229)dan kodeks stłttes vedholdende af Europa-Parlamentet, hvor EP-medlemmet og ordfł- rer for bet(cid:230)nkningen om aktiviteterne i Udvalget for Andragender i perioden 1996-1997, Roy Perry, opfordrede til, at der blev indfłrt en kodeks for god forvaltningspraksis i F(cid:230)llesskabets institutioner og organer. Parlamentet har lagt v(cid:230)gt p(cid:229) »det vigtige i, at en s(cid:229)dan kodeks for at v(cid:230)re tilg(cid:230)ngelig og forst(cid:229)e- lig for offentligheden bliver s(cid:229) identisk som muligt for alle EU’s institutioner og organer«. Undersłgelsen p(cid:229) eget initiativ er n(cid:230)rmere beskrevet i nedenst(cid:229)ende kapitel 2 (afsnit 2. 2. 2). Jeg h(cid:229)ber, at jeg kan meddele positive resultater i forbindelse med dette initiativ i en kommende (cid:229)rsberetning. FRI BEV˘GELIGHED I det oprindelige spanske forslag om at oprette Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands kontor var det meningen, at ombudsmanden skulle overv(cid:229)ge EU-borgernes rettigheder i henhold til f(cid:230)llesskabsretten p(cid:229) alle niveauer i Den Europ(cid:230)iske Union, endda p(cid:229) nationalt, regionalt eller kommunalt plan. Det store antal klager, der ligger uden for mandatet, stadig omkring 70 % af de modtagne klager, viser, at EU’s borgere ikke forst(cid:229)r, at Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands mandat er begr(cid:230)nset til kun at d(cid:230)kke EU-institutioners og organers aktiviteter. En analyse foretaget af JosØ Martinez Arag(cid:243)n, ledende juridisk r(cid:229)dgiver i mit sekretariat, af klager, der lig- ger uden for mandatet, men som omhandler f(cid:230)llesskabsretten, og som freml(cid:230)gges i kapitel 2 i denne (cid:229)rs- beretning, viser, at mange af disse klager ang(cid:229)r retten til fri bev(cid:230)gelighed i Unionen. Fri bev(cid:230)gelighed er en af unionsborgerskabets rettigheder, der er garanteret i henhold til traktatens artikel 8 A. Ville det ikke v(cid:230)re relevant, at Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand kunne hj(cid:230)lpe EU’s borgere, s(cid:229) de kunne udłve denne grundl(cid:230)ggende rettighed, som de har f(cid:229)et tildelt? For mig at se er det fuldst(cid:230)ndigt korrekt at tro p(cid:229) subsidiaritetsprincippet og vedholdende forsłge at styrke idØen om, at nationale ombudsm(cid:230)nd og tilsvarende organer opmuntres til og stłttes i at tage sig af klager fra EU’s borgere ang(cid:229)ende f(cid:230)llesskabsretten. Dette bliver endnu mere relevant, n(cid:229)r Amsterdam-trak- taten tr(cid:230)der i kraft og bringer spłrgsm(cid:229)l om visa, asyl og udl(cid:230)ndinges rettigheder (cid:151) som er klassiske kla- geemner for ombudsm(cid:230)nd og lignende organer p(cid:229) nationalt plan (cid:151) ind under f(cid:230)llesskabsretten. Retten til at sende et andragende til Europa-Parlamentet burde ogs(cid:229) v(cid:230)re bedre kendt, is(cid:230)r i principsager eller i sager, der er politisk mere betydningsfulde. Da vores samarbejde med de nationale og regionale organer har udviklet sig s(cid:229) positivt, er jeg ikke klar til at foresl(cid:229) nogen (cid:230)ndringer p(cid:229) dette punkt for Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands mandat, som det er beskre- vet i traktaten, men jeg vil łge min indsats p(cid:229) dette omr(cid:229)de. Det, der virkeligt kunne hj(cid:230)lpe borgerne, ville v(cid:230)re, at alle ankemuligheder efter f(cid:230)llesskabsretten tydeligt n(cid:230)vnes i traktaten, s(cid:229) EU’s borgere oplyses ordentligt om deres rettigheder p(cid:229) dette omr(cid:229)de. I et retssikker- hedssamfund udgłr domstolene det vigtigste system til at opretholde retssikkerheden. Imidlertid findes der ikke for łjeblikket nogen bestemmelse, der oplyser borgerne om den afgłrende rolle, de nationale dom- stole spiller med hensyn til at sikre respekten for F(cid:230)llesskabets love. Endvidere błr retten til at klage til de C 300/8 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 nationale ombudsm(cid:230)nd og til at sende andragender til parlamenterne i tilf(cid:230)lde af konflikter med admini- strationen, der inddrager f(cid:230)llesskabsretten, ogs(cid:229) n(cid:230)vnes i traktaten. Enhver medlemsstat błr v(cid:230)re forplig- tet til at sikre, at dens retssystem omfatter et effektivt og relevant organ som ikke er domstolsbaseret, og hvortil borgere kan henvende sig i s(cid:229)danne spłrgsm(cid:229)l. Jeg łnsker ogs(cid:229) at understrege, at EU-borgerens ret til at klage til Europa-Kommissionen over en medlems- stats mulige overtr(cid:230)delse af F(cid:230)llesskabets love błr v(cid:230)re indeholdt i traktaten. Dette synes at v(cid:230)re den ene- ste metode til at garantere borgernes status som part i denne proces og til at sikre en ordentlig og gen- nemsigtig behandling af deres klager i fremtiden. BEHOVET FOR AT ˘NDRE OMBUDSMANDENS STATUT Europa-Parlamentet har taget initiativ til at (cid:230)ndre finansforordningen med henblik p(cid:229) at etablere et uafh(cid:230)ngigt budget for Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand. Vi byder dette initiativ velkomment, hvis vores kontor f(cid:229)r den nłdvendige tid til tilpasning, s(cid:229) det ikke g(cid:229)r ud over behandlingen af klagerne. I den for- bindelse ville et selvst(cid:230)ndigt budget fra og med 2001 v(cid:230)re realistisk. Denne tidsplan ville ogs(cid:229) give den nłdvendige tid til at foretage de nłdvendige (cid:230)ndringer af ombudsmandsstatutten. Et andet punkt i statutten er af mere v(cid:230)sentlig betydning. Det drejer sig om begr(cid:230)nsninger for undersłgel- ser n(cid:230)vnt i artikel 3, stk. 2, hvor der st(cid:229)r, at adgang til sagsdokumenter kan afvises med henvisning til »be- hłrigt begrundet henvisning til (cid:133) tavshedspligt«; og tjenestem(cid:230)nd og andre ansatte ved F(cid:230)llesskabets institu- tioner og organer »udtaler sig p(cid:229) vegne af og efter instrukser fra deres administrationer og har fortsat tavsheds- pligt«, n(cid:229)r de afl(cid:230)gger forklaring p(cid:229) opfordring fra ombudsmanden. Jeg mener, at disse begr(cid:230)nsninger er unłdvendige og irrelevante. Selve idØen med, at ombudsmanden fore- tager en undersłgelse, er, at borgerne kan forvente, at alle relevante kendsgerninger og dokumenter er til- g(cid:230)ngelige for ombudsmanden, selv n(cid:229)r disse ikke fuldt ud kan formidles videre til offentligheden, fordi de er fortrolige. I enhver sag błr borgerne kunne forlade sig p(cid:229), at ombudsmandens undersłgelser ikke begr(cid:230)nses, og at han kan gennemg(cid:229) alle nłdvendige akter og tage alle nłdvendige vidnesbyrd. Begr(cid:230)nsningerne i afhłring af vidner er uacceptable, fordi de, hvis de opfattes bogstaveligt, s(cid:229)gar kunne nłdsage et vidne til at lyve (f. eks. for at d(cid:230)kke over en sag om svindel), hvis de instrueres af overordnede i forvaltningen til at głre det. For at głre en p(cid:229)lidelig undersłgelse mulig, błr det kr(cid:230)ves, at vidner kun siger sandheden, og at de freml(cid:230)gger samtlige relevante fakta i lłbet af undersłgelsen. Begrundelsen for den nuv(cid:230)rende bestemmelse i statutten udgłr reelt en forhindring for at kunne behandle sager om kor- ruption og svindel i EU’s forvaltning ordentligt. Hvis det er form(cid:229)let, at ombudsmandens undersłgelser skal bidrage til at bek(cid:230)mpe mulig korruption og svindel i forvaltningen p(cid:229) baggrund af klager eller initiati- ver, błr disse upassende begr(cid:230)nsninger fjernes. Ombudsmanden er i praksis endnu ikke blevet n(cid:230)gtet adgang til sagsdokumenter, selv om der har v(cid:230)ret diskussioner og uenighed p(cid:229) grund af ovenn(cid:230)vnte begr(cid:230)nsning. Der har endnu ikke v(cid:230)ret foretaget afhł- ring af vidner. For at undg(cid:229) tvivl vil det v(cid:230)re bedre, hvis det i traktaten głres klart, at ombudsmanden i forbindelse med sine undersłgelser har fuld adgang til de sager og dokumenter, F(cid:230)llesskabets institutioner og organer ligger inde med, og at ansatte skal afgive fuldst(cid:230)ndige og sandf(cid:230)rdige vidnesbyrd til ombuds- manden. Kravet i statuttens artikel 4, stk. 1, om, at ombudsmanden og hans personale ikke m(cid:229) frigive dokumenter eller afslłre oplysninger, de har opn(cid:229)et i lłbet af undersłgelser, skal naturligvis fortsat v(cid:230)re g(cid:230)ldende. ET FRUGTBART SAMARBEJDE Europa-Parlamentets bestemmelser for Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand er blevet fornyet for kort tid siden og er n(cid:230)sten aktualiserede. Det synes dog at v(cid:230)re nłdvendigt at indfłre en bestemmelse om, hvordan Par- 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/9 lamentet behandler (cid:229)rsberetningen og mulige s(cid:230)rberetninger fra ombudsmanden for at sikre, at hoved- ansvaret i den forbindelse overgives til Øt ansvarligt udvalg i Parlamentet, s(cid:229)dan at dette, n(cid:229)r det er rele- vant, kan bede om ekspertudtalelser fra andre udvalg, afh(cid:230)ngigt af beretningens indhold. Der ligger alle- rede et udkast klart til en rapport om dette emne, og sagen vil hłjst sandsynligt v(cid:230)re lłst fłr udgangen p(cid:229) denne valgperiode. Det betyder, at alle de nłdvendige procedurer vil v(cid:230)re etablerede, n(cid:229)r det nye Parla- ment tager over i anden halvdel af 1999. Man kan diskutere, om der skal v(cid:230)re yderligere regler for samarbejdet mellem Europa-Parlamentet, dets ansvarlige udvalg og Ombudsmanden, men det mener jeg ikke er nłdvendigt. Den goodwill, der indtil nu er udvist i samarbejdet, har fłrt til positive resultater, og det er meget sandsynligt, at det konstruktive og fleksible samarbejde vil forts(cid:230)tte og give endnu bedre resultater. En s(cid:229)dan positiv holdning og atmosf(cid:230)re kan aldrig med held erstattes af selv de mest detaljerede og indviklede bestemmelser. Til sidst vil jeg gerne takke alle F(cid:230)llesskabets institutioner og organer for deres konstruktive indstilling til samarbejdet med ombudsmandens kontor. I den forbindelse vil jeg is(cid:230)r gerne n(cid:230)vne Europa-Parlamentet og dets ansvarlige udvalg, Udvalget for Andragender, for deres grundige indsats og vedholdende bistand ved oprettelsen af Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands kontor med henblik p(cid:229), at det skal kunne tjene og stłtte EU’s borgere og dermed forbedre relationerne mellem disse borgere, Den Europ(cid:230)iske Union og den- nes forvaltning. Jacob S(cid:214)DERMAN den 31. september 1998 C 300/10 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 2. KLAGER TIL OMBUDSMANDEN Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands vigtigste opgave er at behandle tilf(cid:230)lde af fejl og forsłmmelser i forbindelse med handlinger foretaget af F(cid:230)llesskabets institutioner og organer, med und- tagelse af Domstolen og Retten i Fłrste Instans under udłvel- sen af deres domstolsfunktioner. Ombudsmanden bliver hoved- sagelig opm(cid:230)rksom p(cid:229) mulige tilf(cid:230)lde af fejl og forsłmmelse gennem klager fra EU’s borgere. Ombudsmanden har endvidere mulighed for at foretage undersłgelser p(cid:229) eget initiativ. Enhver EU-borger eller ikke EU-borger, der bor i en medlems- stat, kan klage til ombudsmanden. Virksomheder, sammenslut- ninger eller andre organer med et registreret kontor i Unionen kan ogs(cid:229) klage. Klagerne kan enten indsendes direkte til ombudsmanden eller via et medlem af Europa-Parlamentet. Klagerne til ombudsmanden behandles i offentlighed, medmin- dre klageren beder om fortrolighed. Det er vigtigt, at ombuds- manden optr(cid:230)der p(cid:229) en s(cid:229) (cid:229)ben og gennemsigtig m(cid:229)de som muligt, s(cid:229) EU’s borgere b(cid:229)de kan fłlge og forst(cid:229) hans arbejde, og s(cid:229) han fremst(cid:229)r som et godt eksempel for andre. I lłbet af 1998 behandlede ombudsmanden 1 617 sager. 1 372 af disse var nye klager modtaget i 1998. 1 237 af disse kom direkte fra individuelle borgere, 63 kom fra sammenslutninger og fra virksomheder. Ni klager blev sendt fra EP-medlemmer. 244 sager blev overfłrt fra 1997. Ombudsmanden iv(cid:230)rksatte derudover en undersłgelse p(cid:229) eget initiativ. Som n(cid:230)vnt fłrste gang i ombudsmandens (cid:229)rsberetning for 1995 findes der en aftale mellem udvalget og ombudsmanden om gensidig overfłrsel af klager og andragender i relevante sager. I lłbet af 1998 blev der med klagerens samtykke over- fłrt tre andragender til ombudsmanden, s(cid:229) de kunne blive behandlet som klager. Der blev samtidig med klagerens sam- tykke overfłrt ti klager til Europa-Parlamentet, s(cid:229) de kunne blive behandlet som andragender. Endvidere bad Ombudsman- den i 80 tilf(cid:230)lde klageren om i stedet at sende et andragende til Europa-Parlamentet (Se bilag A, Statistik). 2. 1. RETSGRUNDLAGET FOR OMBUDSMANDENS ARBEJDE Ombudsmandens arbejde udfłres i overensstemmelse med arti- kel 138 E i traktaten, der etablerer Det Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskab, ombudsmandens statut (1), og gennemfłrelsesbestemmelserne godkendt af ombudsmanden i henhold til statuttens artikel 14. Teksten for gennemfłrelsesbestemmelserne er offentliggjort p(cid:229) alle EU’s officielle sprog p(cid:229) ombudsmandens Internetside (http://www. euro-ombudsman. eu. int). Teksten kan ogs(cid:229) f(cid:229)s ved henvendelse til ombudsmandens kontor. Gennemfłrelsesbestemmelserne drejer sig om den interne drift af ombudsmandens kontor. Men for at bestemmelserne skal danne et dokument, der kan forst(cid:229)s af og v(cid:230)re nyttigt for bor- gerne, indeholder de ogs(cid:229) forskelligt materiale, der drejer sig om andre institutioner og organer, som allerede er indeholdt i ombudsmandens statut. Artikel 13 i gennemfłrelsesbestemmelserne omfatter reglerne for offentlighedens adgang til dokumenter, som Den Europ(cid:230)i- ske Ombudsmand ligger inde med. Europa-Parlamentets procesreglement indeholder en r(cid:230)kke bestemmelser (159-161) om Parlamentets forbindelser med Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand. I juli 1998 vedtog Parlamentet (cid:230)ndringer til regel 161, som var fremsat af Udvalget for Forret- ningsordenen (ordfłrer Brian Crowley) (2). Udvalget overvejer for łjeblikket i et udkast til bet(cid:230)nkning at frems(cid:230)tte et forslag om yderligere at (cid:230)ndre regel 161 (ordfłrer Johannes Voggenhuber). Den foresl(cid:229)ede (cid:230)ndring vil głre det klart, at ombudsmandens (cid:229)rsberetning og s(cid:230)rrapporter behandles af det samme ansvar- lige udvalg (i praksis Udvalget for Andragender). 2. 2. DEN EUROP˘ISKE OMBUDSMANDS MANDAT Alle klager, der indsendes til ombudsmanden, registreres, og modtagelsen bekr(cid:230)ftes over for klageren. I denne meddelelse informeres klageren om proceduren for at overveje hans eller hendes klage, og denne f(cid:229)r oplyst navn og telefonnummer p(cid:229) den juridiske medarbejder, der behandler sagen. Det n(cid:230)ste skridt er at undersłge, om klagen ligger inden for ombudsman- dens mandat. Ombudsmandens mandat, der er fastlagt i EF-traktatens artikel 138 E, giver denne befłjelse til at modtage klager fra enhver borger i Unionen, eller enhver naturlig eller juridisk person, der bor, eller som har et registreret kontor i en medlemsstat, ang(cid:229)ende tilf(cid:230)lde af fejl og forsłmmelser beg(cid:229)et af F(cid:230)llesska- bets institutioner og organer, med undtagelse af Domstolen og Retten i Fłrste Instans under udłvelsen af deres domstolsfunk- tioner. En klage ligger derfor uden for mandatet, hvis (1) Europa-Parlamentets beslutning 94/262/EKSF, EF, Euratom af 9. marts 1994 om regler og generelle vilk(cid:229)r for udfłrelse af ombuds- mandens forpligtelser (EFT L 113 af 4. 5. 1994, s. 15). (2) A4-0416/97 (EFT C 292 af 21. 9. 1998, s. 116). 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/11 1. klageren ikke er en person, der har ret til at klage 2. klagen ikke er rettet imod en EU-institution eller et EU-or- gan 3. den er imod Domstolen eller Retten i Fłrste Instans under udłvelsen af deres domstolsfunktioner, eller 4. den ikke ang(cid:229)r et muligt tilf(cid:230)lde af fejl og forsłmmelser. centret var blevet opsagt. Da klageren bem(cid:230)rkede, at han ikke l(cid:230)ngere kunne stole p(cid:229) personaleudvalget p(cid:229) CTA, łnskede han is(cid:230)r, at ombudsmanden kunne fort(cid:230)lle ham, hvilke juri- diske muligheder, han havde for at słge erstatning. Ombudsmanden vurderede, at klagen l(cid:229) uden for hans mandat, fordi det ikke drejede sig om en f(cid:230)llesskabsinstitution eller -or- gan (artikel 2, stk. 1, i statutten). Ganske vist er CTA etableret i forbindelse med AVS (Afrika, Vestindien og Stillehavslandene) (cid:151) EF’s LomØ-konvention, som er en international aftale styret af AVS/E(cid:216)F-ambassadłrudvalget (se artikel 53 i den fjerde LomØ-konvention). Ombudsmanden sendte disse oplysninger til D. Hvem har ret til at klage? (Sag 218/98/OV) I april 1998 klagede »Sammenslutningen af personer, der har f(cid:229)et nationaliseret fast ejendom«, der har hoveds(cid:230)de i Rum(cid:230)ni- en, til ombudsmanden. Klagen angik en rum(cid:230)nsk lov om tilbagelevering af faste ejen- domme, der var blevet nationaliserede under det kommunisti- ske styre. Ifłlge klagerens synspunkt legaliserede loven nationa- liseringen i stor udstr(cid:230)kning, og den var derfor i strid med b(cid:229)de den rum(cid:230)nske forfatning og den europ(cid:230)iske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder, som blev ratificeret af Rum(cid:230)nien i 1994. Klageren bad ombudsmanden om at over- tale de rum(cid:230)nske myndigheder til at (cid:230)ndre den omstridte lov, s(cid:229) den i stłrre udstr(cid:230)kning tilbageleverede ejendommene. Ombudsmanden meddelte den klagende sammenslutning, at klagen l(cid:229) uden for hans mandat, fordi dens hoveds(cid:230)de ikke l(cid:229) i en af Den Europ(cid:230)iske Unions medlemsstater. Da Europar(cid:229)det allerede havde vedtaget en beslutning om kla- gerens klagepunkt, og klageren var klar over dette, lod det ikke til at v(cid:230)re nłdvendigt at underrette klageren om muligheden for at kontakte den europ(cid:230)iske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder. Bem(cid:230)rk: I sager, hvor en klage frems(cid:230)ttes af en ikke-autorise- ret klager, har ombudsmanden mulighed for at behandle sagen som en undersłgelse p(cid:229) eget initiativ. I denne sag var dette dog under ingen omst(cid:230)ndigheder muligt, idet sagens genstand ikke omfattede et muligt tilf(cid:230)lde af fejl og forsłmmelser beg(cid:229)et af en EU-institution eller -organ. (Sag 398/98/HL) Et eksempel p(cid:229) en klage der ikke var rettet imod en EU- institution eller et EU-organ I februar 1998 klagede en ansat, D. , ved Det Tekniske Center for Samarbejde p(cid:229) Landbrugsomr(cid:229)det og i Landdistrikterne (CTA), til ombudsmanden, fordi hans ans(cid:230)ttelseskontrakt ved Hvorn(cid:229)r udłver Domstolen og Retten i Fłrste Instans »deres domstolsfunktioner«? Ifłlge artikel 138 E, stk. 1, i EF-traktaten har Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand befłjelse til at modtage klager over tilf(cid:230)lde af fejl og forsłmmelser i forbindelse med handlinger foretaget af F(cid:230)llesskabets institutioner eller organer, »med undtagelse af Domstolen og Retten i Fłrste Instans under udłvelsen af deres domstolsfunktioner«. I februar 1997 fremsendte medlem af Europa-Parlamentet, Hartmut Nassauer, en klage til ombudsmanden fra L. , der p(cid:229)stod, at justitssekret(cid:230)rerne ved Domstolen og Retten i Fłrste Instans havde beg(cid:229)et fejl og forsłmmelser i behandlingen af hans anmodninger om adgang til de retssager, han selv havde indledt ved Domstolene. L. h(cid:230)vdede, at justitssekret(cid:230)rerne handler administrativt, og at s(cid:229)danne afgłrelser derfor ikke er afgłrelser foretaget af domstolene under udłvelsen af deres domstolsfunktioner. Han h(cid:230)vdede videre, at borgeres adgang til deres sager for Domstolene er en grundl(cid:230)ggende rettighed, der er nedf(cid:230)ldet i de nationale forfatninger og i den europ(cid:230)i- ske menneskerettighedskonvention, og at brud p(cid:229) denne ret er en overtr(cid:230)delse af medlemsstaternes forfatninger, og is(cid:230)r af artikel 103 i den tyske forfatning. Hvorvidt en s(cid:229)dan klage omhandler Domstolen og Retten i Fłrste Instans under udłvelsen af deres domstolsfunktioner er et spłrgsm(cid:229)l under f(cid:230)llesskabsretten, hvor Domstolen er den hłjeste autoritet. Som et svar p(cid:229) ombudsmandens undersłgelser i denne sag udtalte form(cid:230)ndene for Domstolen og Retten i Fłrste Instans, at Domstolene udłver deres domstolsfunktioner, n(cid:229)r de behandler anmodninger om adgang til retssagsdokumenter. Derfor skulle ombudsmanden ikke forts(cid:230)tte sin undersłgelse af mulige tilf(cid:230)lde af fejl og forsłmmelser i denne sag, og han afsluttede derfor sagen. (Sag 126/97/VK) C 300/12 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 2. 2. 1. »FEJL OG FORS(cid:216)MMELSER« Ombudsmandens (cid:229)rsberetning for 1995 indeholdt en ikke-ud- tłmmende liste over eksempler p(cid:229) fejl og forsłmmelse. Som svar p(cid:229) en opfordring fra Europa-Parlamentet til at give en klar definition p(cid:229) begrebet gav ombudsmanden fłlgende definition i (cid:229)rsberetningen for 1997: Inden for f(cid:230)llesskabsinstitutioner og -organer har ombudsman- den kun hłrt om et initiativ i Europa-Kommissionen. I decem- ber 1997 sendte Kommissionens generalsekretariat ombuds- manden et fłrste udkast til en Adf(cid:230)rdskodeks for ansatte i Euro- pa-Kommissionen i deres forhold til offentligheden. I januar 1998 sendte ombudsmanden Kommissionen sine bem(cid:230)rkninger til forslagets form og indhold og vedlagde nationale eksempler p(cid:229) god forvaltningsskik. Der foreligger fejl eller forsłmmelser, n(cid:229)r en offentlig myndighed ikke handler i overensstemmelse med en bindende regel eller et bindende princip. P(cid:229) grundlag af artikel C i traktaten om Den Europ(cid:230)iske Union har EU’s borgere ret til at forvente en konsekvent metode p(cid:229) omr(cid:229)det, der foruds(cid:230)tter, at man undg(cid:229)r vilk(cid:229)rlige forskelle mellem institutioner og organer, hvad ang(cid:229)r eksistensen af og offentlighedens adgang til s(cid:229)danne kodekser. I behandlingen af (cid:229)rsberetningen for 1997 vurderede Europa- Parlamentet, at denne definition sammen med yderligere forkla- ringer i beretningen giver et klart billede af, hvad der ligger inden for ombudsmandens omr(cid:229)de. Parlamentet fulgte New- mans forslag for Udvalget for Andragender (1) og vedtog der- med en beslutning, der gav definitionen en positiv modtagelse. For at gennemfłre ovenst(cid:229)ende definition er det nłdvendigt at klarl(cid:230)gge regler og principper, der er bindende. Et meget nyt- tigt bidrag til at głre disse konkrete kan v(cid:230)re at indfłre en kodeks for god forvaltningsskik. 2. 2. 2. EN KODEKS FOR GOD FORVALTNINGSSKIK En kodeks for god forvaltningsskik ville v(cid:230)re en stor hj(cid:230)lp for ansatte ved F(cid:230)llesskabets institutioner og organer, n(cid:229)r de behandler anmodninger eller klager fra borgerne. Hvis denne kodeks endvidere var let tilg(cid:230)ngelig for offentligheden (f. eks. i form af en beslutning offentliggjort i De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende), ville den give borgerne oplysninger om deres rettighe- der, og om hvilke forvaltningsstandarder de kan forvente. Gennem de seneste (cid:229)r har der v(cid:230)ret en generel tendens, b(cid:229)de i medlemsstaterne og i internationale organisationer, til at etab- for god forvaltningsskik. lere kodekser og kontrollister Ombudsmanden henviste f. eks. til OECD-styrelsens henstilling af 23. april 1998 om at forbedre den etiske adf(cid:230)rd inden for den offentlige forvaltning. Det Internationale Ombudsmands- institut udgav i 1993 en nyttig kontrolliste for korrekt forvalt- ning. Hvad ang(cid:229)r medlemsstaternes lovgivning, gjorde ombuds- manden opm(cid:230)rksom p(cid:229) et nyt fransk forslag til lov om at for- bedre relationerne mellem administrationerne og offentlighe- den (2), en administrativ etisk kontrolliste udarbejdet af den irske ombudsmand i 1996 samt nogle administrative procedu- relove (i Belgien, Danmark, Finland og Portugal). I november 1998 begyndte ombudsmanden derfor en undersł- gelse p(cid:229) eget initiativ inden for EU’s forskellige institutioner og organer ang(cid:229)ende eksistensen af og offentlighedens adgang til en kodeks for god forvaltnningsskik for ansatte i deres forhold til offentligheden. Han bad de forskellige EU-institutioner, orga- ner og decentraliserede kontorer oplyse, om de allerede havde vedtaget eller ville g(cid:229) ind p(cid:229) at vedtage en kodeks for god for- valtningsskik for deres ansatte, som er let tilg(cid:230)ngelig for bor- gerne. Med hensyn til indholdet af en kodeks for god forvaltningsskik bem(cid:230)rkede ombudsmanden, at den kunne omfatte generelle regler for s(cid:229)vel materielle som procedurem(cid:230)ssige principper. Hvad ang(cid:229)r de materielle principper kunne en kodeks f. eks. inde- holde en forpligtelse til at: (cid:151) fłlge loven og de etablerede regler og procedurer (princip- pet om retsgyldighed) (cid:151) undg(cid:229) diskrimination (princippet om ligebehandling) (cid:151) tage forholdsregler der er proportionale med det form(cid:229)l, der efterstr(cid:230)bes (proportionalitetsprincippet) (cid:151) undg(cid:229) magtmisbrug (cid:151) sikre objektivitet og upartiskhed (herunder at afst(cid:229) fra at deltage i sager af personlig interesse) (cid:151) overholde legitime forventninger (et retssikkerhedsprincip) (cid:151) handle retf(cid:230)rdigt (1) A4-0258/98 (EFT C 292 af 21. 9. 1998, s. 168). (2) Forslag til lov om borgernes rettigheder i deres forhold til admini- strationerne, Nationalforsamlingen 1997-1998, nr. 900. (cid:151) handle konsekvent. 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/13 Med hensyn til de procedurem(cid:230)ssige principper kunne en kodeks indeholde en forpligtelse til at: 2. 3. FRI BEV˘GELIGHED OG OMBUDSMANDENS MANDAT (cid:151) besvare korrespondance p(cid:229) borgerens sprog (jf. artikel 8 D i EF-traktaten, som (cid:230)ndret ved Amsterdam-traktaten) (cid:151) sende en kvittering for modtagelse, hvis et omg(cid:229)ende svar ikke er muligt, samt angive den ansatte der er ansvarlig for sagen (navn og telefonnummer) (cid:151) overfłre et brev/en sag til den kompetente tjenestegren (cid:151) respektere retten til at blive hłrt og til at frems(cid:230)tte udtalel- ser, fłr der tages en beslutning (retten til at forsvare sig) (cid:151) svare eller tage en beslutning inden for et rimeligt tidsrum (herunder indeholdt beslutning om at give afslag) Ombudsmanden modtager et stigende antal klager fra mange borgere, som forhindres i at udłve deres ret til frit at bev(cid:230)ge sig over Unionens interne gr(cid:230)nser. De problemer, der rejses mest hyppigt, sp(cid:230)nder fra eksistensen af gr(cid:230)nsekontrol, van- skeligheder med at etablere sig i en anden medlemsstat og dØr udłve en łkonomisk aktivitet, f(cid:229) opholdstilladelser for studerende, for pensionerede og ikke-ar- bejdende personer, samt anvendelse af diskriminerende praksis p(cid:229) grund af nationalitet. Disse problemer skaber forvirring og skuffelse hos borgerne. til problemer med at Nogle eksempler p(cid:229) klager fra 1998 ang(cid:229)ende fri bev(cid:230)ge- lighed Indrejse og ophold K. er en tysk statsborger, der klagede over, at han ikke fik nok stłtte fra den tyske forvaltning, da han łnskede at flytte fra Tyskland til Irland. (cid:151) tage hensyn til alle relevante betragtninger og udelukke de irrelevante (Sag 295/98/VK) (cid:151) begrunde (individuelle) afgłrelser, is(cid:230)r hvis de er negative (cid:151) informere de p(cid:229)g(cid:230)ldende personer om afgłrelsen (cid:151) angive muligheder for at klage over/anke negative individu- elle afgłrelser i Klageren erkl(cid:230)rer, at han er tysk statsborger med bop(cid:230)l Frankrig, og at han ikke kan f(cid:229) en opholdstilladelse, fordi de franske myndigheder h(cid:230)vder, at det ikke er bevist, at han fak- tisk bor i landet. (Sag 420/98/ADB) V. R. bor i Tyskland, og hendes mand bor i Italien. Hun klager over, at hver gang hun eller hendes sl(cid:230)gtninge łnsker at besłge hendes mand, skal besłget rapporteres til politiet. (cid:151) opretholde relevante arkiver. (Sag 512/98/ADB) En kodeks kunne ogs(cid:229) indeholde nogle krav til direkte kommuni- kation med borgerne s(cid:229)som en pligt til at: Studier og besk(cid:230)ftigelse (cid:151) give klare og forst(cid:229)elige oplysninger/give korrekt r(cid:229)dgiv- ning F. C. , som er fransk statsborger, klagede over diskrimination imod hendes datter, som studerede i Nederlandene. Hun fik som udl(cid:230)nding ikke tilbudt de samme faciliteter som neder- landske studenter, s(cid:229)som gratis offentlig transport, og hun var blevet placeret under en separat socialsikringsordning. (cid:151) optr(cid:230)de korrekt under telefonsamtaler (Sag 869/98/ADB) (cid:151) optr(cid:230)de hłfligt (cid:151) undskylde fejltagelser F. C. , som er fransk statsborger, klagede over diskrimination imod hendes datter, som studerede i Nederlandene. Hun fik som udl(cid:230)nding ikke tilbudt de samme faciliteter som neder- landske studenter, s(cid:229)som gratis offentlig transport, og hun var blevet placeret under en separat socialsikringsordning. (cid:151) fremme offentlig adgang til kodeksen (ved at udsende en folder til borgerne). (Sag 869/98/ADB) Undersłgelsen p(cid:229) eget initiativ henvender sig til 19 EU-institu- tioner og organer, som skal svare ombudsmanden inden den 28. februar 1999. Klageren er fransk statsborger, der bestod en eksamen som fol- keskolel(cid:230)rer i Belgien. Da hun flyttede tilbage til Frankrig, fik hun kun lov til at arbejde tre (cid:229)r, i private skoler og med en midlertidig kontrakt der skulle fornys hvert (cid:229)r. For at arbejde C 300/14 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 som enhver anden fransk l(cid:230)rer blev det kr(cid:230)vet, at klageren skulle best(cid:229) en eksamen og blive offentligt ansat, samt end- videre gennemfłre et et(cid:229)rigt kursus. Forhindringer for personer til at udłve deres ret til fri bev(cid:230)ge- lighed skyldes ofte nationale, regionale og lokale forvaltningers ukorrekte gennemfłrelse og anvendelse af f(cid:230)llesskabsretten. (Sag 5/98/XD) Klageren, en nederlandsk ern(cid:230)ringsfysiolog, som łnskede at praktisere i Frankrig, kunne ikke opn(cid:229) anerkendelse af det p(cid:229)g(cid:230)ldende eksamensbevis. S(cid:229)vel det franske arbejdsministe- rium og undervisningsministerium h(cid:230)vdede, at de ikke havde befłjelse til at behandle sagen. (Sag 121/98/OV) S. er en kvalificeret og erfaren fysioterapeut. Hun blev tilbudt et job i Storbritannien under foruds(cid:230)tning af, at hun fik aner- kendt sit spanske eksamensbevis. Det engelske r(cid:229)d for erhverv til supplering af l(cid:230)geerhvervet n(cid:230)gtede at anerkende hendes eksamensbevis med den begrundelse, at der er v(cid:230)sentlige for- skelle mellem Spanien og Storbritannien, specielt hvad ang(cid:229)r dette erhverv. (Sag 298/98/XD) Beskatning og administrative formaliteter Under evalueringen af de problemer, der blev afslłret via disse klager, og i en słgen efter mulige lłsninger har ombudsman- den v(cid:230)ret opm(cid:230)rksom p(cid:229) arbejde udfłrt i de seneste (cid:229)r af andre EU-institutioner. Det drejer sig specielt om forslagene fremsat af »gruppen p(cid:229) hłjt niveau for den frie bev(cid:230)gelighed for personer« (1) (cid:151) en gruppe eksperter samlet af Kommissio- nen i januar 1996 (cid:151) og bet(cid:230)nkningen udarbejdet af Europa- Parlamentet ang(cid:229)ende disse forslag (2). Ombudsmandens erfa- ring stłtter konklusioner, der er besl(cid:230)gtet med dem, gruppen p(cid:229) hłjt niveau og Parlamentets bet(cid:230)nkning n(cid:229)ede frem til. Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand kan ikke (cid:229)bne undersłgelser af klager over nationale, regionale eller lokale forvaltninger i med- lemsstaterne, da der i artikel 2, stk. 1, i statutten st(cid:229)r fłlgende: inden for rammerne af »Ombudsmanden skal traktaterne ((cid:133)) bidrage til at p(cid:229)vise fejl og forsłmmelser i forbindelse med hand- linger ((cid:133)) foretaget af F(cid:230)llesskabets institutioner og organer Handlinger foretaget af enhver anden myndighed eller person kan ikke indklages for ombudsmanden«. P. er finsk statsborger, som arbejdede i Sverige. Han klager over, at hans svenske pension beskattes s(cid:229)vel i Sverige som i Finland. (Sag 97/98/BB) I overensstemmelse med denne bestemmelse har ombudsman- den v(cid:230)ret nłdt til at erkl(cid:230)re de fleste af de klager, han har modtaget om personers frie bev(cid:230)gelighed i Unionen, for at ligge uden for hans mandat. Klageren flyttede fra Tyskland til Nederlandene. Han p(cid:229)st(cid:229)r, at han for at registrere en bil i Nederlandene skulle levere alle relevante papirer samt bilens nummerplader til de nederlandske myndigheder. Han klager over, at denne proces tog adskillige uger, gennem hvilke han ikke kunne benytte bilen. (Sag 291/98/VK) C. A. er en portugisisk statsborger, som arbejdede i Frankrig. Da han blev afskediget, besluttede han at tage tilbage til Portu- gal og modtage sin understłttelse der. Han klagede over, at han havde stort besv(cid:230)r med at f(cid:229) de relevante dokumenter i Frankrig. (Sag 393/98/ADB) A. , der er spansk statsborger, arbejdede i Frankrig og i Schweiz. Da han blev afskediget i 1996 besluttede han at vende tilbage til Spanien til sine for(cid:230)ldre. For at opn(cid:229) understłttelse i Spa- nien blev han bedt om at fremskaffe et dokument (E 301), som kun udleveres til arbejdstagere, som har haft deres seneste akti- vitet i en af Unionens medlemsstater. (Sag 436/98/ADB) Det har imidlertid v(cid:230)ret praksis at foresl(cid:229), at klagerne sendes til andre institutioner, der kan tage sig af medlemsstaternes manglende overholdelse af F(cid:230)llesskabets love. Alternativt er selve klagen blevet sendt direkte til disse institutioner, forudsat at dette i forvejen var aftalt med klageren. Afh(cid:230)ngig af den p(cid:229)g(cid:230)ldende situation og den mest effektive lłsning har ombudsmanden givet sagen videre til andre f(cid:230)llesskabsinstitu- tioner, s(cid:229)som Kommissionen, der er traktatens vogter, eller Europa-Parlamentets Udvalg for Andragender, eller alternativt til tilsvarende institutioner i medlemsstaterne, s(cid:229)som nationale og regionale ombudsm(cid:230)nd. Denne type svar har ikke altid v(cid:230)ret fuldt ud tilfredsstillende, idet problemerne meget ofte kr(cid:230)ver en hurtig og samordnet indsats p(cid:229) b(cid:229)de EU- og nationalt niveau. F(cid:230)llesskabets institu- tioner mangler generelt mandskab og ogs(cid:229) midler til at tackle fra-sag-til-sag problemer, der stammer fra tilf(cid:230)ldige administra- (1) Rapport fra gruppen p(cid:229) hłjt niveau for den frie bev(cid:230)gelighed for personer, under ledelse af Simone Veil; fremlagt for Kommissionen den 18. marts 1997 (C4-181/97). (2) Bet(cid:230)nkning af Schaffner om rapporten fra gruppen p(cid:229) hłjt niveau for den frie bev(cid:230)gelighed for personer, under ledelse af Simone Veil, Udvalget om borgerlige frihedsrettigheder og indre anliggen- der, 19. marts 1998 (A4-0108/98). 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/15 tive afgłrelser, hvorimod der som regel kun er begr(cid:230)nsede muligheder for rekurs til nationale organer, n(cid:229)r der tale om vanskelige f(cid:230)llesskabsovervejelser. 3. klagen skal indgives inden for en frist p(cid:229) to (cid:229)r regnet fra den dato, hvor klageren bliver gjort bekendt med de omst(cid:230)ndigheder, der berettiger klagen (artikel 2, stk. 4) Det ville v(cid:230)re łnskeligt at udforme nye mekanismer for bedre at kunne tackle disse problemer, s(cid:229) b(cid:229)de EU- og nationale organer kunne forene deres indsats for en hurtig lłsning af individuelle problemer. I den forbindelse er ombudsmanden enig i holdningen fremsat af gruppen p(cid:229) hłjt niveau, som kon- kluderede, at »en tilfredsstillende gennemfłrelse af retten til fri bev(cid:230)gelighed kr(cid:230)ver, at alle de p(cid:229)g(cid:230)ldende involveres« (1), her- under, som det erkendes i rapporten, b(cid:229)de Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand og de nationale ombudsm(cid:230)nd. 4. der skal forinden v(cid:230)re rettet de fornłdne administrative henvendelser til de berłrte institutioner eller organer (arti- kel 2, stk. 4) 5. klager, der vedrłrer arbejdsforholdene mellem F(cid:230)llesska- bets institutioner eller organer og deres tjenestem(cid:230)nd eller łvrige ansatte, kan kun indbringes for ombudsmanden, hvis de interne administrative ansłgnings- eller klagemulig- heder er udtłmt (art. 2, stk. 8). Et t(cid:230)ttere samarbejde mellem Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand og tilsvarende institutioner i medlemsstaterne, enten p(cid:229) natio- nalt, regionalt eller lokalt niveau skulle kunne fremme en bedre udveksling af oplysninger om specifikke problemer i forbin- delse med fri bev(cid:230)gelighed for personer i EU og i sidste ende l(cid:230)gge et mere effektivt pres p(cid:229) de ansvarlige administrative myndigheder. Dette samarbejde kunne ogs(cid:229) inddrage Europa- Kommissionen og Europa-Parlamentets Udvalg for Andragen- der. En definition af eksisterende rettigheder under f(cid:230)llesskabsretten (cid:151) is(cid:230)r omfanget af retten til fri bev(cid:230)gelighed for personer (cid:151) samt de midler, der st(cid:229)r til r(cid:229)dighed for deres beskyttelse og forsvar, synes ogs(cid:229) at v(cid:230)re nłdvendig. Det ville v(cid:230)re łnskeligt, at enkeltpersoner har let adgang til at vide, hvilke midler der findes til at beskytte de rettigheder, de har som EU-borgere, m(cid:229)ske endda gennem en ny traktatbestemmelse. Et eksempel p(cid:229) en klage der ikke kan antages til behand- ling p(cid:229) grund af verserende retssag I februar 1998 skrev en advokat, S. , til ombudsmanden ang(cid:229)- ende et słgsm(cid:229)l, der var indledt af en kundevirksomhed, PO. PO havde klaget til Kommissionen i marts 1997 over et forslag om fusion mellem to andre virksomheder. Kommissionen afvi- ste at (cid:229)bne en undersłgelse af sammenslutningen. PO ind- bragte sagen for Retten i Fłrste Instans for at bestride afvisnin- gen. S. anmodede ombudsmanden om at: i) gribe ind i den verserende sag ved Retten i Fłrste Instans ii) undersłge, om det var retf(cid:230)rdigt af Kommissionen at afsl(cid:229) at undersłge PO’s klage. Ombudsmanden agter at forts(cid:230)tte sin gennemgang af disse kla- ger, der drejer sig om fri bev(cid:230)gelighed for personer i Unionen, og at overv(cid:229)ge udviklingen p(cid:229) dette omr(cid:229)de med henblik p(cid:229) at komme med mere specifikke forslag i fremtiden. I forbindelse med den fłrste beg(cid:230)ring hedder det i artikel 1, stk. 3, i ombudsmandsstatutten, at »Ombudsmanden kan ikke gribe ind i en sag, der er anlagt ved en domstol (cid:133)« 2. 4. KLAGENS ANTAGELSE TIL REALITETSBEHANDLING Hvad ang(cid:229)r den anden beg(cid:230)ring, st(cid:229)r der i EF-traktatens artikel 138 E, at ombudsmanden kan foretage undersłgelser: »medmin- dre de p(cid:229)st(cid:229)ede forhold er under eller har v(cid:230)ret under retslig behand- ling. « En klage, der ligger inden for ombudsmandens mandat, skal yderligere opfylde en r(cid:230)kke af andre kriterier for antagelse til realitetsbehandling, fłr ombudsmanden kan (cid:229)bne en undersł- gelse. Disse, der er n(cid:230)vnt i ombudsmandsstatutten, er fłlgende: Ombudsmanden meddelte derfor S. , at han hverken kunne gribe ind i sagen ved Retten i Fłrste Instans eller undersłge, om Kommissionen havde handlet uretf(cid:230)rdigt i behandlingen af PO’s klage. 1. klagen skal indeholde angivelse af klagerens navn og kla- gens indhold (artikel 2, stk. 3, i statutten) (Sag 223/98/IJH) 2. ombudsmanden kan ikke gribe ind i en sag, der er anlagt ved en domstol, eller anf(cid:230)gte at en retsafgłrelse er begrun- det (artikel 1, stk. 3) (1) Rapport fra gruppen p(cid:229) hłjt niveau for den frie bev(cid:230)gelighed for personer, s. 80-83. 2. 5. GRUNDLAG FOR UNDERS(cid:216)GELSER Ombudsmanden kan behandle klager, der ligger inden for hans mandat, og som opfylder kriterierne for, om klagen kan anta- ges til behandling. Artikel 138 E i EF-traktaten giver ham befł- jelse til at »foretage de undersłgelser, som han finder berettige- de«. I visse tilf(cid:230)lde er der ikke tilstr(cid:230)kkeligt grundlag for, at C 300/16 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 ombudsmanden kan indlede en undersłgelse, selv om klagen teknisk set kan antages til behandling. Hvis Europa-Parlamen- tets Udvalg for Andragender allerede har behandlet en klage, vil ombudsmanden normalt vurdere, at der ikke er noget grundlag for, at han (cid:229)bner en undersłgelse, medmindre der freml(cid:230)gges nyt bevismateriale. De fleste af de klager, der fłrte til en undersłgelse var imod Europa-Kommissionen (75 %). Da Kommissionen er det vigtig- ste f(cid:230)llesskabsorgan, der tager beslutninger med en direkte virkning over for borgere, er det naturligt, at den er det vigtig- ste m(cid:229)l for borgernes klager. Der var 27 klager imod Europa- Parlamentet og syv klager imod R(cid:229)det for Den Europ(cid:230)iske Union. Et eksempel p(cid:229) en klage der ikke gav noget grundlag for en undersłgelse I februar 1998 klagede en ansat ved Europa-Kommissionen, B. , til ombudsmanden, fordi Kommissionen ikke havde indledt en overtr(cid:230)delsesprocedure mod Frankrig p(cid:229) grundlag af hendes klage, i hvilken hun p(cid:229)stod, at den franske socialstyrelse havde afsl(cid:229)et at refundere udgifterne til en tre m(cid:229)neders rekonvale- scens, som hendes far havde gennemfłrt i Belgien. Dette afslag var ifłlge klageren i strid med bestemmelserne i forordning (E(cid:216)F) nr. 1408/71. idet den afventede Domstolens kendelser i Det fremgik af de dokumenter, klageren havde indsendt, at Kommissionen havde besluttet at uds(cid:230)tte undersłgelsen af B. ’s klage, to sager (C-120/95 og C-160/96), i hvilke man skulle tage stilling til spłrgsm(cid:229)let om en tidligere tilladelse, n(cid:230)vnt i artikel 22 i for- ordning (E(cid:216)F) nr. 1408/71, og dette ville ogs(cid:229) v(cid:230)re afgłrende for emnet i B. ’s klage. Det fremgik af klagen, at Kommissionen var begyndt at under- słge klagen, havde bedt om oplysninger fra de franske myndig- heder og i detaljer havde underrettet klageren om de juridiske spłrgsm(cid:229)l, hendes klage rejste. Kommissionen havde besluttet at uds(cid:230)tte sine undersłgelser, til Domstolen havde afgivet sine kendelser. Derfor besluttede ombudsmanden, at han ikke havde noget grundlag for at undersłge klagen, og B. blev underrettet om dette. (Sag 283/98/OV) 2. 6. ANALYSE AF KLAGERNE Af de 3 693 klager, der er registrerede siden ombudsmanden begyndte sine aktiviteter, stammer 15 % fra Frankrig, 13 % fra Tyskland, 14 % fra Spanien, 11 % fra Det Forenede Kongerige og 12 % fra Italien. (En samlet analyse af klagernes geografiske fordeling kan ses i bilag A, Statistik). I lłbet af 1998 blev undersłgelserne af, om klagerne ligger inden for mandatet og giver grundlag for at indlede en under- słgelse, afsluttet i 93 % af tilf(cid:230)ldene. 31 % af de undersłgte kla- ger s(cid:229) ud til at ligge inden for ombudsmandens mandat. Ud af disse opfyldte 212 kriterierne for at kunne blive antaget til behandling, mens 42 ikke syntes at give grundlag for en under- słgelse. Der blev derfor p(cid:229)begyndt undersłgelser i 170 til- f(cid:230)lde. De vigtigste typer af p(cid:229)st(cid:229)ede fejl og forsłmmelser var mang- lende gennemsigtighed (69 sager), diskrimination (21 sager), utilfredsstillende procedurer eller manglende respekt for retten til at forsvare sig (25 sager), urimeligheder eller magtmisbrug (29 sager), undg(cid:229)elig forsinkelse (17 sager), forsłmmelse (38 sager), manglende opfyldelse af forpligtelser, hvilket vil sige, at Kommissionen ikke har udfyldt sin rolle som »traktaternes vog- ter« over for medlemsstater (11 sager) samt juridiske fejltagelser (syv sager). 2. 7. R¯D TIL KLAGEREN OM AT HENVENDE SIG TIL EN ANDEN MYNDIGHED Hvis en klage ligger uden for mandatet eller ikke kan antages, forsłger ombudsmanden altid at r(cid:229)dgive klageren om, hvilken anden institution, der kan tage sig af klagen. Er det muligt, overfłrer ombudsmanden med klagerens samtykke klagen direkte til en anden kompetent institution, hvis der er grundlag for klagen. I lłbet af 1998 blev der ydet r(cid:229)dgivning i 600 sager, hvoraf de fleste drejede sig om f(cid:230)llesskabsret. I 259 sager blev klageren r(cid:229)det til at indgive klagen til en national eller regional ombuds- mand eller et lignende organ. Derudover blev syv klager med klagerens samtykke sendt direkte til en national ombudsmand. 80 klagere blev r(cid:229)det til at sende et andragende til Europa-Par- lamentet, og endvidere blev ti klager med klagerens samtykke overfłrt til Europa-Parlamentet til behandling som andragen- der. I 154 tilf(cid:230)lde var r(cid:229)det at kontakte Europa-Kommissionen. I dette tal indg(cid:229)r nogle sager, hvor en klage over Kommissio- nen blev erkl(cid:230)ret uantagelig, fordi klageren ikke havde foreta- get passende administrative henvendelser til Kommissionen. I 107 tilf(cid:230)lde blev klageren r(cid:229)det til at kontakte andre kontorer. 2. 8 AFG(cid:216)RELSER EFTER EN UNDERS(cid:216)GELSE FORETAGET AF OMBUDSMANDEN N(cid:229)r ombudsmanden beslutter at starte en undersłgelse af en klage, er det fłrste skridt at sende klagen med samtlige bilag til udtalelse hos den af F(cid:230)llesskabets institutioner, der klages over. N(cid:229)r udtalelsen modtages, sendes den til klageren med anmod- ning om dennes bem(cid:230)rkninger. Som det forklares i nedenst(cid:229)- ende punkt 2. 10, kan ombudsmanden ikke tage hensyn til 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/17 oplysninger leveret af en af parterne, hvis ikke den anden part har mulighed for at kommentere dem. I nogle sager tager institutionen eller organet selv skridt til at lłse sagen til klagerens tilfredshed. Hvis udtalelsen og bem(cid:230)rk- ningerne viser, at dette er tilf(cid:230)ldet, afsluttes sagen som »lłst af institutionen«. I andre sager beslutter klageren at frafalde kla- gen, og sagen afsluttes af denne (cid:229)rsag. Hvis sagen hverken lłses af institutionen eller frafaldes af kla- geren, forts(cid:230)tter ombudsmanden sine undersłgelser. Afslłrer undersłgelserne ikke noget tilf(cid:230)lde af fejl og forsłmmelser, underrettes klageren og institutionen om dette, og sagen afslut- tes. Afslłrer ombudsmandens undersłgelser et tilf(cid:230)lde af fejl og forsłmmelse, słger han, hvis det er muligt, en mindelig lłs- ning for at fjerne dette og tilfredsstille klageren. P(cid:229) et młde afholdt i Strasbourg den 21. oktober 1997 blev ombudsman- den og Kommissionens generalsekret(cid:230)r, Carlo Trojan, enige om, at et uformelt młde i nogle tilf(cid:230)lde kunne fłre til en min- delig lłsning i sager, der involverede Kommissionen. I 1998 blev der afholdt Øt młde af denne slags, der fłrte til en minde- lig lłsning. Er en mindelig lłsning ikke mulig, eller det ikke lykkes at n(cid:229) frem til en s(cid:229)dan, afslutter ombudsmanden enten sagen med en kritisk bem(cid:230)rkning til den p(cid:229)g(cid:230)ldende institution eller det p(cid:229)g(cid:230)ldende organ, eller han foretager en formel konstatering af fejl og forsłmmelser med udkast til henstillinger. En kritisk bem(cid:230)rkning vurderes at v(cid:230)re relevant i sager, hvor tilf(cid:230)ldet af fejl og forsłmmelse ikke synes at have nogen gene- relle fłlgevirkninger, og det ikke synes nłdvendigt, at ombuds- manden fłlger sagen op. I sager, som kr(cid:230)ver en opfłlgning fra ombudsmanden (dvs. mere alvorlige tilf(cid:230)lde af fejl og forsłmmelser, eller sager, der har generelle fłlgevirkninger) afgiver ombudsmanden en afgł- relse med et udkast til en henstilling til den p(cid:229)g(cid:230)ldende institu- Institutionen eller organet tion eller det p(cid:229)g(cid:230)ldende organ. frems(cid:230)tter i overensstemmelse med ombudsmandsstatuttens artikel 3, stk. 6, en detaljeret udtalelse inden tre m(cid:229)neder. Denne kan indeholde en accept af ombudsmandens afgłrelse og en beskrivelse af de tiltag, der er iv(cid:230)rksat for at gennemfłre henstillingerne. Hvis en EU-institution eller et EU-organ ikke svarer tilfredsstil- lende p(cid:229) udkastet til henstilling, kan ombudsmanden i henhold til artikel 3, stk. 7, sende en rapport til Europa-Parlamentet og den p(cid:229)g(cid:230)ldende institution eller det p(cid:229)g(cid:230)ldende organ. Heri kan han frems(cid:230)tte henstillinger. Den Europ(cid:230)iske Ombuds- mands mulighed for at forel(cid:230)gge en s(cid:229)dan s(cid:230)rrapport til Parla- mentet er af uvurderlig v(cid:230)rdi for hans arbejde. Nogle nationale ombudsm(cid:230)nd har k(cid:230)mpet l(cid:230)nge for at opn(cid:229) en s(cid:229)dan mulig- hed. S(cid:230)rrapporter błr derfor ikke freml(cid:230)gges alt for ofte, men kun i vigtige sager n(cid:229)r Parlamentet kan gribe ind for at stłtte ombudsmanden i overensstemmelse med ombudsmandsstatut- ten. Ombudsmandens fłrste s(cid:230)rrapport, udarbejdet den 15. decem- ber 1997, drejede sig om ombudsmandens undersłgelse p(cid:229) eget initiativ af aktindsigt. Rapporten blev debatteret af Parla- mentet p(cid:229) plenarmłdet i juli 1998 p(cid:229) grundlag af bet(cid:230)nknin- gen om denne fra Udvalget for Andragender (ordfłrer Astrid Thors) (1). I 1998 indledte Ombudsmanden 171 undersłgelser, 170 i for- bindelse med klager og en p(cid:229) eget initiativ. 51 sager blev lłst af institutionen eller organet selv. (Som for- klaret i nedenst(cid:229)ende afsnit 2. 9 er nogle sager i 1998 blevet anbragt i denne kategori, som ikke var s(cid:229) udspecificeret de foreg(cid:229)ende (cid:229)r). I 96 sager afslłrede ombudsmandens undersł- gelser intet tilf(cid:230)lde af fejl og forsłmmelser. I 29 sager blev der fremsat en kritisk bem(cid:230)rkning til institutio- nen. En mindelig lłsning blev opn(cid:229)et i fire sager. Der blev udarbejdet et udkast til henstillinger til de p(cid:229)g(cid:230)ldende institu- tioner og organer. (Se bilag A, Statistik for n(cid:230)rmere beskrivel- se). 2. 9. SAGER HVORI INDG¯R MANGLENDE BESVARELSE AF KORRESPONDANCE En almindelig type klager drejer sig om forsłmmelse ved ikke at besvare korrespondance. Kort tid efter, ombudsmanden begyndte sine aktiviteter, blev det klart, at et telefonopkald fra ombudsmandens kontor til den ansvarlige tjenestegren ofte resulterede i et łjeblikkeligt svar til borgeren. I s(cid:229)danne sager er der normalt ikke nogen grund til at forts(cid:230)tte undersłgelsen. Ombudsmandens tidligere praksis i sager, hvor hans indgreb medfłrte et svar p(cid:229) ubesvaret korrespondance, var at meddele klageren, at der ikke l(cid:230)ngere lod til at v(cid:230)re nogen grund til at udfłre en undersłgelse af klagen i henhold til EF-traktatens artikel 138 E (se ovenst(cid:229)ende afsnit 2. 5). S(cid:229)danne sager blev for statistiske form(cid:229)l indfłrt i kategorien »intet grundlag for I undersłgelse« i (cid:229)rsberetningerne for s(cid:229)vel 1996 og 1997. marts 1998 blev denne praksis overvejet p(cid:229) ny, efter en fore- spłrgsel fra Edward Newman (ordfłrer for Udvalget for Andra- genders bet(cid:230)nkning om (cid:229)rsberetningen for 1997) om sager klassificeret som »intet grundlag for undersłgelse«. Det blev besluttet, at s(cid:229)danne sager fremover skulle klassificeres som »lłst af institutionen«. Der var 32 af denne type afgłrelser i 1998. (1) A4-0265/98 (EFT C 292 af 21. 9. 1998, s. 170). C 300/18 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 Klager over ubesvaret korrespondance: Eksempler p(cid:229) sager lłst af institutionen dan de behandles i henhold til traktaten og ombudsmandssta- tutten. Den 3. marts 1998 klagede B. til ombudsmanden over, at Kommissionen ikke havde besvaret hans brev af 2. december 1996, i hvilket han bad om information om euroens indfłrel- se. Ombudsmanden kontaktede Kommissionens ansvarlige tje- nestegren for at bede dem om at svare klageren og sende ham de oplysninger, han havde bedt om. Efter dette indgreb svarede Kommissionen klageren den 18. marts 1998. Da dette skridt var tilstr(cid:230)kkeligt for at lłse problemet, afsluttede ombudsman- den sagen. (Sag 269/98/ADB) I juni 1998 klagede V. p(cid:229) vegne af civilretten i Uusimaa amt over, at Kontoret for De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Officielle Publikationer havde undladt at besvare to breve. Retten havde skrevet til kontoret p(cid:229) finsk den 10. juni 1996 for at hłre, hvorfor den ikke havde modtaget den s(cid:230)rlige udgave af De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende for 1994. Den havde endvidere sendt en rykkerskrivelse den 14. april 1997 p(cid:229) engelsk. Retten modtog ikke svar p(cid:229) nogen af brevene. Ombudsmanden kontaktede kontoret telefonisk og bad det om at svare civilretten i Uusimaa amt. Efter dette indgreb kontak- tede Kontoret civilretten og sendte de manglende numre af EF- Tidende p(cid:229) finsk og svensk. Da dette skridt var tilstr(cid:230)kkeligt for at lłse problemet, afsluttede ombudsmanden sagen. (Sag 615/98/BB) Det er naturligvis ikke alle klager over ubesvaret korrespondan- ce, der kan lłses tilfredsstillende ved telefonforespłrgsler. Hvis den p(cid:229)g(cid:230)ldende institutions ansvarlige tjeneste ikke kan finde korrespondancen, eller ingen er villig til at tage ansvaret for en hurtig besvarelse, skriver ombudsmanden til den p(cid:229)g(cid:230)ldende institutions leder og beder om en udtalelse til klagen. Ombuds- manden ville ogs(cid:229) fłlge denne fremgangsm(cid:229)de, hvis der var grund til at antage, at den oprindelige (cid:229)rsag til ikke at svare skyldtes andet og mere end en isoleret administrativ forglem- melse, eller hvis klagens genstand er en p(cid:229)stand om en ube- grundet forsinkelse i besvarelse af korrespondancen. 2. 10. FORSKELLIGE TEMAER VEDR(cid:216)RENDE AKTINDSIGT 2. 10. 1. KLAGER OVER N˘GTELSE AF AKTINDSIGT De fleste af F(cid:230)llesskabets institutioner og organer har regler for aktindsigt i de dokumenter, de ligger inde med. I 1993 vedtog Kommissionen og R(cid:229)det en f(cid:230)lles adf(cid:230)rdskodeks for adgang til deres dokumenter. Kodeksen blev gennemfłrt via separate afgłrelser i de to institutioner (1). Efter ombudsmanden i 1996 foretog en undersłgelse p(cid:229) eget initiativ har ogs(cid:229) andre f(cid:230)lles- skabsinstitutioner og -organer vedtaget for offentlig adgang, der i de fleste tilf(cid:230)lde minder om dem, der findes i Kommissionen og R(cid:229)det. regler Hvis en beg(cid:230)ring om adgang til dokumenter afsl(cid:229)s, giver R(cid:229)dets og Kommissionens regler borgeren ret til at frems(cid:230)tte en bekr(cid:230)ftet beg(cid:230)ring. En borger, hvis bekr(cid:230)ftede beg(cid:230)ring er afvist, har mulighed for enten at klage til ombudsmanden eller at rejse en sag ved Retten i Fłrste Instans. Bliver der tale om en klage til ombudsmanden, vil spłrgsm(cid:229)let v(cid:230)re, hvorvidt afslaget p(cid:229) adgang er et tilf(cid:230)lde af fejl og for- słmmelser. Spłrgsm(cid:229)let ved enhver undersłgelse er derfor, om den p(cid:229)g(cid:230)ldende institution har anvendt sine aktindsigtsregler korrekt, og om den har handlet inden for rammerne for sin juridiske kompetence under udłvelsen af enhver skłnsbefłjel- se. I lłbet af 1998 rejste spłrgsm(cid:229)let sig, hvad der skulle ske, hvis ombudsmanden vurderer, at en institution har anvendt sine egne regler forkert. Den korrekte lłsning er, at den p(cid:229)g(cid:230)ldende institution p(cid:229) ny overvejer sagen, og denne gang anvender reg- lerne korrekt. Ombudsmanden kan selvfłlgelig hverken beor- dre institutionen til at głre dette eller annullere den relevante afgłrelse. Men ved at forklare sine synspunkter i en kritisk bem(cid:230)rkning giver han institutionen selv mulighed for at fore- tage den nłdvendige handling. 2. 10. 2. FAIR PROCEDURER I OMBUDSMANDENS UNDERS(cid:216)GELSER som den p(cid:229)g(cid:230)ldende En anden problemstilling, der opstod i 1998 drejer sig om dokumenter, institution eller det p(cid:229)g(cid:230)ldende organ sender til ombudsmanden som del af sin udtalelse om klagen. I nogle sager har den p(cid:229)g(cid:230)ldende institu- tion sendt dokumenter til ombudsmanden indeholdende oplys- ninger, som kunne v(cid:230)re relevante for ombudsmandens afgł- Ombudsmanden har i lłbet af (cid:229)ret overvejet en r(cid:230)kke forskel- lige spłrgsm(cid:229)l om adgang til dokumenter. Da det lader til, at F(cid:230)llesskabets institutioner og organer ikke altid fuldt ud forst(cid:229)r de relevante regler og principper, vil vi i denne del af (cid:229)rsberet- ningen forklare de forskellige spłrgsm(cid:229)l, der opst(cid:229)r, og hvor- (1) Adf(cid:230)rdskodeks (EFT L 340 af 31. 12. 1993, s. 41); R(cid:229)dets afgłrelse 93/731/EF af 20. december 1993 om aktindsigt i R(cid:229)dets dokumen- ter (EFT L 340 af 31. 12. 1993, s. 43); Kommissionens afgłrelse 94/90/EKSF, EF, Euratom af 8. februar 1994 om aktindsigt i Kom- missionens dokumenter (EFT L 46 af 18. 2. 1994, s. 58). 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/19 relse i sagen, men den har bedt ombudsmanden om at holde dokumenterne fortrolige over for klageren. ethvert dokument i forvaltningens besiddelse, hvis han finder det nłdvendigt som en del af sin undersłgelse, herunder doku- menter som borgerne ikke kan f(cid:229) adgang til. I disse sager har ombudsmanden forklaret den p(cid:229)g(cid:230)ldende institution, at det er et grundl(cid:230)ggende princip for en fair pro- cedure, at ombudsmandens afgłrelse af en klage ikke kan tage hensyn til oplysninger indeholdt i dokumenter leveret af den ene part, med mindre den anden part har haft mulighed for at svare p(cid:229) disse. Ombudsmandens afgłrelse af en klage kan der- for ikke tage hensyn til oplysninger indeholdt i dokumenter leveret af den p(cid:229)g(cid:230)ldende institution eller det p(cid:229)g(cid:230)ldende organ, med mindre klageren har haft mulighed for at frems(cid:230)tte sine bem(cid:230)rkninger til disse. 2. 10. 3. OMBUDSMANDENS BEF(cid:216)JELSE TIL AT FORETAGE INSPEK- TION OF DOKUMENTER Et tredje spłrgsm(cid:229)l, der opstod i 1998, drejer sig om ombuds- mandens befłjelse til at kontrollere sager, som F(cid:230)llesskabets institutioner og organer er i besiddelse af. Den relevante del af ombudsmandsstatuttens artikel 3, stk. 2, lyder som fłlger: »F(cid:230)llesskabets institutioner og organer er forpligtet til at give ombudsmanden de oplysninger, han anmoder om, og give ham adgang til de p(cid:229)g(cid:230)ldende dokumenter. De kan kun mods(cid:230)tte sig dette under behłrigt begrundet henvisning til deres tavshedspligt. De giver kun adgang til dokumenter fra en medlemsstat, der er klassificeret som hemmelige i medfłr af en lov eller en administra- tiv bestemmelse, n(cid:229)r den p(cid:229)g(cid:230)ldende medlemsstat forinden har givet sit samtykke hertil. De giver adgang til andre dokumenter fra en medlemsstat efter at have underrettet den p(cid:229)g(cid:230)ldende medlemsstat herom. « Det normale princip i en medlemsstat med et nationalt ombudsmandssystem er, at ombudsmanden kan kontrollere Denne befłjelse er et grundl(cid:230)ggende princip, idet den er bor- gerens garanti for, at ombudsmanden kan foretage en uafh(cid:230)n- gig kontrol af, hvor nłjagtige og fuldst(cid:230)ndige forvaltningens svar er. S(cid:229) l(cid:230)nge artikel 3, stk. 2, forts(cid:230)tter med at begr(cid:230)nse ombudsmandens adgang til dokumenter, er det derfor vigtigt, at begr(cid:230)nsningerne fortolkes sn(cid:230)vert, og at bevisbyrden ligger hos den institution eller det organ, der forsłger at n(cid:230)gte adgang. De tre institutioner (Europa-Parlamentet, R(cid:229)det og Kommissio- nen), der har at głre med proceduren for (cid:230)ndringer af ombudsmandsstatutten, kunne overveje, om begr(cid:230)nsning af Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands adgang til sagdokumenter er korrekt i et EU, der bekender sig til demokrati, gennemsigtig- hed og en effektiv og (cid:230)rlig forvaltning. Ombudsmandens befłjelse til at kontrollere suppleres naturlig- vis af tavshedspligten. Det fremg(cid:229)r klart af ombudsmandssta- tuttens artikel 4, at ombudsmanden og hans personale er bun- det af den samme tavshedspligt som den institution, hos hvil- ken de kontrollerer dokumenter. Ombudsmandens kontrol af dokumenter kan derfor ikke medfłre, at der frigives dokumen- ter til klageren eller til nogen som helst anden person. Det er derfor en fejltagelse at antage, at reglerne for aktindsigt i dokumenter, som F(cid:230)llesskabets institutioner og organer har vedtaget, kan anvendes til at begr(cid:230)nse ombudsmandens adgang til dokumenter. Denne antagelse synes at bygge p(cid:229) en grundl(cid:230)ggende misforst(cid:229)else af selve ombudsmandens befłjelse til at foretage inspektion, som anvendes til at kontrollere det sande og fuldst(cid:230)ndige i forvaltningens svar til klageren, og som ikke fłrer til aktindsigt i de p(cid:229)g(cid:230)ldende dokumenter. C 300/20 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 3. AFG(cid:216)RELSE EFTER EN UNDERS(cid:216)GELSE 3. 1. SAGER, HVOR DER IKKE ER KONSTATERET FEJL ELLER Undersłgelsen FORS(cid:216)MMELSER 3. 1. 1 EUROPA-PARLAMENTET GODTG(cid:216)RELSE AF UDGIFTER TIL L˘GEBEHANDLING Afgłrelse om klage 1044/20. 11. 96/KP/JMA over Europa-Parla- mentet Klagen Parlamentets udtalelse Klagen blev forelagt Europa-Parlamentet. Parlamentet fastslog i sin udtalelse, at den normale fremgangsm(cid:229)de i sager af denne art var at indbringe sagen for Retten i Fłrste Instans. For s(cid:229) vidt angik den indholdsm(cid:230)ssige side af klagen, anfłrte Parlamentet i det v(cid:230)sentligste fłlgende: i) de kompetente myndigheder havde truffet deres afgłrelse under behłrig hensyntagen til en udtalelse fra Forvaltnings- komitØen for Sygeforsikring I november 1996 klagede X. til ombudsmanden over, at Euro- pa-Parlamentet havde n(cid:230)gtet at godtgłre udgifterne til datte- rens kur for svagelige błrn. ii) behandlingen i det omhandlede center blev s(cid:230)dvanligvis givet til błrn under 16 (cid:229)r, og klagerens datter var allerede fyldt 17, da hun p(cid:229)begyndte behandlingen Europa-Parlamentet afviste X. ’s anmodning, fordi det p(cid:229)- g(cid:230)ldende kurcenter ikke blev betragtet som et kompetent behandlings- eller plejeinstitut. En anden anmodning blev afvist med den begrundelse, at den p(cid:229)g(cid:230)ldende behandling łjensynlig ikke opfyldte kravene til kurophold for svagelige błrn. iii) X. ’s anmodning om godtgłrelse af bestemte udgifter til l(cid:230)gebehandling foretaget under kuren var ikke i overens- stemmelse med de g(cid:230)ldende bestemmelser, eftersom den var for generel og inkluderede udgifter, som ikke kunne godtgłres. Endvidere fremgik det af de relevante bestem- melser, at rejseudgifter ikke godtgłres. I december 1994 klagede X. over afgłrelsen til Parlamentets generalsekret(cid:230)r uden at f(cid:229) medhold. Det fremgik af generalsek- ret(cid:230)rens svar, at klageren havde ret til at f(cid:229) d(cid:230)kket specifikke udgifter til l(cid:230)gebehandling foretaget under kuren. I klagen til ombudsmanden gjorde X. g(cid:230)ldende: i) at Europa-Parlamentet ikke havde fulgt de korrekte pro- cedurer, eftersom ForvaltningskomitØen for Sygeforsikring ikke var blevet hłrt i spłrgsm(cid:229)let ii) at behandlingen var blevet anset for den mest hensigtsm(cid:230)s- sige for datteren iii) at hendes anmodning om godtgłrelse af specifikke udgifter til l(cid:230)gebehandling var blevet afvist med den begrundelse, at der ikke forel(cid:229) en nłjagtig angivelse af prisen p(cid:229) og datoen for hvert enkelt l(cid:230)gebesłg, og at l(cid:230)gernes navn og kvalifikation ikke var angivet. Klagerens bem(cid:230)rkninger I sine bem(cid:230)rkninger oplyste X. , at hun havde besluttet ikke at appellere til Retten i Fłrste Instans. Hun gjorde g(cid:230)ldende, at regningen fra behandlingscentret var udfyldt korrekt, og at prisen p(cid:229) behandlingen var beregnet p(cid:229) et pakke-grundlag, s(cid:229)ledes at udgifterne til l(cid:230)gebehandling ikke kunne fastl(cid:230)gges separat. Hun fandt, at Parlamentets mang- lende godtgłrelse af disse udgifter afspejlede mangel p(cid:229) fleksi- bilitet og velvilje. X. kommenterede ligeledes ombudsmandens fremgangsm(cid:229)de ved behandlingen af klagen. Hun fandt det ikke passende at indlede proceduren med at fremsende klagen til den berłrte institution med henblik p(cid:229) en udtalelse. Afgłrelsen 1. Den Europ(cid:230)iske ombudsmands befłjelse til at under- słge sagen Klageren bad ombudsmanden rette henvendelse til Europa-Par- lamentet med henblik p(cid:229) d(cid:230)kning af samtlige udgifter til kuren, herunder rejseudgifter. 1. 1. Europa-Parlamentet p(cid:229)pegede, at den normale fremgangs- m(cid:229)de i sager af denne art ville v(cid:230)re et sagsanl(cid:230)g for Ret- ten i Fłrste Instans. 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/21 1. 2. Inden for den forfatningsm(cid:230)ssige ramme, der er opstillet i traktaterne, er Domstolen den hłjeste myndighed, for s(cid:229) vidt ang(cid:229)r f(cid:230)llesskabsrettens fortolkning. Ikke desto min- dre foretager ombudsmanden undersłgelser for at bidrage til at afd(cid:230)kke tilf(cid:230)lde af fejl og forsłmmelser i forbin- delse med handlinger foretaget af F(cid:230)llesskabets institutio- ner og organer. 1. 3. En klage til ombudsmanden kan kun antages til realitets- behandling, hvis klageren forinden har rettet de fornłdne administrative henvendelser til de berłrte institutioner. Tilsvarende kan klager vedrłrende arbejdsforhold mellem F(cid:230)llesskabets institutioner og organer og disses tjene- stem(cid:230)nd eller łvrige ansatte ikke forel(cid:230)gges ombuds- manden, medmindre alle interne administrative klagemu- ligheder er udtłmt, s(cid:230)rlig proceduren i personalevedt(cid:230)g- tens artikel 90, stk. 1 og 2 (1). 1. 4. Fłrst n(cid:229)r disse interne klagemuligheder er udtłmt, kan EU-tjenestem(cid:230)nd og łvrige ansatte indbringe sagen for Retten i Fłrste Instans eller klage til ombudsmanden. indgav, fordi de forskellige udgifter ikke var opfłrt sepa- rat, men som et generelt belłb svarende til kurcentrets daglige udgifter. 4. 2. De relevante bestemmelser imłdeser udelukkende godt- głrelse af udgifter til l(cid:230)gebehandling. Parlamentet hand- lede derfor korrekt ved som en betingelse for godtgłrelse at kr(cid:230)ve en separat angivelse af l(cid:230)geudgifterne, inden den udbetalte nogen form for godtgłrelse. 4. 3. Afsnit XI i bilag I om godtgłrelse af udgifter som fłlge af sygdom tillader ikke godtgłrelse af rejseudgifter. Konklusion Ombudsmandens undersłgelse af denne klage viste ingen til- f(cid:230)lde af fejl eller forsłmmelse fra Europa-Parlamentets side, og ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. 2. Ombudsmandens arbejdsmetode REGLER FOR AT TILSLUTTE SIG EUROPA-PARLAMENTETS PENSIONSORDNING 2. 1. Klageren understregede i sine bem(cid:230)rkninger, at det ikke var passende, at ombudsmanden indledte en undersłgelse med at fremsende klagen til udtalelse til den berłrte insti- tution. 2. 2. Ombudsmanden skal ifłlge ombudsmandens statut artikel 3, stk. 1, informere den berłrte institution eller det berłrte organ om undersłgelsen af ethvert eventuelt til- f(cid:230)lde af s(cid:229)ledes at den kan forsłmmelser, forel(cid:230)gge ham relevante bem(cid:230)rkninger. fejl eller 3. L(cid:230)gelig vurdering af, hvilken form for kur der błr fłl- ges 3. 1. I henhold til bestemmelserne i bilag I, afsnit XI, i reglerne for godtgłrelse af udgifter som fłlge af sygdom, skal kur- ophold anses for at v(cid:230)re strengt nłdvendige af afreg- ningskontorets r(cid:229)dgivende l(cid:230)ge. 3. 2. I denne sag konkluderede den r(cid:229)dgivende l(cid:230)ge efter en gennemgang af sagen, at kuren ikke opfyldte de nłdven- dige l(cid:230)gelige krav. Der forel(cid:229) ingen beviser for, at den r(cid:229)dgivende l(cid:230)ges afgłrelse ikke var truffet p(cid:229) grundlag af relevante kriterier. 4. Godtgłrelse af udgifter 4. 1. Selv om Parlamentet n(cid:230)gtede at godtgłre samtlige udgif- for svagelige błrn, ter i accepterede det at d(cid:230)kke specifikke udgifter til l(cid:230)gebe- handling. Parlamentet afviste dog den regning, klageren forbindelse med kuropholdet (1) Artikel 2, stk. 8, i Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands statut. Afgłrelse af de Europa-Parlamentet forenede klager 74/97/PD og 85/97/PD mod Klagen I januar 1997 rettede hr. M. , der er parlamentsmedlem, en klage over Europa-Parlamentet til ombudsmanden. Han h(cid:230)ve- de, der var fejl og forsłmmelser i forbindelse med den supple- rende pensionsordning for parlamentsmedlemmer. Ligeledes i januar 1997 informerede hr. B. , der er tidligere parlaments- medlem, ombudsmanden om, at han gerne ville tilslutte sig hr. M. ’s klage. Baggrunden for klagerne var, at Parlamentets pr(cid:230)sidium ved beslutning af 12. juni 1990 indfłrte en supplerende (frivillig) pensionsordning for parlamentsmedlemmer. De regler, der g(cid:230)lder for pensionsordningen, udgłr bilag IX (tidligere bilag X) til de regler, der g(cid:230)lder for betaling af parlamentsmedlemmers udgifter og till(cid:230)g. I efter(cid:229)ret 1992 blev der fastsat en tidsfrist p(cid:229) seks m(cid:229)neder for at tilslutte sig pensionsordningen. Hverken hr. M. eller hr. B. tilsluttede sig ordningen p(cid:229) det tidspunkt (cid:151) de h(cid:230)vder, at de ikke blev informeret om, at der blev fastsat en tidsfrist. Efter at v(cid:230)re blevet genvalgt til Europa-Parlamentet i 1994 fik hr. M. tilladelse til at tilslutte sig for tidsrummet 1994-1999, men ikke for den tidligere valgperiode. Eftersom hr. B. ikke l(cid:230)ngere var parlamentsmedlem, kunne han ikke słge om til- slutning for tidsrummet 1994-1999, og han fik ikke tilladelse til at tilslutte sig for den foreg(cid:229)ende valgperiode. Hr. M. kontaktede forskellige instanser i Parlamentet med den hensigt at kunne tilslutte sig ordningen med tilbagevirkende kraft, det vil sige tidsrummet fłr 1994. Han h(cid:230)vdede, at han ikke var blevet informeret om den tidsfrist, der blev fastsat i C 300/22 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 1992, og at Parlamentet havde indfłrt tidsfristen p(cid:229) en uretf(cid:230)rdig og diskriminerende m(cid:229)de. Formanden for den pen- sionsfond, der hłrer under ordningen (cid:151) formanden er ligele- des medlem af Parlamentets Kv(cid:230)storkollegium (cid:151) svarede den 24. juli 1995. Brevet gjorde hr. M. opm(cid:230)rksom p(cid:229) sk(cid:230)rings- dagen for at kunne tilslutte sig ordningen og informerede ham om, at muligheden for at modtage bidrag med tilbagevirkende kraft var blevet overvejet. Man var imidlertid kommet frem til den afgłrelse, at en s(cid:229)dan tilslutning med tilbagevirkende kraft hverken var praktisk eller lovlig. Brevet tilfłjede: »Jeg vil ogs(cid:229) tillade mig at rette en fejl, De har beg(cid:229)et ang(cid:229)ende Kv(cid:230)storkollegiets diskussion om hr. L. den 24. april. Som De vil kunne se af de medsendte uddrag af referatet fra młdet, vedrłrte den sag de franske og italienske pensionsordninger, som varetages af Europa-Parlamentet p(cid:229) vegne af den franske og italienske rege- ring. Referatet henviser s(cid:229)ledes til bilag III i Reglerne om parla- mentsmedlemmers udgifter og till(cid:230)g snarere end til bilag X (nu bilag IX), der p(cid:229) nuv(cid:230)rende tidspunkt indeholder reglerne om EP- medlemmers frivillige pensionsordning. Desuden anmodede hr. L. om at modtage pension fra den s(cid:230)rlige pensions- ordning, snarere end om at tilslutte sig den. « supplerende Det ovenn(cid:230)vnte uddrag af referatet fra Kv(cid:230)storkollegiets młde lłd s(cid:229)ledes: »i henhold til de regler, der g(cid:230)lder for pension for medlemmer af den franske nationalforsamling, der tilsvarende g(cid:230)lder for franske medlemmer af Europa-Parlamentet, skal der ansłges skriftligt om ret til pension inden seks m(cid:229)neder efter den dato, hvor et parla- mentsmedlem eller et tidligere parlamentsmedlem bliver valgbar. Et tidligere fransk parlamentsmedlem, der ikke var klar over denne regel, ansłgte Europa-Parlamentet syv m(cid:229)neder efter at v(cid:230)re blevet valgbar. Efter en kort diskussion vedtog kollegiet: At give bemyndigelse til en undtagelse fra de g(cid:230)ldende regler til fordel for hr. L. , s(cid:229)ledes at han bliver i stand til at modtage pen- sion, uanset at det var hans fejl, at han ikke ansłgte inden tidsfri- sten p(cid:229) seks m(cid:229)neder udlłb; At p(cid:229)l(cid:230)gge forvaltningen at indsende et udkast til (cid:230)ndringsfor- slag med det form(cid:229)l at afklare de tidsfrister, der er g(cid:230)ldende for bilag III til Reglerne om parlamentsmedlemmers udgifter og till(cid:230)g. « Undersłgelsen Europa-Parlamentets udtalelse Klagen blev fremsendt til Europa-Parlamentet. I sin udtalelse erkl(cid:230)rede Parlamentet, at klagen var blevet undersłgt p(cid:229) grundlag af en udtalelse fra dets juridiske tjeneste, og at Parla- mentet havde truffet beslutning om at afvise klagerens p(cid:229)stan- de. Parlamentet medsendte en kopi af udtalelsen fra Den Juri- diske Tjeneste. I det v(cid:230)sentligste konkluderes det i udtalelsen fra Den Juridiske Tjeneste, at der ikke var grundlag for klagernes p(cid:229)stand om ikke at v(cid:230)re blevet ordentlig informeret. Hr. M. var blevet underrettet skriftligt b(cid:229)de i Parlamentet og p(cid:229) sin hjemme- adresse. Desuden blev referaterne af Pr(cid:230)sidiets beslutninger uddelt til alle de parlamentsmedlemmer, der herudover havde endnu seks m(cid:229)neder til at tilslutte sig pensionsordningen efter deres genvalg. Men hensyn til hr. B. , havde Den Juridiske Tje- neste ikke f(cid:229)et fremlagt noget bevis for, at han ikke havde v(cid:230)ret klar over tidsfristen for at tilslutte sig ordningen. Den Juridiske Tjeneste havde heller ikke noget bevis for, at hr. B. havde bedt om at tilslutte sig ordningen inden Kv(cid:230)storkollegi- ets omstridte afgłrelse eller inden Pr(cid:230)sidiets (cid:230)ndringer af bestemmelserne. Med hensyn til afgłrelsen af den 28. oktober vedrłrende fast- s(cid:230)ttelse af en tidsfrist p(cid:229) seks m(cid:229)neder, mente Den Juridiske Tjeneste, at kollegiet var forpligtet p(cid:229) at respektere en generel regel, som kollegiet selv havde fastsat. Hvis ikke man gjorde det, ville det medfłre en overtr(cid:230)delse af princippet om ligebe- handling. I overensstemmelse hermed blev alle de parlaments- medlemmer, der słgte om optagelse efter den 15. december 1992, afvist, med en enkelt undtagelse. Undtagelsen var imid- lertid specifik. Kv(cid:230)storkollegiets enighed om afgłrelsen l(cid:229) til grund for denne undtagelse, og afgłrelsen blev truffet, inden spłrgsm(cid:229)let om at begr(cid:230)nse tilslutning til pensionsordningen midt i en valgperiode var opst(cid:229)et. I n(cid:230)rv(cid:230)rende sag kunne den derfor ikke blive regnet for en generel undtagelse. Endelig fremsatte Den Juridiske Tjeneste i sin udtalelse tre sup- plerende punkter som grundlag for konklusionen om, at den omstridte afgłrelse ikke var tilf(cid:230)ldig: I klagen til ombudsmanden h(cid:230)vdede klagerne i det v(cid:230)sentligste at: »1. i) tidsfristen for at blive optaget i pensionsordningen ikke var blevet annonceret p(cid:229) en ordentlig m(cid:229)de at sikre en sund łkonomistyring og genoprette pensionsfondens łkonomiske ligev(cid:230)gt, der ifłlge en rapport af Coopers og Lybrand den 4. august 1992 havde tilbagegang p(cid:229) det tids- punkt ii) det var uretf(cid:230)rdigt og diskriminerende ikke at tillade kla- gerne at tilslutte sig ordningen med tilbagevirkende kraft. 2. at głre det muligt for regnskabsfłrerne at udfłre de p(cid:229)lidelige beregninger, der var nłdvendige i forbindelse med łkonomis- tyringen, og głre det muligt for budgetmyndighederne at udfłre mere detaljerede budgetm(cid:230)ssige skłn 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/23 3. ikke at diskriminere medlemmer, der havde tilsluttet sig ordnin- gen helt fra starten, og hvis łkonomiske situation faktisk ville v(cid:230)re mindre gunstig end »nye medlemmers«, der ville kunne betale med tilbagevirkende kraft. « Klagerens bem(cid:230)rkningerr I bem(cid:230)rkningerne fastholdt klagerne deres klager. Afgłrelsen 1. P(cid:229)standen om at fristen for at tilslutte sig pensionsord- ningen ikke var ordentligt annonceret 1. 1. Det har kunnet konstateres, at der ikke findes nogen vedt(cid:230)gtsm(cid:230)ssige regler med hensyn til spłrgsm(cid:229)let om, hvad der betragtes som ordentlig underretning af parla- mentsmedlemmer. Navnlig Europa-Parlamentets forret- ningsorden er uden relevante bestemmelser. 1. 2. I henhold til artikel 173 i traktaten og personalevedt(cid:230)g- tens artikel 90 og 91 har EF-domstolene truffet afgłrelse om, at en meddelelse om en foranstaltning normalt er blevet foretaget, n(cid:229)r foranstaltningen er kommunikeret til modtageren, og denne er i stand til at tage den til efterretning (1). Domstolene har ligeledes afgivet kendelse om, at forvaltningen er ansvarlig for bevisbyrden. Denne retspraksis viser sig dog ikke at v(cid:230)re anvendelig i det foreliggende tilf(cid:230)lde. Denne retspraksis vedrłrer indivi- duelle handlinger, som er til skade for modtageren, hvor den nłjagtige fasts(cid:230)ttelse af underretningstidspunktet er af stor vigtighed for beregningen af den frist, inden for hvilken der kan anl(cid:230)gges sag. Denne sag vedrłrer under- retning om generelle oplysninger i forbindelse med et til- bud, som modtageren kan v(cid:230)lge enten at benytte sig af eller ikke. I tilf(cid:230)lde af at modtageren ansłger og hans ansłgning afvises, g(cid:230)lder tidsfristen for sagsanl(cid:230)g i hen- hold til dette afslag (2). (1) Se blandt andet afgłrelse af 9. juni 1994 i sag T-94/92, X mod Kommissionen, Sml. 1994 for personalelovgivning s. II-481; dom af 20. marts 1991 i sag T-1/90, Casariego mod Kommissionen, Sml. 1991 s. II-143; dom af 13. juli 1989 i sag 58/88, Olbrechts mod Kommissionen, Sml 1989, s. 2643 og dom af 11. maj 1989 i de forenede sager 193/87 og 194/87, Maurissen og Union Syndi- cale mod Revisionsretten, Sml. 1989, s. 1045. (2) Det er almindelig retspraksis ved EF-domstolene, at individuelle for- anstaltninger, der p(cid:229)virker individuelle parlamentsmedlemmers łko- nomiske situation, kan blive genstand for en retsundersłgelse, dom af 23. marts 1993 i sag C-314/91, Weber mod Parlamentet, Sml. 1993, s. 1093. 1. 3. Med hensyn EF-institutionernes forvaltningsm(cid:230)ssige praksis, fremg(cid:229)r det, at generelle meddelelser ofte anven- des for at underrette ansatte om mulige rettigheder, som der kan słges om (3). 1. 4. P(cid:229) denne baggrund m(cid:229) det konkluderes, at spłrgsm(cid:229)let om ordentlig underretning om oplysninger til parla- mentsmedlemmer er et spłrgsm(cid:229)l, der hłrer under Parla- mentets befłjelser i forbindelse med dets interne organi- sation. I sin udłvelse af disse befłjelser skal Parlamentet i henhold til EF-domstolenes retspraksis handle i overens- stemmelse med principperne for god forvaltning (4). Spłrgsm(cid:229)let er s(cid:229)ledes om Parlamentet handlede i over- ensstemmelse hermed. Det fremg(cid:229)r, at Parlamentet i denne sag sendte en med- delelse vedrłrende den tidsfrist, der var blevet indfłrt i forbindelse med pensionsordningen til medlemmerne via Parlamentets interne distributionssystem. For yderligere at sikre sig at parlamentsmedlemmerne fik meddelelsen sendte Parlamentet ligeledes meddelelsen med posten til alle parlamentsmedlemmernes hjemmeadresse. Hvert medlem havde s(cid:229)ledes mindst to lejligheder til at blive bekendt med den indfłrte tidsfrist. Dette udgłr ikke et tilf(cid:230)lde af fejl og forsłmmelse. 2. Uretf(cid:230)rdig og diskriminerende behandling 2. 1. Med hensyn til spłrgsm(cid:229)let om, hvorvidt afslaget p(cid:229) at give klagerne ret til at tilslutte sig ordningen med tilbage- virkende kraft var uretf(cid:230)rdigt og diskriminerende, frem- gik det, at det her drejede sig om to spłrgsm(cid:229)l. Det fłr- ste drejede sig om, hvorvidt det var uretf(cid:230)rdigt, at bestemmelsen ikke generelt gav mulighed for at tilslutte sig med tilbagevirkende kraft. Det andet spłrgsm(cid:229)l dre- jede sig om, hvorvidt tidsfristen for at tilslutte sig burde v(cid:230)re blevet oph(cid:230)vet i klagernes tilf(cid:230)lde. I den forbin- delse s(cid:229) det ud til, at klagerne og Parlamentet var enige om, at en oph(cid:230)velse af tidsfristen i deres tilf(cid:230)lde ville medfłre en tilslutning med tilbagevirkende kraft. Det var s(cid:229)ledes tydeligt, at hvis svaret p(cid:229) det fłrste spłrgsm(cid:229)l havde v(cid:230)ret, at der generelt burde v(cid:230)re mulighed for at tilslutte sig med tilbagevirkende kraft, havde det andet spłrgsm(cid:229)l v(cid:230)ret overflłdigt. 2. 2. Med hensyn til det fłrste spłrgsm(cid:229)l var klagerne og Par- lamentet enige om, at reguleringerne ikke indeholdt nogen bestemmelser om, at ordningen kunne tilsluttes de (3) Se for eksempel Kommissionens kommentarer til ombudsmanden i forbindelse med 669/17. 6. 96/ND/L/VK, 670/27. 6. 96/KM/L/VK og 679/1. 7. 96/CS/L/VK, som det fremg(cid:229)r af Ombudsmandens ¯rsberetning for 1997, s. 118, og Kommissio- nens indl(cid:230)g i sag 159/86, Canters mod Kommissionen; dom af 22. september 1988, Sml. 1988, s. 4859. forenede klager (4) Se dom af 30. april 1996 i sag C-58/94, Holland, stłttet af Parla- mentet mod R(cid:229)det, stłttet af Kommissionen og Frankrig, Sml. 1996 s. I-2169, pr(cid:230)mis 37. C 300/24 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 med tilbagevirkende kraft. Spłrgsm(cid:229)let gik s(cid:229)ledes p(cid:229), hvorvidt det var retf(cid:230)rdigt, at Parlamentet ikke havde fastsat en s(cid:229)dan bestemmelse. Det fremgik, at Parlamen- tets grunde til ikke at have gjort dette var et łnske om forsvarlig łkonomisk forvaltning. Det skal endvidere bem(cid:230)rkes, at Parlamentet havde befłjelse til slet ikke at indfłre ordningen. Parlamentet m(cid:229)tte derfor ogs(cid:229) selv have ret til at fasts(cid:230)tte begr(cid:230)nsninger for ordningen. 2. 9. Derfor vurderede ombudsmanden, at den kendsgerning at Parlamentet ikke havde słrget for en general mulighed for at tilslutte sig ordningen med tilbagevirkende kraft ikke udgjorde et tilf(cid:230)lde af fejl og forsłmmelse. For det andet blev det gjort g(cid:230)ldende, at Parlamentet i forbindelse med aldersrenteordningen (cid:151) ordningen i bilag III (cid:151) havde oph(cid:230)vet tidsfristen i et tilf(cid:230)lde, det vil sige i det tilf(cid:230)lde, der n(cid:230)vnes i det ovenfor citerede brev af den 24. juli 1995. I den henseende skal det bem(cid:230)rkes, forespłrgslen blev fremsat en m(cid:229)ned efter den at p(cid:229)g(cid:230)ldende tidsfrist var udlłbet, at det skete i forbindelse med en anden ordning, at den łkonomiske situation var anderledes, og at forespłrgslen vedrłrte retten til en pen- sion, som parlamentsmedlemmet allerede havde bidraget til. Desuden fremgik det af (cid:230)ndringerne af reglerne, som forvaltningen blev bedt om at fremkomme med forslag til i det citerede referat fra Kv(cid:230)storkollegiets młde, at forespłrgsler, der fremkom efter tidsfristens udlłb ikke havde nogen tilbagevirkende kraft. Det fremgik s(cid:229)ledes, at situationen var en anden i det foreliggende tilf(cid:230)lde. 2. 3. Med hensyn til spłrgsm(cid:229)let om, hvorvidt tidsfristen for at tilslutte sig ordningen burde v(cid:230)re blevet oph(cid:230)vet i klagernes tilf(cid:230)lde, faldt undersłgelsen af dette spłrgsm(cid:229)l i flere dele. Fłrst m(cid:229)tte det undersłges, hvorvidt afvis- ningen af en oph(cid:230)velse af tidsfristen var uretf(cid:230)rdig, og derefter om den var diskriminerende. 2. 10. Af disse grunde fremgik det derfor ikke, at der var sket en overtr(cid:230)delse af princippet om ligebehandling. Om princippet om ligebehandling er blevet overtr(cid:229)dt er imid- lertid et juridisk spłrgsm(cid:229)l, og det skal derfor bem(cid:230)rkes, at Domstolen er den łverste myndighed i forbindelse med spłrgsm(cid:229)l om f(cid:230)llesskabsretten. 2. 4. Med hensyn til det retf(cid:230)rdige skal det fłrst bem(cid:230)rkes, at de regler, der g(cid:230)lder for pensionsordningen, ikke inde- holder nogen bestemmelser, der giver mulighed for en oph(cid:230)velse af tidsfristen p(cid:229) grund af uretf(cid:230)rdige forhold. Den p(cid:229)g(cid:230)ldende bestemmelse i reglerne fastsl(cid:229)r blot, at for at parlamentsmedlemmer kan tilslutte sig ordningen »m(cid:229) der hłjst v(cid:230)re g(cid:229)et seks m(cid:229)neder efter, de er blevet valgt eller genvalgt«. P(cid:229) baggrund af Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands undersłgelser af klagen, fremgik det s(cid:229)ledes, at der ikke var forekommet fejl og forsłmmelser fra Europa-Parlamentets side. Ombudsmanden afsluttede derfor sagen. 3. 1. 2. R¯DET FOR DEN EUROP˘ISKE UNION 2. 5. I mangel af en eksplicit bestemmelse, der giver mulighed for at oph(cid:230)ve tidsfristen, var spłrgsm(cid:229)let, hvorvidt der under f(cid:230)llesskabsretten eksisterer et generelt princip om, at en s(cid:229)dan tidsfrist skal oph(cid:230)ves for at głre ordningen retf(cid:230)rdig. Der syntes ikke at der findes noget s(cid:229)dant princip. INSPEKTION MED FORM¯L AT KONTROLLERE BEGRUNDELSER FOR N˘GTELSE AF AKTINDSIGT Afgłrelse af klage 1087/10. 12. 96/Statewatch/UK/IJH mod R(cid:229)det 2. 6. P(cid:229) den baggrund og n(cid:229)r man tager de begrundelser, der ang(cid:229)r forsvarlig łkonomisk ledelse, som Parlamentet i betragtning, kan det ikke betragtes som henviser til, uretf(cid:230)rdigt, at man holdt sig nłje til tidsfristen i klager- nes tilf(cid:230)lde. 2. 7. Med hensyn til p(cid:229)standene om diskriminering, skal det n(cid:230)vnes, at princippet om lige muligheder kr(cid:230)ver, at identiske situationer behandles identisk og at forskellige situationer ikke behandles identisk. 2. 8. Det blev gjort g(cid:230)ldende, at et andet parlamentsmedlem fik lov til at tilslutte sig ordningen p(cid:229) trods af, at tidsfri- sten var overskredet. Det fremgik af Parlamentets udtalel- se, at dette parlamentsmedlem, inden tidsfristen blev ind- fłrt, var blevet lovet, at hun kunne tilslutte sig ordnin- gen. Hendes situation var derfor ikke identisk med klage- rens. Klagen Klagen drejer sig om fire beg(cid:230)ringer om dokumenter, som kla- geren sendte til R(cid:229)det i juli og august 1996. Hans beg(cid:230)ringer var fremsat i henhold til R(cid:229)dets afgłrelse om offentlig adgang til R(cid:229)dets dokumenter (1) (herefter »afgłrelse 93/731«). Den 30. juli 1996 bad han om kopier af 71 rapporter behand- let p(cid:229) młder afholdt i »K4-udvalget« i september, oktober og november 1994. Den 31. juli 1996 anmodede han om seks dokumenter fra henholdsvis 1992 og 1993. Den 13. august 1996 sendte han to breve til R(cid:229)det. I det fłrste bad han om en kopi af en enkelt rapport fra 1992. I det andet bad han om kopier af 26 rapporter behandlet p(cid:229) RIA-R(cid:229)dets młde afholdt i Luxembourg den 4. juni 1996, hvoraf 23 var fra 1996, og tre var fra tidligere (cid:229)r. (1) R(cid:229)dets afgłrelse 93/731/EF (EFT L 340 af 31. 12. 1993, s. 43). 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/25 Den 26. september 1996 svarede R(cid:229)dets Generalsekretariat kla- geren og udtalte, at hans beg(cid:230)ringer »i denne henseende er gentagne beg(cid:230)ringer, som hver is(cid:230)r drejer sig om et meget stort antal dokumenter«, og at Generalsekretariatet havde fun- det en rimelig lłsning i henhold til artikel 3, stk. 2, i afgłrelse 93/731/EF ved kun at tage dokumenter produceret i 1996 (dvs. 23 af de 26 efterspurgte dokumenter i det andet brev dateret den 13. august 1996) i betragtning. Generalsekretariatet stillede 16 af de 23 dokumenter til r(cid:229)dighed for klageren, men n(cid:230)gtede adgang til syv andre. Den 10. oktober 1996 indsendte klageren en bekr(cid:230)ftet beg(cid:230)- ring ang(cid:229)ende alle de dokumenter, han var blevet n(cid:230)gtet adgang til. Den 20. november 1996 svarede R(cid:229)dets pr(cid:230)sidium, at det fastholdt sin oprindelige afgłrelse om at anvende en »ri- melig lłsning«, og at det derfor kun udvalgte syv dokumenter produceret i 1996. Med hensyn til disse syv dokumenter erkl(cid:230)rede R(cid:229)det, at det omhyggeligt havde opvejet klagerens interesse i at f(cid:229) adgang mod R(cid:229)dets interesse i at holde sine forhandlinger hemmelige, og at den sidstn(cid:230)vnte interesse vejede tungere end den fłrstn(cid:230)vnte. R(cid:229)det gav endvidere fłlgende detaljer: »Dokumenterne 7574/96, 6982/2/96 og 7753/96 indeholder detaljerede nationale holdninger til henholdsvis en aftale om eks- terne gr(cid:230)nser, en henstilling om illegal besk(cid:230)ftigelse af statsbor- gere fra tredjelande og en aftale om udlevering af kriminelle. Disse emner diskuteres stadig, eller er fłrst blevet vedtaget for ganske nylig. Dokumenterne 7717/1/96 og 7718/1/96 indeholder detaljerede nationale holdninger til budgettet for Europols Narkotikaenhed og Europols computersystem. Endelig indeholder dokumenterne 7788/96 og 7791/96 henvis- ninger til udtalelser fra R(cid:229)dets juridiske tjeneste om en juridisk fortolkning af Europol-konventionen, samt kommentarer om dette emne fra forskellige delegationer. « Den 20. juni 1997 opfyldte R(cid:229)det ombudsmandens beg(cid:230)ring. Hvad angik anvendelsen af en »rimelig lłsning«, bem(cid:230)rkede R(cid:229)det, at dets udtalelse om en anden klage fra den samme kla- ger for (1053/25. 11. 96/STATEWATCH/UK/IJH) ogs(cid:229) gjaldt denne sag. Klagerens bem(cid:230)rkninger I sine bem(cid:230)rkninger h(cid:230)vdede klageren, at: (cid:151) R(cid:229)det ikke havde ret til at anvende en »rimelig lłsning« p(cid:229) hans fire beg(cid:230)ringer om dokumenter (cid:151) at R(cid:229)det ikke har ret til at n(cid:230)gte adgang til dokumenter med den begrundelse, at de er blevet vedtaget for nylig, eller at de indeholder medlemsstaternes synspunkter. Ombudsmandens inspektion af dokumenterne Ombudsmanden fandt det nłdvendigt at undersłge de syv dokumenter, til hvilke R(cid:229)det havde n(cid:230)gtet adgang i henhold til artikel 4, stk. 2, i afgłrelse 93/731/EF. Ombudsmanden underrettede klageren om kontrollen, der i overensstemmelse med artikel 4 stk. 1, i ombudsmandsstatut- ten hverken kunne indeb(cid:230)re en udlevering til klageren af selve dokumenterne eller nogen oplysninger indeholdt i disse. Kontrollen blev udfłrt i R(cid:229)dets Justus Lipsius-Bygning i Bruxel- les den 2. oktober 1998. Ud over at give adgang til dokumen- terne tilbłd R(cid:229)dets tjenestegrene at levere kopier til ombuds- mandens kontor, hvis dette kr(cid:230)vedes. Efter gennemgang af dokumenterne vurderede ombudsmandens kontor, at det ikke var nłdvendigt at tage kopier. Afgłrelsen I sin klage til Ombudsmanden h(cid:230)vdede klageren, at R(cid:229)dets behandling af hans beg(cid:230)ring om adgang til dokumenter var urimelig og muligvis ulovlig. 1. Spłrgsm(cid:229)let om jurisdiktion Undersłgelsen R(cid:229)dets udtalelse Klagen blev sendt til R(cid:229)det sammen med fem andre klager fra den samme klager. I marts 1997 sendte R(cid:229)det et svarbrev, i hvilket det bestred ombudsmandens kompetence til at behandle klagerne. Den 15. april 1997 skrev ombudsmanden til R(cid:229)det og bekr(cid:230)ftede sin oprindelige beslutning om, at klagerne l(cid:229) inden for hans mandat, og han fornyede sin beg(cid:230)ring om en udtalelse om klagernes indhold. 1. 1. R(cid:229)dets indvending mod ombudsmandens kompetence lod til at bygge p(cid:229) to antagelser: a) Ombudsmandens kompetence g(cid:230)lder ikke handlinger foretaget af R(cid:229)det i forbindelse med samarbejde p(cid:229) omr(cid:229)det Retlige og Indre Anliggender (den »tredje słj- le«); og b) klagernes indhold ang(cid:229)r handlinger foretaget af R(cid:229)det under den tredje słjle. 1. 2. Ombudsmandens beslutning om, at han kan behandle kla- gerne, bygger p(cid:229) hans opfattelse, at den anden af disse antagelser er forkert. Han behłver derfor ikke tage stilling til den fłrste antagelse. C 300/26 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 1. 3. Klagernes indhold drejer sig om R(cid:229)dets svar p(cid:229) beg(cid:230)rin- ger om adgang til dokumenter. Beg(cid:230)ringerne blev fremsat i henhold til afgłrelse 93/731/EF og blev behandlet af R(cid:229)det i henhold til samme. Afgłrelse 93/731/EF blev truf- fet i henhold til EF-traktatens artikel 151. Domstolen bekr(cid:230)ftede i sin dom i sagen Nederlandene mod R(cid:229)det (1), at denne afgłrelse har juridisk virkning over for tredjepar- ter som et aspekt af F(cid:230)llesskabets love. 1. 4. Afgłrelsen blev fortolket og anvendt af Retten i Fłrste Instans i sagen Carvel og Guardian Newspapers mod R(cid:229)det (2), som ogs(cid:229) omhandlede adgang til dokumenter under den tredje słjle. P(cid:229) grund af de begr(cid:230)nsninger, arti- kel L i traktaten om Den Europ(cid:230)iske Union s(cid:230)tter for Domstolens jurisdiktion, ville Retten i Fłrste Instans ikke have nogen jurisdiktion til at behandle dette aspekt af Car- vel-sagen, hvis adgang til dokumenter under tredje słjle i sig selv var et anliggende under tredje słjle. 3. Afslag p(cid:229) adgang i henhold til artikel 4 stk. 2 3. 1. R(cid:229)det afviste adgang til syv dokumenter med henvisning til artikel 4, stk. 2, i afgłrelse 93/731/EF, der lyder som fłlger: »Aktindsigt i R(cid:229)dets dokumenter kan n(cid:230)gtes af hensyn til tavshedspligten om R(cid:229)dets drłftelser. « Ifłlge den etablerede retspraksis kr(cid:230)ver anvendelse af denne bestemmelse, at R(cid:229)det foretager en reel opvejning mellem p(cid:229) den ene side borgerens interesse i at opn(cid:229) adgang til dokumenter og, p(cid:229) den anden side enhver interesse R(cid:229)det m(cid:229)tte have i at bevare tavshedspligt om sine drłftelser. 1. 5. Af ovenst(cid:229)ende fremg(cid:229)r det, at den korrekte fortolkning og anvendelse af afgłrelse 93/731/EF om offentlighedens adgang til dokumenter er et anliggende under F(cid:230)llesskabs- retten og ikke under den tredje słjle, selv om de p(cid:229)g(cid:230)ldende dokumenter drejer sig om aktiviteter under denne słjle. Ombudsmanden meddelte R(cid:229)det denne afgł- relse den 15. april 1997. (Bem(cid:230)rk: I sin dom af 17. juni 1998 afviste Retten i Fłrste Instans med en lignende begrundelse R(cid:229)dets indvending imod Rettens jurisdiktion i Tidningen Journalisten-sagen) (3). 3. 2. Klageren h(cid:230)vder, at R(cid:229)det ved at anvende artikel 4, stk. 2, ikke har ret til at n(cid:230)gte adgang til dokumenter med den begrundelse, at de er blevet vedtaget for nylig, eller at de indeholder medlemsstaternes synspunkter. Ombudsman- den kender ikke til nogen juridisk bestemmelse eller prin- cip, der skulle kr(cid:230)ve, at R(cid:229)det i sin opvejning af interesser i henhold til artikel 4, stk. 2, skulle udelukke ovenn(cid:230)vnte betragtninger fra sine overvejelser: 2. Anvendelse af en »rimelig lłsning« 3. 3. Ombudsmandens undersłgelse af dokumenterne bekr(cid:230)fte- indholdet af de de, at R(cid:229)dets begrundelser svarer til p(cid:229)g(cid:230)ldende dokumenter. 2. 1. Klageren h(cid:230)vdede, at artikel 3, i afgłrelse 93/731/EF ikke giver R(cid:229)det ret til at anvende en »rimelig lłsning« p(cid:229) hans fire beg(cid:230)ringer om dokumenter. stk. 2, 2. 2. Som R(cid:229)det bem(cid:230)rkede i sin udtalelse, er dette aspekt af klagen det samme som i en anden klage fra samme klager, nemlig: (1053/25. 11. 96/STATEWATCH/UK/IJH). Ombudsmandens afgłrelse af 28. juli 1998 i ovenst(cid:229)ende sag g(cid:230)lder derfor ogs(cid:229) for denne sag. 2. 3. Ved anvendelse af ovenst(cid:229)ende afgłrelse, is(cid:230)r med hensyn til betydningen af begreberne »gentagne beg(cid:230)ringer« og »omfattende dokumenter«, er det klart, at R(cid:229)det ikke havde ret til at anvende en »rimelig lłsning« i henhold til artikel 3, stk. 2, i afgłrelse 93/731/EF p(cid:229) de fire beg(cid:230)rin- ger om dokumenter i denne sag. (1) Sag C-58/94 Sml. 1996, s. I-2169. (2) Sag T-194/94, Sml. 1995, s. II-2765 (3) Svenska Journalistf(cid:246)rbundet (Tidningen Journalisten) mod R(cid:229)det, 3. 4 Der er derfor ikke tale om, at R(cid:229)det har beg(cid:229)et nogen fejl eller forsłmmelse i forbindelse med dette aspekt i sagen. Konklusion Hvad ang(cid:229)r R(cid:229)dets anvendelse af en »rimelig lłsning« g(cid:230)lder ombudsmandens kritiske bem(cid:230)rkning i 1053/25. 11. 96/STATE- WATCH/UK/IJH (afgłrelse af 28. juli 1998) ogs(cid:229) for klagerens beg(cid:230)ringer om dokumenter i denne sag. Med hensyn til afvisning af adgang til syv dokumenter i hen- hold til artikel 4, stk. 2, i afgłrelse 93/731/EF, fremg(cid:229)r det p(cid:229) baggrund af ombudsmandens undersłgelser, at der ikke er tale om nogen fejl eller forsłmmelse fra R(cid:229)dets side. dom af 17. juni 1998, (se dommens pr(cid:230)mis 70-87). Ombudsmanden kunne derfor afslutte sagen. 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/27 3. 1. 3. EUROPA-KOMMISSIONEN KONKURRENCE: SVAR P¯ ET ANBRINGENDE (cid:151) OMBUDSMANDENS KOMPETENCE Afgłrelse om klage 449/96/20. 02. 96/HKC/PD over Europa- Kommissionen Klagen I til februar 1996 klagede HKC, et dansk advokatfirma, ombudsmanden p(cid:229) vegne af LF, en dansk fagforening. Klagen vedrłrte Kommissionens beslutning om at bevilge en fritagelse fra konkurrencereglerne vedrłrende en allianceaftale mellem to luftfartsselskaber, hvis ansatte var medlemmer af LF. Efter kla- gerens opfattelse ville aftalen fłre til jobtab blandt LF-medlem- mer. Ifłlge LF var Kommissionen forpligtet til at tage virknin- gerne for arbejdslłsheden i betragtning ved overvejelsen af, om der skal bevilges fritagelser fra konkurrencereglerne. Klagen vedrłrte ogs(cid:229) den omst(cid:230)ndighed, at man hverken bekr(cid:230)ftede modtagelsen af LF’s bem(cid:230)rkninger, som Kommissionen havde opfordret LF til at indgive til den i medfłr af den fritagelsesfor- ordning, der finder anvendelse, eller besvarede disse bem(cid:230)rk- ninger. Undersłgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev fremsendt til Kommissionen. Kommissionen anfłrte i sin udtalelse, at ombudsmanden ikke var kompetent til at tage stilling til spłrgsm(cid:229)let om, hvorvidt virkningerne for arbejdslłsheden skulle tages i betragtning ved bevillingen af fri- tagelse fra konkurrencereglerne, eftersom sagen vedrłrte en manglende anvendelse af loven og ikke et tilf(cid:230)lde af fejl eller forsłmmelser. Kommissionen p(cid:229)stod yderligere, at den ikke var forpligtet til at besvare bem(cid:230)rkninger, som den havde opfordret tredjeparter som f. eks. LF til at indgive, eftersom bem(cid:230)rkningerne kun tog sigte p(cid:229) at bist(cid:229) Kommissionen i dens analyse. Klagerens bem(cid:230)rkninger Klageren fastholdt i sine bem(cid:230)rkninger klagen og betragtede ombudsmanden som kompetent til at behandle alle dens aspekter. Afgłrelsen 1. Ombudsmanden fandt, at han var kompetent til at behandle spłrgsm(cid:229)let om, hvorvidt Kommissionen var for- pligtet til at tage virkningerne for arbejdslłsheden i betragt- ning ved overvejelsen af, om der skal bevilges fritagelser fra konkurrencereglerne. I en skrivelse til formanden for Kom- missionen blev der fremsat supplerende bem(cid:230)rkninger ved- rłrende dette spłrgsm(cid:229)l. Indholdet af denne skrivelse er opsummeret i nedenst(cid:229)ende afsnit om supplerende bem(cid:230)rkninger. 2. Med hensyn til det materielle spłrgsm(cid:229)l fandt Ombuds- manden, at det p(cid:229) grundlag af de regler, der fandt anven- delse, og Domstolens retspraksis kunne l(cid:230)gges til grund, at Kommissionen ikke var forpligtet til at tage s(cid:229)danne over- vejelser i betragtning. 3. Med hensyn til Kommissionens manglende bekr(cid:230)ftelse af modtagelsen af LF’s bem(cid:230)rkninger og dens manglende besvarelse heraf bem(cid:230)rkede ombudsmanden, at den forord- ning, der fandt anvendelse, ikke indeholdt en s(cid:229)dan forplig- telse. Ved at opfordre tredjeparter til at indgive bem(cid:230)rknin- ger, som tog sigte p(cid:229) at bist(cid:229) Kommissionen i dens analyse, havde Kommissionen skabt en situation, hvor borgerne med rette kunne forvente et svar fra Kommissionen: dette s(cid:229) meget desto mere som LF havde en interesse i afgłrelsen som fłlge af den omst(cid:230)ndighed, at dens medlemmer muligvis blev berłrt af den. Kommissionens manglende svar til LF havde derfor v(cid:230)ret et tilf(cid:230)lde af fejl eller forsłm- melser. Eftersom dette aspekt af sagen vedrłrte procedurer i forbin- delse med specifikke h(cid:230)ndelser i fortiden, var det ikke hen- sagen. sigtsm(cid:230)ssigt Ombudsmanden afsluttede derfor sagen. en mindelig lłsning p(cid:229) forfłlge at Supplerende bem(cid:230)rkninger I en skrivelse til formanden for Kommissionen, som ledsagede afgłrelsen, fłlgende fremsatte ombudsmanden sammenfattet yderligere bem(cid:230)rkninger: Kommissionen er altid velkommen til at tilkendegive sine syns- punkter med hensyn til, om en klage kan antages til realitets- behandling, n(cid:229)r den erkender, at det er op til ombudsmanden at afgłre dette spłrgsm(cid:229)l. I denne sag skulle der imidlertid kor- rigeres en grundl(cid:230)ggende misforst(cid:229)else. Det fremgik, at den tje- nestegren, som havde ansvaret for at lave udkastet til Kommis- sionens svar til ombudsmanden i denne sag, havde antaget, at »ukorrekt anvendelse af lovgivningen« ikke kan v(cid:230)re »et tilf(cid:230)lde af fejl eller forsłmmelser«. Rent faktisk głr det modsatte sig g(cid:230)ldende: det kan aldrig v(cid:230)re god forvaltningsskik at undlade at handle i henhold til loven. Den fłrste og mest v(cid:230)sentlige opgave, ombudsmanden har, n(cid:229)r han foretager undersłgelser af mulige tilf(cid:230)lde af fejl eller forsłmmelser i forbindelse med en EU-institutions eller et EU-organs virksomhed, er at fastsl(cid:229), om den p(cid:229)g(cid:230)ldende institution har handlet lovligt. Ved udfł- relsen af denne opgave er ombudsmanden altid opm(cid:230)rksom p(cid:229), at Domstolen er den hłjeste myndighed, for s(cid:229) vidt ang(cid:229)r fortolkning af f(cid:230)llesskabsretten. I andre tilf(cid:230)lde, hvor en klager udtrykkeligt har rejst et spłrgs- m(cid:229)l vedrłrende rettens fortolkning eller anvendelse, har Kom- missionen afgivet en udtalelse om spłrgsm(cid:229)let, som er blevet fremsendt til klageren. Det er normalt, at Kommissionen svarer p(cid:229) denne m(cid:229)de, og ombudsmanden n(cid:230)rer tillid til, at den vil forts(cid:230)tte hermed. Den europ(cid:230)iske ombudsmandsinstitution blev oprettet for at fremme forbindelserne mellem EU-institu- tionerne og -organerne og EU-borgerne. Dette er umuligt, hvis en institution ikke tilkendegiver sin holdning vedrłrende alle de spłrgsm(cid:229)l, klageren har forelagt. I tilf(cid:230)lde, hvor institutio- nen forklarer, at den har handlet korrekt i overensstemmelse C 300/28 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 med de regler og principper, der er bindende for den, er borge- ren undertiden tilfreds med forklaringen eller har i det mindste en bedre forst(cid:229)else af institutionens handlinger. Mere generelt er det altid en hj(cid:230)lp, hvis Kommissionens udtalelser redegłr for Kommissionens holdning til de retlige elementer i en sag, for at sikre, at der kan tages hensyn til Kommissionens syns- punkter i ombudsmandens undersłgelse. Ombudsmanden afsluttede sagen med at anmode formanden for Kommissionen om at sikre, at Kommissionens ansvarlige tjenestegrene tager hensyn til disse supplerende bem(cid:230)rkninger, n(cid:229)r de udarbejder Kommissionens svar til ombudsmanden. Endelig anfłrte Kommissionen, at alle disse belłb var genstand for intern finansiel kontrol fra Kommissionens egen side og ogs(cid:229) for ekstern kontrol fra Revisionsrettens side. Klagerens bem(cid:230)rkninger A. anfłrte i sine bem(cid:230)rkninger, at hendes anmodninger stadig ikke var blevet imłdekommet. Efter hendes opfattelse havde Kommissionen blot henvist til en forordning, som var hende ukendt. Disse bem(cid:230)rkninger henviste ogs(cid:229) til et samlet belłb p(cid:229) 1 300 000 ECU, der var betalt i udgifter i alt til alle kom- missionsmedlemmer, men uden nogen angivelse vedrłrende de to kommiss(cid:230)rer, der var omtalt i anmodningen. KOMMISSIONSMEDLEMMERS L(cid:216)NNINGER: ANMODNING OM OPLYSNINGER Ombudsmandens bestr(cid:230)belser p(cid:229) at n(cid:229) frem til en minde- lig lłsning Afgłrelse om klage 586/3. 5. 96/MCA/ES/JMA over Europa-Kom- missionen Klagen P(cid:229) vegne af »Asociaci(cid:243)n Amigos de BenalmÆdena« indgav A. en klage til ombudsmanden i april 1996 vedrłrende Kommissio- foreningens anmodninger om nens manglende besvarelse af oplysninger om to kommissionsmedlemmers lłnninger og andre godtgłrelser i 1993 og 1994. Klageren anfłrte, at Kommissionen havde undladt at besvare to tidligere skrivelser, der var blevet sendt til dens kontor i Madrid, henholdsvis den 17. oktober og 17. december 1995. I disse skrivelser anmodede hun om oplysninger om den indt(cid:230)gt (lłn plus godtgłrelser), som Kommissionens dav(cid:230)rende span- ske medlemmer, Mar(cid:237)n og Matutes, havde haft i 1993 og 1994. Undersłgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev fremsendt til Kommissionen. I sin udtalelse und- skyldte Kommissionen, at den havde undladt at besvare de oprindelige skrivelser, og anfłrte, at lłnninger til kommissions- medlemmer forordning nr. 422/67/E(cid:216)F og nr. 5/67/Euratom af 25. juli 1967 s(cid:229)ledes som (cid:230)ndret ved flere lejligheder. er underlagt tilf(cid:230)lde alle i Med hensyn til udgifter i forbindelse med tjenesterejser og rej- seudgifter anfłrte Kommissionen, at det samlede belłb, der blev udbetalt til alle kommiss(cid:230)rer i forbindelse med denne type udgifter i 1994, androg 1 300 000 ECU. Derudover er kom- miss(cid:230)rer berettigede til godtgłrelse af repr(cid:230)sentationsudgifter, og de tilsvarende belłb androg 341 000 ECU i 1993 og 335 000 ECU i 1994. I overensstemmelse med artikel 3, stk. 5, i statutten og med henblik p(cid:229) at tilstr(cid:230)be at n(cid:229) frem til en mindelig lłsning p(cid:229) sagen skrev ombudsmanden igen til Kommissionen. Han hen- viste til den omst(cid:230)ndighed, at det af Kommissionen givne svar stadig ikke var fyldestgłrende for klageren. Han foreslog ogs(cid:229), at Kommissionens svar skulle tages op til lyset af Den Europ(cid:230)iske Unions tilsagn fornyet overvejelse i om gennemsigtighed og offentlig aktindsigt. I betragtning af disse principper antydede han, at der kunne findes en fyldest- głrende lłsning, hvis Kommissionen efter at have afvejet de interesser, der stod p(cid:229) spil, kunne give nogle klarere og mere pr(cid:230)cise oplysninger og i den forbindelse begrundede en klar konklusion med hensyn til de oplysninger, som kunne stilles til r(cid:229)dighed. Kommissionen anfłrte i sit svar, at den havde forsłgt at finde en balance mellem behovet for gennemskuelighed og beskyt- telse af privatlivets fred. For at n(cid:229) frem til dette kompromis havde den fremlagt oplysninger om lłnninger og andre godt- głrelser vedrłrende hele Kommissionen frem for oplysninger, der specifikt vedrłrte to af dens medlemmer. Dern(cid:230)st anfłrte Kommissionen, at dens medlemmers m(cid:229)ned- lige lłnninger plus andre godtgłrelser sidst blev fastlagt af R(cid:229)det i december 1996, og den redegjorde for, hvorledes de blev beregnet. Med hensyn til repr(cid:230)sentationsudgifter blev de godtgjort, n(cid:229)r fakturaen var udstedt. De blev godtgjort med op til 11 347 ECU om (cid:229)ret (for kommiss(cid:230)ren med ansvar for udenrigsanliggender androg belłbet 17 023 ECU). Tjene- stem(cid:230)nd, som var nłdt til at rejse i forbindelse med udfłrelsen af deres opgaver, modtager en godtgłrelse for rejseudgifter og dagpenge, som har tilknytning til det land, hvor tjenesterejsen finder sted. Kommissionens svar blev sendt til klageren med en opfordring til at overveje den af Kommissionen foresl(cid:229)ede lłsning. Som svar tilkendegav klageren sin tilfredshed med Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands bestr(cid:230)belser p(cid:229) at finde frem til en mindelig lłsning p(cid:229) denne sag. Det var ikke desto mindre stadig klage- rens opfattelse, at Kommissionen ikke havde besvaret hendes spłrgsm(cid:229)l klart og specifikt. Efter hendes mening er kontrollen med offentlige udgifter et yderst vigtigt m(cid:229)l, som burde have forrang for beskyttelse af privatlivets fred. 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/29 Afgłrelsen 1. Retten til EU-oplysninger De anmodninger om oplysninger, som klageren sendte til Kommissionen i sine skrivelser af 17. oktober og 17. december 1995, rejser spłrgsm(cid:229)l vedrłrende alle EU-borgeres ret til at blive informeret om v(cid:230)sentlige aspekter af Kommissionens administrative aktivitet. For at afveje de retlige konsekvenser af denne anmodning er det nłdvendigt at begynde ved Den Europ(cid:230)iske Unions tilsagn om at głre EU-institutionernes og -organernes aktivitet mere gennemsigtig og mere (cid:229)ben for offentligheden. Dette tilsagn blev udmłntet i slutakten til traktaten om Den Europ(cid:230)iske Union, som omfatter erkl(cid:230)ring nr. 17 om retten til aktindsigt. Tilsvarende blev den p(cid:229) ny bekr(cid:230)ftet p(cid:229) en r(cid:230)kke młder i Det Europ(cid:230)iske R(cid:229)d som f. eks. młderne i Birmingham og Edin- burgh. I łjeblikket findes der kun regler om at fremme łget adgang til information med hensyn til aktindsigt. For s(cid:229) vidt ang(cid:229)r Kom- missionen, vedtog denne institution den 2. juni 1993 medde- lelse nr. 93/C 166/04 om gennemsigtighed i F(cid:230)llesskabet (1), og p(cid:229) grundlag af retningslinjerne i denne tekst vedtog den den 8. februar 1994 afgłrelse nr. 94/90/EKSF/EF/Euratom om aktindsigt i Kommissionens dokumenter (2). I mangel af mere generelle regler vedrłrende almene oplysninger kunne de eksi- sterende regler om aktindsigt i dokumenter sikre en passende erstatning med henblik p(cid:229) at tr(cid:230)ffe afgłrelse om borgernes anmodninger om oplysninger, der sendes til institutionerne. 2. Konflikt mellem gennemsigtighed og beskyttelse af pri- vatlivets fred sine bem(cid:230)rkninger, at Kommissionen anfłrte i specifikke oplysninger om lłnninger og andre godtgłrelser, hovedsagelig godtgłrelse af rejseudgifter, vedrłrende enkelte kommissions- medlemmer kunne kr(cid:230)nke deres rettigheder til privatlivets fred. Fłlgelig henviste de oplysninger, som Kommissionen offentlig- gjorde i denne sag, kun til hele Kommissionen. Offentlig frigivelse af oplysninger kunne stłde sammen med andre v(cid:230)sentlige v(cid:230)rdier som f. eks. beskyttelsen af privatlivets fred. I forbindelse med Kommissionens afgłrelse om aktindsigt i Kommissionens dokumenter betragtes beskyttelse af enkelt- personer og af privatlivets fred som en ufravigelig undtagelse, som hindrer, at institutionen giver oplysninger om det łnskede dokument. Ved fortolkningen af denne bestemmelse fastslog Retten i Fłrste Instans: »[(cid:133)] Kommissionen er forpligtet til ikke at give aktindsigt i dokumenter, der er omfattet af en af undtagelserne i denne kategori, s(cid:229)fremt det godtgłres, at dette er tilf(cid:230)ldet« (3). I betragtning af omst(cid:230)ndighederne i denne sag finder Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand ikke, at Kommissionen (1) EFT C 166 af 17. 6. 1993, s. 4. (2) EFT L 46 af 18. 2. 1994, s. 58. (3) Sag T-105/95, WWF UK mod Kommissionen, Sml. 1997, s. II-0313, pr(cid:230)mis 58. kr(cid:230)nkede god forvaltningsskik, da den kun gav oplysninger vedrłrende hele Kommissionen. 3. Manglende besvarelse af korrespondance Kommissionen erkendte, at den havde undladt at behandle anmodningen om oplysninger, som klageren havde sendt til dens kontor i Madrid, omg(cid:229)ende. Kommissionen har imidlertid givet en forklaring p(cid:229) den lange forsinkelse og undskyldt den. Eftersom der ogs(cid:229) er blevet givet et svar, var der ikke anled- ning for Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand til at forfłlge dette aspekt af sagen yderligere. 4. Kontrol med offentlige udgifter Efter klagerens opfattelse gjorde Kommissionens manglende besvarelse af spłrgsm(cid:229)l vedrłrende lłn og andre godtgłrelser til to kommiss(cid:230)rer mangelen p(cid:229) kontrol med denne type udgifter klar. Alle EU-regnskaber, herunder personale- og driftsudgifter, revi- deres periodisk af Revisionsretten. Det hedder i traktatens arti- kel 188 C, at denne institution »efterprłver lovligheden og den formelle rigtighed af indt(cid:230)gterne og udgifterne og sikrer sig, at den łkonomiske forvaltning har v(cid:230)ret forsvarlig«. Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand bem(cid:230)rkede, at der ikke var nogen antydninger i Revisionsrettens beretninger for 1993 og 1994 (4) af, at der kunne have fundet uregelm(cid:230)ssigheder sted med hensyn til lłnninger eller andre godtgłrelser, som kom- missionsmedlemmer havde modtaget i disse tidsrum. P(cid:229) baggrund af denne konklusion kunne det l(cid:230)gges til grund, at der ikke havde v(cid:230)ret tilf(cid:230)lde af fejl eller forsłmmelser, og Ombudsmanden afsluttede derfor sagen. DANSK SKAT P¯ IMPORTEREDE BRUGTE BILER Afgłrelse om klage 764/9. 7. 96/TH/DK/PD over Europa-Kommis- sionen Klagen indgav i H. , dansk statsborger, juli 1996 en klage til Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand over Kommissionens behandling og vurdering af en klage, han havde indgivet til Kommissionen, hvori han lagde til grund, at Danmark havde undladt at over- holde sine forpligtelser i henhold til f(cid:230)llesskabsretten. H. erkl(cid:230)rede i sin klage, at han i (cid:229)revis havde haft brevvekslin- ger med Kommissionen vedrłrende beregningen af moms p(cid:229) (4) EFT C 327 af 24. 11. 1994, s. 1. EFT C 303 af 14. 11. 1995, s. 1. C 300/30 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 fłlgende: brugte biler, der importeres til Danmark fra andre medlemssta- importerede brugte biler). Han gjorde ter (i det g(cid:230)ldende, at de svar, han havde modtaget fra Kommissionen, ikke var sandf(cid:230)rdige. Af bilagene til klagen fremgik det, at hans brevveksling ligeledes vedrłrte den danske registrerings- afgift p(cid:229) importerede brugte biler. Fłlgelig anmodede ombuds- manden Kommissionen om at behandle begge spłrgsm(cid:229)l i sine bem(cid:230)rkninger vedrłrende klagen. For s(cid:229) vidt ang(cid:229)r klagerens klagepunkt vedrłrende moms, fremgik det, at han mente, at de danske momsbestemmelser vedrłrende import af brugte biler virkede diskriminerende over for danske forhandlere som ham selv. Han gjorde g(cid:230)ldende, at de danske bestemmelser indeb(cid:230)rer, at privatpersoner med bop(cid:230)l i Danmark kan importere en brugt bil fra Tyskland uden at erl(cid:230)gge moms i Danmark, hvis der i Tyskland er betalt moms af forhandlerens fortjenstmargen, medens den danske forhandler, der importerer den samme bil, skal betale dansk moms af den samme bils fulde v(cid:230)rdi og kan f(cid:229) den tyske resi- dual-moms godtgjort. Fłlgelig er den pris, den danske forhand- ler kan tilbyde en privatperson for den samme bil, betydeligt hłjere end den pris, den tyske forhandler kan tilbyde. Derfor var klageren af den opfattelse, at bestemmelserne skabte en dis- kriminerende konkurrenceforvridning og var i modstrid med det i direktiv 94/5/EF vedrłrende moms p(cid:229) brugte varer fast- lagte princip om, at der kun p(cid:229)l(cid:230)gges moms p(cid:229) forhandlerens fortjenstmargen. H. forelagde Kommissionen dette spłrgsm(cid:229)l, og eftersom han ikke var tilfreds med Kommissionens oprindelige svar, lod han sin sagfłrer og et dansk medlem af Europa-Parlamentet for- fłlge sagen over for Kommissionen. I Kommissionens svar til hans sagfłrer af 3. marts 1995 og til MEP’et af 23. oktober 1995 bekr(cid:230)ftede Kommissionen, at de danske bestemmelser ikke var i modstrid med f(cid:230)llesskabsdirektiverne p(cid:229) omr(cid:229)det. Den ansvarlige kommiss(cid:230)r oplyste i sin skrivelse af 23. okto- ber 1995: »De (Deres MEP) p(cid:229)peger den konkurrenceforvridning, de danske brugtvognsforhandlere synes at v(cid:230)re udsat forskellige ordninger finder anvendelse i Danmark og Tyskland. fordi for, Jeg er bange for, at den hidtidige harmonisering af de nationale lovgivninger ikke giver mulighed for at lłse dette problem ad ret- lig vej. Rent faktisk indeholder direktiv 94/5/EF i artikel 28 o, stk. 2, bestemmelser om s(cid:230)rordninger for bl. a. brugte varer, hvor Danmark indrłmmes en undtagelse fra margenordningen. Hvis De fortsat łnsker at frems(cid:230)tte kommentarer eller indhente oplysninger, er De altid velkommen til at kontakte tjenestegrenene i DG XXI-01. « For s(cid:229) vidt ang(cid:229)r klagerens andet klagepunkt vedrłrende regi- streringsafgifter, var baggrunden kort beskrevet fłlgende: Den 11. december 1990 afsagde Domstolen sin dom i sag C-47/88 (Sml. 1990, s. I-4509) vedrłrende spłrgsm(cid:229)let om, hvorvidt de danske registreringsafgifter p(cid:229) importerede brugte biler reelt var en diskriminerende beskatning, som var i modstrid med EF- traktatens artikel 95. Det danske afgiftssystem indebar, at importerede brugte biler blev p(cid:229)lagt en registreringsafgift p(cid:229) 90 % af bilernes pris som nye, mens der ikke opkr(cid:230)vedes ny registreringsafgift ved salg af brugte biler med oprindelse i Danmark. Som begrundelse herfor anfłrte den danske stat, at eftersom Danmark ikke har nogen bilindustri, er alle brugte biler der oms(cid:230)ttes i Danmark, p(cid:229) et vist tidspunkt blevet importeret som nye biler. Af nye biler svaredes en registre- ringsafgift p(cid:229) 105 % af prisen, inklusive moms, af de fłrste 19 750 danske kroner og 180 % af den resterende del af prisen. S(cid:229)ledes best(cid:229)r en betragtelig del af prisen p(cid:229) brugte biler med oprindelse i Danmark af residualv(cid:230)rdien af registreringsafgif- ten. Fłlgelig błr registreringsafgiften for importerede brugte biler fasts(cid:230)ttes p(cid:229) et niveau, der st(cid:229)r i forhold til residu- alv(cid:230)rdien af registreringsafgiften i prisen p(cid:229) brugte biler med oprindelse i Danmark. Selv om Domstolen principielt accepte- rede dette argument, fandt den dog generelt, at den danske ordning fłrte til en uforholdsm(cid:230)ssig hłj beskatning af impor- terede brugte biler. Ordningen var derfor i modstrid med EF- traktatens artikel 95. Efter Domstolens dom indfłrte de danske myndigheder en ordning, som principielt har til form(cid:229)l at sik- re, at importerede brugte biler ikke p(cid:229)l(cid:230)gges yderligere regi- streringsafgifter, end at bilens samlede v(cid:230)rdi svarer til v(cid:230)rdien p(cid:229) en tilsvarende brugt bil med oprindelse i Danmark. Syste- met administreres s(cid:229)ledes, at importłren, det v(cid:230)re sig en pri- vatperson eller en erhvervsdrivende, inden importen af den brugte bil kan f(cid:229) en forelłbig angivelse af registreringsafgiften. Efter importen fastl(cid:230)gger myndighederne den endelige registre- ringsafgift efter eventuel inspektion af den importerede brugte bil. H. var af den opfattelse, at den nye ordning fortsat var i mod- strid med traktatens artikel 95. Ifłlge ham kunne den endelige registreringsafgift, som fasts(cid:230)ttes efter import af bilen, v(cid:230)re s(cid:229) hłj, at bilen ikke kunne s(cid:230)lges; afgiften fastsattes ikke ud fra objektive kriterier, og der var betydelige forsinkelser i de pro- cedurer, man skulle igennem i forbindelse med import af en brugt bil. H. indgav derfor en klage til Kommissionen. Med skrivelse af 29. november 1994 besvarede Kommissionen hans klage som fłlger: »Som opfłlgning p(cid:229) Deres klage indgivet til Kommissionen den 28. oktober 1993 og telefax dateret 24. februar 1994 skal jeg hermed głre rede for Kommissionens standpunkt i Deres sag: De głr g(cid:230)ldende, at det danske moms- og indregistreringsafgifts- system vanskeliggłr import af brugte biler fra en medlemsstat til Danmark med henblik p(cid:229) videresalg i Danmark, idet afgiften p(cid:229) importerede brugte biler er s(cid:229) hłj, at bilerne ikke kan konkurrere med brugte biler, der fłrste gang er indregistreret i Danmark. De anfłrer i den forbindelse, at denne praksis er i strid med trakta- tens artikel 95. 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/31 Hvad ang(cid:229)r registreringsafgiften p(cid:229) brugte biler importeret til Danmark, kan det oplyses, at de danske regler p(cid:229) brugtbilsomr(cid:229)- det (cid:230)ndredes efter De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Domstols dom af 11. December 1990 i sag 47/88. Domstolen fandt, at den dav(cid:230)- rende afgift p(cid:229) importerede brugte biler var en diskriminerende afgift og i strid med artikel 95 i traktaten. Selv om De er bekendt med de nye danske regler om registrering af brugte biler, vil jeg for en god ordens skyld głre opm(cid:230)rksom p(cid:229), at disse findes i bekendtgłrelse af lov om registreringsafgift af motorkłretłjer m. v. , nr. 665 af 16. august 1993, hvoraf det bl. a. fremg(cid:229)r, at den vurdering, som ligger til grund for afgiftsbereg- ningen, foretages af tre vurderingsm(cid:230)nd beskikket af skattemini- steren, hvoraf en teknisk kyndig og en handelskyndig udpeges efter indstilling fra hovedorganisationerne af bilejere. Klager over de statslige told- og skattemyndigheders fastsatte afgiftspligtige v(cid:230)rdi kan indbringes for vurderingsm(cid:230)ndene. Ovenn(cid:230)vnte bekendtgłrelse synes at indeholde detaljerede procedu- rebeskrivelser og dertil bevirker, at afgiftsberigtigelsen af brugte importerede biler er baseret p(cid:229) bilens egentlige v(cid:230)rdi. P(cid:229) baggrund af de tilvejebragte oplysninger er det Kommissionens opfattelse, at der ikke som s(cid:229)dan er tale om en afgift, som i almindelighed er hłjere, end hvad der svarer til residualv(cid:230)rdien af den afgift, som er indeholdt i v(cid:230)rdien af en brugt bil af samme art og alder, regi- streret i Danmark fłrste gang som ny. Ved vurderingen af det enkelte kłretłj tages udgangspunkt i den almindelige pris for et tilsvarende kłretłj eller et kłretłj af s(cid:229) vidt muligt tilsvarende m(cid:230)rke og model p(cid:229) anmeldelsestidspunktet i normalt vedligeholdt stand. I denne pris foretages fradrag eller till(cid:230)g under hensyntagen til kłretłjets kilometerstand, vedligeholdelsesstand, eventuelle for- bedringer og łvrige beskaffenhed. Endelige prisafvigelser i forhold til diverse forhandlerlister vil s(cid:229)ledes p(cid:229) grund af den individuelle vurdering kunne forekomme. En ans(cid:230)ttelse af en afgiftspligtig v(cid:230)rdi p(cid:229) brugte biler m(cid:229) ikke fłre til afvigelser fra officielt anvendte listepriser p(cid:229) de oprindeligt i Danmark registrerede biler, hvis det er godtgjort, at disse i enhver henseende er identiske. sagen, der fremg(cid:229)r af ovenn(cid:230)vnte skrivelser. Endvidere oplyste Kommissionen, at den fortsat undersłgte H. ’s p(cid:229)stand om, at selv om de danske bestemmelser var i overensstemmelse med artikel 28 o i direktiv 94/5/EF, var de i modstrid med artikel 95. Kommissionen fandt, at dette argument vedrłrende direkti- vets manglende overensstemmelse med EF-traktaten rejste en r(cid:230)kke spłrgsm(cid:229)l, som nłdvendiggjorde en detaljeret analyse. Med skrivelse af 26. juni 1997 informerede Kommissionen Ombudsmanden om resultatet af denne analyse: »1. For det fłrste er Kommissionen af den opfattelse, at i de til- f(cid:230)lde, hvor de »s(cid:230)rordninger«, der henvises til i artikel 28 o i det sjette moms-direktiv, finder afvendelse (bl. a. i Danmark i medfłr af den mulighed, landet indrłmmes i den n(cid:230)vnte artikels stk. 2) som en undtagelse fra den normale ordning for beskatning af videresalg af brugte genstande, jf. direktiv 94/5/EF, stammer forskellene i skattetrykket fra forskellene i Danmark (25 %) og mellem den g(cid:230)ldende momssats momssatserne i de łvrige medlemsstater. Det kan endog anfłres, at i medfłr af den fradragsordning, der er fastlagt eller endog p(cid:229)lagt i artikel 28 o, stk. 1, litra b), og litra c), tredje led, er forskellene i den afgift, der p(cid:229)l(cid:230)gges brugte biler, som videres(cid:230)lges i Danmark, og som varierer afh(cid:230)n- gigt af hvilken medlemsstat kłretłjet stammer fra, en direkte konsekvens af forskellene i de momssatser, der finder anven- delse i de forskellige medlemsstater. Det kan i denne forbin- delse endog bem(cid:230)rkes, at de forskellige momssatser er et resultat af et bevidst valg fra f(cid:230)llesskabslovgivers side, som inden for en bredt harmoniseret beskatningsordning som momsordningen begr(cid:230)nsede sig til i det sjette direktivs artikel 12, stk. 2, litra a, at fastl(cid:230)gge en minimumssats p(cid:229) 15 % og s(cid:229)ledes underforst(cid:229)et overlade det til medlemsstaterne frit at fasts(cid:230)tte en hłjere momssats end denne. Hvis De s(cid:229)ledes i det konkrete tilf(cid:230)lde af den endelige fasts(cid:230)ttelse af den afgiftspligtige v(cid:230)rdi finder, at afgiften er for hłj i forhold til den afgiftsm(cid:230)ssige residualv(cid:230)rdi indeholdt i tilsvarende kłretł- jer, som er fłrstegangsregistreret i Danmark, kan jeg kun opfordre til at henvende Dem til min afdeling igen med detaljeret materiale vedrłrende vurderingsforretningen. « 2. Denne situation, som indeb(cid:230)rer en forskelsbehandling af pro- ducenter eller forhandlere fra forskellige medlemsstater (cid:151) en forskel, som udelukkende kan tilskrives forskellene i de natio- nale lovgivninger, som ikke er (fuldst(cid:230)ndig) harmoniserede, blev for nylig behandlet i Domstolens dom af 1. februar 1996 i Perfili-sagen (1), hvori den fastsl(cid:229)r (pr(cid:230)mis 17 i dommen): Eftersom H. ikke fandt Kommissionens svar tilfredsstillede, ind- gav han en klage til ombudsmanden med p(cid:229)stand om, at Kom- missionens svar ikke var sandf(cid:230)rdige og i overensstemmelse med f(cid:230)llesskabsretten. Undersłgelsen Kommissionens udtalelse »Det er imidlertid fast praksis, at forbuddet i traktatens artikel 6, 52 og 59, hvorefter ingen medlemsstat inden for traktatens anvendelsesomr(cid:229)de m(cid:229) anvende sine rets- regler forskelligt ud fra et nationalitetskriterium, ikke omfatter den eventuelle f o r s k e l s b e h a n d l i n g , der skyldes manglende overensstemmelse mellem de f o r - s k e l l i g e m e d l e m s s t a t e r s l o v g i v n i n g e r , n(cid:229)r disse finder anvendelse p(cid:229) alle, der henhłrer under deres anvendelsesomr(cid:229)de, efter objektive kriterier og uden hen- syn til nationalitet (jf. i den retning, dom af 28. juni 1978, sag 1/78, Kenny mod Insurance Officer, Sml. Kommissionen anfłrte i sine bem(cid:230)rkninger, at den havde behandlet H. ’s sag korrekt, og at den opretholdt den analyse af (1) Dom af 1. februar 1996 i sag C-177/94, Straffesag mod Gianfranco Perfili, Sml. 1996, s. I-161. C 300/32 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 1978, s. 1489, pr(cid:230)mis 18; dom af 7. maj 1992, for- enede sager C-251/90 og C-252/90, Wood og Cowie, Sml. 1992, s. I-2873, pr(cid:230)mis 19; og dom af 3. juli 1979, forenede sager 185/78-204/78, Van Dam en Zonen m. fl. , Sml. 1979, s. 2345, pr(cid:230)mis 10). « (Kom- missionens understregning). 3. Kommissionen anser, at det meget generelle fortolkningsprin- cip, som Domstolen har anvendt i ovenn(cid:230)vnte dom i Perfili- sagen og i mange tidligere domme, kan tilpasses denne konk- rete sag og finde anvendelse p(cid:229) det omhandlede spłrgsm(cid:229)l, som vedrłrer et forbud mod forskelsbehandling (cid:151) artikel 95 (cid:151), idet dette stort set svarer til (cid:229)nden i traktatens artikel 6, 52 og 59, som Domstolen udtrykkeligt henviser til. Hvis f(cid:230)llesskabslovgiver direkte havde fastsat momssatsen som en ensartet procentdel af prisen p(cid:229) varer leveret inden for F(cid:230)lles- skabet, ville de ulemper, visse danske forhandlere har p(cid:229)peget, automatisk forsvinde. Det skal endvidere bem(cid:230)rkes, at selv p(cid:229) nuv(cid:230)rende tidspunkt opst(cid:229)r problemet med en tungere beskatning i forbindelse med brugte kłretłjer, som s(cid:230)lges i Danmark og kłbes i en anden medlemsstat, kun for kłretłjer fra medlemsstater med en lavere momssats end den danske, hvorimod der ikke fore- ligger nogen forskel i beskatningen af brugte kłretłjer, som kłbes i en medlemsstat med samme momssats som Dan- mark (f. eks. Sverige). Et kłretłj fra en medlemsstat, som, for at fuldfłre argumentet, har fastsat en momssats p(cid:229) over 25 %, ville derimod blive beskattet mere fordelagtigt end et tilsvarende brugt kłretłj, der kłbes i Danmark. 4. P(cid:229) baggrund af ovenst(cid:229)ende er Kommissionen af den opfat- telse, at de forskelle i beskatningen, som i Danmark skyldes forskelle i de momssatser, der som en »indg(cid:229)ende« afgift skal fratr(cid:230)kkes den »udg(cid:229)ende« afgift, vedkommende skal erl(cid:230)gge i medfłr af artikel 28 o, stk. 1, i det sjette direktiv, med Domstolens ord »skyldes manglende overensstemmelse mellem de forskellige medlemsstaters lovgivninger«. Det fremg(cid:229)r endvidere, at »indg(cid:229)ende« moms fratr(cid:230)kkes i henhold til et objektivt kriterium, nemlig den sats, der »g(cid:230)lder i den medlemsstat, i hvilken den afgiftspligtige vide- reforhandlers leveringssted, som fastlagt i henhold til artikel 8, anses for at v(cid:230)re beliggende«. Dette kriterium, som p(cid:229) ingen m(cid:229)de tager udgangspunkt i produktets oprindelse, fin- der uden undtagelse anvendelse p(cid:229) alle forhandlere, der er underlagt dansk moms-lovgivning, og p(cid:229) alle brugte kłretł- jer, der s(cid:230)lges i Danmark. Under disse omst(cid:230)ndigheder konkluderer Kommissionen, at Danmark ikke overtr(cid:230)der traktatens artikel 95. « Klagerens bem(cid:230)rkninger H. fastholdt i sine bem(cid:230)rkninger og bilagene hertil, at Kom- missionen ikke havde behandlet hans sag. Endvidere anfłrte han, for s(cid:229) vidt ang(cid:229)r hans klagepunkt vedrłrende registre- ringsafgifter, at i visse tilf(cid:230)lde afveg de danske myndigheders fastl(cid:230)ggelse af det endelige afgiftsbelłb betragteligt fra det fore- lłbige afgiftsbelłb, og at det personale, der havde til opgave at foretage evalueringen af de importerede brugte biler, ikke var kompetent. Han oplyste endvidere, at man inden importen af en brugt bil skulle forel(cid:230)gge bilens indregistreringspapirer for at opn(cid:229) en forelłbig ans(cid:230)ttelse af afgiften, hvilket i praksis betłd, at man skulle kłbe bilen uden at kende de endelige afgiftsbelłb, af den simple (cid:229)rsag, at ingen bilforhandlere ville udlevere registreringspapirerne uden fłrst at have solgt den p(cid:229)g(cid:230)ldende bil. Han p(cid:229)pegede endvidere, at de danske bestem- melser medfłrte problemer ved leasing af importerede brugte biler, og at importerede brugte taxaer ikke blev stillet p(cid:229) lige fod med brugte taxaer kłbt i Danmark. Endvidere oplyste og p(cid:229)viste han, at en person med bop(cid:230)l i Danmark, som arbej- dede for en tysk virksomhed i Tyskland, ikke i Danmark fuldt ud kunne głre brug af den firmabil, virksomheden stillede til hans r(cid:229)dighed. Afgłrelsen For s(cid:229) vidt ang(cid:229)r begge klagepunkter, skal det p(cid:229)peges, at Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand ikke kan undersłge handlinger fore- taget af nationale myndigheder. Ombudsmanden kan derfor kun undersłge H. ’s oprindelige p(cid:229)stand om, at Kommissionen ikke havde behandlet og vurderet den sag, han havde forelagde den, korrekt. For s(cid:229) vidt ang(cid:229)r hans klagepunkt vedrłrende registrerings- afgifter, fremgik det, at Kommissionen havde behandlet det og vurderet det. Tilbage stod s(cid:229) spłrgsm(cid:229)let om, hvorvidt Kom- missionens vurdering var korrekt. Den ordning, de danske myndigheder indfłrte efter ovenn(cid:230)vnte dom fra Domstolen, havde til form(cid:229)l at sikre, at registreringsafgifterne fastsattes, s(cid:229)ledes at den importerede brugte bils samlede pris inklusive registreringsafgiften ikke oversteg prisen p(cid:229) en brugt bil kłbt i Danmark, inklusive residualv(cid:230)rdien af registreringsafgiften p(cid:229) den nye bil. Kommissionen fandt, at denne ordning som s(cid:229)dan var i overensstemmelse med Domstolens dom. H. blev af Kom- missionen opfordret til at forel(cid:230)gge eventuelle beviser for, at ordningen var blevet anvendt p(cid:229) en m(cid:229)de, som var i modstrid med Domstolens dom. Der forel(cid:229) ingen elementer, som lod antage, at denne vurdering var fejlagtig. Dog skal det p(cid:229)peges, at Domstolen er den hłjeste myndighed i spłrgsm(cid:229)l vedrł- rende f(cid:230)llesskabsret. For s(cid:229) vidt ang(cid:229)r klagerens klagepunkt vedrłrende merv(cid:230)rdi- afgift, fremgik det, at Kommissionen havde behandlet det og vurderet det. Det afgłrende spłrgsm(cid:229)l var s(cid:229)ledes ligeledes, om Kommissionens vurdering var korrekt. H. og Kommissionen syntes at l(cid:230)gge til grund, at de omhandlede bestemmelser i visse situationer kunne fłre til en konkurrencem(cid:230)ssig forfor- deling af danske forhandlere i forhold til tyske forhandlere. Ydermere syntes der at herske enighed mellem H. og Kommis- sionen om, at de danske bestemmelser var i overensstemmelse med direktiv 94/5/EF. Spłrgsm(cid:229)let var derfor, om den ordning, der var indfłrt i medfłr af direktiv 94/5/EF, var i modstrid med traktaten. Kommissionen havde fundet, at den omhand- lede forskel skyldtes de forskellige momssatser, som er tilladte i 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/33 henhold til g(cid:230)ldende f(cid:230)llesskabsret. Angiveligt ville forskellene rent faktisk forsvinde, hvis der fastsattes samme momssats i Tyskland og Danmark. Kommissionens vurdering forekom der- for korrekt. Det skal dog p(cid:229)peges, at Domstolen er den hłjeste myndighed i spłrgsm(cid:229)l vedrłrende f(cid:230)llesskabsret. N(cid:230)rmere bestemt var kravene til personalets kvalifikationer i den fłrste procedure stillet i bero i den anden procedure. Dette begunstigede firmaer med d(cid:229)rligere kvalificeret perso- nale og i s(cid:230)rdeleshed den nuv(cid:230)rende kontrahent. Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands undersłgelse af denne klage har ikke p(cid:229)vist tilf(cid:230)lde af fejl og forsłmmelser fra Europa- Kommissionens side. Ombudsmanden afsluttede derfor behand- lingen af sagen. Undersłgelsen Kommissionens udtalelse UDBUD OM LEVERING AF TEKNISKE TJENESTEYDELSER TIL KOMMISSIONEN Klagen blev forelagt Kommissionen. For s(cid:229) vidt angik p(cid:229)stan- den om procedurefejl, angav Kommissionen i det v(cid:230)sentligste fłlgende: Afgłrelse om klage 817/19. 8. 96/OKA/NL-EN/IJH over Europa- Kommissionen i) Kommissionen sendte alle udbudsdokumenter til alle de udvalgte bydende samtidig og pr. rekommanderet brev Klagen I august 1996 klagede OdK. til Ombudsmanden over et udbud, Kommissionen havde offentliggjort. Hans konsulentvirksomhed indgav et bud vedrłrende teknisk bistand til direktoratet for sundhed og sikkerhed (GD V F). Kommissionen meddelte ham efterfłlgende, at den havde annulleret udbuddet p(cid:229) grund af overs(cid:230)ttelsesfejl i udbudsdokumenterne, og at den havde til hensigt at indlede en ny begr(cid:230)nset, fremskyndet procedure. Klageren deltog i den nye procedure uden resultat. ii) fristen for modtagelsen af buddene var den 14. juni 1996. Kommissionen besvarede klagerens fax med anmodninger om yderligere oplysninger pr. telefon den 10. juni 1996, dvs. halvanden arbejdsdag efter den havde modtaget faxen. Kommissionen erkendte, at den ikke svarede skriftligt iii) artikel 11, stk. 2, i direktivet om tjenesteydelser finder ude- lukkende anvendelse ved tildeling af kontrakter efter for- handling. den fremskyndede, dette begr(cid:230)nsede procedure anvendelse. tilf(cid:230)lde fandt I Klageren gjorde g(cid:230)ldende, at Kommissionen havde tilsidesat procedurebestemmelserne i direktivet om tjenesteydelser (1), eftersom Kommissionen Kommissionens svar p(cid:229) punkt iv) i klagen var i det v(cid:230)sentligste fłlgende: i) ii) ikke havde fremsendt dokumenterne vedrłrende det andet udbud ad hurtigste vej, som foreskrevet i direktivets artikel 20, stk. 3, fax om ikke havde besvaret klagerens anmodninger pr. yderligere oplysninger senest 4 dage inden udlłbet af den frist, der var fastsat for buddene, som forskrevet i direkti- vets artikel 20, stk. 2, iii) ikke havde besvaret hans anmodning om forhandlinger, jf. direktivets artikel 11, stk. 2. Klageren gjorde endvidere g(cid:230)ldende, a) da buddene fra det fłrste udbud blev (cid:229)bnet, fremgik det, at der var store udsving i de bydendes fortolkning af udbuds- betingelserne, for s(cid:229) vidt angik de menneskelige ressourcer, fordi der som fłlge af en overs(cid:230)ttelsesfejl i den franske udgave henvistes til »mand/m(cid:229)neder«, mens der i den tyske og engelske udgave henvistes til »timer/m(cid:229)ned«. Eftersom buddene ikke var sammenlignelige annullerede Kommissio- nen proceduren b) af tidsm(cid:230)ssige hensyn gennemfłrte Kommissionen et nyt udbud, hvor den anvendte den begr(cid:230)nsede, fremskyndede procedure c) opfordringen til at afgive bud var blevet tilpasset den nye procedure og overs(cid:230)ttelsesfejlen rettet, men derudover var de tekniske specifikationer enslydende i det fłrste og det andet udbud iv) at det ikke var overs(cid:230)ttelsesfejl men andre ulovlige hensyn, der var (cid:229)rsag til, at udbuddet var blevet annulleret. d) (1) R(cid:229)dets direktiv 92/50/E(cid:216)F af 18. juli 1992 om samordning af fremgangsm(cid:229)derne ved indg(cid:229)else af offentlige tjenesteydelsesaftaler, (EFT L 209 af 24. 7. 1992, s. 1). til den (cid:229)bne procedure best(cid:229)r i mods(cid:230)tning den begr(cid:230)nsede procedure af to adskilte stadier, nemlig udv(cid:230)l- gelsen af de deltagende virksomheder og dern(cid:230)st tildelin- gen af kontrakten. Kravene til personalets kvalifikationer fandt anvendelse p(cid:229) udv(cid:230)lgelsesstadiet C 300/34 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 e) proceduren fulgtes korrekt, og tildelingsrapporten viste, at p(cid:229)standen om, at den tidligere kontrahent var blevet begunstiget, var fuldst(cid:230)ndig ubegrundet. De forskellige entrepriser var blevet tildelt de virksomheder, der havde indgivet de laveste bud. Klagerens bem(cid:230)rkninger Klagerens supplerende bem(cid:230)rkninger I disse bem(cid:230)rkninger fremfłrte klageren en detaljeret kritik af Kommissionens svar og fastholdt p(cid:229)standen om, at Kommissio- nen havde overtr(cid:229)dt udbudsbestemmelserne og gjort sig skyldig i fejl og forsłmmelser. I sine bem(cid:230)rkninger forelagde klageren en detaljeret kritik af Kommissionens udtalelse s(cid:229)vel som yderligere oplysninger ved- rłrende de fremsatte klagepunkter. Bem(cid:230)rkningerne indeholdt i det v(cid:230)sentligste fłlgende nye punkter: Klageren kr(cid:230)vede, at Kommissionen beviste, at den reelt havde anvendt de fastlagte kriterier for personalets kvalifikationer ved at forel(cid:230)gge ham detaljerede oplysninger og dokumenter ved- rłrende den udvalgte bydendes bud og hans personales kvalifi- kationer. i) anvendelsen af den i direktivet fastlagte procedure med for- handling ville have v(cid:230)ret passende, eftersom de bud, der var afgivet i forbindelse med den oprindelige procedure indebar visse uregelm(cid:230)ssigheder, herunder forskellige for- tolkninger af, hvor meget overs(cid:230)ttelsesarbejde, buddet skulle omfatte ii) klageren betvivlede, at Kommissionen ved sammenlignin- gen af de modtagne bud reelt havde anvendt de kriterier vedrłrende personalets kvalifikationer, der var fastlagt i udbudsdokumenterne, og at Kommissionen kunne doku- mentere, at det udvalgte bud opfyldte disse kriterier. Supplerende undersłgelser Eftersom klagerens betragtninger indeholdt nye p(cid:229)stande, blev de forelagt Kommissionen til udtalelse. Kommissionens svar Kommissionens svar omfattede i det v(cid:230)sentligste fłlgende punkter: i) Klageren havde ingen begrundelse for at anmode om en procedure med forhandling, eftersom der ikke forel(cid:229) ure- gelm(cid:230)ssigheder men hłjst en fejlagtig fortolkning af tek- sten. For s(cid:229) vidt angik udgifterne til overs(cid:230)ttelse, havde Kommissionen foretaget en omhyggelig sammenligning af buddene p(cid:229) dette omr(cid:229)de for at undg(cid:229) enhver forskels- behandling af de bydende til trods for de forskelle, der kunne konstateres i de bud, Kommissionen havde mod- taget ii) som led i udv(cid:230)lgelsen under den begr(cid:230)nsede, fremskyn- dede procedure havde Kommissionen kontrolleret det fore- sl(cid:229)ede personales kvalifikationer p(cid:229) grundlag af de byden- des oplysninger. Kun de bydende, som opfyldte udv(cid:230)lgel- seskriterierne, fik tilsendt de specifikationer, der var nłd- vendige for at afgive bud. Afgłrelsen 1. Kr(cid:230)nkelse af procedurebestemmelserne i direktivet om tjenesteydelser 1. 1. I henhold til finansforordningens artikel 56 (1) skal f(cid:230)lles- skabsinstitutionerne overholde de forpligtelser, der er fast- lagt i direktivet om tjenesteydelser, ved indg(cid:229)else af afta- ler, hvis belłb n(cid:229)r eller overstiger en bestemt gr(cid:230)nse. Kommissionen afviste ikke klagerens p(cid:229)stand om, at direktivet fandt anvendelse p(cid:229) de omhandlede udbud. 1. 2. Klageren gjorde g(cid:230)ldende, at Kommissionen ikke havde overholdt bestemmelserne i direktivets artikel 20, stk. 3, om, at udbudsdokumenterne skal fremsendes ad den hur- tigste vej. I henhold til det materiale, Kommissionen havde forelagt, og som klageren ikke havde gjort indsi- gelse mod, blev dokumenterne fremsendt til alle de udvalgte bydende samtidig og pr. rekommanderet brev. Endvidere fremgik det ikke entydigt, at den artikel i direk- tivet, klageren henviste til, havde til form(cid:229)l at opstille for- pligtelser for b(cid:229)de den kontraherende myndighed og den bydende. 1. 3. Klageren gjorde g(cid:230)ldende, at Kommissionen ikke havde overholdt artikel 20, stk. 2, i direktivet, fordi den ikke havde fremsendt yderligere oplysninger inden for den fastsatte frist. Kommissionen erkendte, at den ikke havde besvaret klagerens anmodning om supplerende oplysnin- ger skriftligt. Dog var begge parter enige om, at Kommis- sionen havde henvendt sig pr. telefon. Endvidere finder artikel 20, stk. 2, kun anvendelse, hvis den bydende har fremsat anmodningen om yderligere oplysninger »i tide«. Det var p(cid:229) baggrund af sagens faktiske omst(cid:230)ndigheder, som de fremgik af ombudsmandens undersłgelse, derfor tvivlsomt, at bestemmelserne i artikel 20, stk. 2, var ble- vet overtr(cid:229)dt. (1) Som (cid:230)ndret ved R(cid:229)dets forordning (EF/Euratom/EKSF) nr. 2333/95 (EFT L 240 af 7. 10. 1995, s. 1). 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/35 1. 4. Klageren mente, at Kommissionen burde have anvendt proceduren med forhandling. Valget af procedure foreta- ges af den kontraherende myndighed i overensstemmelse med bestemmelserne i direktivet om tjenesteydelser. Bort- set fra de p(cid:229)stande, som behandles i punkt 3 nedenfor, forelagt har ombudsmanden p(cid:229) intet p(cid:229)stande om, at det var i modstrid med direktivets bestemmelser at anvende den fremskyndede, begr(cid:230)nsede procedure i stedet for proceduren med forhandling. tidspunkt f(cid:229)et kr(cid:230)nkelse af de relevante bestemmelser i henholdsvis direktivet og afgłrelsen. 3. 3. P(cid:229) baggrund af de undersłgelsesresultater, der redegłres for i denne afgłrelses punkt 2, fandt ombudsmanden det ikke nłdvendigt at anmode Kommissionen om yderligere oplysninger eller dokumenter som led i undersłgelsen af denne sag. 1. 5. Ombudsmandens undersłgelser viste s(cid:229)ledes ingen til- f(cid:230)lde af fejl eller forsłmmelser, for s(cid:229) vidt angik dette aspekt af sagen. Ombudsmandens undersłgelser af denne sag viste ingen til- f(cid:230)lde af fejl eller forsłmmelser fra Kommissionens side, og ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. 2. P(cid:229)standen om et ulovligt form(cid:229)l 2. 1. Kommissionen afviste p(cid:229)standen om, at overs(cid:230)ttelsesfejl ikke var den virkelige begrundelse for, at den fłrste udbudsprocedure var blevet annulleret. En sammenligning af de forskellige sprogudgaver af De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesska- bers Tidende bekr(cid:230)ftede, at de forskelle, Kommissionen henviste til, var reelle. 2. 2. Kommissionen afviste, at den tidligere kontrahent var ble- vet begunstiget, og oplyste, at de forskellige entrepriser i udbuddet var blevet tildelt de virksomheder, som havde afgivet de laveste bud. Endvidere fastslog Kommissionen, at kriterierne for personalets kvalifikationer havde fundet i den fremskyndede, anvendelse p(cid:229) udv(cid:230)lgelsesstadiet begr(cid:230)nsede procedure. Denne redegłrelse for forlłbet var koherent og i overensstemmelse med de bilag, som Kommissionen havde forelagt, og som klageren havde haft mulighed for at frems(cid:230)tte bem(cid:230)rkninger til. Selv om klageren h(cid:230)vdede, at Kommissionens redegłrelse ikke var korrekt, havde han ikke forelagt bevis herfor. 2. 3. Ombudsmandens undersłgelser viste s(cid:229)ledes ingen til- f(cid:230)lde af fejl eller forsłmmelser vedrłrende dette aspekt af sagen. 3. Beg(cid:230)ringer om oplysninger og dokumenter 3. 1. Klageren gjorde g(cid:230)ldende, at Kommissionen burde have forelagt ham oplysninger og dokumenter, som kunne bevise, at de omhandlede kriterier havde fundet anvendel- se. 3. 2. Artikel 12 i direktivet om tjenesteydelser indeholder specifikke bestemmelser om forel(cid:230)ggelse af oplysninger og begrundelser for de bydende, der ikke tilbydes en i Kommissionens dokumenter er kontrakt. Aktindsigt ef, afgłrelse 94/90/EKSF, underlagt Kommissionens Euratom (1). Klageren havde ikke fremsat p(cid:229)stand om (1) Kommissionens afgłrelse 94/90/EKSF, EF, Euratom af 8. februar 1994 om aktindsigt i Kommissionens dokumenter (EFT L 46 af 18. 2. 1994, s. 58). P¯ST¯ET OVERTR˘DELSE AF KONKURRENCEREGLERNE Afgłrelse af klage 829/22. 8. 96/FDR/D/PD mod Europa-Kommis- sionen Klagen I juli 1996 sendte hr. R. et andragende til Europa-Parlamentet om Kommissionens h(cid:229)ndtering af hans klager vedrłrende p(cid:229)st(cid:229)ede overtr(cid:230)delser af F(cid:230)llesskabets konkurrenceregler fra visse bilfabrikanter og bilimportłrers side. I august 1996 fremsendte hr. R. en klage til ombudsmanden i samme anledning. I september 1996 kom Europa-Parlamentet frem til det synspunkt, at hr. R. ’s andragende vedrłrte et p(cid:229)st(cid:229)et tilf(cid:230)lde af fejl og forsłmmelse med hensyn til visse af Kommissionens aktiviteter. Man henviste derfor sagen til ombudsmanden, s(cid:229) den kunne blive behandlet som en klage. I henhold til klagen er biler, som fremstilles af tyske fabrikan- ter, ofte dyrere i Tyskland end i visse andre medlemsstater, f. eks. Denmark, Nederlandene og Finland. I lyset heraf, henven- der nogle forbrugere, som bor i Tyskland, sig til bilforhandlere i andre medlemsstater for at kłbe deres bil der. N(cid:229)r de głr det- te, lłber de undertiden ind i problemer, som f. eks. at forhand- leren n(cid:230)gter at s(cid:230)lge til forbrugere, som er bosiddende i Tysk- land, eller leveringstiden bliver for lang, eller der er tale om kunstigt hłjere priser. Ved en r(cid:230)kke lejligheder har hr. R, som bor i Tyskland, hen- vendt sig til bilforhandlere i andre medlemsstater med den hen- sigt at kłbe en bil. Det ser ud til, at han fik nogle af de n(cid:230)vnte typer problemer. Da hr. R. er af den opfattelse, at hvis man n(cid:230)gter at s(cid:230)lge eller kun modstr(cid:230)bende s(cid:230)lger biler til forbru- gere med den begrundelse, at de bor i en anden medlemsstat, er man i modstrid med F(cid:230)llesskabets konkurrenceregler, og derfor henvendte han sig til Kommissionen. Der var derefter en betydelig korrespondance mellem ham og Kommissionen, hvoraf det fremg(cid:229)r, at Kommissionen ikke i princippet anf(cid:230)g- tede klagerens opfattelse af lovgivningen g(cid:229)ende ud p(cid:229), at de rapporterede tilf(cid:230)lde var i modstrid med konkurrencereglerne, C 300/36 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 inklusive forordning (EF) nr. 1475/95 (1). Imidlertid mente hr. R. , at Kommissionen ikke havde taget skridt til at sikre gen- nemfłrelsen af konkurrencereglerne. Han udtrykte is(cid:230)r util- fredshed med et brev, som Kommissionen havde sendt ham den 28. juni 1996. I brevet henviste Kommissionen til udveks- lingen af korrespondance mellem hr. R. og Kommissionen og słgte at forklare sin politik i denne sag. De relevante afsnit lyder som fłlger: »(cid:133) Kommissionen skal som den ansvarlige administrative myn- dighed, der handler i offentlighedens interesse, sikre overholdelse af EF’s konkurrencepolitik, og n(cid:229)r overtr(cid:230)delser forekommer, skal den tage de nłdvendige organisatoriske skridt og is(cid:230)r fastl(cid:230)gge prioriteterne. N(cid:229)r den foretager dette valg, giver Kommissionen pr(cid:230)cedens for de sager, som er s(cid:230)rligt betydende ud fra et politisk, łkonomisk eller juridisk synspunkt. Dette princip g(cid:230)lder naturlig- vis ogs(cid:229) for modtagelse og h(cid:229)ndtering af klager. I denne forbin- delse m(cid:229) jeg imidlertid p(cid:229)pege, at EU’s konkurrenceregler ikke s(cid:230)tter Kommissionen i stand til at hj(cid:230)lpe privatpersoner med at gennemtvinge deres subjektive rettigheder. Dette er i princippet de nationale domstoles opgave, i det de (cid:151) i mods(cid:230)tning til Kom- missionen (cid:151) ogs(cid:229) er i stand til at afgłre spłrgsm(cid:229)let om skade- serstatning (cid:133) (cid:133) Kommissionen er klar over, at der i enkelttilf(cid:230)lde kan v(cid:230)re vanskeligheder med at kłbe en bil i Finland eller Denmark; de mulige (cid:229)rsager hertil er allerede forklaret Dem i skrivelsen fra den p(cid:229)g(cid:230)ldende afdeling. Det betydelige omfang af korrespondancen indtil dato p(cid:229) grundlag af Deres sag viser, at Kommissionen har taget initiativer inden for sit ansvarsomr(cid:229)de. I lyset af det forst(cid:229)e- lige łnske, millioner af bilister i EU har om at kłbe deres bil s(cid:229) lyset af de vanskeligheder, som billigt som muligt, og ogs(cid:229) i undertiden opst(cid:229)r, n(cid:229)r de głr det, kan Kommissionen ikke tage et initiativ i hvert enkelt tilf(cid:230)lde, som vedrłrer en personlig interesse (cid:133)« Klageren mente, at Kommissionens henvisning til sager, som vedrłrer en personlig interesse, var irrelevant, idet han for- fulgte sagen i offentlighedens interesse. P(cid:229) denne baggrund fremsatte hr. R. seks klagepunkter i sin kla- ge: i) Kommissionen var inaktiv med hensyn til verserende pro- cedurer ii) Kommissionen tolererede ulovlig praksis samt fortsat og systematisk overtr(cid:230)delse af forordning nr. (EF) 1475/95 iii) Kommissionen overv(cid:229)gede ikke de g(cid:230)ldende regler (1) Kommissions forordning (EF) nr. 1475/95 af 28. juni 1995 om anvendelsen af artikel 85, stk. 3, i traktaten p(cid:229) visse kategorier af distributions- og serviceaftaler for motorkłretłjer (EFT L 145 af 29. 6. 1995, s. 25), som erstatter en tidligere forordning herom, Kommissionens forordning (E(cid:216)F) nr. 123/85 (EFT L 15 af 18. 1. 1985, s. 16). iv) Kommissionen tog ikke beviste overtr(cid:230)delser af loven alvorligt v) Kommissionen vurderede forkert med hensyn til, om der for bilfabrikanterne, skulle iv(cid:230)rks(cid:230)ttes procedurer over som p(cid:229)st(cid:229)s at overtr(cid:230)de de relevante konkurrenceregler vi) Kommissionen ignorerede borgerens ret til at klage. Sammenfattet gik klagen ud p(cid:229), at Kommissionen havde v(cid:230)ret passiv i den p(cid:229)klagede sag, eller at den retning, Kommissionen fulgte med sine initiativer, var irrelevant. Undersłgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev fremsendt til Kommissionen. I sin udtalelse forkla- rede Kommissionen, at det overordnede spłrgsm(cid:229)l vedrłrer p(cid:229)st(cid:229)ede hindringer for paralleleksport af nye motorkłretłjer fra visse medlemsstater. Det st(cid:229)r implicit i Kommissions forord- ning (EF) nr. 1475/95 (2), at en forhandler ikke m(cid:229) afvise en forbrugers kłbstilbud eller forlange en hłjere pris, blot fordi forbrugeren er bosiddende i en anden medlemsstat. Hvad ang(cid:229)r n(cid:230)rv(cid:230)rende klage, fremsendte Kommissionen en grundig redegłrelse for sin korrespondance med hr. R. Hr. R. havde sendt 30 breve til Kommissionen siden 1994, hvori han klagede over seks tyske bilfabrikanters adf(cid:230)rd. Han klagede ogs(cid:229) over adf(cid:230)rden hos disse fabrikanters importłrer i fem andre medlemsstater. Kommissionen undersłgte alle hr. R. ’s klagepunkter om denne p(cid:229)st(cid:229)ede, ulovlige praksis. Samtidig forklarede Kommissionen gentagne gange hr. R. , hvad dens holdning var til det emne, der blev diskuteret. I et af brevene fra kommiss(cid:230)ren for konkurrence, fik hr. R. at vide, at hvis der var tale om overtr(cid:230)delser, s(cid:229) ville Kommissionen ikke tłve med at tage de nłdvendige organisatoriske skridt, selv om det ville skulle głres i samklang med Kommissionens prioriteter. ikke Kommiss(cid:230)ren meddelte imidlertid ogs(cid:229) hr. R. , at det kunne v(cid:230)re Kommissionens opgave at hj(cid:230)lpe privatpersoner med at gennemtvinge deres subjektive ret (eller deres s(cid:229)kaldte »partikularinteresse«), hvilket er en opgave for de nationale domstole. Kommissionens kommentarer angav ligeledes, at den angrebsvinkel, Kommissionen havde valgt, er i overensstem- melse med de principper, der er bekr(cid:230)ftet af Retten ved Fłrste Instans. Kommissionen forklarede, at den p(cid:229)g(cid:230)ldende dom bekr(cid:230)ftede, at Kommissionen har pligt til at handle i offentlig- hedens interesse. Dette medfłrer bl. a. , at Kommissionen błr tage hłjde for sine administrative ressourcer, n(cid:229)r det prioriterer klager om overtr(cid:230)delse f(cid:230)llesskabslovgivningen. Kom- miss(cid:230)ren understregede ogs(cid:229), at det er op til Kommissionen at vurdere, om der er bevis nok til at fastsl(cid:229), at der er sket en overtr(cid:230)delse af konkurrencereglerne. af (2) Kommissions forordning (EF) nr 1475/95 af 28. juni 1995 om anvendelsen af artikel 85, stk 3, i traktaten p(cid:229) visse kategorier af distributions- og serviceaftaler for motorkłretłjer (EFT L 145 af 29. 6. 1995, s. 2). 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/37 Endelig bem(cid:230)rkede Kommissionen, at spłrgsm(cid:229)let er af gene- ral art. Mange klager over bildistributionen i EU forel(cid:230)gges Kommissionen, som bruger betydelig tid og betydelige ressour- cer p(cid:229) at fłlge op p(cid:229) og undersłge disse klager, hvoriblandt har v(cid:230)ret klager fra hr. R. lyset af disse omst(cid:230)ndigheder ans(cid:229) Kommissionen hr. R. s I p(cid:229)stande for ubegrundede. Klagerens bem(cid:230)rkninger I sine bem(cid:230)rkninger understregede klageren, at han havde ret til at klage, og at han ikke kun repr(cid:230)senterede sine egne per- sonlige interesser; at Kommissionen ikke svarede p(cid:229) hans kor- respondance eller anerkendte modtagelsen af hans breve; at overtr(cid:230)delserne fandt sted, og at b(cid:229)de Kommissionen og Euro- pa-Parlamentet let kunne fastsl(cid:229) dem gennem undersłgelser; at Kommissionen imidlertid ikke undersłgte overtr(cid:230)delserne, men snarere udviste en n(cid:230)sten komplet mangel p(cid:229) aktivitet; at den frie bev(cid:230)gelighed for varer faktisk ikke var tilsikret noget sted i Unionen; og endelig angav han forskellige initiativer, som Kommissionen efter hans opfattelse burde tilpligtes at tage. Klageren mindede desuden om sine p(cid:229)stande vedrłrende Kom- missionens manglende aktivitet og tolerance over for de p(cid:229)st(cid:229)ede overtr(cid:230)delser af konkurrencereglerne, og de m(cid:229)der hvorp(cid:229) institutionen efter hans opfattelse undgik sit ansvar, i et vist omfang endda ved hj(cid:230)lp af svig, for overholdelsen af kon- kurrencereglerne. I henhold til hr. R. , stłttede Kommissionen overtr(cid:230)delserne og var helt subjektiv til fordel for bilindustrien. Desuden vedh(cid:230)ftede han materiale, is(cid:230)r avisartikler og pris- lister fra nogle af de virksomheder, han klagede over, som efter hans opfattelse viser, at der finder overtr(cid:230)delser sted. Hr. R. bad ogs(cid:229) ombudsmanden om direkte at undersłge bilfa- brikanterne og bilimportłrerne, og han klagede til ombuds- manden over forordning (EF) nr. 1475/95 som helhed. Senere udvikling Efter at have indsendt sin klage til ombudsmanden, fortsatte hr. R. med at henvende sig til Kommissionen direkte. Den 16. december 1997 sendte Kommissionen et brev til hr. R. i hen- hold til artikel 6 i Kommissionens forordning (E(cid:216)F) nr. 99/63, hvori man meddelte ham, at man ikke havde til hensigt at iv(cid:230)rks(cid:230)tte en formel undersłgelse af fire af de sager, der angik hans klager, idet de forhold, der blev klaget over, ikke var af tilstr(cid:230)kkelig f(cid:230)llesskabsinteresse til at retf(cid:230)rdiggłre en s(cid:229)dan undersłgelse. Hr. R. blev opfordret til at indsende sine betragt- ninger vedrłrende denne forelłbige konklusion fra Kommissio- nen inden for en tidsperiode p(cid:229) seks uger, s(cid:229)fremt han łnskede det. Brevet var opdelt i to titler, hvoraf den fłrste hed »Deres den anden »Kommissionens udtalelse«. indsendelser« og Sidstn(cid:230)vnte lyder som fłlger: »I henhold til artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 17, har fysiske eller juridiske personer, som har en legitim interesse i en sag, ret til at indsende klager. Selv om man antager, at De har en legitim interesse, skal de nedenfor n(cid:230)vnte punkter tages med i betragtning. S(cid:229)fremt Kommissionen skulle igangs(cid:230)tte en formel undersłgelse, ville det medfłre uforholdsm(cid:230)ssigt hłje udgifter forhold til sagens begr(cid:230)nsede betydning. Som f(cid:230)llesskabsmyndighed med for gennemfłrelsen af F(cid:230)llesskabets konkurrencepolitik ansvaret skal Kommissionen tjene de interesser. Den har kun begr(cid:230)nsede administrative ressourcer til r(cid:229)dighed til at udfłre sine funktioner, og den kan ikke anvende disse p(cid:229) hver eneste sag, der bringes til dens kundskab. f(cid:230)lles i I Deres breve til Kommissionen har De klaget over en p(cid:229)st(cid:229)et, generel afvisning fra forhandlere, som er autoriseret af forskellige bilfabrikanter i F(cid:230)llesskabets medlemsstater, af at s(cid:230)lge Dem en bil som De straks ville re-eksportere, eller over, at de kun var parat til at głre dette til en p(cid:229)st(cid:229)et overpris. I Deres breve p(cid:229)st(cid:229)r De, at Deres subjektive rettigheder er over- tr(cid:229)dt. Det st(cid:229)r Dem frit for at l(cid:230)gge sag an ved de nationale domstole i medlemsstaterne, hvor De p(cid:229)st(cid:229)r, at disse rettigheder er overtr(cid:229)dt. De nationale domstole kan anvende EU’s konkurren- ceregler og kan (cid:151) ulig Kommissionen (cid:151) tildele skadeserstat- ning. Desuden har salget af motorkłretłjer siden 1985 v(cid:230)ret underka- stet en gruppeundtagelsesforordning. Kommissionens forordning (E(cid:216)F) nr. 123/85 af 12. december 1984 var i kraft fra 1. juli 1985 til 30. juni 1995. Den blev 1. juli 1995 erstattet af Kom- missions forordning (EF) nr. 1475/95 af 28. juni 1995. For- m(cid:229)let (cid:151) og en fordel (cid:151) ved gruppeundtagelsesforordninger er, at de delvis s(cid:230)tter de nationale domstole i stand til at anvende EU’s konkurrencelovgivning. Artikel 6 stk. 1, nr. 7, i forordning (EF) nr. 1475/95, bestemmer f. eks. , at fordelen ved undtagelsen auto- matisk bortfalder, hvis friheden for slutbrugeren, autoriserede mel- lemm(cid:230)nd eller forhandlere til at kłbe et motorkłretłj hos en virk- inden for det f(cid:230)lles somhed, som tilhłrer et net, de har valgt, marked begr(cid:230)nses indirekte eller direkte. Der er derfor utilstr(cid:230)kkelig f(cid:230)llesskabsinteresse til at retf(cid:230)rdiggł- re, at Kommissionen iv(cid:230)rks(cid:230)tter en undersłgelse. « Som svar p(cid:229) dette brev fremsendte hr. R. sine bem(cid:230)rkninger til Kommissionen g(cid:229)ende ud p(cid:229), at det var forkert at mene, at klagerne havde utilstr(cid:230)kkelig f(cid:230)llesskabsinteresse, og han frem- sendte bem(cid:230)rkninger med samme indhold til ombudsmanden. I sine bem(cid:230)rkninger anfłrte hr. R. gentagne gange, at med dette brev havde Kommissionen afvist alle hans klager. Imidlertid fremgik det, at brevet kun angik fire af de sager, Kommissionen havde (cid:229)bnet som et resultat af hans klager. Efter hr. R’s bem(cid:230)rkninger skulle Kommissionen n(cid:229) frem til en endelig beslutning om, hvorvidt disse fire sager skulle afsluttes. Desuden fremgik det, at Kommissionen stadig undersłgte to andre sager, som man havde (cid:229)bnet som fłlge af hr. R. ’s klager. C 300/38 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 Andre fakta Der skal mindes om, at Kommissionen offentliggłr en (cid:229)rsberet- ning om konkurrencepolitikken. I sin beretning for 1996 angi- ver Kommissionen i afsnit 54-55 ang(cid:229)ende bilsektoren, at den har modtaget adskillige klager fra forbrugere, som har haft store vanskeligheder med at kłbe en bil uden for deres med- lemsstat. Som det er almindelig praksis, vedtog Europa-Parlamentet en resolution om Kommissionens rapport, hvori man »beklager manglen p(cid:229) et (cid:230)gte indre marked for distribution og service af motorkłretłjer, som bevist af adskillige klager fra for- brugere; opfordrer Kommissionen til Øn gang for alle at sikre et frit marked, hvor forbrugerne uden problemer kan kłbe en bil uden for deres egen medlemsstat, og hvor der ikke findes hindrin- ger for parallelhandel« (1) Desuden skal det bem(cid:230)rkes, at Kommissionen i januar 1998 vedtog en beslutning (2), som sagde, at der var beg(cid:229)et over- tr(cid:230)delse af konkurrencereglerne fra Volkswagen, og hvor man p(cid:229)lagde selskabet en błde p(cid:229) 102 millioner ECU. I den pres- semeddelelse, Kommissionen udsendte, da beslutningen blev truffet, stod der: »Som en kommentar til beslutningen sagde hr. van Miert, at Kommissionen ikke ville tłve med at tage de nłdvendige for- anstaltninger over for bilfabrikanter, som ikke overholder forord- ningen (Nr 1475/95) om handlen med motorkłretłjer (cid:133) Błdens stłrrelse indikerer, at Kommissionen ikke vil tolerere denne form for praksis og vil handle med samme beslutsomhed over for andre fabrikanter, som g(cid:229)r i gang med at opdele markedet. « Beslutningen Ombudsmandens kompetence I sine bem(cid:230)rkninger bad hr. R. ombudsmanden om direkte at undersłge de p(cid:229)g(cid:230)ldende bilfabrikanter og bilimportłrer og at se p(cid:229) kvaliteten af forordning (EF) nr. 1475/95. I henhold til artikel 2, stk 1, i ombudsmandstatutten: »Ombudsmanden skal inden for rammerne af ((cid:133)) traktater(ne) og p(cid:229) de deri fastsatte betingelser bidrage til at p(cid:229)vise fejl og for- słmmelser i forbindelse med handlinger foretaget af F(cid:230)llesskabets institutioner og organer ((cid:133)) Handlinger foretaget af enhver anden myndighed eller person kan ikke indklages for ombudsmanden. « (1) EFT C 358 af 21. 11. 1997, s. 55. (2) EFT L 124 af 25. 4. 1998, s. 60 Dermed kan ombudsmanden ikke undersłge overtr(cid:230)delser, som p(cid:229)st(cid:229)es at v(cid:230)re beg(cid:229)et af bilfabrikanter og -importłrer, men kun Kommissionens undersłgelser af disse overtr(cid:230)delser. Desuden st(cid:229)r der i artikel 2, stk 2, i statutten: »Enhver unionsborger ((cid:133)) kan ((cid:133)) indgive klage til ombuds- manden over tilf(cid:230)lde af fejl eller forsłmmelser (cid:133)« Som angivet i Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands Beretning for 1995 betyder dette, at det ikke er ombudsmandens opgave at undersłge kvaliteten af lovgivningsakter fra F(cid:230)llesskaberne, s(cid:229)som forordninger og direktiver. Dermed kunne ombudsman- den ikke forholde sig til hr. R’s p(cid:229)stand om kvaliteten af for- ordning (EF) nr. 1475/95. Kommissionens p(cid:229)st(cid:229)ede passivitet og den vedtagne handle- m(cid:229)de 1. 2. For det fłrste var det nłdvendigt at pr(cid:230)cisere den juri- diske ramme, inden for hvilken hr. R. ’s klage skulle vurde- res. For s(cid:229) vidt ang(cid:229)r g(cid:230)ldende ret, forbyder artikel 85, stk 1, traktaten konkurrencebegr(cid:230)nsende aftaler og adf(cid:230)rd, i som kan p(cid:229)virke handlen mellem medlemsstaterne. I arti- kel 85, stk 3 st(cid:229)r der, at under visse omst(cid:230)ndigheder, kan artikel 85, stk 1, erkl(cid:230)res for ikke-g(cid:230)ldende. I henhold til R(cid:229)dets forordning (E(cid:216)F) nr. 19/65 har Kommissionen befłjelse til s(cid:229)ledes at erkl(cid:230)re, at artiklen ikke finder anvendelse, igennem generel forordning, en s(cid:229)kaldt und- tagelsesforordning. Virkningen af en s(cid:229)dan generel forord- ning er s(cid:229)ledes, at aftaler, som opfylder de betingelser, der er fastlagt af forordningen, ikke er forbudt i henhold til artikel 85, stk 1, i traktaten. Modsat er en aftale, som ikke opfylder betingelserne eller overtr(cid:230)der disse, i princippet omfattet af forbuddet i art. 85, stk 1. Hvad ang(cid:229)r motor- kłretłjssektoren, har Kommissionen i henhold til forord- forordning (EF) nr. ning (E(cid:216)F) nr. 19/65 vedtaget 1475/95 af 28. juni 1995 om anvendelsen af artikel 85, stk 3, i traktaten p(cid:229) visse kategorier af distributions- og serviceaftaler for motorkłretłjer. Artikel 6 i forordning (EF) nr. 1475/95 medfłrer, at denne ikke er g(cid:230)ldende, hvis en fabrikant, leverandłr eller en anden virksomhed direkte eller indirekte słger at begr(cid:230)nse friheden for slut- brugeren til at erhverve et nyt motorkłretłj fra en hvilken som helst autoriseret forhandler, man m(cid:229)tte v(cid:230)lge inden for F(cid:230)llesskabet. En s(cid:229)dan adf(cid:230)rd er derfor i princippet forbudt i henhold til traktatens artikel 85, stk 1. 3. Hvad ang(cid:229)r den procedurelovgivning, der er fastlagt for at głre g(cid:230)ldende ret funktionsdygtig, skal der mindes om, at artikel 85, stk 1, kan anvendes b(cid:229)de af Kommissionen og af de nationale myndigheder, inklusive de nationale dom- stole. Modsat kan artikel 85, stk 3, kun anvendes af Kom- missionen. Forholdet mellem Kommissionen og de natio- 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/39 nale myndigheder er genstand for en kommissionsnote om samarbejdet mellem de nationale konkurrencemyndig- heder og Kommissionen ved h(cid:229)ndteringen af sager, som ligger inden for rammerne af artikel 85 og 86 i EF-trakta- ten, som er offentliggjort i De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende (EFT C 313 af 15. 10. 1997, s. 3). Samarbejdet med de nationale domstole er ogs(cid:229) gjort til genstand for en kommissionsnote, offentliggjort i EFT C 39 af 13. 2. 1993, s. 6. Hvad ang(cid:229)r Kommissionens procedurer, findes hovedbestemmelserne i r(cid:229)dsforordning nr. 17, og i artikel 24 i denne forordning har Kommissionen vedtaget mere detaljerede forordninger, bl. a. forordning (E(cid:216)F) nr. 99/63. I artikel 3 i forordning nr. 17 st(cid:229)r der fłlgende: (cid:151) et s(cid:229)kaldt artikel 6 brev (cid:151) og han/hun har ret til at indsende bem(cid:230)rkninger, men kan ikke f(cid:229) brevet p(cid:229)dłmt ved F(cid:230)llesskabsdomstolene. Hvis Kommissionen efter at have overvejet bem(cid:230)rkningerne, fortsat har en u(cid:230)ndret synsvinkel, tager den definitivt stilling, som klageren evt. kan udfordre (1). Det skal bem(cid:230)rkes, at s(cid:229)fremt klageren mener, at Kom- missionen ikke reagerer p(cid:229) hans klage, fłlger det af de p(cid:229)dłmte sager, at artikel 6 brevet bringer denne fejl til afslutning (2). »1. Konstaterer Kommissionen efter beg(cid:230)ring eller p(cid:229) eget initiativ, at der foreligger en overtr(cid:230)delse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 eller artikel 86, kan den ved en beslut- ning p(cid:229)l(cid:230)gge de deltagende virksomheder og sammenslutnin- ger af virksomheder at bringe de konstaterede overtr(cid:230)delser til ophłr. 2. Berettigede til at frems(cid:230)tte en s(cid:229)dan beg(cid:230)ring er: a) medlemsstater b) fysiske eller juridiske personer, som kan godtgłre en berettiget interesse. « 4. Dette kort beskrevne system suppleres af domspraksis ved F(cid:230)llesskabets domstole, i henhold til hvilken Kommissio- nen kan afholde sig fra at forfłlge en klage med den begrundelse, at den ikke har tilstr(cid:230)kkelig F(cid:230)llesskabsinter- esse (3). Argumentationen fra domstolene er, at Kommis- sionens ansvar inden for konkurrenceanliggender udgłr en del af dens generelle forpligtelse som traktatens vogter til at overv(cid:229)ge anvendelsen af f(cid:230)llesskabslovgivningen; ved udfłrelsen af denne forpligtelse er Kommissionen for- pligtet og berettiget til at give forskellig prioritet til de foreliggende sager; inden for omr(cid:229)det konkurrence er kri- teriet »f(cid:230)llesskabsinteresse« relevant og lovligt. Der synes at v(cid:230)re en generel forst(cid:229)else for, at hvis Kommissionen afviser en klage p(cid:229) grund af manglende f(cid:230)llesskabsinter- esse, betyder forsvarsretten for den virksomhed, der klages over, at Kommissionen er afsk(cid:229)ret fra at tr(cid:230)ffe en beslut- ning om, hvorvidt der foreligger en overtr(cid:230)delse eller ej. Artikel 6 i forordning (E(cid:216)F) nr. 99/63 vedrłrer denne bestemmelse. Der st(cid:229)r fłlgende: 5. »Hvis Kommissionen er af den opfattelse, at de tilvejebragte oplysninger ikke giver grundlag for at tage en i henhold til artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 17 fremsat beg(cid:230)ring til fłlge, underretter den ansłgerne om begrundelsen herfor og fasts(cid:230)tter en frist, inden for hvilken de p(cid:229)g(cid:230)ldende skriftligt kan frems(cid:230)tte deres eventuelle bem(cid:230)rkninger. « Det er s(cid:229)ledes klart, at personer, som har en legitim inter- esse, kan indsende en klage til Kommissionen om de for- modede overtr(cid:230)delser af artikel 85 i traktaten. Idet der erindres om, at Domstolen har fastlagt, at klageren ikke er berettiget til at bede Kommissionen n(cid:229) frem til en endelig beslutning om, hvorvidt der er tale om en overtr(cid:230)delse eller ej, kan proceduren efter en klage i store tr(cid:230)k opsum- meres som fłlger: i form af et Som opsummering kan det siges, at Kommissionen skal forholde sig til en klage fra en person, som har en legitim interesse. Den kan vurdere, at klagen skal afvises med den begrundelse, at der mangler tilstr(cid:230)kkeligt med »f(cid:230)lles- skabsinteresse«, hvorefter man meddeler klageren resulta- s(cid:229)kaldt artikel 6 brev. Dette brev tet indeb(cid:230)rer, at muligheden for fejlagtig undladelse af behandling af klagen ophłrer. Klageren kan tilsende bem(cid:230)rkninger til artikel 6 brevet og dermed opretholde klagen. Hvis Kommissionen fastholder sit synspunkt om, at klagen mangler »f(cid:230)llesskabsinteresse«, skal den tr(cid:230)ffe en endelig s(cid:229)lydende beslutning. N(cid:229)r spłrgsm(cid:229)let om »f(cid:230)lles- skabsinteresse« vurderes, skal Kommissionen handle inden for rammer af sin juridiske myndighed. Klageren har mulighed for at klage over Kommissionens endelige beslutning. 6. Herefter kunne hr. R. ’s klage vurderes. Hvis Kommissionen efter de indledende undersłgelser fin- der klagen berettiget, og den p(cid:229)g(cid:230)ldende virksomhed ikke er disponeret lłse sagen, kan Kommissionen iv(cid:230)rks(cid:230)tte en formel overtr(cid:230)delsesprocedure, som omfat- ter en nłje overholdelse af den p(cid:229)g(cid:230)ldende virksomheds forsvarsrettigheder. for at Hvis Kommissionen efter de indledende undersłgelser mener, at klagen er ubegrundet, f(cid:229)r klageren besked herom i henhold til artikel 6 i forordning (E(cid:216)F) nr. 99/63 7. Det er velkendt, at hr. R. i lłbet af nogle (cid:229)r gjorde Kom- missionen opm(cid:230)rksom p(cid:229) tilf(cid:230)lde, hvor han havde mis- tanke om overtr(cid:230)delser. Det s(cid:229) ud til, at Kommissionen ans(cid:229) hr. R. for en kvalificeret person med en legitim inter- (1) Se Domstolens dom af 18. november 1997, sag C-282/95 P, Gue- rin Automobiles, Sml. 1997, s. I-1503. (2) Se bl. a. Domstolens dom af 18. oktober 1979, sag 125/78, GEMA mod Kommissionen, Sml. 1979, s. 3173. (3) Se dom fra Retten af Fłrste Instans af 18. september 1992, sag T-24/90, Automec II, Sml. 1992, s. II-2223. C 300/40 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 esse i at indsende klager inden for betydningen af artikel 3, stk 2, i forordning nr. 17. Det fremgik at en af de p(cid:229)st(cid:229)ede overtr(cid:230)delser var lłst efter Kommissionens indgriben, og at de andre var ved at blive undersłgt. borgere. Denne opgave indbefatter, at ombudsmanden ogs(cid:229) skal hj(cid:230)lpe med til at sikre borgernes stilling ved at fremme en god forvaltningsskik og tilskynde de admi- nistrerende myndigheder til at słge lłsninger, som vil forbedre deres forhold til borgerne. P(cid:229) denne baggrund łnsker ombudsmanden at frems(cid:230)tte fłlgende forslag: 8. af lłbet undersłgelserne sendte Kommissionen I ovenn(cid:230)vnte brev til hr. R. i 1996, i hvilket man henviste til sager af personlig interesse. Dette brev syntes at v(cid:230)re p(cid:229) linje med Kommissionens generelle politik, som den bl. a. er beskrevet i ovenst(cid:229)ende citat fra dens (cid:229)rsberetning om konkurrencepolitikken, som hviler p(cid:229) domspraksis fra F(cid:230)llesskabets domstole. P(cid:229)standen om, at dette udgłr fejl og forsłmmelser, forekom derfor ikke at v(cid:230)re godtgjort. 9. De undersłgelser, der var iv(cid:230)rksat p(cid:229) grundlag af nogle af hr. R. ’s klager, lłb stadig. For n(cid:230)rv(cid:230)rende var der ingen antydning af, at Kommissionen ikke undersłger disse kla- ger med behłrig omhu i overensstemmelse med god for- valtningsskik. 10. I fire af de sager, Kommissionen iv(cid:230)rksatte efter hr. R. ’s klager, fłrte de gennemfłrte undersłgelser til, at Kommis- sionen drog den forelłbige konklusion, at hans klager ikke repr(cid:230)senterede en tilstr(cid:230)kkelig f(cid:230)llesskabsinteresse, og det meddelte man ham derefter i et s(cid:229)kaldt artikel 6 brev af 16. december 1997. Som angivet ovenfor, fłlger det af domspraksis ved domstolene, at et s(cid:229)dant brev bety- der, at mulighederne for fejl med hensyn til at forholde sig til klagen ophłrer. Det mangler stadig at blive afgjort, hvilke endelige konklusioner Kommissionen vil drage p(cid:229) et senere tidspunkt, n(cid:229)r klagerens omfattende bem(cid:230)rknin- ger er studeret. Under disse omst(cid:230)ndigheder ville det ikke have v(cid:230)ret passende for ombudsmanden at g(cid:229) ind i en vurdering af brevets kvalitet. Imidlertid har brevet f(cid:229)et ombudsmanden til nedenfor at formulere yderligere kom- mentarer over for Kommissionen. 11. Som tingene stod fandt ombudsmanden, at det ikke var retf(cid:230)rdiggjort at p(cid:229)st(cid:229), at Kommissionen havde v(cid:230)ret pas- siv eller havde fulgt en upassende handlem(cid:229)de. Selv om hr. R. m(cid:229)tte have łnsket, at Kommissionen skulle bruge flere ressourcer p(cid:229) denne sag (cid:151) hvilket var noget, der optog ham meget (cid:151), synes der ikke at v(cid:230)re noget grund- lag for p(cid:229)standen om, at Kommissionen havde v(cid:230)ret inak- tiv eller havde fulgt en upasssende handlem(cid:229)de. P(cid:229) grundlag af ombudsmandens undersłgelser af klagen, frem- gik det, at der ikke var forekommet fejl eller forsłmmelser fra Europa-Kommissionens side. Ombudsmanden afsluttede derfor sagen. 2. Uden at v(cid:230)re til skade for det ikke-bindende, s(cid:229)kaldte arti- kel 6 brev, kunne Kommissionen p(cid:229) eget initiativ słge i brevet at angive omfattende og fyldestgłrende (cid:229)rsager til sin hensigt om at afslutte en klagesag, hvorved borgeren f(cid:229)r mulighed for helt at forst(cid:229) Kommissionens holdning og indsende passende bem(cid:230)rkninger. Dette synes at ville v(cid:230)re i overensstemmelse med god forvaltningsskik. 3. Desuden kunne Kommissionen i sager, som kunne v(cid:230)re af almen interesse, tage hłjde for, at EU’s borgere m(cid:229)ske kun har begr(cid:230)nset tid og ressourcer til at anl(cid:230)gge sag ved domstolene for at forsvare deres rettigheder, og dette g(cid:230)lder i endnu stłrre grad, hvis sagen skulle anl(cid:230)gges i en anden medlemsstat end den, hvor borgeren bor. UDV˘LGELSE AF PRAKTIKANTER Afgłrelse om klage 846/29. 8. 96/AISR/ES/JMA over Europa-Kom- missionen Klagen I august 1996 indgav S. en klage til ombudsmanden, hvori hun gjorde g(cid:230)ldende, at Kommissionen ikke havde besvaret hendes henvendelser. Eftersom S. ikke fik tilbudt et praktikophold i forbindelse med sin fłrste ansłgning i 1995, ansłgte hun i marts 1996 igen om et praktikophold i Kommissionen. Selv om hun var i besid- delse af en hłjere uddannelse og faglige kvalifikationer, som hovedsagelig havde relation til EU-spłrgsm(cid:229)l, blev S. ’s ansłg- ninger udelukket i fłrste del af udv(cid:230)lgelsesproceduren. I maj og juli 1996 skrev S. til Kommissionen og bad den forel(cid:230)gge en begrundelse for, at hun var blevet udelukket i fłrste del af udv(cid:230)lgelsesproceduren, og oplysninger om de generelle kriteri- er, som anvendtes i udv(cid:230)lgelsesproceduren. Eftersom S. klage til Ombudsmanden. ikke modtog noget svar, indgav hun en formel Undersłgelsen Yderligere bem(cid:230)rkninger Kommissionens udtalelse 1. Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand blev bl. a. etableret for at forbedre forholdene mellem EU’s institutioner og EU’s Klagen blev forelagt Kommissionen. I sin udtalelse undskyldte Kommissionen, at den ikke havde besvaret S. ’s skrivelser. Den 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/41 oplyste endvidere, at uddannelseskontoret ikke havde modtaget skrivelsen fra juli 1996. bem(cid:230)rkninger vedrłrende institutionens initiativer. Denne skri- velse blev ikke besvaret. Kommissionen oplyste, at den havde modtaget 936 ansłgnin- ger fra spanske ansłgere til den praktikperiode, som begyndte i oktober 1996. Efter procedurens fłrste del var 157 blevet optaget p(cid:229) en forelłbig liste (»den bl(cid:229) bog«). Kommissionens svar omfattede desuden en r(cid:230)kke fortrolige dokumenter, som ombudsmanden skulle gennemg(cid:229), nemlig ansłgningerne fra de ansłgere, som fik tilkendt praktikophold i oktober 1996. Det var disse dokumenter, Kommissionen havde anvendt som grundlag for den endelige udv(cid:230)lgelse. Kommissionen oplyste, at ansłgningerne var blevet behandlet i henhold til objektive kriterier, som var fastlagt i de g(cid:230)ldende bestemmelser. Kommissionen medgav, at S. var i besiddelse af virkelig gode kvalifikationer, som svarede til de udvalgte ansłgeres. Ingen ansłger havde dog krav p(cid:229) tildeling af et praktikophold, og som fłlge af det store antal ansłgninger var det uundg(cid:229)eligt, at nogle meget gode ansłgere blev udelukket. Kommissionen oplyste, at den for at mindske risikoen for at udelukke meget kvalificerede ansłgere for nylig havde indfłrt en strengere og mere systematisk procedure for evaluering af ansłgningerne. Klagerens bem(cid:230)rkninger I sine bem(cid:230)rkninger p(cid:229)pegede S. , at den udv(cid:230)lgelsesprocedure, Kommissionen havde fastlagt, var meget uklar. Klageren var fortsat utilfreds med Kommissionens svar, som hun fandt var for generelt. Supplerende undersłgelser Eftersom visse vigtige aspekter af klagen ikke var behandlet til- str(cid:230)kkeligt indg(cid:229)ende i Kommissionens udtalelse, anmodede ombudsmanden Kommissionen om mere detaljerede oplysnin- ger om den nye udv(cid:230)lgelsesprocedure med henblik p(cid:229) en vur- dering af, hvorvidt den udv(cid:230)lgelsesprocedure for praktikanter, som S. havde deltaget i, var korrekt. Ombudsmanden anmo- dede endvidere om at f(cid:229) udleveret supplerende materiale, her- under ansłgningerne fra de godkendte spanske ansłgere. Kommissionen oplyste i sit svar, at den nye udv(cid:230)lgelsespro- cedure indebar oprettelsen af fłr-udv(cid:230)lgelsesgrupper, som var sammensat af kommissionstjenestem(cid:230)nd af alle nationaliteter. Disse grupper omfattede tjenestem(cid:230)nd med erfaring i persona- le- og ans(cid:230)ttelsesspłrgsm(cid:229)l s(cid:229)vel som nyansatte tjenestem(cid:230)nd. Deres opgave var at gennemg(cid:229) ansłgningerne p(cid:229) grundlag af de kriterier, der var fastlagt i de g(cid:230)ldende bestemmelser, og de af ansłgerne anfłrte pr(cid:230)ferencer. Ombudsmanden fremsendte de dokumenter, han havde mod- taget fra Kommissionen vedrłrende den nye udv(cid:230)lgelsespro- frems(cid:230)tte til klageren med en opfordring til at cedure, Afgłrelsen Ifłlge artikel 15 og 16 i bestemmelserne om praktikophold i Kommissionen for De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskaber (Kommissio- nens afgłrelse af 16. marts 1976) udv(cid:230)lges ansłgere p(cid:229) grund- lag af de kvalifikationer, de har erhvervet under deres studier, forudsat at en passende geografisk ligev(cid:230)gt opretholdes. Udv(cid:230)lgelsen prioriterer ansłgere, som har gennemfłrt studier i eller er i besiddelse af fagligt kendskab til europ(cid:230)isk integra- tion. Udv(cid:230)lgelsesproceduren giver ans(cid:230)ttelsesmyndigheden en vis skłnsmargen. Ved udłvelsen af dette skłn skal Kommissionen tage hensyn til ansłgernes kvalifikationer i ovenn(cid:230)vnte bestemmelser. som anfłrt For at vurdere, om Kommissionen havde udłvet sine skłns- befłjelser i overensstemmelse med god forvaltningsskik gen- nemgik ombudsmanden ansłgningerne fra de spanske ansłge- re, som var blevet godkendt i oktober 1996. Eftersom alle udvalgte ansłgere var i besiddelse af omfattende faglig erfaring og udm(cid:230)rkede kvalifikationer, kon- kluderede ombudsmanden, at der ikke forel(cid:229) fejl eller forsłm- melser. til praktikopholdet For s(cid:229) vidt angik de generelle kriterier, Kommissionens tjene- stegrene anvendte til vurdering af ansłgerne, tog ombudsman- den til efterretning, at institutionen havde fastlagt en ny pro- cedure med det form(cid:229)l at sikre en mere effektiv og objektiv udv(cid:230)lgelse. Ombudsmandens undersłgelser af klagen viste ingen tilf(cid:230)lde af fejl eller forsłmmelser fra Kommissionens side, og ombuds- manden afsluttede derfor behandlingen af sagen. SVIG MOD DEN EUROP˘ISKE SOCIALFOND: P¯STAND OM MANGLENDE INDGREB FRA UCLAF’S SIDE Afgłrelse om klage 943/14. 10. 96/Open Line/GR/BB/OV over Europa-Kommissionen Klagen I oktober 1996 klagede I. til ombudsmanden over Kommissio- idet han gjorde nens bedrageribek(cid:230)mpelsesenhed, UCLAF, g(cid:230)ldende, at den havde undladt eller n(cid:230)gtet at forel(cid:230)gge oplys- ninger vedrłrende p(cid:229)stande om svig i forbindelse med forvalt- ningen af Den Europ(cid:230)iske Socialfonds (ESF) programmer i Gr(cid:230)kenland. I. klagede p(cid:229) vegne af en gr(cid:230)sk initiativgruppe med hoveds(cid:230)de i Athen. C 300/42 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 I perioden fra september 1995 til juni 1996 sendte klageren tre skrivelser til UCLAF vedrłrende uregelm(cid:230)ssigheder i for- valtning af ESF-midler i Gr(cid:230)kenland i perioden 1994-1996. Han bad EU-myndighederne om at tr(cid:230)ffe łjeblikkelige for- anstaltninger. Som svar p(cid:229) sin fłrste skrivelse modtog klageren et standardsvar fra UCLAF, hvori man takkede for udvist inter- esse og i generelle vendinger oplyste, at der ville blive foretaget undersłgelser. I. sendte en anden skrivelse med flere detaljerede oplysninger. Denne skrivelse blev ikke besvaret. I. sendte derfor en tredje skrivelse til UCLAF, hvori han gentog oplysningerne fra den anden skrivelse og tilfłjede nye oplysninger vedrłrende de p(cid:229)st(cid:229)ede uregelm(cid:230)ssigheder. Som svar p(cid:229) denne tredje skri- velse modtog klageren en ny standardskrivelse af 27. august 1996 fra UCLAF, hvori det oplystes, at bedrageribek(cid:230)mpelses- enheden undersłgte sagen og ville tr(cid:230)ffe passende foranstalt- ninger. I sin klage til ombudsmanden bad I. ombudsmanden om at standse den p(cid:229)st(cid:229)ede ukorrekte forvaltning af ESF’s aktiviteter i Gr(cid:230)kenland. Han klagede endvidere over ikke at have mod- taget passende svar p(cid:229) sine skrivelser. endvidere, at dens Kommissionen p(cid:229)pegede tjenestegrene havde foretaget en r(cid:230)kke inspektioner i Gr(cid:230)kenland i (cid:229)rene 1995-1996, som resulterede i en afvisning af samtlige atteste- ringer af de gr(cid:230)ske centre for faglig uddannelse og et krav om en reform af den gr(cid:230)ske attesteringsordning. P(cid:229) baggrund af ovenst(cid:229)ende oplysninger konkluderede Kom- missionen, at den ikke havde undladt at reagere p(cid:229) de supple- fra klageren, men at det p(cid:229) grund af rende oplysninger UCLAF’s s(cid:230)rlige arbejdsomr(cid:229)de ikke var muligt at offentliggłre detaljerede oplysninger om enhedens arbejde. Klagerens bem(cid:230)rkninger I sine bem(cid:230)rkninger p(cid:229)pegede klageren, at Kommissionen ikke havde taget hensyn til alle hans p(cid:229)stande, og at Kommissionens konklusioner var ufuldst(cid:230)ndige. N(cid:230)rmere bestemt p(cid:229)pegede klageren, at UCLAF-inspektionen ikke havde omfattet alle de sager, han havde henvist til. Klageren vedfłjede et memoran- dum over samtlige fremfłrte p(cid:229)stande. Undersłgelsen Kommissionens udtalelse Afgłrelsen 1. Anmodning om, at ombudsmanden standser den p(cid:229)st(cid:229)ede ukorrekte forvaltning af EFS-midler Klagen blev forelagt Kommissionen. I sin udtalelse p(cid:229)pegede Kommissionen, at den havde sendt klageren en fłrste og senere en anden bekr(cid:230)ftelse p(cid:229), at den havde modtaget hans skrivel- ser, og at klagerens oplysninger łjeblikkeligt var blevet under- słgt i UCLAF-direktoratet. Kommissionen oplyste endvidere, at dens tjenestegrene i november 1995 havde anmodet de gr(cid:230)ske myndigheder om oplysninger vedrłrende de p(cid:229)g(cid:230)ldende ESF- projekter. De gr(cid:230)ske myndigheder forelagde disse oplysninger i marts 1996. P(cid:229) baggrund af disse oplysninger foretog Kommissionen en inspektion p(cid:229) stedet den 29. -31. oktober 1996, i forbindelse med hvilken der ligeledes blev taget hensyn til de supplerende oplysninger, klageren havde forelagt. Der blev organiseret et besłg i en af de organisationer, klageren havde omtalt, for at evaluere dette organs rolle i forvaltningen og opfłlgningen af ESF-projekter og efterprłve klagerens p(cid:229)stande. Inspektionen viste, at visse udgifter, der var afholdt i forbin- delse med de undersłgte projekter, ikke var stłtteberettigede. De nationale myndigheder tog undersłgelsesresultaterne til efterretning og p(cid:229)tog sig at foretage de nłdvendige korrektio- ner og udvide deres kontrol til at alle de programmer, den p(cid:229)g(cid:230)ldende stłttemodtager var ansvarlig for. 1. 1. Ansvaret for bek(cid:230)mpelse af svig, der skader F(cid:230)llesskabets finansielle interesser, p(cid:229)hviler hovedsagelig medlemssta- terne, som i henhold til EF-traktatens artikel 209 A skal tr(cid:230)ffe de samme foranstaltninger til bek(cid:230)mpelse af svig, der skader F(cid:230)llesskabets finansielle interesser, som til bek(cid:230)mpelse af svig, der skader deres egne finansielle interesser. Medlemmernes ansvar deles med Kommissio- nen som fłlge af dennes generelle forpligtelse til at sikre en korrekt gennemfłrelse af F(cid:230)llesskabets budget. For s(cid:229) vidt ang(cid:229)r strukturfondsfinansierede foranstaltninger er medlemsstaternes og Kommissionens ansvar i forbindelse med finanskontrollen fastlagt i artikel 23 i R(cid:229)dets forord- ning (E(cid:216)F) 2082/93 (1). 1. 2. Den endelige finanskontrol med foranstaltninger, som finansieres via strukturfondene, henhłrer under Revi- sionsretten, som i henhold til EF-traktatens artikel 188 C, stk. 2, efterprłver lovligheden og den formelle rigtighed af indt(cid:230)gterne og udgifterne og sikrer sig, at den łkono- miske forvaltning har v(cid:230)ret forsvarlig. I denne forbindelse har Revisionsretten ifłlge EF-traktatens artikel 188 C, stk. 3, befłjelse til at foretage undersłgelser p(cid:229) stedet i med- (1) R(cid:229)dets forordning (E(cid:216)F) nr. 2082/93 (EFT L 193 af 31. 7. 1993, s. 20). 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/43 lemsstaterne. I henhold til artikel 188 C, stk. 4, kan Revi- fremkomme med sionsretten endvidere n(cid:229)r som helst bem(cid:230)rkninger, navnlig i til s(cid:230)rberetninger, s(cid:230)rlige spłrgsm(cid:229)l. form af 1. 3. Ifłlge EF-traktaten har Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand befłjelse til at undersłge eventuelle tilf(cid:230)lde af fejl eller forsłmmelser i forbindelse med handlinger foretaget af F(cid:230)llesskabets institutioner og organer. Ombudsmanden har ikke befłjelse til at undersłge eventuelle tilf(cid:230)lde af fejl eller forsłmmelser hos nationale myndigheder s(cid:229) som de offentlige og private gr(cid:230)ske organer, der er impliceret i denne sag. 1. 4 For s(cid:229) vidt ang(cid:229)r klagerens anmodning om at standse den p(cid:229)st(cid:229)ede ukorrekte forvaltning af ESF-midler i Gr(cid:230)ken- land, har ombudsmanden af ovenn(cid:230)vnte (cid:229)rsager ikke befłjelse til at undersłge eventuelle tilf(cid:230)lde af fejl eller forsłmmelser p(cid:229) nationalt plan. 2. P(cid:229)stand om utilstr(cid:230)kkeligt svar fra UCLAF 2. 1. Klageren sendte tre skrivelser til UCLAF i perioden mel- lem september 1995 og juni 1996. Det fłrste og det tredje brev blev besvaret med skrivelser, hvori Kommis- sionen takkede klageren for udvist interesse og i generelle vendinger oplyste, at undersłgelsen var iv(cid:230)rksat, og at der ville blive truffet passende foranstaltninger. Klageren fandt, at hans skrivelser ikke var blevet besvaret korrekt. 2. 2. Kommissionen oplyste, at den havde bekr(cid:230)ftet modtagel- sen af skrivelsen af 6. september 1995 og senere frem- sendt endnu en bekr(cid:230)ftelse for de to łvrige skrivelser. Kommissionen oplyste endvidere, at UCLAF efter at have modtaget klagerens p(cid:229)stande, łjeblikkeligt p(cid:229)begyndte verificeringen af klagerens oplysninger. Kommissionen konkluderede dog, at UCLAF’s arbejdsomr(cid:229)de ikke tillod offentliggłrelse af oplysninger vedrłrende de foranstalt- ninger, den havde truffet. 2. 3. Ombudsmanden bem(cid:230)rkede, at oplysninger, som Kom- missionen f(cid:229)r kendskab til i forbindelse med undersłgel- forbindelse med strukturfondsfinansierede ser af svig i foranstaltninger, er omfattet af bestemmelserne om for- trolighed. I s(cid:230)rdeleshed kan der henvises til artikel 10 i UCLAF-forordningen (1), som vedrłrer udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne og Kommissionen. Det fastsl(cid:229)s i den n(cid:230)vnte artikel 10, at medlemsstaterne og Kommissionen skal tr(cid:230)ffe de nłdvendige forholdsreg- ler for at sikre, at de oplysninger, de udveksler, forbliver fortrolige. I henhold til artikel 10, stk. 2, m(cid:229) disse oplys- ninger ikke meddeles andre personer end dem, der i med- lemsstaterne eller i EF-institutionerne i kraft af deres stil- ling er bemyndiget til at kende dem. 2. 4. Det fremgik af ovenn(cid:230)vnte bestemmelser, at UCLAF-di- rektoratet ikke havde befłjelse til at meddele klageren resultaterne af sine undersłgelser, som fłlge af de krav, der var forbundet med dens arbejdsopgaver. Ombuds- manden fastslog, at udlevering af oplysninger til tredje- parter om igangv(cid:230)rende kommissionsundersłgelser af p(cid:229)st(cid:229)ede tilf(cid:230)lde af svig i en medlemsstat s(cid:229)vel som af undersłgelsesresultaterne kunne skade UCLAF’s igangv(cid:230)- rende undersłgelser. 2. 5. Derfor kunne det faktum, at UCLAF-direktoratet i sit svar til klageren kun informerede denne i generelle termer om de p(cid:229)begyndte undersłgelser og ikke forelagde detaljerede oplysninger om enhedens undersłgelser af de p(cid:229)st(cid:229)ede uregelm(cid:230)ssigheder, ikke anses for at v(cid:230)re en fejl eller en forsłmmelse. 3. P(cid:229)standen om, at UCLAF ikke reagerede p(cid:229) klagerens p(cid:229)stande 3. 1. Kommissionen oplyste i sin fłrste udtalelse, at UCLAF efter modtagelsen af klagen over ukorrekt forvaltning af EFS-midler i klagerens fłrste skrivelse łjeblikkeligt ind- ledte en undersłgelse af de p(cid:229)g(cid:230)ldende p(cid:229)stande. Det fremgik endvidere, at UCLAF undersłgte spłrgsm(cid:229)lene og foretog en undersłgelse p(cid:229) stedet samt en r(cid:230)kke I sine bem(cid:230)rkninger til andre kontrolforanstaltninger. Kommissionens udtalelse gjorde klageren g(cid:230)ldende, at UCLAF-direktoratets kontrol havde v(cid:230)ret ufuldst(cid:230)ndig og ikke omfattet samtlige klagerens p(cid:229)stande. 3. 2. Ombudsmandens tjenestegrene kontaktede UCLAF-direk- toratet og fik oplyst, at klageren havde fremsendt nye forvaltning, som han łnskede p(cid:229)stande om ukorrekt undersłgt, og at sagen var under behandling i UCLAF. I denne forbindelse forelagde ombudsmanden UCLAF-di- rektoratet en kopi af det memorandum, klageren havde vedfłjet sine bem(cid:230)rkninger. P(cid:229) baggrund af ovenn(cid:230)vnte oplysninger syntes der ikke at foreligge bevis for fejl eller forsłmmelser i forbindelse med UCLAF’s behandling af klagerens p(cid:229)stande. 3. 3. Ombudsmanden p(cid:229)pegede dog over for klageren, at den finansielle kontrol med foranstaltninger, der finansieres via strukturfondene, henhłrer under Revisionsretten. I henhold til EF-traktatens artikel 188 C, stk. 2, efterprłver Revisionsretten lovligheden og den formelle rigtighed af indt(cid:230)gterne og udgifterne og sikrer sig, at den łkonomi- ske forvaltning har v(cid:230)ret forsvarlig. (1) Kommissionens forordning (EF) nr. 1681/94 (EFT L 178 af 12. 7. 1994, s. 43). Ombudsmandens undersłgelse af sagen viste ingen tilf(cid:230)lde af fejl eller forsłmmelser fra Kommissionens side, og ombuds- manden afsluttede derfor behandlingen af sagen. C 300/44 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 UDBUDSPROCEDURE Afgłrelse om klage 1040/21. 11. 96/HYDROPLAN/D/VK over Europa-Kommissionen ikke forpligtet til at tildele en kontrakt ved udbudsprocedurens afslutning. Kommissionen er heller ikke forpligtet til at yde erstatning til de deltagere i proceduren, som ikke tildeles en kontrakt, n(cid:229)r den beslutter ikke at tildele nogen kontrakter (bilag III, punkt 7). Klagen Klagerens bem(cid:230)rkninger Den 18. november 1996 klagede F. til Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand vedrłrende Kommissionens udbud om tjenestey- delser (94/C 173/17), som F. havde anmodet om deltagelse i. Udbuddet omfattede undersłgelser, vurderinger og faglige bistandsydelser, som hovedsagelig skulle udfłres i tredjelande. Den 29. marts 1995 modtog F. en opfordring til at deltage i et begr(cid:230)nset udbud. Han fremsendte et bud til Kommissionen, og modtog den 15. maj 1995 en bekr(cid:230)ftelse p(cid:229), at Kommissionen havde modtaget dette. F. oplyste, at udarbejdelsen af buddet havde for(cid:229)rsaget betydelige udgifter og kr(cid:230)vet et omfattende samarbejde med ikke mindre end 13 virksomheder i otte med- lemsstater. Klageren fremsatte i det v(cid:230)sentligste fłlgende bem(cid:230)rkninger: Kommissionen var ikke forpligtet til at tildele kontrakter, men for s(cid:229) vidt angik en forsvarlig anvendelse af offentlige midler, syntes en pludselig afbrydelse af proceduren dog ikke logisk. Der var 157 bydende p(cid:229) 1 570 entrepriser, og der var inddra- get 16 560 eksperter. Afbrydelsen efter vurderingen af buddene havde for(cid:229)rsaget unłdvendige łkonomiske tab. Udv(cid:230)lgelses- komitØens beslutning var is(cid:230)r uforst(cid:229)elig, fordi Kommissionen senere havde vedtaget at tildele kontrakter efter en direkte for- handlingsprocedure. Med skrivelse af 15. februar 1996 modtog F. meddelelse om, at hans bud ikke var blevet godkendt, men den p(cid:229)g(cid:230)ldende standardskrivelse indeholdt ingen begrundelse herfor. Afgłrelsen Den 26. august 1996 bad F. Kommissionens GD I om begrun- delserne for procedurens afslutning. I Kommissionens svar af 28. oktober 1996 oplyste den, at proceduren var afsluttet, fordi ingen af buddene opfyldte udbudskravene. F. klagede til ombudsmanden over i) den utilstr(cid:230)kkelige begrundelse, han omsider modtog ii) Kommissionens manglende godtgłrelse af hans udgifter. Undersłgelsen Kommissionens udtalelse 1. Det er god forvaltningsskik at informere de bydende om proceduren inden for en passende tidsfrist. Den 15. februar 1996 modtog alle bydende meddelelse om, at udv(cid:230)lgelses- proceduren havde v(cid:230)ret resultatlłs og fłlgelig ville blive afsluttet. F. kontaktede herefter den relevante tjenestegren i Kommissionen telefonisk for at modtage yderligere oplys- ninger om sagen. Han gjorde g(cid:230)ldende, at Kommissionen ikke havde givet et tilfredsstillende svar. I skrivelse af 26. august 1996 udbad F. sig en mere fyldest- głrende begrundelse for procedurens afslutning. Kommis- sionen svarede den 28. oktober 1996, at proceduren var blevet afsluttet og erkl(cid:230)ret resultatlłs, fordi ingen af bud- dene havde opfyldt udbudskravene. I skrivelsen understre- gedes det endvidere, at alle bydende havde modtaget en skriftlig meddelelse herom. Det fremgik s(cid:229)ledes, at Kom- missionen havde besvaret F. ’s skriftlige anmodning tilfreds- stillende. Af de oplysninger, ombudsmanden modtog, frem- gik, at Kommissionen havde handlet i overensstemmelse med god forvaltningsskik ved at underrette de bydende og efter en skriftlig anmodning at forel(cid:230)gge begrundelsen for sin beslutning. Ang(cid:229)ende de n(cid:230)vnte punkter udtalte Kommissionen fłlgende: Klageren modtog den 15. februar 1996 en meddelelse om, at udv(cid:230)lgelseskomitØen havde undersłgt alle modtagne bud og havde vedtaget at afslutte proceduren, fordi den ikke havde fłrt til det łnskede resultat. Ifłlge bilag II, artikel 8, i beskrivelsen af tjenesterne er Kom- missionen i henhold til bestemmelser om begr(cid:230)nsede udbud 2. Af de oplysninger, ombudsmanden modtog, fremgik, at Kommissionen ikke var forpligtet til at tildele kontrakter eller udbetale godtgłrelser til deltagere, hvis bud ikke blev godkendt. Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands undersłgelse af denne klage viste ingen tilf(cid:230)lde af fejl eller forsłmmelser fra Europa-Kom- missionens side, og ombudsmanden besluttede derfor at afslutte behandlingen af sagen. 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/45 (cid:216)KONOMISK ST(cid:216)TTE TIL SPANSKE TOLDKLARERERE OG SPEDIT(cid:216)RER EFTER DET INDRE MARKEDS IKRAFTTR˘DEN b) aktioner under Den Europ(cid:230)iske Regionaludviklings- fond, s(cid:230)rlig Interreg Afgłrelse om klage 1048/21. 11. 96/FPR/ES/JMA over Europa- Kommissionen c) andre initiativer under forordning (E(cid:216)F) nr. 3904/92 med et budget p(cid:229) 30 mio ECU, hvoraf 3 516 991 ECU tildeltes Spanien. Klagen I november 1996 klagede P. til ombudsmanden over Kommis- sionens gennemfłrelse af forordning 3904/92 (1) om tilpasning af erhvervet som toldklarerer og speditłr til det indre marked. P. s speditłrvirksomhed havde lidt store tab som fłlge af det indre markeds ikrafttr(cid:230)den den 1. januar 1993 og oph(cid:230)velsen af gr(cid:230)nsekontrollen. Han havde derfor indgivet en anmodning til de spanske myndigheder med ansvar for vurdering og udv(cid:230)lgelse af projekter til finansiering under forordning (E(cid:216)F) nr. 3904/92. I lłbet af sagsbehandlingen havde P. flere brevvekslinger med medlemmer af det spanske parlament og med det dav(cid:230)rende spanske kommissionsmedlems kabinet. Ifłlge en skrivelse af 24. februar 1994 fra en medarbejder i hr. Matutes’ kabinet til et spansk parlamentsmedlem var det sandsynligt, at P. s projekt kunne opn(cid:229) en stłtte p(cid:229) 100 000 ECU. I łvrigt gjorde klage- ren g(cid:230)ldende, at de oplysninger, han modtog fra Kommissio- nen, generelt var uklare og utilstr(cid:230)kkelige. Han gjorde g(cid:230)ldende, at Kommissionens gennemfłrelse af for- ordning (E(cid:216)F) nr. 3904/92 havde v(cid:230)ret mangelfuld, hvilket udgjorde et tilf(cid:230)lde af fejl eller forsłmmelse. Undersłgelsen Kommissionens udtalelse ii) Ansłgninger om stłtte til spanske virksomheder og tjene- stegrene, som var blevet ramt af det indre markeds gen- nemfłrelse, skulle indgives af det spanske kontor med ansvar (E(cid:216)F) nr. 3904/92, nemlig den spanske told- og skattestyrelse (»Agencia Tributaria«). gennemfłrelsen af forordning for iii) Efter den tekniske evaluering af 82 spanske forslag, som blev foretaget af et udvalg under Agencia Tributaria, god- kendtes 20 projekter. Evalueringen blev gennemfłrt i fuldst(cid:230)ndig uafh(cid:230)ngighed p(cid:229) grundlag af de objektive kri- terier, der var fastlagt i forordningen s(cid:229)vel som de relevante budgetbestemmelser. iv) Med fax af 16. december 1994 anmodede Agencia Tributa- ria klageren om yderligere oplysninger vedrłrende projek- tet. Styrelsen modtog ingen yderligere oplysninger, og pro- jektet blev ikke udvalgt, fordi definitionen var vag og upr(cid:230)- cis, og udgifterne modsvarede hele den spanske tildeling under forordning (E(cid:216)F) nr. 3904/92. v) For s(cid:229) vidt angik korrespondancen med hr. Matutes’ kabi- net, kunne der i skrivelse af 24. februar 1994 v(cid:230)re sket en forveksling af to virksomheder med samme navn (»C. «), beliggende i hhv. Spanien og Frankrig. Sidstn(cid:230)vnte havde modtaget en vis f(cid:230)llesskabsstłtte. Forvekslingen skyldtes, at formand for bestyrelsen og administrerende direktłr for den franske virksomhed »C. « ogs(cid:229) havde forretningsm(cid:230)ssig forbindelse med klageren. Kommissionen havde undskyldt misforst(cid:229)elsen i en skrivelse til P. vi) Kommissionen afviste p(cid:229)standen om mangler i forbindelse med gennemfłrelsen af forordning (E(cid:216)F) nr. 3904/92, som havde v(cid:230)ret underlagt kontrol fra Kommissionens egne finansielle tjenestegrene s(cid:229)vel som Revisionsretten. Klagen blev fremsendt til Kommissionen, som i det v(cid:230)sentligste anfłrte fłlgende: Klagerens bem(cid:230)rkninger i) Kommissionen erkendte, at det indre markeds gennem- fłrelse havde haft negative fłlger for toldklarerere og spe- ditłrer, eftersom mere end 25 % havde mistet deres job efter 1993, men var af den opfattelse, at omstruktureringen af denne sektor henhłrte under medlemsstaterne i overens- stemmelse med subsidiaritetsprincippet. P(cid:229) grund af proble- mets omfang havde Kommissionen dog besluttet at stłtte medlemsstaternes indsats gennem ledsageforanstaltninger: a) foranstaltninger finansieret via Den Europ(cid:230)iske Social- fond (1) EFT L 394 af 31. 12. 1992, s. 1. P. fremsatte i det v(cid:230)sentligste fłlgende bem(cid:230)rkninger: i) Selv om forordning (E(cid:216)F) nr. 3904/92 var blevet offentlig- gjort den 31. december 1992, modtog klageren fłrst den fłrste henvendelse fra Kommissionen 22 dage inden ansłg- ningsfristens udlłb, den 31. marts 1993. ii) For s(cid:229) vidt angik den manglende besvarelse af anmodnin- gen om yderligere oplysninger fra december 1994, oplyste klageren, at han ikke forstod form(cid:229)let med denne anmod- ning, eftersom en beslutning var blevet truffet i februar 1994, og hans projekt allerede var blevet udelukket. C 300/46 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 iii) For s(cid:229) vidt ang(cid:229)r det stłttebelłb, han havde anmodet om, ikke i besiddelse af var han p(cid:229) ansłgningstidspunktet oplysninger om det samlede EF-stłttebelłb til Spanien under dette bestemte program. (E(cid:216)F) nr. 3904/92, som offentliggjordes i De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende den 31. december 1992. En forsvarlig tidsfrist var derfor afsat til forel(cid:230)ggelse af projekter. Fłlge- lig synes der ikke at v(cid:230)re grundlag for p(cid:229)standen om en uacceptabel kort tidsfrist. iv) Kommissionen burde have offentliggjort navnene p(cid:229) de speditłrer, hvis projekter var blevet godkendt. Afgłrelsen 1. Kommissionens mangelfulde foranstaltninger 1. 1. Kommissionens mangelfulde reaktion p(cid:229) toldklarerernes og speditłrernes problemer efter det indre markeds gen- nemfłrelse har allerede v(cid:230)ret genstand for flere klager til Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand (1). 1. 2. I henhold til traktatens artikel 7 B og artikel 7 C tr(cid:230)ffer Kommissionen og R(cid:229)det en r(cid:230)kke foranstaltninger, der er nłdvendige for at sikre afbalancerede fremskridt i alle sek- torer, der berłres af virkeliggłrelsen af det indre marked. Selv om Kommissionen mente, at det fłrst og fremmest m(cid:229)tte p(cid:229)hvile medlemsstaterne at yde bistand til toldsek- toren, iv(cid:230)rksatte den flere foranstaltninger som led i et vademecum fra 1992 om omstrukturering af toldsektoren. Endvidere blev der i forordning (E(cid:216)F) nr. 3904/92 fastlagt specifikke stłtteforanstaltninger. 1. 3. Ombudsmanden har ikke befłjelse til at tage stilling til F(cid:230)llesskabets retsakter eller forslag til retsakter. En s(cid:229)dan kvalitativ bedłmmelse overstiger det rent konkrete spłrgsm(cid:229)l om fejl eller forsłmmelser og antager en poli- tisk karakter. I denne forbindelse skal det bem(cid:230)rkes, at flere meget kritiske Europa-Parlamentet har vedtaget beslutninger om dette spłrgsm(cid:229)l, herunder beslutningerne af 17. september og 20. november 1992 og Jackson- bet(cid:230)nkningen af 4. november 1992. 2. Projektudv(cid:230)lgelse 2. 1. Klageren kritiserede den udv(cid:230)lgelse af projekterne, der var foretaget i f(cid:230)llesskab af Kommissionen og det spanske Agencia Tributaria, og at hans projekt ikke var blandt de 20 udvalgte. Klageren gjorde g(cid:230)ldende, at ansłgningsfri- sten havde v(cid:230)ret unłdvendig kort, og at anmodningen om yderligere oplysninger p(cid:229) et sent stadie i udv(cid:230)lgelses- proceduren havde v(cid:230)ret upassende. 2. 2. Selv om klageren fłrst modtog oplysninger om mulighe- derne for f(cid:230)llesskabsstłtte den 8. marts 1993, var pro- forordning grammets indhold og tidsramme fastlagt i 2. 3. Kommissionen begrundede udelukkelsen af klagerens pro- jekt med, at projektet ikke var klart defineret og var ufor- holdsm(cid:230)ssigt dyrt. Klageren havde ikke besvaret en anmodning om yderligere oplysninger, eftersom han antog, at afgłrelsen allerede var truffet i februar 1994. 2. 4. F(cid:230)llesskabsinstitutionerne har en udbredt skłnsbefłjelse ved fastl(cid:230)ggelsen af, hvilke faktorer der skal tages i betragtning ved tildeling af kontrakter efter en opfordring til at afgive bud (2). Denne skłnsbefłjelse kan dog ikke undskylde nogen form for magtmisbrug eller alvorlig eller udtalte fejl i udv(cid:230)lgelsesproceduren (3). 2. 5. Det fremgik ikke af de oplysninger, ombudsmanden var i besiddelse af, at Kommissionen skulle have overskredet sine befłjelser i forbindelse med afgłrelsen vedrłrende ansłgningerne om stłtte under forordning (E(cid:216)F) nr. 3904/92. Der forel(cid:229) s(cid:229)ledes ingen beviser for fejl eller for- słmmelser vedrłrende dette aspekt af sagen. 3. Vildledende oplysninger fra Kommissionens tjeneste- grene 3. 1. Det fremgik, at det tidligere spanske kommissionsmedlems kabinet i en skrivelse havde oplyst, at klagerens projekt ville modtage f(cid:230)llesskabsstłtte. Denne meddelelse kunne have v(cid:230)ret vildledende for klageren. 3. 2. Kommissionen forklarede, at man sandsynligvis havde for- vekslet to virksomheder med samme navn. Kommissionen havde sendt en skrivelse til klageren, hvori den undskyldte misforst(cid:229)elsen. Eftersom Kommissionen havde indrłmmet fejltagelsen og undskyldt den sandsynlige misforst(cid:229)else, forel(cid:229) der intet bevis for fejl eller forsłmmelser i forbin- delse med dette aspekt af sagen. Ombudsmandens undersłgelser af denne klage viste ingen til- f(cid:230)lde af fejl eller forsłmmelser fra Kommissionens side, hvor- for ombudsmanden afsluttede behandlingen af sagen. (2) Sag T-19/95, Adia Interim SA mod Kommissionen, Sml. 1996, s. II-321, pr(cid:230)mis 49. (3) Sag 56/77, Agence EuropØenne d’Interims mod Kommissionen, (1) Klage 189/18. 10. 95/SP/GR/KT og 262/27. 11. 95/APF/PO/EF-po. Sml. 1978, s. 2215, pr(cid:230)mis 20. 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/47 TYSK STATSST(cid:216)TTE TIL VEDVARENDE ENERGI Kommissionens beslutning, som kun kunne foretages ved en ny kommissionsbeslutning. Afgłrelse om de forenede sager 1086/11. 12. 96/HK/D/VK, 1092/ 11. 12. 96/JS/D/VK, 1095/12. 12. 96/FS/D/VK, 1097/12. 12. 96/ KS/D/VK, 1104/16. 12. 96/FP/D/VK, 1112/31. 12. 96/SB/D/VK, 1113/31. 12. 96/GS/D/VK, 1134/ 31. 12. 96/HS/D/VK, 1135/31. 12. 96/AD/D/VK, 1139/31. 12. 96/ MS/D/VK, 1/97/VK, 4/97/VK, 9/97/VK, 12/97/VK, 13/97/VK, 28/97/VK, 34/97/VK, 43/97/VK, 58/97/VK, 72/97/VK, 88/97/ VK, 161/97/VK over Europa-Kommissionen 1124/31. 12. 96/KPS/D/VK, Klagerne Mellem december 1996 og januar 1997 modtog ombudsman- den i alt 23 klager fra tyske statsborgere vedrłrende en skri- velse fra kommiss(cid:230)r Karel Van Miert til den tyske łkonomimi- nister, Rexrodt, vedrłrende den tyske lov til fordel for produk- tion af vedvarende energi (Stromeinspeisegesetz). For at sikre en s(cid:229) effektiv og hurtig behandling af klagerne som mulig vedtog ombudsmanden at behandle dem under Øt. Den tyske Stromeinspeisegesetz var ligeledes genstand for et andragende til Europa-Parlamentet. Ombudsmanden besk(cid:230)fti- ger sig s(cid:230)dvanligvis ikke med sager, som er under behandling i Europa-Parlamentets Udvalg for Andragender, medmindre udvalget med andragerens samtykke overfłrer andragendet til ombudsmanden til behandling som en klage. I dette tilf(cid:230)lde modtog ombudsmanden dog ogs(cid:229) mange klager fra borgere, som ikke havde indgivet andragender til Parlamentet. Stromeinspeisegesetz tr(cid:229)dte i kraft den 1. januar 1991. Den p(cid:229)l(cid:230)gger de virksomheder, der leverer elektricitet, en forplig- telse til at kłbe elektricitet fremstillet ved hj(cid:230)lp af vedvarende energikilder og betale en garanteret minimumspris afh(cid:230)ngig af den vedvarende energikildes art. I henhold til lovens artikel 3, stk. 2, skal minimumsprisen for elektricitet fremstillet ved hj(cid:230)lp af vindkraft udgłre 90 % af den gennemsnitlige indt(cid:230)gt pr. kWh, som leverandłrvirksomhederne opn(cid:229)ede ved salg af elektricitet i det n(cid:230)stsidste kalender(cid:229)r. De tyske myndigheder indberettede Stromeinspeisegesetz til Kom- missionen i 1990 som en statsstłtte i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 93, stk. 3. Kommissionen fastslog, at loven var forenelig med F(cid:230)llesmarkedet, jf. artikel 92, stk. 3, litra c). Den 25. oktober 1996 foreslog kommiss(cid:230)r Van Miert łkono- miminister Rexrodt at reducere minimumsprisen for vindkraft- energi fra 90 % pr. kWh til 75 % pr. kWh. Klagerne til ombudsmanden indeholdt i det v(cid:230)sentligste to kla- gepunkter: i) Kommiss(cid:230)r Van Miert havde ikke befłjelse til at sende den omhandlede skrivelse, eftersom Stromeinspeisegesetz var ble- vet godkendt af Kommissionen i en bindende beslutning, jf. EF-traktatens artikel 92, stk. 3, litra c). Klagerne gjorde g(cid:230)ldende, at brevets indhold reelt betłd en (cid:230)ndring af ii) Kommiss(cid:230)r Van Miert havde foretaget en fejlagtig vurde- ring af de tyske vindenergiproducenters retlige og łkono- miske situation, fordi han łjensynlig udelukkende havde taget udgangspunkt i data fra de tyske elektricitetsleveran- dłrer, og ikke havde kontrolleret, om disse var korrekte. I henhold til klagerne ville Kommiss(cid:230)rens forslag f(cid:229) katastro- fale fłlger for vindenergiproducenterne, eftersom et fald i indtjeningsniveauet ville udgłre en trussel for vindenergi- anl(cid:230)ggene og hermed den nuv(cid:230)rende besk(cid:230)ftigelsessitua- tion. Forskningen p(cid:229) omr(cid:229)det ville ligeledes blive ramt og fłlgelig ogs(cid:229) den miljłm(cid:230)ssige og tekniske udvikling. Kon- kurrencen ville reelt blive fordrejet, og der ville opst(cid:229) en monopollignende struktur. Undersłgelsen Kommissionens udtalelse Klagerne blev fremsendt til Kommissionen. I sin udtalelse fast- slog Kommissionen fłlgende: i) ii) I juli 1995 begyndte Kommissionen at modtage flere klager fra tyske elektricitetsleverandłrer vedrłrende stłtten til vindenergi. Klagerne anfłrte, at garantiprisen for vind- energi ikke l(cid:230)ngere var berettiget, og at de kunne imłdese betydelige tab, hvis garantiprisen for vindenergi forblev u(cid:230)ndret, og de tyske delstaters planer om at udvide vind- energikapaciteten til 4 000 MW i (cid:229)r 2000 blev gennemfłrt. Kommissionen fandt det nłdvendigt at foretage en fornyet vurdering af situationen efter modtagelsen af disse klager. I november 1995 bad Kommissionen den tyske regering om at kommentere sagen. Efter en hłring i det tyske parla- ment om behovet for en eventuel (cid:230)ndring af loven, havde Kommissionen modtaget kommentarer fra alle deltagere herunder repr(cid:230)sentanter for de tyske delstaters regeringer, energileverandłrvirksomhederne og foreninger, som forsva- rede anvendelsen af vedvarende energi. Derudover var der blevet afholdt flere młder med alle berłrte parter herunder repr(cid:230)sentanter for vindenergiproducenterne. iii) Det fremgik, at der mellem 1990, hvor Stromeinspeisegesetz blev godkendt af Kommissionen, og oktober 1996 var sket en betydelig udvikling, for s(cid:229) vidt angik b(cid:229)de de konkrete og de juridiske forhold. Stłtteordningen til fordel for vind- energi under Stromeinspeisegesetz havde medfłrt en betydelig stigning i vindenergiproduktionen is(cid:230)r i Tysklands kyst- omr(cid:229)der. Efter lovens gennemfłrelse var antallet af anl(cid:230)g s(cid:229)vel som deres kapacitet steget betydeligt med deraf fłl- gende omkostningsstigninger for energileverandłrerne. En C 300/48 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 anden faktor, som indgik i Kommissionens fornyede vurde- ring, var forbedringen af den teknologi, som anvendtes i de nye vindkraftanl(cid:230)g. De nye anl(cid:230)g var s(cid:229)ledes mere effek- tive og produktionen af vindenergi mindre omkostnings- kr(cid:230)vende. 1. 2. I henhold til EF-traktatens bestemmelser om statsstłtte skal en medlemsstat, som łnsker at indfłre en ny stłtte, foreg(cid:229)ende indgive meddelelse herom til Kommissionen, som derefter beslutter, om den anser, at den p(cid:229)g(cid:230)ldende stłtte er forenelig med F(cid:230)llesmarkedet. Stromeinspeisegesetz godkendtes efter denne procedure i 1990 og blev s(cid:229)ledes en eksisterende stłtteordning. iv) Det var p(cid:229) denne baggrund, kommiss(cid:230)r Van Miert i en skrivelse bad minister Rexrodt undersłge, om stłtteordnin- gen til fordel for vindenergi, som var fastlagt i Stromeinspei- segesetz, burde (cid:230)ndres, s(cid:229)ledes at den dels kunne tilgodese vindenergiproducenternes fortsatte behov for stłtte, dels kunne blive mindre konkurrenceforvridende. Blandt andet foreslog han en reduktion af prisen p(cid:229) vindkraft fra 90 % pr. kWh til 75 % pr. kWh som en forholdsvis enkel og hur- tig mulighed for at (cid:230)ndre den nuv(cid:230)rende situation. v) Den omhandlede skrivelse havde ikke nogen juridisk v(cid:230)rdi i forhold til den tyske regering. Der var tale om en ikke- bindende henstilling om at (cid:230)ndre loven. Det ans(cid:229)s, at et udenretligt tiltag var den bedste lłsning, eftersom de tyske myndigheder s(cid:229)ledes fik mulighed for at lłse konkurrence- problemet internt. Skrivelsen l(cid:229) klart inden for gr(cid:230)nserne for de foranstaltninger, Kommissionen kunne tr(cid:230)ffe i hen- hold til EF-traktatens artikel 93. vi) De data, GD IV havde anvendt, for s(cid:229) vidt angik antallet af vindkraftanl(cid:230)g, deres kapacitet og deres produktion, var baseret p(cid:229) de oplysninger, de tyske myndigheder havde forelagt Kommissionen. Endvidere havde Kommissionen modtaget oplysninger fra en hłring, som afholdtes i Den Tyske Forbundsdag med repr(cid:230)sentanter for begge parter, dvs. vindenergiproducenterne s(cid:229)vel som de vigtigste energi- leverandłrer. Derudover afholdtes flere supplerende młder med alle berłrte parter. Kommissionen havde taget alle parters holdning i betragtning. forslag 1. 3. EF-traktatens artikel 93 opstiller to procedurer, hvorved Kommissionen kan słge at (cid:230)ndre en eksisterende stłtte- ordning. Den fłrste procedure indeb(cid:230)rer, at Kommissio- nen frems(cid:230)tter den til p(cid:229)g(cid:230)ldende medlemsstat, jf. artikel 93, stk. 1. Disse for- slag er ikke bindende. Den anden procedure indeb(cid:230)rer, at Kommissionen retter en bindende beslutning til den p(cid:229)g(cid:230)ldende medlemsstat, hvori den kr(cid:230)ver, at den oph(cid:230)- ver eller (cid:230)ndrer jf. artikel 93, stk. 2. stłtteforanstaltningen, foranstaltninger til 1. 4. Der er ud fra en juridisk betragtning intet til hinder for, at proceduren i artikel 93, stk. 1, kan finde anvendelse i sager, hvor Kommissionen tidligere har godkendt stłtten i henhold til artikel 92, stk. 3. 1. 5. Det fremgik p(cid:229) intet tidspunkt af den omhandlede skrivel- se, at den skulle v(cid:230)re bindende for medlemsstaten eller (cid:230)ndre Kommissionens beslutning vedrłrende Stromeinspei- segesetz. Skrivelsen syntes s(cid:229)ledes heller ikke at indeholde som oversteg de befłjelser, Kommissionen elementer, tildeles i artikel 93, stk. 1. 1. 6. Ombudsmandens undersłgelse af klagernes fłrste klage- punkt viste ingen tilf(cid:230)lde af fejl eller forsłmmelser. Klagernes bem(cid:230)rkninger 2. Det andet klagepunkt I de bem(cid:230)rkninger, der fremsendtes til ombudsmanden, fast- holdtes klagerne generelt. Klagerne gav udtryk for utilfredshed med Kommissionens udtalelse. Afgłrelsen 1. Det fłrste klagepunkt 1. 1. Det fłrste klagepunkt var, at Kommissionen ikke havde overholdt traktaten, fordi den havde anvendt en forkert procedure. I henhold til klagerne var skrivelsen til den tyske regering ensbetydende med en (cid:230)ndring af Kommis- sionens beslutning, jf. EF-traktatens artikel 92, stk. 3, litra c, om at Stromeinspeisegesetz var forenelig med F(cid:230)llesmar- kedet. De gjorde g(cid:230)ldende, at en s(cid:229)dan (cid:230)ndring kun ville v(cid:230)re retsgyldig, hvis den blev nedf(cid:230)ldet i en ny kommis- sionsbeslutning. 2. 1. Det andet klagepunkt var, at Kommissionen havde foreta- get en ukorrekt vurdering af vindproducenternes juridiske og łkonomiske situation, fordi den var baseret p(cid:229) ikke-ve- rificerede data fra den tyske elektricitetssektor. 2. 2. Der fastl(cid:230)gges i artikel 93, stk. 1, ingen specifikke krav vedrłrende Kommissionens samarbejde med medlemssta- terne om kontrol med de eksisterende stłtteordninger. Dog kr(cid:230)ver god forvaltningsskik, at Kommissionen base- rer sine tekniske og łkonomiske vurderinger p(cid:229) korrekte oplysninger og om nłdvendigt sikrer muligheden for en kritisk vurdering af de relevante data og forskellige meningstilkendegivelser. 2. 3. I sin udtalelse forel(cid:230)gger Kommissionen en redegłrelse for sine tiltag, som klagerne ikke gjorde indsigelse mod. I henhold til Kommissionen havde den informeret den tyske regering om de klager, den havde modtaget vedrł- 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/49 rende stłtteordningen for vindenergi, og anmodet om den tyske regerings kommentarer. Efter en hłring i det tyske parlament om en eventuel (cid:230)ndring af loven, modtog Kommissionen kommentarer fra alle deltagere, herunder repr(cid:230)sentanter for de tyske delstaters regeringer, energile- som forsvarede verandłrvirksomheder og foreninger, anvendelsen af vedvarende energi. Derudover afholdtes flere młder med alle berłrte parter, herunder repr(cid:230)sen- tanter for vindenergiproducenter. 2. 4. Det fremgik af ovenst(cid:229)ende, at Kommissionen havde truf- fet rimelige foranstaltninger for at sikre, at dens tekniske og łkonomiske vurderinger var baseret p(cid:229) korrekte oplys- ninger, og at der var mulighed for en kritisk vurdering af de relevante data, samt at forskellige meningstilkendegivel- ser havde v(cid:230)ret mulige. Ombudsmandens undersłgelse af klagernes andet klagepunkt viste s(cid:229)ledes ingen tilf(cid:230)lde af fejl eller forsłmmelser. Ombudsmandens undersłgelse af denne klage viste ingen til- f(cid:230)lde af side. fra Kommissionens forsłmmelser Ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. fejl eller FRIST FOR INDSENDELSE AF FORSLAG I FORBINDELSE MED EN UDBUDSPROCEDURE Afgłrelse om klage 1101/16. 12. 96/CFUI/JMA over Europa-Kom- missionen Klagen I december 1996 klagede foreningen CFUI til ombudsmanden over den korte tidsfrist for indsendelse af forslag i forbindelse med et udbud. I klagen anfłrer CFUI, at tidsfristen var s(cid:229) kort, at alle potenti- elle bydere ikke havde modtaget ansłgningsskemaerne samti- dig. Undersłgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev fremsendt til Kommissionen. I sin udtalelse rede- gjorde Kommissionen for de forskellige etaper i udv(cid:230)lgelses- proceduren ved udbud, for Kommissionens tidsfrister og for sin korrespondance med klageren. For s(cid:229) vidt angik iv(cid:230)rks(cid:230)ttelsen af dette initiativ, kr(cid:230)vede pro- ceduren en godkendelse fra ESF-udvalget, hvorfor det fłrst var muligt at tage det fłrste skridt efter udvalgets młde i slutnin- gen af september 1996. Derefter m(cid:229)tte Kommissionens interne hłringer afsluttes, inden forslaget kunne offentliggłres i De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende. Fłlgelig offentliggjordes udbud- det fłrst den 29. oktober 1996. For s(cid:229) vidt angik fasts(cid:230)ttelsen af fristen for indsendelse af for- slag, p(cid:229)pegede Kommissionen, at det af budgetm(cid:230)ssige (cid:229)rsager havde v(cid:230)ret nłdvendigt, at udbudsproceduren afsluttedes inden udgangen af 1996. Eftersom evalueringen af forslagene ville tage flere uger, fastsatte Kommissionens tjenestegrene fristen til den 30. november 1996. Kommissionen oplyste endvidere, at den eneste anmodning om ansłgningsskemaer, den havde modtaget fra klageren, var en fax dateret den 26. november 1996. Kommissionen p(cid:229)pegede ligeledes, at dens tjenestegrene havde besvaret denne fax łje- blikkelig. Ombudsmanden fremsendte Kommissionens udtalelse til klage- ren med en opfordring til at forel(cid:230)gge eventuelle bem(cid:230)rknin- ger. Ombudsmanden modtog intet svar. Den 29. oktober 1996 (1) offentliggjorde Kommissionen en indkaldelse af forslag til innovative projekter under Den Euro- p(cid:230)iske Socialfond (ESF) p(cid:229) omr(cid:229)der med nye besk(cid:230)ftigelses- muligheder. Ansłgningerne skulle v(cid:230)re poststemplet senest den 30. november 1996. Afgłrelsen P(cid:229) grund af en us(cid:230)dvanlig postforsinkelse modtog CFUI fłrst De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende den 15. november 1996. Foreningen indsendte łjeblikkelig en anmodning om de nłd- vendige ansłgningsskemaer til Kommissionen (GD V). Eftersom CFUI den 26. november 1996 endnu ikke havde modtaget de p(cid:229)g(cid:230)ldende dokumenter, bad den Kommissionen fremsende dem via fax. Dette skete den 27. november 1996. Dog var CFUI ikke i stand til at indsende ansłgningen til Kom- missionen inden for den fastsatte tidsfrist. (1) EFT C 323 af 29. 10. 1996, s. 13. I henhold til artikel 102 i forordningen om gennemfłrelse af finansforordningen skal »fristen for indgivelse af bud fasts(cid:230)ttes afh(cid:230)ngigt af aftalens art, under hensyn til hvor lang tid det tager at forberede svaret p(cid:229) indkaldelsen af bud« (2). Den 29. oktober 1996 offentliggjorde Kommissionen en frist for indgivelse af forslag, som var fastsat til den 30. november 1996. I sin udtalelse anfłrte Kommissionen flere begrundelser for den korte tidsfrist, i s(cid:230)rdeleshed kravet om hłring af ESF- i slutningen af september 1996, de efterfłlgende udvalget (2) Kommissionens forordning (Euratom/EKSF/EF) nr. 3418/93 af 9. december 1993 om gennemfłrelsesbestemmelser til visse bestem- melser i finansforordningen af 21. december 1977 (EFT L 315 af 16. 12. 1993, s. 1). C 300/50 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 interne kommissionsprocedurers varighed og kravet om at for- pligte udgifterne inden udgangen af 1996. Undersłgelsen Disse argumenter synes ikke at v(cid:230)re i modstrid med bestem- melserne i ovenn(cid:230)vnte forordning. Kommissionens udtalelse fastslog Ombudsmanden (klage i 154/02. 10. 95/SF/IT), at det i forbindelse med korte tidsfrister for indgivelse af ansłgninger er god forvaltningsskik at over- veje, om almindelig postgang er det eneste passende kommuni- kationsmiddel til information af interesserede parter. tidligere sag en Klagen blev fremsendt til Kommissionen. Sammenfattet blev det i Kommissionens udtalelse gjort g(cid:230)ldende, at den havde behandlet L. ’s klage om beskyttelse af skovene i Italien meget udfłrligt. Den besluttede at afslutte sagen, forordning (E(cid:216)F) nr. 3529/86 ikke indeholder nogen bestemmelse med hensyn til, hvilket udstyr slukningsmandskabet skal anvende, og valget af udstyr er derfor et spłrgsm(cid:229)l, som henhłrer under medlemsstaternes kompetence. fordi I n(cid:230)rv(cid:230)rende sag erkendte Kommissionen, at den fremover błr fasts(cid:230)tte l(cid:230)ngere frister og, hvis dette ikke er muligt, anvende supplerende kommunikationsmiddel. Denne fremgangsm(cid:229)de blev anvendt i den her omhandlede sag. fax som et Ombudsmandens undersłgelser viste ingen tilf(cid:230)lde af fejl eller forsłmmelser side, og ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. fra Kommissionens I sine bem(cid:230)rkninger opretholdt L. sin klage. Klagerens bem(cid:230)rkninger BESKYTTELSE MOD SKOVBRANDE: FORTOLKNING AF FORORD- NING (E(cid:216)F) NR. 3529/86 Afgłrelsen Afgłrelse om klage 26/97/VK over Europa-Kommissionen Klagen I januar 1997 klagede L. til ombudsmanden over, at Kommis- sionen havde undladt at sikre, at de italienske myndigheder overholder forordningen om beskyttelse af skovene i F(cid:230)llesska- bet mod brande (1). Ifłlge klagen havde de italienske myndigheder indg(cid:229)et kontrak- ter med selskaber om at bek(cid:230)mpe skovbrande i Calabrien. L. ans(cid:229) selskabernes udstyr for at v(cid:230)re utilstr(cid:230)kkeligt og klagede uden held herover til de italienske myndigheder. Dern(cid:230)st klagede L. til Kommissionen og gjorde g(cid:230)ldende, at Kommissionen havde pligt til at sikre selskabernes udstyrs til- str(cid:230)kkelighed. Kommissionen svarede, at i henhold til forord- ningen havde den ikke kompetence med hensyn til udstyrets tilstr(cid:230)kkelighed. Ifłlge Kommissionen henhłrer dette spłrgs- m(cid:229)l fuldst(cid:230)ndig under medlemsstaternes befłjelser. P(cid:229) baggrund heraf klagede L. til ombudsmanden. Han gjorde g(cid:230)ldende, at Kommissionen havde undladt at sikre, at forord- ningen gennemfłres. 1. Det spłrgsm(cid:229)l, som rejstes i klagen, var, om Kommissio- nens fortolkning af forordning (E(cid:216)F) nr. 3529/86 var kor- rekt. Forordningens indhold er hovedsagelig fłlgende: I henhold til artikel 1 tager forordningen sigte p(cid:229) at indfłre en f(cid:230)llesskabsaktion til beskyttelse af skovene mod brande. I henhold til artikel 2 skal aktionen hovedsagelig omfatte forebyggende foranstaltninger som f. eks. »anl(cid:230)ggelse af skovveje« og »tilrettel(cid:230)ggelse af oplysningskampagner«. Artikel 3 fasts(cid:230)tter, at medlemsstaterne skal underrette Kommissionen om deres programmer eller projekter til łget beskyttelse af skovene mod brande. Artikel 4 beskriver den rolle, som en r(cid:229)dgivende komitØ for skovbeskyttelse skal spille. Artikel 5 og 6 vedrłrer F(cid:230)llesskabets finansielle bidrag til de foranstaltninger, som indg(cid:229)r i aktionen. Det fasts(cid:230)ttes i artikel 7 og 8, at medlemsstaterne skal udpege de myndigheder og organer, som skal varetage forordnin- gens gennemfłrelse, og tr(cid:230)ffe de nłdvendige foranstaltnin- ger med henblik p(cid:229) at sikre, at de af F(cid:230)llesskabet finansie- rede foranstaltninger gennemfłres korrekt. Artikel 9 for- pligter Kommissionen til at forel(cid:230)gge en (cid:229)rsrapport, og artikel 10 fasts(cid:230)tter datoen for forordningens ikrafttr(cid:230)del- se. Det fremgik s(cid:229)ledes, at der ikke er nogen bestemmelse vedrłrende kontrol med udstyrets tilstr(cid:230)kkelighed. Der forel(cid:229) derfor ikke elementer, som antydede, at Kommissio- nens fortolkning af forordningen var forkert. Det skal dog bem(cid:230)rkes, at Domstolen er den hłjeste myndighed, for s(cid:229) vidt ang(cid:229)r f(cid:230)llesskabsrettens fortolkning. (1) R(cid:229)dets forordning (E(cid:216)F) nr. 3529/86 af 17. november 1986 (EFT L 326 af 21. 11. 1986, s. 5). 2. Ombudsmandens undersłgelser af denne klage viste ingen tilf(cid:230)lde af fejl eller forsłmmelser fra Kommissionens side. Ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/51 ANNULLATION AF FINANSIEL ST(cid:216)TTE TIL ET PROJEKT Afgłrelse om klage 120/97/JMA over Europa-Kommissionen om, at den spanske partner havde trukket sig ud af projektet, eftersom det var uvidende herom. C. h(cid:230)vdede, at der ikke var foretaget andre (cid:230)ndringer i det oprindelige projekt. Efter hans opfattelse kunne Kommissionen ikke annullere sit finansielle bidrag, men kun forkaste (cid:230)ndringer i projektet. Klagen Afgłrelsen I februar 1997 klagede C. til ombudsmanden p(cid:229) vegne af fir- maet C. vedrłrende Kommissionens beslutning om at annullere sin finansielle stłtte til et projekt. transnational karakter Firmaet C. reagerede p(cid:229) Kommissionens forslagsindkaldelse vedrłrende projekter af i december 1995. For at opfylde betingelserne etablerede C. et transnatio- nalt partnerskab med en r(cid:230)kke firmaer fra forskellige medlems- stater. Kommissionen (GD XXIII) accepterede at d(cid:230)kke halv- delen af projektets samlede omkostninger (159 000 ECU). Et af partnerfirmaerne trak sig senere ud af projektet. Kommissionen underrettede da C. om, at den havde besluttet at annullere sin finansielle stłtte, fordi der var sket v(cid:230)sentlige (cid:230)ndringer i det oprindelige forslag. Undersłgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev fremsendt til Kommissionen. Kommissionen anfłrte i sin udtalelse, at forslagsindkaldelsen kun vedrłrte pro- jekter af transnational karakter. I august 1996 havde Kommis- sionen accepteret at bidrage til firmaet C. ’s projekt p(cid:229) grundlag af, at det havde en afbalanceret deltagelse af gr(cid:230)ske, spanske og portugisiske partnere. I oktober 1996 erfarede Kommissio- nen, at der var sket grundl(cid:230)ggende (cid:230)ndringer i de oprindelige forslags rammer og betingelser. Navnlig var der, efter at den spanske partner havde trukket sig ud af projektet i juli 1996, foretaget (cid:230)ndringer i de resterende partneres rolle og finansi- elle deltagelse. Efter at have indhentet yderligere oplysninger hos C. anlagde Kommissionen det synspunkt, at den omst(cid:230)ndighed, at den spanske partner havde trukket sig ud af projektet, havde redu- ceret forslagets transnationale karakter, idet projektets rammer var blevet begr(cid:230)nset til regionen Calabrien. Som fłlge af de v(cid:230)sentlige (cid:230)ndringer af det oprindelige projekt og firmaets undladelse af at give meddelelse herom, var Kommissionen af den opfattelse, at grundlaget for kontrakten ikke var blevet overholdt af firmaet C. , som ensidigt havde (cid:230)ndret forslaget uden dens samtykke. Kommissionen havde i overensstemmelse hermed besluttet at annullere hele sin finansielle deltagelse i projektet. Klagerens bem(cid:230)rkninger C. anfłrte i sine bem(cid:230)rkninger, at firmaet C. havde handlet i god tro. Det kunne ikke have givet Kommissionen oplysning I henhold til Retten i Fłrste Instans’ retspraksis udgłr forplig- telsen til at overholde de betingelser, som er knyttet til en beslutning om tilkendelse af finansiel stłtte fra F(cid:230)llesskabet, en v(cid:230)sentlig pligt for stłttemodtageren. Overholdelsen af betingel- serne er derfor en foruds(cid:230)tning for tilkendelse af f(cid:230)llesskabs- stłtte (1). I den foreliggende sag hed det i forslagsindkaldelsen: »[(cid:133)] aktionerne skal v(cid:230)re af nyskabende og transnational art«. Efter at den spanske partner havde trukket sig tilbage, blev pro- jektets transnationale aspekt v(cid:230)sentlig berłrt. Paragraf 10 i den af klageren undertegnede erkl(cid:230)ring fastslog, at: »stłttemodtageren forpligter sig til at underrette Kommissionen om enhver (cid:230)ndring af projektet (m(cid:229)l, indhold, partnere, budget, finansiering (cid:133)) med henblik p(cid:229) at f(cid:229) tilladelse til at forts(cid:230)tte«. Selv om kontrakten blev undertegnet i august 1996, havde (cid:230)ndringerne med hensyn til partnere og deres deltagelse i pro- jektet allerede fundet sted i juli 1996. Disse (cid:230)ndringer blev fłrst meddelt Kommissionen tre en halv m(cid:229)ned senere, og efter at Kommissionen havde anmodet om yderligere oplysninger om projektets gennemfłrelse. Kontrahentens undladelse af omg(cid:229)ende at meddele disse (cid:230)ndringer til Kommissionen og indhente forudg(cid:229)ende tilladelse svarer ikke overens med de for- pligtelser, som er fastsat i paragraf 10 i stłttemodtagerens erkl(cid:230)ring. P(cid:229) grundlag af ovenst(cid:229)ende faktiske omst(cid:230)ndigheder fandt ombudsmanden, at Kommissionen havde handlet rimeligt, da den besluttede, at betingelserne for dens finansielle deltagelse i klagerens projekt ikke var overholdt og i overensstemmelse hermed annullerede sin stłtte til projektet. Det kunne derfor l(cid:230)gges til grund, at der ikke var sket fejl eller forsłmmelser, og ombudsmanden afsluttede sagen. (1) Dom af 15. oktober 1997 i sag T-331/94, IPK-M(cid:252)nchen GmbH mod Kommissionen, Sml. 1997, s. II-1665, pr(cid:230)mis 38; dom af 24. forenede sager T-551/93, T-231/94, T-232/94, april 1996 i T-233/94 og T-234/94, Industrias Pesqueras Campos m. fl. mod Kommissionen, Sml. 1996, s. II-247, pr(cid:230)mis 160. C 300/52 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 TARIF P¯ R¯DYRK(cid:216)D Afgłrelse af klage 133/97/VK mod Europa-Kommissionen Klagen I februar 1977 klagede hr. R. til ombudsmanden p(cid:229) vegne af Sammenslutningen af Europ(cid:230)iske Foreninger for Opdr(cid:230)t af R(cid:229)dyr. Klagen angik hr. R’s korrespondance med Kommissio- nen om den toldafgift, der er p(cid:229) r(cid:229)dyrkłd, som importeres til EU. Ifłlge klagen głr den lave importafgift r(cid:229)dyrkłd fra landbrugs- produktioner relativ billig, og denne konkurrence har skabt vanskeligheder for opdr(cid:230)ttere af r(cid:229)dyr i EU-landene. Klageren bad af den grund Kommissionen om at anerkende r(cid:229)dyrkłd fra landbrugsproduktioner som kłd fra husdyr, hvilket ville med- fłre en langt hłjere toldafgift. Klageren h(cid:230)vdede, at r(cid:229)dyrkłd fra landbrugsproduktioner burde betragtes som kłd fra husdyr, fordi r(cid:229)dyr med hensyn til foder, opdr(cid:230)t og behandling af kłdet har samme forhold som husdyr. Klageren h(cid:230)vdede ogs(cid:229), at dette ville v(cid:230)re i overensstemmelse med en afgłrelse, der blev truffet af Domstolen, hvor kendelsen lłd s(cid:229)ledes: »Udtryk- ket »vildt«, s(cid:229)dan som det fremg(cid:229)r af underafsnit 02. 04-B i den f(cid:230)lles toldtarif fra 1970 skal fortolkes som g(cid:230)ldende for dyr, der lever vildt, og som jages« (1). Eftersom de p(cid:229)g(cid:230)ldende r(cid:229)dyr ikke jages, men bringes til slagteriet som f(cid:229)r eller kv(cid:230)g, ans(cid:229) klageren det for rimeligt, at de i toldsammenh(cid:230)ng ville blive opfattet som husdyr. Herefter var der en brevveksling mellem klageren og Kommissionen, hvoraf det fremgik, at Kommissio- nen ikke var af samme opfattelse som klageren. Kommissionen vurderede klagerens klagepunkt, som denne havde fremsat i adskillige breve og kom til fłlgende konklu- sion: Det er nłdvendigt at efterkomme de direktiver, der angi- ves i aftalen om f(cid:230)lles toldtarif, der fastsl(cid:229)r, at kłd fra dyr, der normalt jages (for eksempel r(cid:229)dyr) forbliver klassificeret som vildt, selv hvis s(cid:229)danne dyr er blevet opdr(cid:230)ttet i fangenskab (2). Dette argument er i overensstemmelse med de redegłrelser, som kommiss(cid:230)r Monti gav klageren. Desuden fastsl(cid:229)r stk. 3 i den dom, Domstolen afsagde, og som citeres af klageren, at udtrykket »vildt« i den almindelige betyd- ning betegner de kategorier af dyr, der lever vildt, og som jages. R(cid:229)dyr omfattes utvivlsomt af denne kategori. Endelig błr man huske p(cid:229), at den beskyttelse, som bliver for- skellige landbrugsprodukter til del, frem for alt afgłres af poli- tiske og ikke administrative handlinger. Kommissionen var af den mening, at klageren efter grundig overvejelse havde f(cid:229)et korrekte og tilstr(cid:230)kkelige oplysninger om sagen. Klagerens bem(cid:230)rkninger I sine bem(cid:230)rkninger fastholdt klageren sin klage. Afgłrelsen P(cid:229) baggrund heraf klagede klageren til ombudsmanden. Klage- ren h(cid:230)vdede, at Kommissionen havde fortolket de g(cid:230)ldende bestemmelser vedrłrende toldtariffen p(cid:229) r(cid:229)dyrkłd forkert. Det spłrgsm(cid:229)l, klagen rejste, var, hvorvidt Kommissionen havde fortolket de bestemmelser, der g(cid:230)lder for tariffen p(cid:229) r(cid:229)dyrkłd, forkert. Undersłgelsen Kommissionens vurdering r(cid:229)dyrene ikke jages, kan betegnes Den p(cid:229)g(cid:230)ldende aftale om f(cid:230)lles toldtarif fastsl(cid:229)r, at r(cid:229)dyrkłd, som »vildt«. selv n(cid:229)r Det fremgik derfor, at Kommissionen havde vurderet de p(cid:229)g(cid:230)ldende bestemmelser korrekt, og at r(cid:229)dyrkłd fra dyr, der er opdr(cid:230)ttet i fangenskab kan importeres af EU-landene som vildt. Det skal imidlertid bem(cid:230)rkes, at Domstolen er den łver- ste myndighed vedrłrende spłrgsm(cid:229)l om f(cid:230)llesskabsretten. Klagen blev sendt til Kommissionen. I sin vurdering fastslog Kommissionen i det v(cid:230)sentlige fłlgende: P(cid:229) baggrund af ombudsmandens undersłgelser af denne klage, fremgik det, at der ikke var fejl eller forsłmmelser fra Kommis- sionens side. Ombudsmanden afsluttede derfor sagen. (1) Dom af den 12. december 1973 i sagen C 149/73, Otto Witt KG mod Hauptzollamt Hamburg-Ericus, Sml. 1973, s. 1587. (2) EFT C 342 af 5. 12. 1994, s. 23. 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/53 KOMMISSIONENS BESLUTNING OM IKKE AT INDLEDE EN OVERTR˘DELSESPROCEDURE I HENHOLD TIL EF-TRAKTATENS ARTIKEL 169 Klagerens bem(cid:230)rkninger Afgłrelse om klage 175/97/JMA over Europa-Kommissionen Klagen I februar 1997 indgav D. p(cid:229) vegne af sin klient P. en klage til ombudsmanden, hvori han anfłrte, at Kommissionen havde undladt at sikre korrekt anvendelse af direktiv 91/533/E(cid:216)F i Portugal. P. havde arbejdet for firmaet »Casinos do Algarve«, der blev overtaget af en administrativ kommission oprettet af de portu- gisiske myndigheder. Efter en arbejdsretlig tvist anlagde P. sag mod sin arbejdsgiver. Det administrative organ, der ledede »Ca- sinos«, udtalte i retten, at det ikke var ansvarligt for firmaets ledelse. Det kunne l(cid:230)gges til grund, at situationen var i mod- strid med kriterierne i direktiv 91/533/E(cid:216)F, som regulerer arbejdsgiverens pligt til at underrette arbejdstageren om vilk(cid:229)- rene for arbejdskontrakten eller ans(cid:230)ttelsesforholdet. P. indbragte sagen for de portugisiske domstole. Eftersom sagen havde tilknytning til de portugisiske myndigheders anvendelse af et EU-direktiv, fremsendte han ogs(cid:229) en klage og flere skrivelser til Kommissionen. P. klagede over, at ingen af hans skrivelser blev besvaret af Kommissionen. Undersłgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev fremsendt til Kommissionen. Kommissionen anfłrte i sin udtalelse, at den fłrste skrivelse fra P. var blevet registreret af dens Generalsekretariat. P(cid:229) grundlag af de faktiske omst(cid:230)ndigheder s(cid:229)ledes som fremstillet i skrivelsen konklude- rede Kommissionen, at de portugisiske myndigheder muligvis ikke direktiv 77/187/E(cid:216)F om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i for- bindelse med overfłrsel af virksomheder korrekt. 91/533/E(cid:216)F anvendt direktiv havde og Kommissionen skłnnede det imidlertid uhensigtsm(cid:230)ssigt at foretage en undersłgelse af sagen i betragtning af, at vurderin- gen af sagen afhang af fortolkningen af portugisisk ret, og ogs(cid:229), at de omtvistede omst(cid:230)ndigheder allerede var genstand for to retssager ved de nationale domstole. Ikke desto mindre havde Kommissionen i maj 1997 anmodet de portugisiske myndigheder om supplerende oplysninger. Kommissionen henviste ogs(cid:229) til sine skłnsm(cid:230)ssige befłjelser for indledelse af overtr(cid:230)delsesprocedurer mod en medlemsstat, s(cid:229)ledes som anerkendt af Domstolen. P. anfłrte i sine bem(cid:230)rkninger, at appelsagen fortsat var under behandling ved de portugisiske domstole, og at sagen dermed langtfra var afgjort. Der havde endda v(cid:230)ret en divergerende fortolkning af direktiv 91/533/E(cid:216)F mellem den dommer, som oprindelig behandlede sagen, og Portugals Hłjesteret. Efter kla- gerens opfattelse burde Kommissionen, eftersom de nationale myndigheder f(cid:230)llesskabsretten, v(cid:230)re interveneret. Ved ikke at głre brug af sin kompetence i hen- hold til traktaten havde Kommissionen undladt at optr(cid:230)de som traktatens vogter og havde tilladt, at en medlemsstat kr(cid:230)nkede en EU-borgers rettigheder. ikke havde overholdt Afgłrelsen 1. Beslutning om ikke at realitetsbehandle en klage I henhold til traktatens artikel 155 er det Kommissionens pligt som »traktatens vogter« at sikre, at f(cid:230)llesskabsretten gennemfłres. at der fremsendes Ved udfłrelsen af sin pligt som traktatens vogter undersł- ger Kommissionen eventuelle overtr(cid:230)delser af f(cid:230)llesskabs- retten, som den bliver opm(cid:230)rksom p(cid:229) gennem klager eller ved undersłgelser p(cid:229) eget initiativ. Undersłgelsen kan fłre til, den p(cid:229)g(cid:230)ldende medlemsstat, som har mulighed for at frem- s(cid:230)tte sine bem(cid:230)rkninger. Hvis Kommissionen da er af den opfattelse, at medlemsstaten har undladt at overholde en forpligtelse, der p(cid:229)hviler den i henhold til traktaten, fast- s(cid:230)tter artikel 169, at den skal frems(cid:230)tte en begrundet udta- lelse. en (cid:229)bningsskrivelse til Hvis Kommissionen v(cid:230)lger ikke at forfłlge en undersłgelse af sagen, skal der v(cid:230)re en begrundelse til stłtte for denne handlem(cid:229)de. Disse (cid:229)rsager błr danne grundlag for enhver potentiel undersłgelse fra ombudsmandens side for at sik- re, at der ikke har fundet tilf(cid:230)lde af fejl eller forsłmmelser sted. Kommissionen begrundede sin manglende handling i P. ’s sag med, at vurderingen af klagen var afh(cid:230)ngig af fortolk- ningen af portugisisk ret, og at de omstridte faktiske omst(cid:230)ndigheder allerede var genstand for to retssager ved de nationale domstole. Nationale domstole kunne behandle sager, som involverer f(cid:230)llesskabsretten, p(cid:229) en hurtig ukorrekt anvendelse af m(cid:229)de, og proceduren i forbindelse med forel(cid:230)ggelse af pr(cid:230)judicielle spłrgsm(cid:229)l i artikel 177 głr det muligt at hen- vise spłrgsm(cid:229)l vedrłrende f(cid:230)llesskabsretten til Domstolen. Ved gennemgangen af den af Kommissionen valgte handle- m(cid:229)de fandt ombudsmanden, at institutionen havde handlet inden for gr(cid:230)nserne af sin lovlige myndighed, og at der derfor ikke var konstateret noget tilf(cid:230)lde af fejl eller for- słmmelser. C 300/54 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 2. Omg(cid:229)ende svar p(cid:229) skrivelser fra klagere Kommissionen anfłrte i sin udtalelse, at P. ’s klage til Kom- missionen var blevet registreret som s(cid:229)dan. P. blev imidler- tid aldrig skriftligt underrettet om denne registrering. Som ombudsmanden har anfłrt i tilsvarende sager, har Kommissionen i sin egenskab af offentlig administration pligt til at svare behłrigt p(cid:229) borgernes forespłrgsler. Ved ikke at głre dette i den foreliggende sag havde Kommissio- nen ikke overholdt god forvaltningsskik (1). Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand bem(cid:230)rkede imidlertid, at Kommissionen havde erkendt denne undladelse og havde undskyldt den over for klageren. Der syntes derfor ikke at v(cid:230)re behov for supplerende bem(cid:230)rkninger fra ombuds- mandens side. Det fremgik af Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands undersł- gelse af denne klage, at Kommissionen valgte ikke at gribe ind over for en medlemsstat i forl(cid:230)ngelse af P. ’s klage, idet den tog i betragtning, at vurderingen af klagen var afh(cid:230)n- gig af fortolkningen af portugisisk ret, og at de omstridte faktiske omst(cid:230)ndigheder allerede var genstand for to rets- sager ved de nationale domstole. Ved gennemgangen af den af Kommissionen valgte fremgangsm(cid:229)de fandt Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand, at institutionen havde handlet inden for gr(cid:230)nserne af sin lovlige myndighed, og at der derfor ikke var konstateret noget tilf(cid:230)lde af fejl eller for- słmmelser. Ombudsmanden afsluttede derfor sagen. AFSLAG FRA EN NATIONAL DOMSTOL P¯ AT INDBRINGE ET PR˘JUDICIELT SP(cid:216)RGSM¯L FOR EF-DOMSTOLEN: KOMMISSIO- NENS AFG(cid:216)RELSE OM IKKE AT FORF(cid:216)LGE EN BESL˘GTET KLAGE Afgłrelse om klage 176/97/JMA over Europa-Kommissionen Klagen I februar 1997 klagede D. til ombudsmanden p(cid:229) vegne af sin klient, K. Klagen vedrłrte Kommissionens manglende besva- relse af skrivelser, som han havde sendt til Kommissionen den 7. august 1996 og den 11. december 1996. Disse skrivelser var blevet sendt til Kommissionen som for- melle klager over de portugisiske myndigheders p(cid:229)st(cid:229)ede over- tr(cid:230)delser af f(cid:230)llesskabsretten. Klageren forklarede i sin fłrste skrivelse til Kommissionen, at hans klient, K. , der oprindelig var finsk statsborger, var blevet arresteret af de portugisiske myndigheder efter en udleverings- beg(cid:230)ring fra de finske myndigheder. Under retssagen blev det imidlertid afslłret, at K. ogs(cid:229) havde taget dominikansk stats- retsmyndigheder borgerskab. De kompetente portugisiske fandt, at K. ved at tage dominikansk statsborgerskab havde mistet sit oprindelige finske statsborgerskab, og anvendte i overensstemmelse hermed reglerne vedrłrende tredjelandsstats- borgere frem for reglerne vedrłrende EU-borgere. Denne frem- gangsm(cid:229)de blev bekr(cid:230)ftet af den portugisiske Hłjesteret. Klage- ren gjorde g(cid:230)ldende, at denne retlige fortolkning var en over- tr(cid:230)delse af traktatens artikel 8 og 8 A. Endvidere gjorde han g(cid:230)ldende, at den portugisiske Hłjesteret havde pligt til at hen- vise sagen til EF-Domstolen med henblik p(cid:229) en pr(cid:230)judiciel afgłrelse, jf. traktatens artikel 177. D. anmodede derfor Kommissionen som traktatens vogter om at gribe ind i sagen for at sikre, at de portugisiske myndigheder gennemfłrte f(cid:230)llesskabsretten korrekt. D. fremsendte med sin anden skrivelse til Kommissionen af 11. december 1996 yderligere dokumentation vedrłrende klagen. Undersłgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev fremsendt til Kommissionen. I sin udtalelse gjorde Kommissionen g(cid:230)ldende, at den fłrst efter en grundig evalue- ring af de dokumenter, der var fremsendt med klagerens skri- velser, var i stand til at affatte et svar i juni 1997. Kommissio- nen erkendte den lange forsinkelse og undskyldte, at den ikke havde besvaret skrivelserne inden for et mere rimeligt tidsrum. Med hensyn til den faktiske situation bekr(cid:230)ftede Kommissio- nen den af klageren beskrevne stilling. Den gjorde imidlertid g(cid:230)ldende, at der ikke havde fundet nogen overtr(cid:230)delse af f(cid:230)llesskabsretten sted. Eftersom ingen af de dokumenter, som var fremsendt med klagerens skrivelser, beviste, at K. stadig havde finsk statsborgerskab, fandt Kommissionen, at den frem- gangsm(cid:229)de, den portugisiske Hłjesteret havde anvendt, var berettiget. Endvidere gjorde Kommissionen g(cid:230)ldende, at den indtil dato ikke havde anvendt overtr(cid:230)delsesproceduren i hen- hold til traktatens artikel 169 i forbindelse med en national domstols afgłrelse. (1) Se Kommissionens H(cid:229)ndbog om Operationsprocedurer (afsnit 15. 4. , s. 45). Ombudsmanden fremsendte Kommissionens bem(cid:230)rkninger til klageren og opfordrede ham til at frems(cid:230)tte bem(cid:230)rkninger. Kommissionen modtog ingen bem(cid:230)rkninger. 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/55 Afgłrelsen 1. Manglende besvarelse af korrespondance Det fremgik af ombudsmandens undersłgelser af denne klage, at der ikke var sket fejl eller forsłmmelser fra Kommissionens side. Ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. 1. 1. Kommissionen erkendte, at klagerens skrivelser ikke var blevet behandlet straks. Den gav en forklaring herp(cid:229) og undskyldte forsinkelsen. GENSIDIG ANERKENDELSE AF CERTIFIKATER, DER GIVER ADGANG TIL UD(cid:216)VELSE AF FUNKTIONER I CIVIL LUFTFART Afgłrelse om klage 260/97/JMA over Europa-Kommissionen 1. 2. Det fremgik af disse fakta, at der ikke var nogen grund til, at Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand forfulgte dette aspekt af sagen yderligere. Klagen 2. Afgłrelse om ikke at behandle en klage 2. 1. I henhold til traktatens artikel 155 er det Kommissionens pligt som »traktatens vogter« at sikre, at f(cid:230)llesskabsretten gennemfłres. 2. 2. Kommissionen undersłger ved opfyldelsen af sin pligt som traktatens vogter eventuelle overtr(cid:230)delser af f(cid:230)lles- skabsretten, den f(cid:229)r kendskab til som fłlge af klager eller p(cid:229) eget initiativ. Undersłgelsen kan fłre til, at der frem- sendes en (cid:229)bningsskrivelse til den p(cid:229)g(cid:230)ldende medlems- stat, som har lejlighed til at frems(cid:230)tte sine bem(cid:230)rkninger. Finder Kommissionen da, at medlemsstaten ikke har over- holdt en forpligtelse, der p(cid:229)hviler den i henhold til trakta- ten, frems(cid:230)tter den i henhold til artikel 169 en begrundet udtalelse herom. I april 1997 klagede M. til ombudsmanden over Kommissio- nens p(cid:229)st(cid:229)ede manglende sikring af, at de britiske myndigheder anvender R(cid:229)dets direktiv 91/670/E(cid:216)F (1) om gensidig anerken- delse af certifikater, der giver adgang til udłvelse af funktioner i civil luftfart, korrekt. Ifłlge klageren anerkendte de kompetente britiske myndigheder ikke pilotcertifikater som det, han havde erhvervet i Spanien. Myndighederne forklarede deres afslag med, at visse yderligere krav skulle opfyldes, fłr der kunne gives gensidig anerkendelse. Klageren gjorde ogs(cid:229) g(cid:230)ldende, at hans praktiske erfaring ikke var blevet taget i betragtning. I den tro, at de britiske myndigheder overtr(cid:229)dte direktiv 91/670/E(cid:216)F, sendte M. skrivelser om spłrgsm(cid:229)let til Kommis- sionens repr(cid:230)sentation i Madrid i februar og marts 1997. 2. 3. V(cid:230)lger Kommissionen ikke at forfłlge en undersłgelse af sagen, skal der v(cid:230)re en begrundelse til stłtte for denne handlem(cid:229)de. Disse grunde skal danne grundlag for en eventuel undersłgelse fra Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands side for at sikre, at der ikke er sket fejl eller forsłmmelser. M. gjorde i sin klage til ombudsmanden g(cid:230)ldende, at Kommis- sionen ikke sikrede korrekt anvendelse af direktiv 91/670/E(cid:216)F i Det Forenede Kongerige og ikke havde besvaret hans skrivel- ser til dens repr(cid:230)sentation i Madrid. 2. 4. Kommissionen begrundede sin manglende handling i denne sag med, at den portugisiske Hłjesterets fremgangs- m(cid:229)de var berettiget, fordi ingen af de af klageren frem- sendte dokumenter beviste, at hans klient stadig havde finsk statsborgerskab. Undersłgelsen Kommissionens udtalelse Kommissionen p(cid:229)pegede ogs(cid:229), at den indtil dato ikke havde anvendt overtr(cid:230)delsesproceduren i henhold til trak- tatens artikel 169 i forbindelse med en national domstols afgłrelse. 2. 5. Ombudsmanden fandt ved sin gennemgang af Kommissio- nens handlem(cid:229)de, at institutionen havde handlet inden for gr(cid:230)nserne af sin traktatf(cid:230)stede myndighed, og at der der- for ikke var konstateret noget tilf(cid:230)lde af fejl eller forsłm- melser med hensyn til dette aspekt af sagen. Klagen blev fremsendt til Kommissionen. I sin udtalelse und- skyldte Kommissionen, at dens repr(cid:230)sentation i Madrid havde undladt at besvare klagerens skrivelser i rette tid. Kommissio- nen forklarede, at der havde fundet en nylig personale(cid:230)ndring sted i dens »Eurojus«-afdeling i Madrid. Som fłlge heraf var afsendelsen af dens korrespondance blevet noget forsinket. (1) R(cid:229)dets direktiv 91/670/E(cid:216)F af 16. december 1991 om gensidig anerkendelse af personcertifikater, der giver adgang til udłvelse af funktioner i civil luftfart (EFT L 373 af 31. 12. 1991, s. 21). C 300/56 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 Kommissionen gjorde ogs(cid:229) g(cid:230)ldende, at den havde givet sine repr(cid:230)sentationer i alle medlemsstater klare instrukser for frem- over at undg(cid:229) lignende forsinkelser. Med hensyn til anvendelsen af direktiv 91/670/E(cid:216)F i Det For- enede Kongerige gjorde Kommissionen g(cid:230)ldende, at dens tjene- stegrene for at klarl(cid:230)gge situationen havde kontaktet de briti- ske civile luftfartsmyndigheder. Klageren var blevet underrettet om dette initiativ og var af Kommissionens tjenestegrene blevet anmodet om at fremsende oplysninger vedrłrende sit certifikat og sin erfaring. 2. 3. Det fremg(cid:229)r af de disponible oplysninger, at Kommissio- nen havde handlet med behłrig omhu ved behandlingen af denne klage. Ombudsmanden konstaterede derfor ingen fejl eller forsłmmelser i forbindelse med dette aspekt af sagen. Ombudsmandens undersłgelser af denne klage viste ingen til- f(cid:230)lde af side. fra Kommissionens forsłmmelser Ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. fejl eller Ombudsmanden fremsendte Kommissionens bem(cid:230)rkninger til klageren og opfordrede ham til at frems(cid:230)tte bem(cid:230)rkninger. Kommissionen modtog ingen bem(cid:230)rkninger. PRISER P¯ PUBLIKATIONER FRA KOMMISSIONEN Afgłrelse om klage 269/97/PD over Europa-Kommissionen Afgłrelsen Klagen 1. Manglende besvarelse af korrespondance 1. 1. Kommissionen erkendte, at de skrivelser, klageren havde fremsendt til dens repr(cid:230)sentation i Madrid, ikke var blevet behandlet straks. Den gav en forklaring herp(cid:229) og und- skyldte forsinkelsen. 1. 2. Endvidere havde Kommissionen instrueret sine repr(cid:230)sen- tationer i medlemsstaterne om at tr(cid:230)ffe alle de nłdven- dige foranstaltninger med henblik p(cid:229) at undg(cid:229) s(cid:229)danne forsinkelser i fremtiden. 1. 3. Eftersom det fremgik af ombudsmandens undersłgelse, at klagerens skrivelser var blevet besvaret, og at der var truf- fet foranstaltninger til at undg(cid:229) en lignende situation, var ikke grund til, at ombudsmanden forfulgte dette der aspekt af sagen yderligere. 2. Behłrig omhu i forbindelse med sikring af overholdelsen af f(cid:230)llesskabsretten 2. 1. Ved sikringen af, at medlemsstaterne fuldt ud overholder f(cid:230)llesskabsretten, błr Kommissionen fłlge god forvalt- ningsskik og handle med behłrig omhu. Dette indeb(cid:230)rer, at Kommissionen som traktatens vogter aktivt błr til- str(cid:230)be, at den p(cid:229)g(cid:230)ldende medlemsstat bringer den p(cid:229)st(cid:229)ede overtr(cid:230)delse til ophłr og behłrigt underretter klageren om sine handlinger. 2. 2. I forl(cid:230)ngelse af klagerens skrivelse kontaktede Kommissio- nens tjenestegrene de ansvarlige nationale myndigheder for at sikre, at de ansvarlige britiske myndigheder anven- der direktiv 91/670/E(cid:216)F korrekt. Kommissionen anmo- dede ogs(cid:229) om yderligere oplysninger om klagerens pro- blem, navnlig med hensyn til hans pilotcertifikat og fag- lige erfaring. I marts 1997 indgav B. , medlem af Europa-Parlamentet, en klage til Ombudsmanden p(cid:229) vegne af en gr(cid:230)sk forsker. B. gjorde g(cid:230)ldende, at publikationer fra Kommissionen er meget dyre for visse EU-borgere. Efter hans opfattelse findes der bor- gere, som n(cid:230)sten er forment adgang til disse dokumenter, hvil- ket han anser for problematisk ud fra princippet om (cid:229)benhed. B. ’s klage var vedfłjet en skrivelse, han havde modtaget fra K. I sin skrivelse gjorde K. g(cid:230)ldende, at visse publikationer fra Kommissionen var alt for dyre for gr(cid:230)ske statsborgere. Han gav som eksempel, at prisen p(cid:229) en publikation p(cid:229) 300-400 sider kan svare til, hvad en gr(cid:230)sk forsker kan tjene p(cid:229) fem dage. Undersłgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev fremsendt til Kommissionen. Kommissionen rede- gjorde i sin udtalelse for de anvendte kriterier ved fasts(cid:230)ttelsen af priserne p(cid:229) dokumenter: »Kontoret for De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Officielle Publikationer fłlger en prispolitik, der er baseret p(cid:229) principper fastlagt af alle EU-institutioner. EU-institutionerne fasts(cid:230)tter prisen p(cid:229) deres publikationer efter Publikationskontorets retningslinjer under hen- syntagen til de politiske m(cid:229)ls(cid:230)tninger, produktionsomkostningerne og mindstepriserne i salgsleddet. Ofte vil de fastsatte priser, is(cid:230)r for begr(cid:230)nsede oplag p(cid:229) visse sprog, end ikke d(cid:230)kke de afholdte udgifter. I henhold til princippet om ikke-forskelsbehandling fast- s(cid:230)ttes der den samme pris i ecu for alle medlemsstater. « Endvidere henviste Kommissionen til, at der i Kommissionens regi er oprettet flere netv(cid:230)rk, som giver gratis adgang til pub- 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/57 likationer, bl. a. de europ(cid:230)iske dokumentationscentre, og at f(cid:230)llesskabsinstitutionerne gratis stiller en betragtelig m(cid:230)ngde oplysninger til r(cid:229)dighed p(cid:229) Internettet. ninger ang(cid:229)ende problemer omkring betaling af hendes under- stłttelse i Schweiz. Der blev ikke modtaget bem(cid:230)rkninger fra klageren til Kommis- sionens udtalelse. Afgłrelsen For s(cid:229) vidt ang(cid:229)r prispolitikken, er det rigtigt, at det ud fra et (cid:229)benhedssynspunkt ikke kan udelukkes, at uforholdsm(cid:230)ssigt hłje eller vilk(cid:229)rlige priser med urette kunne hindre EU-borgere i at f(cid:229) adgang til oplysninger, der er offentliggjort af f(cid:230)lles- skabsinstitutionerne. Det fremg(cid:229)r dog af Kommissionens rede- głrelse for den nuv(cid:230)rende prispolitik, at denne tager udgangs- punkt i objektive kriterier med det legitime m(cid:229)l at d(cid:230)kke de omkostninger, der er forbundet med produktionen og distribu- tionen af de p(cid:229)g(cid:230)ldende dokumenter, og fłlgelig at prispolitik- ken ikke udgłr en fejl eller forsłmmelse ud fra det anfłrte synspunkt. Prispolitikken błr ogs(cid:229) betragtes i forbindelse med lighedsprin- cippet. I henhold til Domstolens retspraksis indeb(cid:230)rer dette princip, at identiske situationer ikke m(cid:229) behandles forskelligt, og at forskellige situationer ikke m(cid:229) behandles identisk. Afgł- rende for anvendelsen af dette princip er s(cid:229)ledes at fastsl(cid:229), om der er tale om identiske eller forskellige situationer. P(cid:229) den anden side kan der argumenteres for, at Kommissionen ved fastl(cid:230)ggelsen af sin prispolitik błr tage hensyn til ind- komstmłnstret i F(cid:230)llesskabet. Dette kan fłre til en situation, hvor det samme dokument s(cid:230)lges til forskellige priser i forskel- lige medlemsstater. P(cid:229) den anden side kan man sige, at det samme dokument principielt błr s(cid:230)lges til samme pris overalt. Det er denne sidste lłsning, Kommissionen łjensynlig har fun- det hensigtsm(cid:230)ssig. Det m(cid:229) l(cid:230)gges til grund, at Kommissionen er berettiget hertil. At Kommissionen finder, at det samme dokument principielt skal have samme pris, er s(cid:229)ledes ikke i modstrid med lighedsprincippet. Fłlgelig viste ombudsmandens undersłgelse ikke noget fejl eller forsłmmelser. tilf(cid:230)lde af Ombudsmanden besluttede derfor at afslutte behandlingen af sagen. (Se ogs(cid:229) afgłrelse om klage 1077/4. 12. 96/WG/D/VK/OV over Kontoret for De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Officielle Publikationer). STIPENDIUM FRA KOMMISSIONEN: SOCIALE SIKRINGSBIDRAG Afgłrelse af klage 340/97/JMA mod Europa-Kommissionen Klagen Klageren havde modtaget et stipendium under F(cid:230)llesskabets FTU-program »Human Capital and Mobility« (mobilitet for per- soner og kapital). Hun flyttede til Duebendorf, Schweiz i december 1994 for at afslutte en videnskabelig forskning over en 12-m(cid:229)neders periode. Det var et krav, at modtagere af denne form for stłtte selv skulle słrge for deres egen socialsikring. Som fłlge heraf ind- betalte klageren sin arbejdslłshedsforsikring gennem hele denne periode. Efter i juli 1996 at have afsluttet sin forskning flyttede hun til Zurich, hvor det ikke lykkedes hende at finde et arbejde. Klageren anmodede derfor det schweiziske kontor for socialsikring om at udbetale hende arbejdslłshedsunderstłt- telse i denne by. Hun modtog imidlertid ikke noget positivt svar fra de schweiziske myndigheder p(cid:229) hendes anmodning. Den 23. oktober 1996 skrev hun blandt andet til Kommissio- nen og bad om oplysninger, men hun fik ikke noget svar. I sin klage bad fru L. ombudsmanden om at foretage de nłd- for at sikre, at Kommissionen ville vendige undersłgelser klarl(cid:230)gge situationen. Undersłgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev fremsendt Kommissionens udtalelse fłlgende: til Kommissionen. Sammenfattet var Trods en omhyggelig undersłgelse af de forskellige registre- ringssystemer for indkommende post var der ikke noget spor af hendes brev dateret den 23. oktober 1996 i Kommissionens arkiver. Kommissionen understregede, at brevet ikke var stilet til nogen bestemt person eller institution, men kun angav, at der blandt andet skulle sendes en kopi til »Commission EuropØ- enne (Directorat General)«. Med hensyn til sagens indhold forklarede Kommissionen, at ifłlge de generelle vilk(cid:229)r for studiestipendier til forskning, der gjaldt for denne sag, skulle forskeren ud af sit stipendium selv betale socialsikringsbidrag og skatter. Klageren var blevet kor- rekt informeret om denne betingelse af v(cid:230)rtsinstitutionen. End- videre er forskeren ved denne type tilskud udelukkende selv ansvarlig for at słrge for overensstemmelse med nationale beskatningsregler. I marts 1997 klagede fru L. til ombudsmanden over, at Kom- missionen havde undladt at besvare en anmodning om oplys- Kommissionen forklarede ogs(cid:229), at der ikke var nogen EF-lov, der gjaldt for denne sag, idet de relevante bestemmelser, som C 300/58 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 fandtes i forordning (E(cid:216)F) nr. 1408/71 kun var udvidet til at g(cid:230)lde for Det Europ(cid:230)iske (cid:216)konomiske Samarbejdsomr(cid:229)de og derfor ikke gjaldt for Schweiz, der ikke deltager i E(cid:216)S. 3. Kommissionen gav i sin udtalelse et grundigt svar p(cid:229) de problemer, klageren havde beskrevet og ogs(cid:229) p(cid:229) midlerne til at finde en lłsning. For at hj(cid:230)lpe klageren erkl(cid:230)rede Kommissionen, at den hurtigt ville kontakte de relevante nationale myndigheder for at słge yderligere oplysninger med henblik p(cid:229) en mulig lłsning af denne sag, og at klageren ville blive holdt underrettet om resul- taterne. Yderligere oplysninger fra klageren 4. Da det s(cid:229) ud til, at der var givet et svar p(cid:229) klagerens anmodning, var der ikke nogen grund for ombudsmanden til at forfłlge sagen yderligere. P(cid:229) baggrund af ombudsmandens undersłgelser af denne klage syntes der ikke at have v(cid:230)ret noget tilf(cid:230)lde af fejl eller forsłm- melser i Kommissionens embedsfłrelse, og ombudsmanden afsluttede derfor sagen. Fłr ombudsmanden havde modtaget Kommissionens udtalelse, juni sendte klageren yderligere oplysninger i et brev af 10. 1997. I brevet forklarede klageren, at hun havde f(cid:229)et oplyst, at der fandtes en bilateral aftale mellem Frankrig og Schweiz om anerkendelse af retten til arbejdslłshedsunderstłttelse. P(cid:229) bag- grund af denne aftales bestemmelser var det lykkedes hende at f(cid:229) understłttelsesbidrag anerkendt fra og med oktober 1996. Ikke desto mindre h(cid:230)vdede hun, at hendes fłrste indbetalinger til socialsikring gik tilbage til august 1996. MANGLENDE ANS˘TTELSE AF EKSPERT Afgłrelse om klage 376/97/PD over Europa-Kommissionen Klagen Uden noget kendskab til denne bilaterale aftale havde klageren mistet muligheden for at udnytte fordelen ved en minimums- lłn for at blive genintegreret p(cid:229) arbejdsmarkedet. Som konklu- sion erkl(cid:230)rede hun, at hun p(cid:229) grund af Kommissionens for- słmmelse ved fuldt ud at forklare konsekvenserne for hendes stipendium havde mistet et betydeligt belłb. I maj 1997 indgav X. en klage til ombudsmanden over Kom- missionen med p(cid:229)stand om, at Kommissionen var ansvarlig for, at han ikke var blevet ansat i en stilling som administre- rende direktłr for et udviklingsprojekt, som vedrłrte tre lande. Da de ikke var fremlagt i den oprindelige klage, undersłgte ombudsmanden ikke disse spłrgsm(cid:229)l yderligere. Ombudsmanden sendte Kommissionens udtalelse til klageren, der ikke fremkom med nogen bem(cid:230)rkninger. Afgłrelsen 1. Som ombudsmanden har fastsl(cid:229)et lignende sager, har Kommissionen som en offentlig administration pligt til p(cid:229) ordentlig m(cid:229)de at besvare borgernes anmodninger. i Kommissionen finansierede den p(cid:229)g(cid:230)ldende stilling og ydede finansiel bistand til ans(cid:230)ttelsen. Kommissionen indforskrev en s(cid:230)rlig r(cid:229)dgiver i forbindelse med ans(cid:230)ttelsesproceduren. I maj 1996 underrettede r(cid:229)dgiveren X. om, at han skulle młdes med projektets ledelsesorgan, som bestod af repr(cid:230)sentanter for de p(cid:229)g(cid:230)ldende lande. Dern(cid:230)st blev X. underrettet om, at han var blevet valgt til stillingen. Han blev bedt om at tage til Bruxelles i juli 1996 for at deltage i et młde som fremtidig administre- rende direktłr for projektet med kommissionstjenestem(cid:230)nd og ambassadłrerne for de p(cid:229)g(cid:230)ldende lande. Han formodedes at tiltr(cid:230)de stillingen som administrerende direktłr den 1. novem- ber 1996. imidlertid endnu ikke I november 1996 var X. ’s kontrakt underskrevet. X. gjorde g(cid:230)ldende, at hver gang han kontaktede Kommissionen vedrłrende spłrgsm(cid:229)let, fik han at vide, at han var nłdt til at vente, fordi der var problemer med undertegnel- sen af finansieringsaftalen mellem Den Europ(cid:230)iske Union og ledelsesorganet. 2. I denne sag havde Kommissionen imidlertid begrundet sin forsłmmelse ikke at besvare klagerens anmodning med, at man ikke havde fundet noget spor af hendes brev i institu- tionens forskellige registreringssystemer. Da brevet blot var blevet kopieret til Kommissionen, og der ikke var p(cid:229)fłrt nogen adresse, er det muligt, at posttjenesten ikke havde v(cid:230)ret i stand til at aflevere brevet. Den 15. december 1996 modtog X. et udkast til kontrakt fra ledelsesorganet. Han blev samtidig underrettet om, at udkastet var blevet godkendt af Kommissionen. Den 16. december 1996 foreslog X. en r(cid:230)kke (cid:230)ndringer af udkastet til kontrakt. Den 6. februar 1997 modtog han en skrivelse fra ledelsesorganet, som erkl(cid:230)rede, at det ikke kunne acceptere (cid:230)ndringerne, og at det łnskede at afbryde forhandlingerne med ham. 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/59 Efter at have henvendt sig til Kommissionen uden held vedrł- rende dette spłrgsm(cid:229)l klagede X. til ombudsmanden. Klagens indhold var, at Kommissionen i betragtning af dens rolle som mellemmand havde ansvaret for, at der ikke kom noget ud af ans(cid:230)ttelsesproceduren, og derfor kr(cid:230)vede klageren erstatning. at Kommissionen godkendte det endelige valg, gjorde den ogs(cid:229) ansvarlig. X. bestred Kommissionens p(cid:229)stand om, at nogen af kontrak- tens betingelser allerede havde v(cid:230)ret aftalt. Undersłgelsen Afgłrelsen EF-traktaten giver Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand befłjelse til at undersłge eventuelle tilf(cid:230)lde af fejl og forsłmmelser i for- bindelse med handlinger foretaget af F(cid:230)llesskabets institutioner og organer. Det er klart fastsat i ombudsmandens statut, at handlinger foretaget af enhver anden myndighed eller person ikke kan indklages for ombudsmanden. Ombudsmandens undersłgelser af X. ’s klage var derfor rettet mod en undersł- gelse af, om der var sket fejl eller forsłmmelser i forbindelse med handlinger foretaget af Kommissionen. Kommissionens udtalelse Klagen blev fremsendt til Kommissionen. Kommissionen gjorde i sin udtalelse g(cid:230)ldende, at ledelsesorganet i marts 1995 havde henvendt sig til Kommissionen med anmodning om EF-fi- nansiering. Kommissionen accepterede at finansiere udv(cid:230)lgel- sesproceduren i forbindelse med stillingen som administrerende direktłr for projektet og at finansiere stillingen. Kommissionen indgav en kort liste med fire ansłgere til ledel- sesorganet, som valgte X. Senere henvendte ledelsesorganet sig til Kommissionen med henblik p(cid:229) at sikre sig dens godkendelse af udpegelsen og anmode den om at optr(cid:230)de som mellem- mand vedrłrende forhandling af aflłnningsvilk(cid:229)r med den hel- dige ansłger. Det p(cid:229)g(cid:230)ldende generaldirektorat godkendte udpegelsen og fremsendte de vilk(cid:229)r, kontrakten skulle indehol- de, til ledelsesorganet. Kommissionen gjorde g(cid:230)ldende, at ledelsesorganet besluttede at afbryde forhandlingerne, fordi X. ’s krav gik ud over det, der var blevet aftalt, og fordi han havde draget vilk(cid:229)r, der allerede var aftalt, i tvivl. Det spłrgsm(cid:229)l, som rejstes i denne klage, var, om klagerens manglende ans(cid:230)ttelse i stillingen som administrerende direktłr for projektet udgjorde et tilf(cid:230)lde af fejl og forsłmmelser, som m(cid:229)tte till(cid:230)gges Kommissionen. Det fremgik af undersłgelserne, at Kommissionen bistod ledelsesorganet med at finde ansłgere til stillingen og med at finansiere ans(cid:230)ttelsesproceduren, og at Kommissionen aldrig indgik nogen kontrakt med klageren. Det fremgik ogs(cid:229), at proceduren var igangsat p(cid:229) initiativ af ledelses- organet, at det endelige valg af ansłger blev foretaget af ledel- sesorganet uden nogen indgriben fra Kommissionens side, og at den kontrakt, der skulle undertegnes, skulle indg(cid:229)s mellem klageren og ledelsesorganet. Beslutningen om, hvorvidt kon- trakten skulle undertegnes, eller forhandlingerne skulle afbry- des, var s(cid:229)ledes ledelsesorganets ansvar. Den omst(cid:230)ndighed, at ledelsesorganet anmodede Kommissio- nen om at godkende X. ’s udpegelse (cid:151) hvilket Kommissionen omg(cid:229)ende gjorde (cid:151) (cid:230)ndrede ikke noget ved dette ansvar. Der forel(cid:229) ikke nogen elementer, som antydede, at Kommissionen uretm(cid:230)ssigt traf foranstaltninger til at tilskynde ledelsesorganet til at afbryde forhandlingerne med X. Der forel(cid:229) heller ingen elementer, der antydede, at Kommissionen p(cid:229) noget tidspunkt p(cid:229)tog sig det retlige ansvar for ledelsesorganets handlinger, eller at Kommissionen optr(cid:229)dte p(cid:229) en s(cid:229)dan m(cid:229)de over for kla- geren, at han med rimelighed kunne v(cid:230)re af den opfattelse, at der var indg(cid:229)et en kontrakt mellem ham og Kommissionen. Det fremgik derfor af ombudsmandens undersłgelser, at den omst(cid:230)ndighed, at klageren ikke blev ansat i stillingen som administrerende direktłr for projektet, ikke udgjorde et tilf(cid:230)lde af fejl og forsłmmelser i forbindelse med Kommissionens virk- somhed. Ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. Endelig gjorde Kommissionen g(cid:230)ldende, at De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers finansielle bistand til projektet ikke udgjorde noget tilsagn fra Kommissionens side over for ansłgerne, efter- som det var ledelsesorganet, der var den kontraherende institu- tion, og ikke Kommissionen. RESERVELISTE FOR ANS˘TTELSE Afgłrelse af klage 385/97/PD mod Europa-Kommissionen Klagerens bem(cid:230)rkninger Klagen Klageren gjorde i sine bem(cid:230)rkninger g(cid:230)ldende, at der var en kontraktm(cid:230)ssig forbindelse mellem ham og Kommissionen som fłlge af, at Kommissionen indgik kontrakt med et euro- p(cid:230)isk selskab om udv(cid:230)lgelsen af ansłgerne, og at ansłgerne ogs(cid:229) var til samtale hos EF-tjenestem(cid:230)nd. Den omst(cid:230)ndighed, I maj 1997 klagede hr. G. til ombudsmanden og p(cid:229)stod, at Kommissionens ans(cid:230)ttelsespolitik udgjorde et tilf(cid:230)lde af fejl og forsłmmelse. I 1993 afholdt Kommissionen to generelle udv(cid:230)lgelsesprłver for statsborgere i samtlige medlemsstater, C 300/60 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 for administratorer. Hr. G. KOM/A/764 og KOM/A/770, med henblik p(cid:229) at oprette reser- ansłgte under den velister sidstn(cid:230)vnte udv(cid:230)lgelsesprłve og bestod alle prłverne. Hans navn blev derfor opfłrt p(cid:229) en reserveliste, der blev oprettet i efter(cid:229)ret 1994. I juni 1995 blev hr. G. inviteret til Bruxelles af Kommissionen for at gennemg(cid:229) en l(cid:230)geundersłgelse og for at gennemfłre samtaler med de af Kommissionens tjenester, der kunne have interesse i at ans(cid:230)tte ham. Men efter at have gen- nemg(cid:229)et l(cid:230)geundersłgelserne og have v(cid:230)ret til samtaler mod- tog hr. G. ikke noget tilbud om job. Samtidig fik han kendskab til, at Kommissionen ans(cid:230)tter personer, der aldrig har best(cid:229)et en generel udv(cid:230)lgelsesprłve. Hr. G. ans(cid:229) det for at v(cid:230)re et eksempel p(cid:229) fejl og forsłmmelse, at personer, der havde best(cid:229)et en udv(cid:230)lgelseprłve, ikke fik tilbudt et job, mens man ansatte personer, der aldrig havde best(cid:229)et en s(cid:229)dan prłve. Undersłgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev fremsendt til Kommissionen. I sin udtalelse pegede Kommissionen fłrst og fremmest p(cid:229), at det fremg(cid:229)r af vedt(cid:230)g- ten for tjenestem(cid:230)nd og Domstolens retspraksis, at personer, der har best(cid:229)et en udv(cid:230)lgelsesprłve, ikke automatisk har ret til at blive tilbudt et job. Kommissionen bem(cid:230)rkede ogs(cid:229), at med- delelsen om udv(cid:230)lgelsesprłven klart omtalte dette forhold. Faktisk informerede meddelelsen om, at antallet af navne p(cid:229) reservelisten ville blive omkring 50 % mere end antallet af stil- linger, der var til r(cid:229)dighed. Kommissionen forklarede derefter dens normale fremgangs- m(cid:229)de for reservelister. Den sender reservelisterne med hver enkelt ansłgers curriculum vit(cid:230) til Kommissionens tjenestegrene, som s(cid:229) kan anmode om at ans(cid:230)tte en ansłger, n(cid:229)r de har en ledig stilling. Men med hensyn til netop denne udv(cid:230)lgelses- prłve var ansłgerne p(cid:229) Kommissionens personaleafdelings ini- tiativ blevet inviteret til Bruxelles til samtaler og til et infor- mationsmłde om ans(cid:230)ttelsesproceduren. Efter de samtaler, hr. G. gennemfłrte, modtog personaleafdelingen ingen anmodning om at ans(cid:230)tte ham. er Kommissionen Med hensyn til ans(cid:230)ttelse af midlertidigt personale bem(cid:230)rkede Kommissionen, at det sker, at profilerne for de ansłgere, der er p(cid:229) reservelisten, ikke passer til den p(cid:229)g(cid:230)ldende tjenestes behov. Derudover budgetm(cid:230)ssige begr(cid:230)nsninger, der kan fłre til en situation, hvor den har bevillinger til at ans(cid:230)tte midlertidige agenter eller eksterne tje- nester, men ikke til at ans(cid:230)tte personale til faste stillinger. For det tredje bem(cid:230)rkede Kommissionen, at den siden 1995 havde v(cid:230)ret nłdt til at tildele en stor del af sine ans(cid:230)ttelser til stats- borgere fra de nye medlemsstater. underlagt Afgłrelsen Det spłrgsm(cid:229)l, klageren rejser, er, om det kan betragtes som et tilf(cid:230)lde af fejl og forsłmmelse, at Kommissionen generelt głr det muligt at ans(cid:230)tte andet end fast personale, samtidig med at personer p(cid:229) en reserveliste ikke tilbydes faste stillinger. I den forbindelse skal det fłrst bem(cid:230)rkes, at Kommissionen ikke er juridisk forpligtet til at ans(cid:230)tte en person, hvis navn st(cid:229)r p(cid:229) en reserveliste. For det andet fremgik det af forklaringen i Kom- missionens udtalelse, at den varetager en lang r(cid:230)kke funktioner og opgaver under de budgetm(cid:230)ssige begr(cid:230)nsninger, budget- myndigheden p(cid:229)l(cid:230)gger den. Nogle af funktionere kan af natur v(cid:230)re midlertidige, mens andre kan kr(cid:230)ve s(cid:230)rlig ekspertise, som ingen af personerne p(cid:229) reservelisten sidder inde med. Derfor udgjorde det ikke noget fejl og forsłmmelse, at Kommissionen foretog tilf(cid:230)lde af ans(cid:230)ttelse af personale, der ikke var fast, p(cid:229) et tidspunkt hvor den ikke havde udtłmt den eksisterende reserveliste. P(cid:229) baggrund af Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands undersłgelser af denne klage syntes der ikke at have v(cid:230)ret noget tilf(cid:230)lde af fejl og forsłmmelser i Kommissionens embedsfłrelse, og ombudsmanden afsluttede derfor sagen. P¯ST¯ET DISKRIMINATION VED UDBUD Afgłrelse af klage 564/97/PD mod Europa-Kommissionen Klagen I juni 1997 klagede hr. D. til ombudsmanden over Kommissio- nens behandling af et begr(cid:230)nset udbud, 97/S36-18547/FR, om overs(cid:230)ttelse til fransk offentliggjort af Kommissionen den 20. februar 1997. I punkt 6 i udbuddet hed det, at antallet af ansł- gere, der opfordres til at indsende et tilbud, vil ligge mellem 5 og 30 for at d(cid:230)kke den kontraherende myndigheds praktiske behov og for at sikre en reel konkurrence. I udbuddets punkt 13 stod beskrevet de betingelser, ansłgerne skal opfylde. I punkt 14 stod der, at den kontraherende myndighed ville udv(cid:230)lge de ansłgere, der ville blive opfordret til at indsende et tilbud, p(cid:229) baggrund af de oplysninger de havde indsendt i hen- hold til punkt 13. Hr. D. ansłgte under dette udbud. Den 29. maj 1997 meddelte Kommissionen ham, at han ikke ville blive opfordret til at ind- sende et tilbud, selv om hans ansłgning overholdt udbuddets betingelser. I brev af 2. juni 1997 bad hr. D. forg(cid:230)ves Kom- missionen (cid:230)ndre sin afgłrelse. P(cid:229) denne baggrund klagede hr. D. og sagde, at Kommissionen imod hans firma, og for at stłtte sin havde diskrimineret 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/61 p(cid:229)stand bad han ombudsmanden anmode Kommissionen besvare fłlgende spłrgsm(cid:229)l: 1. Hvilke kriterier havde Kommissionen anvendt for at udv(cid:230)lge det antal ansłgere, der blev opfordret til at ind- sende tilbud under meddelelsens punkt 6? 2. Hvad forst(cid:229)r Kommissionen ved »en reel konkurrence«? 3. Hvilke fordele opn(cid:229)r Kommissionen ved at udelukke kandi- is(cid:230)r under punkt 13, beskrevne dater, der opfyldte de, krav? Hvad angik det tredje spłrgsm(cid:229)l forklarede Kommissionen, at den begr(cid:230)nsede procedure udgjorde en fordel for Kommissio- nen i den forstand, at kun de bedste virksomheder blev udpe- get, hvilket medfłrte, at Kommissionens tjenestegrene skulle udfłre mindre revision af de overs(cid:230)ttelser, den modtog. P(cid:229) dette grundlag konkluderede Kommissionen, at den havde handlet korrekt, og at der ikke havde v(cid:230)ret tale om diskrimina- tion imod hr. D. ’s firma. Klagerens bem(cid:230)rkninger Hr. D. fastholdt klagen i sine bem(cid:230)rkninger. Is(cid:230)r henviste han til dokumentation, der viste, at andre af Kommissionens tjene- stegrene end den, der havde ansvaret for denne udbudspro- cedure, havde v(cid:230)ret godt tilfredse med hans arbejde. Endelig h(cid:230)vdede hr. D. , at der var et misforhold mellem den kendsgerning, at hans firma under andre udbud var blevet opfordret til at indsende tilbud p(cid:229) overs(cid:230)ttelse til engelsk og tysk og afgłrelsen ang(cid:229)ende udbuddet om overs(cid:230)ttelse til fransk. Afgłrelsen Undersłgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev fremsendt til Kommissionen. I sin udtalelse forkla- rede den den procedure, der blev fulgt ved udv(cid:230)lgelsen af ansłgere, der ville blive opfordret til at indsende tilbud. Kom- missionen gjorde is(cid:230)r opm(cid:230)rksom p(cid:229), at den p(cid:229)g(cid:230)ldende pro- cedure var en s(cid:229)kaldt begr(cid:230)nset procedure i henhold til bestemmelserne i artikel 27 i R(cid:229)dets direktiv 92/50/E(cid:216)F (1). Under en s(cid:229)dan procedure har den kontraherende myndighed ret og endda pligt til at v(cid:230)lge mellem de ansłgere, der opfylder kriterierne n(cid:230)vnt i meddelelsen om udbuddet. Som svar p(cid:229) klagerens fłrste spłrgsm(cid:229)l forklarede Kommissio- nen, at den havde foretaget denne udv(cid:230)lgelse ved at sammen- ligne ansłgernes respektive kvalifikationer. Kommissionen ved- lagde dokumentation for sin udtalelse, af hvilken det fremgik, at kvaliteten af de overs(cid:230)ttelser, hr. D. ’s firma havde leveret, ikke var anset for at v(cid:230)re tilstr(cid:230)kkelig. Med hensyn til det andet spłrgsm(cid:229)l forklarede Kommissionen, at 307 firmaer var blevet udvalgt under en tidligere procedure om overs(cid:230)ttelse til fransk. Heraf var der 147, der efterfłlgende aldrig modtog noget arbejde og 117, der ikke oversatte mere en 400 sider hver. Med udtrykket »sikre en reel konkurrence« forstod Kommissionen derfor at begr(cid:230)nse antallet af firmaer for at sikre, at der var tale om en reel konkurrence mellem dis- se. Princippet om ikke-diskrimination indeb(cid:230)rer, at identiske situa- tioner ikke kan behandles forskelligt, og at forskellige situatio- ner ikke kan behandles identisk. Der foreligger ikke noget ele- ment, der viser, at Kommissionen har foretaget diskrimination i denne sag. Det adskillende element blandt de ansłgere, der respekterede meddelelsen om udbuddet, var kvaliteten af ansł- gernes arbejde, hvilken i hr. D. ’s tilf(cid:230)lde af Kommissionens udv(cid:230)lgelseskomitØ blev anset for at v(cid:230)re et svagt punkt. Det fremgik af Kommissionens udtalelse, at den p(cid:229) korrekt m(cid:229)de havde overholdt bestemmelserne for proceduren. At hr. D. ’s firma havde haft heldet med sig under andre udbud havde ingen betydning i denne forbindelse. Det faktum, at Kommis- sionen i visse tilf(cid:230)lde havde fundet, at ansłgerens arbejde var af god kvalitet, oph(cid:230)vede heller ikke betydningen af det fak- tum, at den i andre tilf(cid:230)lde havde fundet kvaliteten utilstr(cid:230)kke- lig. Derfor fandt ombudsmanden, at der ikke var bel(cid:230)g for p(cid:229)standen om, at Kommissionens afgłrelse om ikke at opfor- dre hr. D. til at indsende et tilbud udgjorde et tilf(cid:230)lde af fejl og forsłmmelse i Kommissionens embedsfłrelse. P(cid:229) baggrund af ombudsmandens undersłgelser af denne klage syntes Europa-Kommissionen ikke at have beg(cid:229)et nogen fejl og forsłmmelse, og ombudsmanden afsluttede derfor sagen. ARTIKEL 169: MANGEL P¯ BEGRUNDET UDTALELSE OG UDELUK- KELSE AF KLAGEREN FRA ET M(cid:216)DE Afgłrelse om klage 651/97/IJH over Europa-Kommissionen Klagen (1) EFT L 209 af 24. 7. 1992, s. 1. I juli 1997 klagede R. til ombudsmanden p(cid:229) vegne af sit sel- skab BLC Limited, som importerede łl, fremstillet af et tysk C 300/62 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 bryggeri, til det britiske marked. Nedenfor gives et sammendrag af de faktiske omst(cid:230)ndigheder s(cid:229)ledes som fremstillet i klagen: R. gjorde i sin klage til ombudsmanden g(cid:230)ldende, at: Den 3. april 1993 klagede R. til Kommissionen over en ny bri- tisk lov, der er kendt under betegnelsen »Guest Beer Provision« (GBP). Denne gjorde det muligt for forpagtere af store britiske bryggerier, som er genstand for eneforhandlingsaftaler, ogs(cid:229) at kłbe en type fadłl efter deres valg. R. anfłrte, at GBP var en diskrimination over for łl produceret i andre medlemsstater og dermed overtr(cid:229)dte EF-traktatens artikel 30. Den 30. juni 1993 meddelte Kommissionen R. , at hans klage var blevet registreret, og at GBP var ved at blive undersłgt af Kommissionens personale set ud fra de frie varebev(cid:230)gelsers synspunkt. Den 28. september 1995 meddelte Kommissionen R. , at den den 15. september 1995 havde sendt de britiske myndigheder en (cid:229)bningsskrivelse i overensstemmelse med pro- ceduren i EF-traktatens artikel 169. i) Kommissionens manglende fremsendelse af den begrun- dede udtalelse til de britiske myndigheder, efter at den havde givet meddelelse om sin beslutning om at głre dette den 5. august 1996, var et tilf(cid:230)lde af fejl eller forsłmmel- ser ii) artikel 169-proceduren ikke blev korrekt gennemfłrt efter den 5. august 1996; navnlig var hans udelukkelse fra tre- partsmłdet i oktober 1996 urimelig. R. bad ogs(cid:229) ombudsmanden om at anmode Kommissionen om ikke at afslutte artikel 169-proceduren, fłr hans undersłgelser var fuldfłrt. Den 7. februar 1996 meddelte Kommissionen R. indholdet af Det Forenede Kongeriges svar p(cid:229) (cid:229)bningsskrivelsen og opfor- drede ham til at frems(cid:230)tte bem(cid:230)rkninger vedrłrende de punk- ter, Det Forenede Kongerige havde fremfłrt. Undersłgelsen Kommissionens udtalelse Den 5. august 1996 meddeltes det i en pressemeddelelse fra Kommissionen (IP/96/774), at Kommissionen havde besluttet at sende Det Forenede Kongerige en begrundet udtalelse i over- ensstemmelse med proceduren i EF-traktatens artikel 169. Den 22. august 1996 erfarede R. i en pressemeddelelse fra det britiske handels- og industriministerium, at der var fastsat et trepartsmłde i oktober 1996 mellem Kommissionen, de briti- ske myndigheder og en handelssammenslutning, ConfØdØration des Brasseurs du MarchØ commun (CBMC) (F(cid:230)llesmarkedets Bryg- geres Arbejdsf(cid:230)llesskab). Den 27. august 1996 skrev han til Kommissionen med anmodning om tilladelse til at overv(cid:230)re młdet, men Kommissionen afslog denne anmodning. Han blev imidlertid indbudt til at overv(cid:230)re et s(cid:230)rskilt młde med Kom- missionens tjenestegrene nogle dage senere. Den 1. november 1996 skrev R. til Kommissionen vedrłrende trepartsmłdet og rejste spłrgsm(cid:229)l ang(cid:229)ende nłjagtigheden af de oplysninger, CBMC gav. Dern(cid:230)st indledte R. talrige kontakter med de ansvarlige kom- missionstjenestegrene, som den 16. december 1996 underret- tede ham om, at den begrundede udtalelse var klar til at blive sendt. I marts 1997 meddelte den britiske regering, at den p(cid:229)t(cid:230)nkte at (cid:230)ndre GBP, s(cid:229)ledes at den ogs(cid:229) kom til at omfatte g(cid:230)rende flaskełl, at Kommissionen var tilfreds med betingelserne i den foresl(cid:229)ede (cid:230)ndring og ikke l(cid:230)ngere agtede at frems(cid:230)tte den begrundede udtalelse. R. gjorde g(cid:230)ldende, at den foresl(cid:229)ede (cid:230)ndring ikke var tilstr(cid:230)kkelig til at bringe overtr(cid:230)delsen af artikel 30 til ophłr. Klagen blev fremsendt til Kommissionen. Kommissionen frem- fłrte i sin udtalelse sammenfattet fłlgende punkter: i) artikel 169 giver Kommissionen befłjelse til at anl(cid:230)gge sag ved Domstolen mod en medlemsstat, n(cid:229)r Kommissionen finder, at medlemsstaten har undladt at opfylde en trak- tatf(cid:230)stet forpligtelse. Kommissionen har kompetence til at afgłre, om den vil indbringe sagen for Domstolen, selv om en medlemsstat ikke retter sig efter en begrundet udtalelse. Fysiske personer og navnlig klagere har ingen ret til at kr(cid:230)ve af Kommissionen, at den indtager en bestemt hold- ning ii) Kommissionen tilskynder fysiske personer til at indgive kla- ger, s(cid:229)ledes at dens tjenestegrene bliver klar over over- tr(cid:230)delser af f(cid:230)llesskabsretten. Efter Kommissionens opfat- telse błr klageren informeres om resultatet og om hvilke skridt, den beslutter at tage iii) GBP tillod kun indkłb af fadłl, og denne type łl svarer til et typisk britisk traditionelt produkt. Efter Kommissionens opfattelse var dette en de facto-diskrimination i modstrid med EF-traktatens artikel 30-36. Men ifłlge Kommissionen kunne GBP’s m(cid:229)l, navnlig g(cid:229)ende ud p(cid:229) at sikre forbru- gerne et bedre udvalg og give traditionelle łltyper, der mest produceres af sm(cid:229) og mellemstore bryggerier, en chance p(cid:229) markedet, v(cid:230)re berettigede iv) efter at have fremsendt (cid:229)bningsskrivelsen og have besluttet at fremsende den begrundede udtalelse besluttede Kommis- sionen under hensyn til de britiske myndigheders (cid:229)benhed over for at finde en lłsning i overensstemmelse med f(cid:230)lles- 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/63 skabsretten at drłfte mulige alternativer med dem. Der blev trepartsmłde mellem afholdt Kommissionen, de britiske myndigheder og łlindustrien, repr(cid:230)senteret ved CBMC flere młder, herunder et 1. 1. Hverken traktaten eller ombudsmandens statut indeholder bestemmelser om, at en klage til ombudsmanden har en ops(cid:230)ttende virkning p(cid:229) administrative procedurer. Det normale princip, som anvendes p(cid:229) nationalt plan, er, at en klage til en ombudsmand ikke har en s(cid:229)dan virkning. v) i begyndelsen af marts 1997 foreslog de britiske myndighe- der en (cid:230)ndring af GBP, der gjorde det muligt for forpagtere af de store nationale bryggerier at kłbe et flaskełlsm(cid:230)rke ud over fadłl. For Kommissionen er lłsningen tilfredsstil- lende, fordi de fleste af de traditionelle łltyper, der pro- duceres i andre medlemsstater, er flaskełl. Derfor beslut- tede Kommissionen at afbryde proceduren og ikke at frem- sende den begrundede udtalelse. ˘ndringen vedtoges af det britiske parlament den 22. juli 1997 vi) R. blev p(cid:229) hvert stadium holdt underrettet om de skridt, Kommissionen tog. Han blev navnlig efter pressemeddelel- sen af 5. august 1996, hvori det erkl(cid:230)redes, at Kommissio- nen havde besluttet at fremsende en begrundet udtalelse til Det Forenede Kongerige, underrettet telefonisk om, hvilket stadium af proceduren man var n(cid:229)et til, og modtaget tre gange i Kommissionens kontorer. Selv om han ikke blev indbudt til trepartsmłdet den 11. oktober 1996, blev han modtaget tre dage senere af GD XV og underrettet om ikke-fortrolige detaljer, der var blevet drłftet p(cid:229) dette młde. Den 21. april 1997 blev han skriftligt underrettet om, at udvidelsen af GBP til at omfatte traditionelle fla- skełlstyper ifłlge Kommissionen var fyldestgłrende. Klagerens bem(cid:230)rkninger R. bem(cid:230)rkninger indeholdt sammenfattet fłlgende punkter: i) Kommissionens manglende fremsendelse af den begrun- dede udtalelse til de britiske myndigheder var en mislighol- delse af dens retlige forpligtelser i medfłr af EF-traktatens artikel 155 og 169 ii) Kommissionens beslutning om at stłtte (cid:230)ndringen af GBP i 1997 undlod at behandle det v(cid:230)sentlige retlige spłrgsm(cid:229)l om, hvad der var nłdvendigt i 1990, da bestemmelsen blev indfłrt fłrste gang iii) Kommissionens beslutning var retligt uholdbar og s(cid:229) bort fra den dokumentation, han havde leveret. Dens r(cid:230)sonne- ment vedrłrende »traditionelt« łl var en undskyldning for at have forhandlet sig frem til en politisk lłsning p(cid:229) artikel 169-proceduren. Afgłrelsen 1. 2. I den foreliggende sag fremgik det, at der ikke var nogen s(cid:230)rlige faktorer, som kunne berettige til, at ombudsman- den foreslog Kommissionen ikke den p(cid:229)g(cid:230)ldende artikel 169-procedure, som ogs(cid:229) p(cid:229)virkede andre parters interesser. afslutte at 2. Kommissionens undladelse af at fremsende den begrun- dede udtalelse til Det Forenede Kongerige 2. 1. EF-traktatens artikel 155 fastsl(cid:229)r Kommissionens rolle som »traktatens vogter«. Som vogter af traktaten er det dens pligt at drage omsorg for gennemfłrelsen af de i traktaten indeholdte bestemmelser og af de bestemmelser, som med hjemmel i den tr(cid:230)ffes af institutionerne. 2. 2. Traktatens artikel 169 fasts(cid:230)tter fłlgende: »Finder Kommissionen, at en medlemsstat ikke har overholdt en forpligtelse, der p(cid:229)hviler den i henhold til denne traktat, frem- s(cid:230)tter den en begrundet udtalelse herom efter at have givet den p(cid:229)g(cid:230)ldende stat lejlighed til at frems(cid:230)tte sine bem(cid:230)rkninger. Retter den p(cid:229)g(cid:230)ldende stat sig ikke efter den fremsatte udtalelse inden for den frist, der er fastsat af Kommissionen, kan denne indbringe sagen for Domstolen. « 2. 3. I henhold til den dokumentation, som st(cid:229)r til ombuds- mandens r(cid:229)dighed, overtr(cid:229)dte GBP, efter at Kommissio- nen havde givet Det Forenede Kongerige mulighed for at frems(cid:230)tte sine bem(cid:230)rkninger, ifłlge Kommissionen trak- tatens bestemmelser vedrłrende frie varebev(cid:230)gelser. Kommissionen besluttede imidlertid ikke straks at frem- sende den begrundede udtalelse, fordi de britiske myndig- heder var villige til at drłfte en lłsning i overensstem- melse med f(cid:230)llesskabsretten. 2. 4. I henhold til Domstolens retspraksis indeb(cid:230)rer fuldbyr- delsesproceduren, at Kommissionen er befłjet til at v(cid:230)lge de midler og frister, der er bedst egnede med henblik p(cid:229) at bringe eventuelle overtr(cid:230)delser til ophłr (1). 2. 5. Ombudsmanden har ikke f(cid:229)et forelagt nogen dokumenta- tion, der viser, at denne befłjelse blev misbrugt i den foreliggende sag. Der er navnlig ikke bevis for unłdven- dig forsinkelse fra Kommissionens side under dennes drłftelser med de britiske myndigheder mellem august 1996 og marts 1997, hvor de britiske myndigheder fore- slog en (cid:230)ndring af GBP, som ifłlge Kommissionen ville 1. Anmodningen om at anmode Kommissionen om ikke at afslutte artikel 169-proceduren, fłr ombudsmandens undersłgelser var fuldfłrt (1) Kommissionen mod Frankrig, Sag 7/71, dom af 14. december 1971, Sml. 1971, s. 295. C 300/64 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 v(cid:230)re fyldestgłrende med henblik p(cid:229) at bringe overtr(cid:230)del- sen til ophłr. undersłgelse p(cid:229) eget initiativ af Kommissionens admini- strative procedurer i forbindelse med borgeres klager over nationale myndigheder (1). 2. 6. Klageren anfłrte ogs(cid:229) i sine bem(cid:230)rkninger, at eftersom 1997-(cid:230)ndringerne af GBP ifłlge Kommissionen var fyl- destgłrende, undlod Kommissionen at behandle spłrgs- m(cid:229)let om, hvad der var nłdvendigt i 1990, da GBP blev indfłrt fłrste gang. 2. 7. Artikel 169 foreskriver en udtalelse, der skal indeholde en frist, inden for hvilken medlemsstaten skal rette sig efter udtalelsen. Kommissionen kan kun indbringe sagen for Domstolen, hvis den p(cid:229)g(cid:230)ldende stat ikke retter sig efter udtalelsen inden for den fastsatte frist. Det er derfor klart, at det relevante spłrgsm(cid:229)l for Kommissionen at overveje ved udfłrelsen af dens opgaver i medfłr af arti- kel 169, da Det Forenede Kongerige foreslog en (cid:230)ndring af GBP i 1997, var, om forslaget var fyldestgłrende med henblik p(cid:229) at bringe overtr(cid:230)delsen til ophłr. 3. Kommissionens procedurale behandling af klagen 3. 1. Ved udfłrelsen af sine opgaver som traktatens vogter har Kommissionen pligt til at handle i overensstemmelse med god forvaltningsskik. Kommissionen har i sine svar p(cid:229) ombudsmandens undersłgelser i »artikel 169«-sager kon- sekvent erkendt denne pligt. 3. 2. Der hersker enighed om, at Kommissionen registrerede klagen vedrłrende GBP, at den underrettede klageren om fremsendelsen af en (cid:229)bningsskrivelse, og at den gav ham mulighed for at kommentere indholdet af svaret fra Det Forenede Kongerige. Kommissionen meddelte dern(cid:230)st offentligt, at der efter dens opfattelse forel(cid:229) en overtr(cid:230)del- se. 3. 3. Det fremg(cid:229)r af den dokumentation, der st(cid:229)r til r(cid:229)dighed for ombudsmanden, at klageren ogs(cid:229) blev underrettet om Kommissionens efterfłlgende beslutning om at indlede drłftelser med de britiske myndigheder om mulige alter- native midler til at bringe overtr(cid:230)delsen til ophłr. forenelige med f(cid:230)llesskabsretten, 3. 5. For s(cid:229) vidt ang(cid:229)r trepartsmłdet, er en klagers udelukkelse fra et młde, der afholdes med henblik p(cid:229) drłftelse af en lłsning, prima facie urimelig inden for rammerne af en normal administrativ procedure, hvor klageren er part i sagen. Men valget mellem forskellige handlinger, som er er op til den p(cid:229)g(cid:230)ldende medlemsstat. Derfor kan det p(cid:229) grundlag af f(cid:230)llesskabsrettens nuv(cid:230)rende stade anfłres, at der ikke er noget retsgrundlag for p(cid:229)standen om, at det var urimeligt at udelukke klageren fra et młde, som blev afholdt i den sammenh(cid:230)ng, forudsat at han havde en procedural mulighed for at kommentere foreneligheden med f(cid:230)lles- skabsretten af den handling, der var endelig valgt og accepteret af Kommissionen som fyldestgłrende. Som bem(cid:230)rket i ovenst(cid:229)ende punkt 3. 4 fremg(cid:229)r dette at have v(cid:230)ret tilf(cid:230)ldet. 3. 6. Ombudsmandens undersłgelser har derfor ikke afslłret bevis for Kommissionens undladelse af at overholde god forvaltningsskik i forbindelse med de procedurale spłrgs- m(cid:229)l, der behandles i dette afsnit af afgłrelsen. 4. Spłrgsm(cid:229)l rejst i klagerens bem(cid:230)rkninger 4. 1. Klageren anfłrte i sine bem(cid:230)rkninger vedrłrende Kom- missionens udtalelse, at Kommissionens beslutning om at stłtte (cid:230)ndringen af GBP var retligt uholdbar og s(cid:229) bort fra den dokumentation, han havde leveret. Han gjorde ogs(cid:229) g(cid:230)ldende, at Kommissionens r(cid:230)sonnement vedrł- rende »traditionelt« łl var en undskyldning for at have forhandlet sig frem til en politisk lłsning p(cid:229) artikel 169-proceduren. 4. 2. Den oprindelige klage fokuserede p(cid:229) de procedurale spłrgsm(cid:229)l, der er omhandlet i afsnit 2 og 3 ovenfor. Det fremgik, at bem(cid:230)rkningerne ikke berettigede ombuds- manden til at foretage undersłgelser af disse nye p(cid:229)stan- de. 3. 4. Kommissionen underrettede den 21. april 1997 klageren om, at udvidelsen af GBP til at omfatte traditionelle fla- skełlstyper efter Kommissionens opfattelse ville v(cid:230)re fyl- destgłrende med henblik p(cid:229) at bringe overtr(cid:230)delsen til ophłr. Den dokumentation, som begge parter har leveret ombudsmanden, viser, at klageren havde kendskab til Kommissionens r(cid:230)sonnement med hensyn til denne slut- ning og havde mulighed for at forel(cid:230)gge yderligere doku- mentation og modargumenter. Det kan derfor l(cid:230)gges til grund, at klageren har nydt den procedurale mulighed, Kommissionen accepterede som svar p(cid:229) ombudsmandens 4. 3. Ombudsmanden bem(cid:230)rker, at klageren har mulighed for at bestride foreneligheden af den (cid:230)ndrede GBP med EF- traktatens artikel 30 ved at anl(cid:230)gge sag ved de britiske domstole. Ombudsmandens undersłgelser af denne klage viste ingen til- f(cid:230)lde af side. fra Kommissionens forsłmmelser Ombudsmanden afsluttede fłlgelig behandlingen af sagen. fejl eller (1) 1303/97/PD, afgłrelse af 13. oktober 1997. 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/65 OVERF(cid:216)RSEL AF PENSIONSRETTIGHEDER Ingen bem(cid:230)rkninger blev modtaget fra klageren. Afgłrelse om klage 733/97/PD over Europa-Kommissionen Afgłrelsen Klagen I august 1997 overfłrte den tyske Forbundsdags udvalg for andragender et andragende indgivet af L. til Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand med henblik p(cid:229) behandling som klage. L. havde arbejdet for Kommissionen fra den 16. maj 1960, indtil han tog sin afsked den 1. maj 1970. I overensstemmelse med de bestemmelser i tjenestemandsvedt(cid:230)gten, som finder anvendelse p(cid:229) dette spłrgsm(cid:229)l, fik han udbetalt udtr(cid:230)delses- penge. Det fremgik, at Kommissionen i sit svar p(cid:229) L. ’s forespłrgsler havde anfłrt passende grunde for, at den ikke kunne imłde- komme hans anmodning. Derfor fandt ombudsmanden, at der ikke var basis for p(cid:229)standen om, at Kommissionen havde behandlet L. ’s anmodning ukorrekt. Det fremgik af ombudsmandens undersłgelser af denne klage, at der ikke var beg(cid:229)et fejl eller forsłmmelser. Ombudsmanden afsluttede derfor sagen. I december 1994 og i april 1995 anmodede L. Kommissionen om tilladelse til at genindbetale udtr(cid:230)delsespengene og over- fłre sine pensionsrettigheder til den tyske pensionsordning. Klageren gjorde g(cid:230)ldende, at Kommissionen ikke behandlede hans anmodning korrekt. DIREKTIVET OM PAKKEREJSER: P¯ST¯ET MANGELFULD BEHANDLING AF EN KLAGE TIL KOMMISSIONEN Afgłrelse om klage 1075/97/IJH over Europa-Kommissionen Undersłgelsen Kommissionens udtalelse Klagen fremsendtes til Kommissionen. Denne anfłrte, at i over- ensstemmelse med de bestemmelser i tjenestemandsvedt(cid:230)gten, som finder anvendelse p(cid:229) dette spłrgsm(cid:229)l, var L. ikke pen- sionsberettiget. Derfor havde han f(cid:229)et udbetalt udtr(cid:230)delsespen- ge. Endvidere hed det i udtalelsen, at Kommissionen den 13. juni 1995 havde givet fłlgende svar p(cid:229) klagerens forespłrgsler af 23. december 1994 og 7. april 1995: (cid:151) P(cid:229) den ene side var genindbetaling af udtr(cid:230)delsespengene ikke mulig (artikel 4 i bilag VIII til tjenestemandsvedt(cid:230)gten (cid:229)bner kun mulighed herfor, hvis den p(cid:229)g(cid:230)ldende person genindtr(cid:230)der i en EF-instititution). (cid:151) P(cid:229) den anden side kunne overfłrslen af pensionsrettigheder kun tages i betragtning for tjenestem(cid:230)nd og midlertidigt ansatte, som stadig er i aktiv tjeneste, eller for dem, der, n(cid:229)r de forlader en EF-institutions tjeneste, kan godtgłre en umiddelbar pensionsret eller en ret, som tr(cid:230)der i kraft efter et vist tidsrum. Dette var imidlertid ikke klagerens tilf(cid:230)lde. Klagen I november 1997 klagede D. til ombudsmanden over Kommis- sionens behandling af en klage, han havde indgivet over Det Forenede Kongeriges myndigheder i august 1995. I klagen til Kommissionen gjorde D. g(cid:230)ldende, at Det Forenede Kongeriges myndigheder ikke havde sikret en korrekt gennem- fłrelse og h(cid:229)ndh(cid:230)velse af bestemmelserne vedrłrende ekstra- betaling i direktiv 93/314/E(cid:216)F og i den nationale lovgivning, som var vedtaget med henblik p(cid:229) direktivets gennemfłrelse (1). Kommissionen registrerede klagen under fłlgende reference: 95/4883. I februar 1996 meddelte Kommissionens GD XXIV klageren, at direktivet łjensynlig var korrekt gennemfłrt i den nationale lovgivning, men at Kommissionen havde rettet en henvendelse til Det Forenede Kongeriges myndigheder vedrłrende en bro- chure om denne lovgivning, som Det Forenede Kongeriges handels- og industriministerium havde offentliggjort, og at der eventuelt ville blive indledt en artikel 169-procedure, hvis sva- ret fra Det Forenede Kongeriges myndigheder ikke var tilfreds- stillende. Det gjordes endvidere g(cid:230)ldende i udtalelsen, at Kommissionen med udbetalingen af udtr(cid:230)delsespengene havde opfyldt sine forpligtelser over for klageren, eftersom han ikke havde krav p(cid:229) pension, at Kommissionen havde besvaret alle klagerens spłrgsm(cid:229)l, og at der ikke ville blive overvejet andre foranstalt- ninger. Den 7. oktober 1997 meddelte GD XXIV klageren, at hans klage havde fłrt til en (cid:230)ndring af ordlyden i handels- og indu- (1) R(cid:229)dets direktiv 90/314/E(cid:216)F af 13. juni 1990 om pakkerejser, her- under pakkeferier og pakketure (EFT L 158 af 23. 6. 1990, s. 59); The Package Travel, Package Holidays and Package Tours Regula- tions 1992, SI 1992 3288. C 300/66 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 striministeriets brochure, og at Kommissionen havde besluttet ikke at g(cid:229) videre i sagen. I skrivelsen forklarede Kommissionen endvidere, at det p(cid:229)g(cid:230)ldende direktiv ikke indeholdt krav om, at de nationale myndigheder skulle have befłjelse til at afgive p(cid:229)bud i forbindelse med eventuelle kr(cid:230)nkelser af de nationale forslag til direktiv, som indebar bestemmelser, men at et s(cid:229)danne befłjelser, var under behandling. D. ’s klage til ombudsmanden indeholdt i det v(cid:230)sentligste tre klagepunkter: i) Kommissionens behandling af klagen havde v(cid:230)ret ufor- holdsm(cid:230)ssig langsom ikke »fastl(cid:230)gger den pr(cid:230)cise beregningsmetode« ved en pris(cid:230)n- dring. Kommissionen underrettede Det Forenede Kongeriges myndigheder om klagen den 6. december 1995. I en skrivelse af 7. marts 1996 meddelte Det Forenede Kongeriges myndighe- der, at de ikke fandt brochurens indhold misvisende. P(cid:229) et młde med tjenestem(cid:230)nd fra GD XXIV den 26. juli 1996 ind- vilgede Det Forenede Kongeriges myndigheder i at (cid:230)ndre bro- churens ordlyd. P(cid:229) baggrund af den nye tekst, som Kommissio- nen fik forelagt den 10. oktober 1996, vedtog Kommissionen at afslutte behandlingen af sagen den 19. marts 1997, fordi Det Forenede Kongerige i henhold til Kommissionen ikke havde overtr(cid:229)dt f(cid:230)llesskabsretten. Klageren blev informeret om denne afgłrelse og begrundelsen herfor i en skrivelse af 7. oktober 1997. Denne skrivelse indeholdt endvidere klare og detaljerede oplysninger om klagerens spłrgsm(cid:229)l vedrłrende retsh(cid:229)ndh(cid:230)velse. ii) Kommissionens skrivelse af 7. oktober 1997 indeholdt irre- levante oplysninger I udtalelsen beklagede Kommissionen endvidere det lange tids- rum mellem sagens afslutning (den 19. marts 1997) og medde- lelsen af afgłrelsen til klageren (den 7. oktober 1997). iii) Kommissionen havde ikke foretaget en korrekt undersł- gelse af de forhold, klagen vedrłrte, og havde gennem sin godkendelse af den (cid:230)ndrede ordlyd i handels- og industri- ministeriets brochure indirekte accepteret, at Det Forenede Kongeriges regering ikke havde sikret en korrekt og til- str(cid:230)kkelig effektiv gennemfłrelse af direktiv 90/314/E(cid:216)F. for ekstrabetaling, For s(cid:229) vidt angik den tredje p(cid:229)stand, henviste klageren til, at brochuren udelader nłgleord fra b(cid:229)de direktivet og de natio- nale bestemmelser. For det fłrste kunne der i henhold til lov- »hvis kontrakten givningen kun opkr(cid:230)ves fastl(cid:230)gger den pr(cid:230)cise beregningsmetode en s(cid:229)dan (cid:230)ndring«, mens ordet »pr(cid:230)cise« var udeladt i brochuren. I prak- sis indeholdt rejseselskabernes kontrakter ingen oplysninger om beregningsmetoderne ved ekstraomkostninger. For det andet hed det i direktivet, at (cid:230)ndringer i prisen udelukkende m(cid:229) foretages inden for et begr(cid:230)nset omr(cid:229)de, herunder »gebyrer for visse tjenesteydelser s(cid:229)som lufthavns-, havne-, landings- eller startafgifter«. I brochuren henvistes udelukkende til »geby- rer for visse tjenesteydelser«, og i praksis tilfłjede rejseselska- berne ofte administrative udgifter og gebyrer til turistagenturer, som de ikke var berettiget til at opkr(cid:230)ve. I henhold til klageren var den łnskede beskyttelse af forbrugerne ikke opn(cid:229)et. Undersłgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev fremsendt til Kommissionen. I sin udtalelse anfłrte Kommissionen i det v(cid:230)sentligste fłlgende: Klagerens bem(cid:230)rkninger I sine bem(cid:230)rkninger fastholdt klageren p(cid:229)standene om ufor- irrelevant information og accept af holdsm(cid:230)ssig forsinkelse, misvisende fremstilling af direktivets bestemmelser. Han gentog sin bem(cid:230)rkning om, at Kommissionen havde undladt at behandle hans v(cid:230)sentligste klagepunkt vedrłrende betydningen af direktivets nłjagtige ordlyd. I denne forbindelse anfłrte han, at den reviderede udgave af handels- og industriministeriets brochure ikke var bedre end den oprindelige udgave. Afgłrelsen 1. Indledende bem(cid:230)rkninger vedrłrende Kommissionens procedure for behandling af klager over medlemsstaters overtr(cid:230)delser af f(cid:230)llesskabsretten 1. 1. I denne sag afsluttede Kommissionen behandlingen af kla- gen i marts 1997. I april 1997 indledte ombudsmanden en undersłgelse p(cid:229) eget initiativ af mulighederne for at forbedre Kommissionens administrative procedurer ved behandling af klager over medlemsstaters overtr(cid:230)delse af f(cid:230)llesskabsretten (1). I forbindelse med undersłgelsen p(cid:229) eget initiativ oplyste Kommissionen, at den havde ved- taget interne procedurebestemmelser om, at der i hver enkelt klagesag inden et (cid:229)r efter registreringsdatoen skal tages stilling til, om sagsbehandlingen skal afsluttes uden yderligere foranstaltninger, eller om der skal iv(cid:230)rks(cid:230)ttes en officiel traktatbrudsprocedure, og at denne regel kun kan fraviges i undtagelsestilf(cid:230)lde, og at der skal gives en begrundelse herfor. Klageren havde klaget til Kommissionen over brochurens ord- lyd og over, at der ikke forel(cid:229) en retsh(cid:229)ndh(cid:230)velsesmekanisme, som kunne tr(cid:230)de i kraft, hvis en kontrakt om en pakkerejse (1) 303/97/PD, Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands (cid:229)rsberetning for 1997, s. 273-277. Jf. endvidere Kommissionens 15. beretning om kontrol- len med gennemfłrelsen af f(cid:230)llesskabsretten (1997), Indledning, s. III-IV (KOM(98)0317). 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/67 1. 2. Endvidere p(cid:229)tog Kommissionen sig i alle sager at under- rette klageren, n(cid:229)r den havde til hensigt at afslutte behandlingen af sagen, undtagen i de tilf(cid:230)lde, hvor en klage tydeligvis savnede ethvert grundlag, eller hvor Kom- missionen ikke havde hłrt yderligere fra klageren. Det fremgik s(cid:229)ledes, at det i sager som den her omhandlede, hvor Kommissionen ikke finder, at der er tale om en overtr(cid:230)delse af f(cid:230)llesskabsretten, błr sikres, at klageren f(cid:229)r mulighed for at frems(cid:230)tte kommentarer til Kommis- sionens holdning, inden Kommissionen tr(cid:230)ffer en endelig afgłrelse i sagen. 3. 3. Klagen til Kommissionen af 15. august 1995 vedrłrte udtrykkeligt spłrgsm(cid:229)let om manglende muligheder for at sikre h(cid:229)ndh(cid:230)velsen af direktivet. Ombudsmanden fandt det derfor korrekt, at Kommissionen behandlede spłrgs- m(cid:229)let i sin skrivelse til klageren. Endvidere forekom det ikke upassende, at Kommissionen uopfordret informerede om lovgivningsm(cid:230)ssige forslag vedrłrende retsh(cid:229)ndh(cid:230)- velse. 3. 4. Der syntes s(cid:229)ledes ikke at foreligge tilf(cid:230)lde af fejl eller forsłmmelser, for s(cid:229) vidt angik dette aspekt af klagen. 2. Forsinkelser i forbindelse med klagens behandling 2. 1. I den her omhandlede sag forel(cid:229) Kommissionens afgł- relse om at afslutte behandlingen af sagen fłrst to (cid:229)r efter, at klagen var blevet registreret. I sin udtalelse und- skylder Kommissionen, at der yderligere forlłb knap syv m(cid:229)neder, inden klageren blev informeret om afgłrelsen. 2. 2. Kommissionens interne bestemmelser, jf. punkt 1. 1, og tilsagn, jf. punkt 1. 2, skulle fremover forhindre unłdven- dige forsinkelser i behandlingen af klager. Det fremgik s(cid:229)ledes, at Kommissionen allerede havde truffet foranstalt- ninger for at sikre, at fremtidige klager ville blive behand- let ca. dobbelt s(cid:229) hurtigt som den her omhandlede sag. P(cid:229) baggrund af dette tilsagn og Kommissionens undskyld- ning, jf. punkt 2. 1, syntes yderligere tiltag fra ombuds- mandens side unłdvendige. 3. P(cid:229)standen om, at Kommissionens skrivelse af 7. oktober 1997 indeholdt irrelevante oplysninger 3. 1. I skrivelse af 7. oktober 1997 meddelte Kommissionen klageren, at den fandt, at den (cid:230)ndrede udgave af handels- og industriministeriets brochure opfyldte kravene til tek- stens klarhed, og at Kommissionen havde vedtaget ikke at g(cid:229) videre i sagen. Som anfłrt i punkt 1. 2 ovenfor ville klagerne fremover f(cid:229) mulighed for at głre deres syns- punkter g(cid:230)ldende, inden Kommissionen vedtog at afslutte behandlingen af sagen. 3. 2. Ifłlge klageren indeholdt Kommissionens skrivelse irrele- vante oplysninger i form af bl. a. en supplerende forkla- ring vedrłrende mangelen p(cid:229) krav om p(cid:229)budsm(cid:230)ssige befłjelser med henblik p(cid:229) h(cid:229)ndh(cid:230)velse af direktiv 90/314/E(cid:216)F og oplysninger om et forslag til direktiv, som skulle indeholde krav om s(cid:229)danne bestemmelser. 4. P(cid:229)standen om Kommissionens mangelfulde behandling af klagepunkterne og accept af Det Forenede Kongerige ufuldst(cid:230)ndige gennemfłrelse af direktiv 90/314/E(cid:216)F 4. 1. Klagerens v(cid:230)sentligste p(cid:229)stand vedrłrende dette aspekt af sagen var, at handels- og industriministeriets brochure ikke gengav direktivet og de nationale bestemmelsers nłj- agtige ordlyd. Klageren gjorde g(cid:230)ldende, at de rejseselska- ber, som s(cid:230)lger pakkerejser, derfor regelm(cid:230)ssigt indfłjer bestemmelser i deres kontrakter, som er ugyldige i hen- hold til direktivet og den nationale lovgivning, og at den łnskede forbrugerbeskyttelse fłlgelig ikke opn(cid:229)s. I hen- hold til klageren var Kommissionens behandling af dette klagepunkt utilfredsstillende, og Kommissionen havde gennem sin godkendelse af den reviderede udgave af handels- og industriministeriets brochure accepteret, at Det Forenede Kongeriges regering ikke havde sikret en korrekt og fuldst(cid:230)ndig gennemfłrelse af direktiv 90/314/E(cid:216)F. 4. 2. I sin udtalelse henviste Kommissionen til sin skrivelse af 21. januar 1998 til klageren, hvori den svarede p(cid:229) klage- rens skrivelse af 25. november 1997. Klageren redegjorde i denne skrivelse for, hvorfor han fandt den (cid:230)ndrede udgave af brochuren uacceptabel. Kommissionen oplyste i sit svar, at medlemsstaterne kun er forpligtet til at gen- nemfłre direktiv 90/314/E(cid:216)F og ikke til at offentliggłre og omdele oplysninger om de foranstaltninger, der er truffet i medfłr af direktivet. Fłlgelig kunne brochuren kun anses for at v(cid:230)re i modstrid med direktivets bestem- melser, hvis den udgjorde en alvorlig hindring for direkti- vets gennemfłrelse, hvilket ikke syntes at v(cid:230)re tilf(cid:230)ldet. I sit svar p(cid:229)pegede Kommissionen endvidere, at den ikke fandt det nłdvendigt at fasts(cid:230)tte bestemmelser om rets- h(cid:229)ndh(cid:230)velse, for hvis en kontrakt om en pakkerejse ikke indeholdt n(cid:230)rmere bestemmelser om beregningen af pris(cid:230)ndringer, var sanktionen ganske enkelt, at rejsesel- skabet ikke var berettiget til yderligere betalinger, hvilket fuldt ud var i overensstemmelse med direktivets artikel 4, stk. 4, litra a. 4. 3. Kommissionen havde s(cid:229)ledes behandlet de forskellige punkter i klagen. Den havde redegjort for, hvilke lovm(cid:230)s- sige forpligtelser den fandt p(cid:229)hvilede medlemsstaten, og C 300/68 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 for, hvorfor den ikke mente, medlemsstaten havde f(cid:230)llesskabsretten. Ombudsmanden kunne ikke kr(cid:230)nket konstatere fejl eller forsłmmelser i forbindelse med Kom- missionens vurdering af dette spłrgsm(cid:229)l. at blive ansat. Endelig h(cid:230)vdede han, at han ikke blev underret- tet om udpegelsen efter udv(cid:230)lgelsesproceduren KOM/R/A/183. 4. 4. Korrespondancen mellem klageren og Kommissionen (jf. fandt sted efter, at Kommissionen punkt 4. 2 ovenfor) havde afsluttet behandlingen af klagen. Som anfłrt i punkt 1. 2 ovenfor ville klagere fremover f(cid:229) mulighed for at frems(cid:230)tte bem(cid:230)rkninger til Kommissionens holdning, inden Kommissionen konkluderede, at der ikke forel(cid:229) en overtr(cid:230)delse fra en medlemsstats side. Undersłgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev fremsendt til Kommissionen, hvis udtalelse kan sammenfattes som fłlger: 4. 5. Der kunne p(cid:229) baggrund af ovenst(cid:229)ende ikke konstateres fejl eller forsłmmelser, for s(cid:229) vidt angik dette aspekt af klagen. Udv(cid:230)lgelsesprocedure KOM/R/A/183, der havde til form(cid:229)l at oprette en reserveliste for en stilling som afdelingsleder p(cid:229) det f(cid:230)lles forskningscenter i Petten, var fuldst(cid:230)ndig gennemsigtig, objektiv og retf(cid:230)rdig. Konklusion Ombudsmandens undersłgelse af denne klage viste ingen til- f(cid:230)lde af fejl eller forsłmmelser fra Kommissionens side, og ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. ANS˘TTELSESPROCEDURER: BESLUTNING OM AT UDPEGE EN ANDEN ANS(cid:216)GER Afgłrelse af klage 1116/97/BB mod Europa-Kommissionen Klagen I november 1997 klagede hr. K. til ombudsmanden over udv(cid:230)lgelsesprocedure KOM/R/A/183 og udv(cid:230)lgelseskomiteens beslutning om at udpege en anden ansłger p(cid:229) trods af, at kla- geren var p(cid:229) reservelisten. Klageren var ansłger i udv(cid:230)lgelsesprocedure KOM/R/A/183. Den 3. marts 1997 meddelte Kommissionen ham, at han var p(cid:229) en reserveliste, der var gyldig til den 31. december 1997. I sin klage p(cid:229)stod K. , at stillingen reelt var oprettet for en hr. H. , selv om denne ifłlge klageren ikke opfyldte kravene n(cid:230)vnt i stillingsopslaget, og at han hverken havde 15 (cid:229)rs erhvervserfa- ring p(cid:229) omr(cid:229)det eller var den bedst kvalificerede ansłger. Klageren h(cid:230)vdede, at han den 15. august 1997 sendte en fax til Kommissionen, hvori han spurgte om bes(cid:230)ttelsen af stillin- gen. Han p(cid:229)stod endvidere, at finsk statsborgerskab var kr(cid:230)vet i annoncen for at udelukke mulige ansłgere fra andre lande. Derfor var der ingen udover H. , der havde en reel chance for Ovenn(cid:230)vnte reserveliste blev oprettet af udv(cid:230)lgelseskomiteen, der handlede ud fra sit eget skłn. P(cid:229) baggrund af denne liste og ved at anvende sin skłnsbefłjelse skulle den udn(cid:230)vnende myndighed udv(cid:230)lge de ansłgere, der besad de kvalifikationer, der kr(cid:230)vedes i stillingsannoncen. Der blev fremlagt fem ansłgninger. Efter at have undersłgt papirerne besluttede udv(cid:230)lgelseskomiteen, at to ansłgere ikke opfyldte de i annoncen beskrevne kriterier. Tre ansłgere blev indkaldt til samtale, og komiteen besluttede enstemmigt at ind- stille H. og K. til at blive opfłrt p(cid:229) reservelisten. Den 9. april 1997 młdtes udv(cid:230)lgelseskomiteen i Ispra for at gennemg(cid:229) de to ansłgninger. Komiteen erkl(cid:230)rede begge ansł- gere egnede til stillingen, men understregede, at H. var bedre inden for markedsfłrelse og administration af kvalificeret forskningsprojekter industrien. Denne kvalifikation var for n(cid:230)vnt i stillingsopslaget. Den udn(cid:230)vnende myndighed, der vurderede efter sit eget skłn, udpegede H. til stillingen og foretog dermed sit retm(cid:230)ssige valg mellem de to ansłgere. Alle de tre ansłgere, der var indkaldt til samtale, opfyldte de formelle kriterier, der kr(cid:230)vedes i stillingsopslaget. Modsat det, der blev p(cid:229)st(cid:229)et, opfyldte H. kravet om 15 (cid:229)rs erhvervserfaring. At finsk nationalitet var kr(cid:230)vet kunne ikke tages som bevis p(cid:229), til H. R(cid:229)dets forordning (EF) nr. at stillingen var oprettet 626/95 havde fastlagt s(cid:230)rlige ordninger, ifłlge hvilke der indtil den 31. december 1999 kan afholdes (cid:229)bne udv(cid:230)lgelsesprłver med det form(cid:229)l at ans(cid:230)tte statsborgere fra de tre nye medlems- stater. Udv(cid:230)lgelseskomiteens sekretariat h(cid:230)vdede, at det ikke havde kendskab til den fax, der blev sendt af klageren den 15. august 1997. 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/69 Kommissionen beklagede, at klageren ikke var blevet underret- tet om udpegelsen af den anden ansłger til den p(cid:229)g(cid:230)ldende stilling og sagde, at den ville foretage sig det fornłdne for at undg(cid:229), at dette skulle gentage sig i fremtiden. der syntes ikke at v(cid:230)re noget bevis, der kunne stłtte p(cid:229)standen om, at denne mulighed var blevet misbrugt for at gavne en bestemt ansłger. Ombudsmandens undersł- gelser afslłrede derfor ikke et tilf(cid:230)lde af fejl og forsłm- melse i dette aspekt af sagen. Klagerens bem(cid:230)rkninger I sine bem(cid:230)rkninger fastholdt klageren sin klage. Hvad angik ikke var udv(cid:230)lgelsesproceduren erkl(cid:230)rede klageren, at der noget grundlag for at h(cid:230)vde, at H. var bedre kvalificeret inden for markedsfłrelse og administration af forskningsprojekter for industrien. Med hensyn til de formelle kriterier p(cid:229)stod han, at H. ikke havde 15 (cid:229)rs erhvervserfaring p(cid:229) alle de kr(cid:230)vede omr(cid:229)der. Det havde han, klageren, derimod. Klageren afviste ikke politikken med at ans(cid:230)tte statsborgere fra de tre nye medlemsstater, men han p(cid:229)stod, at han kendte mange EU-borgere, der var bedre kvalificerede til stillingen end den udvalgte ansłger. Klageren fastholdt ogs(cid:229) sin p(cid:229)stand om, at han havde sendt en fax til Kommissionen, men at han aldrig havde modtaget nogen oplysninger om resultatet af udv(cid:230)lgelsen. Afgłrelsen 3. P(cid:229)st(cid:229)et tab af ansłgerens brev og fax 3. 1. Ombudsmanden understregede, at principperne for god forvaltningsskik kr(cid:230)ver, at anmodninger om oplysninger skal besvares inden for rimelig tid. sekretariat 3. 2. Klageren p(cid:229)stod, at han havde sendt en fax til Europa- Kommissionens forskningsudv(cid:230)lgelses- komiteerne den 15. august 1997, i hvilket han bad om oplysninger om bes(cid:230)ttelse af den p(cid:229)g(cid:230)ldende stilling. Kommissionen forklarede i sin fłrste udtalelse, at den ikke havde fundet faxen dateret den 15. august 1997. I sine bem(cid:230)rkninger fastholdt klageren sin p(cid:229)stand. for 3. 3. Ombudsmanden fandt, at der ikke syntes at v(cid:230)re noget bevis, der modsagde Kommissionens p(cid:229)stand om, at den ikke havde modtaget faxen. Derfor afslłrede ombudsman- dens undersłgelser ikke noget tilf(cid:230)lde af fejl og forsłm- melse i dette aspekt af klagen. 1. Udv(cid:230)lgelsesprocedure og de formelle kriterier i KOM/ R/A/183 4. Manglende oplysninger om bes(cid:230)ttelse af en stilling 1. 1. 1. 2. I vedt(cid:230)gten for tjenestem(cid:230)nd, artikel 29, stk. 2 hedder det, at den udn(cid:230)vnende myndighed ved ans(cid:230)ttelse til stil- linger, der kr(cid:230)ver s(cid:230)rlige kvalifikationer, kan anvende en anden procedure end den, der anvendes ved udv(cid:230)lgelses- prłver. I henhold til Domstolens etablerede retspraksis er det op til den udn(cid:230)vnende myndighed at vurdere, hvorvidt en ansłger opfylder de krav, der stilles i stillingsopslaget, og at vurderingen kun kan anf(cid:230)gtes, hvis der beg(cid:229)s (cid:229)benlyse fejl. 1. 3. Hvad ang(cid:229)r udv(cid:230)lgelsesproceduren og de formelle krite- rier anvendt i KOM/R/A/183, viser ombudsmandens undersłgelser af denne klage, at udv(cid:230)lgelseskomiteen handlede i overensstemmelse med stillingsopslaget. 4. 1. Ombudsmanden bem(cid:230)rkede, at principperne for god for- valtningsskik kr(cid:230)ver, at en ansłger til en udv(cid:230)lgelsespro- cedure, hvis navn st(cid:229)r p(cid:229) en reserveliste, modtager en meddelelse om bes(cid:230)ttelse af stillingen. Han noterede sig ogs(cid:229), at Kommissionen beklagede, at klageren ikke var blevet underrettet om udn(cid:230)vnelsen af en anden ansłger til den p(cid:229)g(cid:230)ldende stilling, og at den ville foretage sig det fornłdne for at sikre, at en s(cid:229)dan situation ikke skulle opst(cid:229) igen i fremtiden. 4. 2. P(cid:229) baggrund af disse resultater, og idet han tog hensyn til, at Kommissionen havde beklaget, at den ikke havde underrettet klageren, og at den ville foretage sig det for- nłdne for at sikre, at man ikke begik en s(cid:229)dan fejl igen i fremtiden, afslłrede ombudsmandens undersłgelser ikke noget tilf(cid:230)lde af fejl og forsłmmelse. 1. 4. Derfor finder ombudsmanden ingen eksempler p(cid:229) fejl og forsłmmelse med hensyn til udv(cid:230)lgelsesproceduren og de formelle kriterier anvendt af udv(cid:230)lgelseskomiteen. Konklusion 2. Krav om statsborgerskab Udv(cid:230)lgelseskomiteen havde ret til at p(cid:229)l(cid:230)gge et krav om nationalitet i henhold til forordning (EF) nr. 626/95, og P(cid:229) baggrund af ombudsmandens undersłgelser af denne klage syntes Europa-Kommissionen ikke at have beg(cid:229)et nogen fejl og forsłmmelse, og ombudsmanden afsluttede derfor sagen. C 300/70 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 P¯STAND OM MANGLENDE UNDG¯ELSE AF DISKRIMINATION VED ADGANG TIL OFFENTLIG ANS˘TTELSE Afgłrelsen Afgłrelse af klage 272/98/VK mod Europa-Kommissionen Klagen I marts 1997 klagede hr. P. til ombudsmanden over Kommis- sionen. Han p(cid:229)stod, at Kommissionen ikke havde gjort noget for at sikre, at de italienske myndigheder ikke diskriminerede mod ikke-italienske statsborgere, der słgte ans(cid:230)ttelse som l(cid:230)rere i Sydtyrol, og at den ikke havde svaret ham i denne sag. I begyndelsen af 1996 bad klageren, som er łstrigsk statsbor- ger, den juridiske EU-r(cid:229)dgiver i Kommissionens łstrigske repr(cid:230)sentation om r(cid:229)d i en sag om diskrimination ved adgang til offentlig besk(cid:230)ftigelse som l(cid:230)rer i den norditalienske region, Sydtyrol. Af de udleverede oplysninger fremgik det, at tysk modersm(cid:229)l var et krav for at f(cid:229) besk(cid:230)ftigelse, men at ikke-itali- enske ansłgere p(cid:229) grund af et indviklet pointsystem ikke havde lige chancer for at f(cid:229) en stilling. Den juridiske EU-ansatte undersłgte sagen og oplyste klageren om, at hans anmodning var blevet overfłrt til Kommissionens Juridiske Tjeneste til yderligere undersłgelser, og at han ville modtage et svar fra Kommissionens tjenestegrene i Bruxelles. Men klageren modtog ikke noget svar, og han klagede derfor til ombudsmanden. Undersłgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev sendt til Kommissionen. I sin udtalelse erkl(cid:230)rede Kommissionen, at p(cid:229) grund af det hłje antal klager, dens tjene- stegrene modtog i sager, der omhandlede adgang til offentlig tjeneste i medlemslandene, var klagerens brev ikke blevet besvaret inden for en rimelig tidsperiode. Kommissionen bekla- gede denne forsinkelse. Den 27. juni 1997 sendte man et detal- jeret brev til klageren. Endvidere erkl(cid:230)rede Kommissionen, at den fuldt ud var klar over de s(cid:230)rlige problemer med adgang til ans(cid:230)ttelse i Bolzano- provinsen i Sydtyrol. Kommissionen kontaktede officielt de ita- lienske myndigheder den 30. august 1996 ang(cid:229)ende dette emne. I sit svar meddelte Italien Kommissionen, at myndighe- derne i Bolzano havde sat sig for at fjerne alle de forhindringer, der stod i vejen for EU-borgeres adgang til offentlig ans(cid:230)ttelse. EF-traktaten giver Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand befłjelser til at foretage undersłgelser af mulige tilf(cid:230)lde af fejl og forsłm- f(cid:230)llesskabets institutioner og melse beg(cid:229)et udelukkende af organer. I statutten for Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand hedder det, at handlinger foretaget af enhver anden myndighed eller person ikke kan głres til genstand for klage til ombudsman- den. Ombudsmandens undersłgelser af denne klage gik derfor p(cid:229) at undersłge, hvorvidt der var forekommet tilf(cid:230)lde af fejl og forsłmmelser i Kommissionens embedsfłrelse. 1. Med hensyn til den manglende besvarelse, fremgik det, at Kommissionen havde sendt klageren et detaljeret svarbrev den 27. juni 1997. Kommissionen indrłmmede, at klage- rens brev burde have v(cid:230)ret besvaret tidligere, og den bekla- gede forsinkelsen. Dette aspekt af klagen forekom derfor at v(cid:230)re bilagt. 2 Hvad angik kravene om adgang til offentlig ans(cid:230)ttelse i Bolzanoprovinsen, syntes Kommissionen at v(cid:230)re klar over forholdet og at have kontaktet de relevante nationale myn- digheder. De italienske myndigheder svarede Kommissio- nen og bekendtgjorde, at de formelt var indstillet p(cid:229) at fjerne alle de forhindringer, der stod i vejen for EU-borgere, hvad angik adgang til offentlig ans(cid:230)ttelse. Endvidere satte Kommissionen sig for at głre de italienske myndigheder opm(cid:230)rksomme p(cid:229) klagerens konkrete sag. Det fremgik derfor, at Kommissionen aktivt havde taget forholdsregler forbedre den nuv(cid:230)rende situation, hvad angik for at adgang til offentlig ans(cid:230)ttelse generelt og ogs(cid:229) mere speci- elt ved at głre de relevante myndigheder direkte opm(cid:230)rk- somme p(cid:229) klagerens sag. P(cid:229) baggrund af ombudsmandens undersłgelser af denne klage fremgik det s(cid:229)ledes at der ikke var forekommet tilf(cid:230)lde af fejl og i Kommissionens eller ombudsmanden afsluttede derfor sagen. embedsfłrelse, forsłmmelser 3. 1. 4. KONTORET FOR DE EUROP˘ISKE F˘LLESSKABERS OFFICI- ELLE PUBLIKATIONER DISTRIBUTIONSSYSTEM OG PRISPOLITIK Afgłrelse om klage 1077/4. 12. 96/WG/D/VK/OV over Kontoret for De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Officielle Publikationer Klagen Derudover satte Kommissionen sig for at głre de italienske myndigheder opm(cid:230)rksomme p(cid:229) klagerens specielle sag og at minde dem om deres forpligtelse. I november 1996 indgav G. en klage til Ombudsmanden over Publikationskontorets distributionssystem. 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/71 Klageren er leverandłr af EU-dokumentation i Tyskland og modtager materiale fra Publikationskontoret via den centrale tyske leverandłr, Bundesanzeiger. G. ’s v(cid:230)sentligste klagepunkt var, at det nuv(cid:230)rende distributionssystem, i henhold til hvilket han kun kan bestille materiale fra Bundesanzeiger, ikke er s(cid:229) effektivt som det tidligere, hvor borgerne kunne bestille EU- materialer direkte s(cid:230)rdeleshed gjorde klageren g(cid:230)ldende, at dokumenterne til tider ikke var disponible, og at priserne var for hłje. Han kritiserede end- videre adgangen til dokumenter via Internettet, som ikke var tilg(cid:230)ngeligt for alle borgere. fra Publikationskontoret. I Undersłgelsen Publikationskontorets udtalelse Klageren havde sendt sin klage, som var stilet til ombudsman- den, til Publikationskontoret. Publikationskontoret videresendte klagen til ombudsmanden sammen med sin udtalelse om kla- gen. I denne udtalelse anfłrte Publikationskontoret, at det var en nłdvendighed at levere publikationer og dokumenter via et net af nationale distributłrer, eftersom Publikationskontoret selv var ude af stand til at behandle alle ordrer. Et andet form(cid:229)l med systemet var i hłjere grad at n(cid:230)rme sig borgerne. Publika- tionskontoret p(cid:229)pegede endvidere, at det med det store antal publikationer (15 000 titler og 700 nye publikationer om (cid:229)ret) var umuligt at sikre, at alle titler til stadighed var tilg(cid:230)ngelige p(cid:229) alle nationale salgssteder. Det var derfor forst(cid:229)eligt, at nogle af de publikationer, klageren havde łnsket at bestille, ikke var disponible. Publikationskontoret understregede dog, at det til stadighed bestr(cid:230)bte sig p(cid:229) at sikre en hurtig kundebetjening. For s(cid:229) vidt angik prisen p(cid:229) dokumenter s(cid:229)som KOM-dokumen- terne, p(cid:229)pegede Publikationskontoret, at priserne varierede fra land til land, fordi leveomkostningerne i medlemsstaterne var forskellige, og fordi de nationale kontorer anvendte forskellige metoder. Publikationskontoret tilfłjede, at for s(cid:229) vidt angik debatten om henholdsvis salg og gratis distribution af doku- menter, var institutionernes og de fleste medlemsstaters nuv(cid:230)- rende politik baseret p(cid:229) salg. Kontoret bem(cid:230)rkede endvidere, at det i n(cid:230)rmeste fremtid ville (cid:229)bne en centraliseret tjeneste for levering af dokumenter under EUDOR, som ville omfatte De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende, KOM-dokumenter og andre dokumentsamlinger og betyde ensartet brugerbetaling i alle medlemsstater. For s(cid:229) vidt angik adgang via Internettet, p(cid:229)pegede Publikations- kontoret, at adgangen via Internettet var et supplement til og ikke en erstatning for andre muligheder for at f(cid:229) adgang til dokumenterne. Klagerens bem(cid:230)rkninger materiale vedrłrende EU, og p(cid:229)pegede, at det nuv(cid:230)rende leve- ringssystem ikke var n(cid:230)rmere borgerne. Klageren tog endvidere afstand fra, at information blev solgt med fortjeneste. Han fandt, at de europ(cid:230)iske institutioner optr(cid:229)dte som kommerci- elle organisationer ved at s(cid:230)lge deres information, og at dette var i modstrid med selve idØgrundlaget for en offentlig institu- tion. Afgłrelsen 1. Leveringssystemet og vanskelighederne i forbindelse med levering af visse dokumenter Publikationskontoret forklarede, at det nuv(cid:230)rende distri- butionssystem, hvor dokumenterne leveres via nationale kontorer, var begrundet i behovet for at decentralisere, fordi Publikationskontoret ikke var i stand til at behandle alle ordrer alene. Endvidere oplyste Publikationskontoret, at det til stadighed understregede behovet for hurtig kun- debetjening. Dog erkendte kontoret, at det p(cid:229) grund af det store antal publikationer var umuligt at sikre, at alle dokumenter til stadighed var disponible p(cid:229) alle nationale kontorer. Ombudsmanden fandt, at det store antal pub- likationer m(cid:229)tte betragtes som en gyldig begrundelse for, at visse titler midlertidigt var udg(cid:229)et. Derfor kunne det faktum, at visse publikationer, som klageren havde bestilt, ikke var łjeblikkeligt disponible i Tyskland, ikke betragtes som en fejl eller en forsłmmelse. 2. Prisen p(cid:229) dokumenter og Publikationskontorets salg af dokumenter 2. 1. Klageren fremsatte kritik af priserne p(cid:229) dokumenterne og det faktum, at Publikationskontoret s(cid:230)lger dokumenterne i stedet for at udlevere dem gratis. Publikationskontoret institutionernes nuv(cid:230)rende politik var at p(cid:229)pegede, at s(cid:230)lge dokumenterne og ikke udlevere dem gratis. Ombudsmanden konstaterede, at Publikationskontoret var opm(cid:230)rksom p(cid:229), at priserne kunne variere fra medlemsstat til medlemsstat som fłlge af forskellige leveomkostninger, og at Publikationskontoret i n(cid:230)rmeste fremtid ville oprette en tjeneste for levering af dokumenter, som ville sikre ens- artet brugerbetaling. 2. 2. Eftersom Publikationskontorets prispolitik havde til form(cid:229)l at sikre d(cid:230)kning af produktions- og distributionsudgifter- ne, syntes denne ikke baseret p(cid:229) vilk(cid:229)rlige eller urimelige kriterier. Der kunne s(cid:229)ledes ikke konstateres tilf(cid:230)lde af fejl eller forsłmmelser. Ombudsmandens undersłgelser viste ingen tilf(cid:230)lde af fejl eller forsłmmelser fra Publikationskontorets side. Ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. I bem(cid:230)rkningerne fastholdt klageren sin kritik af de vanskelig- heder, der til tider var forbundet med at opn(cid:229) informations- (Se ligeledes afgłrelse om klage 269/97/PD over Europa-Kommissio- nen. ) C 300/72 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 3. 2. SAGER AFSLUTTET AF ANDRE ¯RSAGER Undersłgelsen 3. 2. 1. EUROPA-PARLAMENTET ORDNINGEN FOR GODTG(cid:216)RELSER TIL EUROPA-PARLAMENTETS MEDLEMMER forenede klager 971/24. 10. 96/UK/PD, 1039/ Afgłrelse om de 22. 11. 96/SW/PD, 1111/31. 12. 96/DK/PD og 48/97/PD over Europa-Parlamentet Klagerne Mellem oktober 1996 og januar 1997 modtog ombudsmanden fire forskellige klager vedrłrende ordningen for godtgłrelser til Europa-Parlamentets medlemmer. februar 1997 meddelte ombudsmanden klagerne, at deres klager ville blive behandlet under Øt, og at undersłgelsen ikke ville omfatte spłrgsm(cid:229)l ved- rłrende individuelle medlemmer af Europa-Parlamentet, efter- som Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands mandat er begr(cid:230)nset til F(cid:230)llesskabets institutioner og organer. I Parlamentets udtalelse Klagen blev fremsendt til Europa-Parlamentet. I sin udtalelse henviste Parlamentet til Europa-Parlamentets Pr(cid:230)sidiums afgł- relse af 10. juli 1997: »(cid:151) vedtog ved s(cid:230)rskilt afstemning at indfłre en ordning med permanent kontrol af rejsegodtgłrelser, der kun skulle udbeta- les ved forel(cid:230)ggelse af dokumentation, og som skulle g(cid:230)lde for samtlige transportmidler og for samtlige medlemmer uden forskel; de n(cid:230)rmere retningslinjer i forbindelse med denne ordning skulle fastl(cid:230)gges af Kv(cid:230)storkollegiet og forel(cid:230)gges Pr(cid:230)sidiet til godkendelse (cid:151) vedtog, at medlemmerne fremover skulle indtegne sig i et cen- tralt register for at opn(cid:229) dagpenge i Bruxelles (cid:151) godkendte med hensyn til dagpenge under młdeperioderne i Strasbourg princippet om, at udbetalingen af disse dagpenge skulle knyttes i afstemninger ved navneopr(cid:229)b; Kv(cid:230)storkollegiet skulle foresl(cid:229) Pr(cid:230)sidiet n(cid:230)rmere retningslinjer herfor sammen med medlemmernes deltagelse (cid:151) besluttede principielt at tage samtlige aspekter ved bereg- ningsmetoden for kilometergodtgłrelsen op til fornyet over- vejelse og eventuelt indfłre en tredje tranche p(cid:229) grundlag af et forslag, som Kv(cid:230)storkollegiet skulle forel(cid:230)gge Pr(cid:230)sidiet. « Den generelle baggrund for klagerne var forlydender i medi- erne om, at Parlamentets ordning for godtgłrelser havde givet anledning til ulovlig anvendelse af offentlige midler. Endvidere henviste Parlamentet til, at Pr(cid:230)sidiet den 15. septem- ber 1997 vedtog fłlgende bestemmelse: S(cid:229)ledes fremfłrte klagerne i det v(cid:230)sentligste to n(cid:230)rt forbundne klagepunkter. Det fłrste var, at Parlamentets godtgłrelsesord- ning var ulovlig og i modstrid med principperne for forsvarlig łkonomisk forvaltning. N(cid:230)rmere bestemt gjorde klagerne g(cid:230)ldende, at Parlamentet havde indfłrt ordningen for at omg(cid:229) bestemmelserne om aflłnning af Europa-Parlamentets medlem- mer. Ifłlge klagerne fremgik det af artikel 21 og 22 i protokol- len vedrłrende De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers privilegier og immuniteter og den dermed forbundne r(cid:229)dsforordning, at Europa-Parlamentets medlemmer ikke aflłnnes af F(cid:230)llesskabet. Medlemmerne skulle s(cid:229)ledes aflłnnes af de medlemsstater, som de er valgt i. Eftersom dette aflłnningssystem ifłlge klagerne havde vist sig at v(cid:230)re utilfredsstillende, havde Parlamentet ind- fłrt en generłs godtgłrelsesordning, som tjente som skjult aflłnning, eftersom udbetalingen af godtgłrelser i henhold til de fastlagte bestemmelser ikke kr(cid:230)vede forel(cid:230)ggelse af bilag for reelt afholdte udgifter. skal et boardingpas, »Medlemmer, som har foretaget i det mindste en del af rejsen med som dokumentation freml(cid:230)gge offentlige transportmidler, boardingpas, hvis der er tale om flyrejser. Er der ikke blevet udstedt en kopi heraf freml(cid:230)gges. Er der tale om togrejser, skal der som dokumentation freml(cid:230)gges togbilletten, eller, hvis den p(cid:229)g(cid:230)ldende billet er gyldig til en yderligere rejse, en kopi af billetten, der er attesteret af med- lemmernes kasse. flybilletten eller skal For rejser, der foretages i privat bil, skal medlemmet freml(cid:230)gge en personlig erkl(cid:230)ring, der indeholder registreringsnummeret p(cid:229) den p(cid:229)g(cid:230)ldendes bil, kilometertallet ved rejsens begyndelse og afslut- ning, den rute der er valgt, og pr(cid:230)cis angivelse af, hvor bilen var parkeret p(cid:229) Parlamentets arbejdssted«. Den 23. oktober 1997 sendte Parlamentets formand et notat til hvert enkelt medlem af Parlamentet, hvori bestemmelsen af 15. september 1997 forklaredes: Det andet klagepunkt var, at de eksisterende bestemmelser ikke blev ordentlig h(cid:229)ndh(cid:230)vet, s(cid:229)ledes at Parlamentets medlemmer modtog godtgłrelser uden krav om dokumentation for det arbejde eller de udgifter, godtgłrelsen skulle d(cid:230)kke. »Jeg er sikker p(cid:229), at medlemmerne vil v(cid:230)re af den mening, at det er i Europa-Parlamentets interesse at vise Den Europ(cid:230)iske Unions borgere, at de belłb, der udbetales til medlemmerne som godtgł- 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/73 relser, bliver behłrigt kontrolleret og er gennemskuelige i tr(cid:229)d med Parlamentets beslutninger om dets eget budget af december 1996 og juni 1997. Ombudsmanden bem(cid:230)rkede endvidere, at Parlamentet har som i henhold til F(cid:230)llesskabernes en finansinspektłr, finansforordning har til opgave at sikre, at principperne for forsvarlig łkonomisk forvaltning overholdes. I praksis vil det nye system g(cid:230)lde fra den 3. november 1997. Ifłlge dette system skal samtlige medlemmer (herunder ogs(cid:229) for- manden) forel(cid:230)gge medlemmernes kasse dokumentation for, at hver rejse reelt blev foretaget. Denne dokumentation skal d(cid:230)kke foretagne rejser. Dokumentationen skal stłrstedelen af de reelt v(cid:230)re et boardingpas for hver enkelt rejse eller del af rejse med fly, jernbanebilletter for rejser med tog eller en personlig erkl(cid:230)ring (se bilaget), n(cid:229)r rejsen foretages med privatbil eller andre transport- midler. Den personlige erkl(cid:230)ring om rejser er udarbejdet p(cid:229) en s(cid:229)dan m(cid:229)de, at den kan kontrolleres. I de meget f(cid:229) tilf(cid:230)lde, hvor et flyselskab ikke normalt udsteder boardingpas, m(cid:229) der forel(cid:230)g- ges en kopi af den relevante flybillet. « 2. For de fleste nationale ombudsmandskontorer g(cid:230)lder det, at ombudsmanden ikke forts(cid:230)tter sin undersłgelse, hvis det fremg(cid:229)r, at en specialiseret kontrolinstans efterforsker samme spłrgsm(cid:229)l, ud fra den betragtning, at en instans med generel kompetence błr vige for en specialiseret instans. Det fremgik, at Revisionsretten havde indledt en revision af Parlamentets ordning for udgiftsgodtgłrelser. Endelig vedtog Parlamentets Pr(cid:230)sidium den 15. og 16. decem- ber 1997 vedrłrende medlemmernes ret til dagpenge, at Derfor en kort beskrivelse af denne f(cid:230)llesskabsinstitution, som er oprettet i medfłr af traktaten om oprettelse af Det Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskab. »(cid:133) dagpengene ville blive nedsat med 50 % for de medlemmer, der havde v(cid:230)ret frav(cid:230)rende ved over halvdelen af samtlige afstem- ninger ved navneopr(cid:229)b hver enkelt tirsdag, onsdag og torsdag under młdeperioder i Strasbourg og om torsdagen under młdepe- rioder i Bruxelles; medlemmerne ville f(cid:229) mulighed for at godtgłre deres tilstedev(cid:230)relse p(cid:229) anden vis, hvis de ikke łnskede at deltage i en afstemning ved navneopr(cid:229)b. « Det skal bem(cid:230)rkes, at de n(cid:230)vnte ugedage er de dage, hvor der drłftes lovgivningsm(cid:230)ssige spłrgsm(cid:229)l. Endvidere vil medlem- mer, som kun deltager i under halvdelen af plenarmłderne miste 50 % af deres generelle godtgłrelser. Europa-Parlamentet p(cid:229)peger, at disse foranstaltninger vil betyde, at Europa-Parla- mentet bliver det parlament inden for Den Europ(cid:230)iske Union, som stiller de strengeste krav til medlemmernes tilstedev(cid:230)relse p(cid:229) samlingerne. Klagernes bem(cid:230)rkninger Klagerne fandt det positivt, at Parlamentet havde vedtaget nye bestemmelser p(cid:229) omr(cid:229)det, men foruroligende, at de nye bestemmelser łjensynlig ikke omfattede sanktioner over for medlemmer, som ikke overholder bestemmelserne. Afgłrelsen 1. Det fremgik, at Europa-Parlamentet p(cid:229) baggrund af den offentlige kritik og de indgivne klager har (cid:230)ndret de rele- vante bestemmelser som anfłrt ovenfor. De klagere, som fremsendte bem(cid:230)rkninger, udtrykte tilfredshed hermed. S(cid:229)danne reformer synes at v(cid:230)re i overensstemmelse med god forvaltningsskik. I henhold til EF-traktatens artikel 188 A varetager Revi- sionsretten revisionen af F(cid:230)llesskabets regnskaber, og i arti- kel 188 B hedder det, at: »Revisionsrettens medlemmer udfłrer deres hverv i fuldkom- men uafh(cid:230)ngighed og i F(cid:230)llesskabets almene interesse. Ved udfłrelsen af deres pligter m(cid:229) de ikke słge eller modtage instruktioner fra nogen regering eller noget andet organ. De afholder sig fra enhver handling, som er uforenelig med karakteren af deres hverv. « S(cid:229)ledes varetager Revisionsretten sine opgaver i fuldkom- men uafh(cid:230)ngighed. EF-traktatens artikel 188 C indeholder en mere detaljeret beskrivelse af Revisionsrettens opgaver og undersłgelsesbefłjelser, herunder: »1. Revisionsretten reviderer F(cid:230)llesskabets indt(cid:230)gter og udgifter ((cid:133)) regnskaberne over samtlige 2. Revisionsretten efterprłver lovligheden og den formelle rigtighed af indt(cid:230)gterne og udgifterne og sikrer sig, at den łkonomiske forvaltning har v(cid:230)ret forsvarlig. 3. Revisionen foretages p(cid:229) grundlag af regnskabsbilag og i fornłdent omfang ved undersłgelser p(cid:229) stedet i F(cid:230)llesskabets łvrige institutioner og i medlemsstaterne ((cid:133)) Alle dokumenter eller oplysninger, der er nłdvendige til gen- nemfłrelse af Revisionsrettens opgave, afgives til Revisionsret- ten p(cid:229) dennes beg(cid:230)ring af F(cid:230)llesskabets łvrige institutioner« C 300/74 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 S(cid:229)ledes m(cid:229) Revisionsretten anses for en specialiseret instans, for s(cid:229) vidt ang(cid:229)r spłrgsm(cid:229)let om lovlig anvendelse af offentlige midler og principperne for forsvarlig łkono- misk forvaltning. Den revision, Revisionsretten havde p(cid:229)be- gyndt, tog hovedsagelig sigte p(cid:229) at evaluere ordningen for godtgłrelser og bl. a. fastsl(cid:229), om denne var i overensstem- melse med Parlamentets relevante bestemmelser, De Euro- p(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers finansforordning og principperne for forsvarlig łkonomisk forvaltning. Resultaterne heraf ville blive offentliggjort i en beretning. melse med artikel 33 i tjenestemandsvedt(cid:230)gten (1), at hendes rettigheder som ansłger til en stilling i EU-institutionerne ikke var blevet respekteret, og at Parlamentets afgłrelse łjensynlig var baseret p(cid:229) resultaterne af en l(cid:230)geundersłgelse, som var foretaget i 1994, og hvis gyldighedsperiode (seks m(cid:229)neder i henhold til Parlamentets ans(cid:230)ttelsespolitik for denne form for procedure) forl(cid:230)ngst var udlłbet. Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand fandt det s(cid:229)ledes ikke begrun- det at foretage yderligere undersłgelser og vedtog at afslutte behandlingen af sagen. Parlamentets udtalelse Undersłgelsen 3. 3. SAGER L(cid:216)ST AF INSTITUTIONEN 3. 3. 1. EUROPA-PARLAMENTET ANS˘TTELSE: NEGATIVE RESULTATER AF L˘GEUNDERS(cid:216)GELSEN Afgłrelse om klage 1021/14. 11. 96/NLP/ES/JMA over Europa- Parlamentet Klagen I november 1996 klagede L. C. til ombudsmanden over Europa- Parlamentets afgłrelse om ikke at inds(cid:230)tte hende i en ledig stil- ling p(cid:229) grund af en negativ l(cid:230)geudtalelse. Klageren deltog i interinstitutionel udv(cid:230)lgelsesprłve EUR/B/27 i 1993 og blev opfłrt p(cid:229) en reserveliste. I september 1994 ind- kaldte Europa-Kommissionens tjenestegrene med ansvar for personale og administration (GD IX) hende til en l(cid:230)geundersł- l(cid:230)geundersłgelsen blev ikke gelse i Bruxelles. Resultatet af fremsendt til klageren. I februar 1996 blev L. C. indkaldt til samtale i Europa-Parlamentet med henblik p(cid:229) bes(cid:230)ttelse af en ledig stilling. Kort efter gav Parlamentets ans(cid:230)ttelsestjeneste hende et telefonisk tilbud om ans(cid:230)ttelse. Eftersom L. C. ikke modtog nogen skriftlig meddelelse i fort- s(cid:230)ttelse heraf, kontaktede hun Parlamentet i april 1996. Parla- mentet oplyste, at den ledige stilling var blevet tilbudt en anden ansłger. Afgłrelsen var blevet truffet p(cid:229) grundlag af de nega- tive resultater af den l(cid:230)geundersłgelse, L. C. havde gennemg(cid:229)et. I klagen til ombudsmanden gjorde L. C. g(cid:230)ldende, at de omhandlede institutioner ikke havde handlet i overensstem- Klagen blev fremsendt til Parlamentet. I sin udtalelse p(cid:229)pegede Parlamentet, at afgłrelsen om ikke at udv(cid:230)lge klageren til den p(cid:229)g(cid:230)ldende stilling var baseret p(cid:229) de negative resultater af den l(cid:230)geundersłgelse, Kommissionens l(cid:230)getjeneste havde foretaget. l(cid:230)geundersłgelsens resultater ikke Parlamentet beklagede, at var blevet fremsendt til klageren. Klageren havde s(cid:229)ledes ikke haft mulighed for at głre indsigelse mod det negative resultat som foreskrevet i tjenemandsvedt(cid:230)gtens artikel 33. Parlamentet fandt dog ikke, at det kunne drages til ansvar for denne fejl. I en introduktionsskrivelse til udtalelsen oplyste Europa-Parla- mentets formand, at selv om der ikke p(cid:229) nuv(cid:230)rende tidspunkt var ledige stillinger, ville klageren blive indkaldt til en ny l(cid:230)ge- undersłgelse, som ville blive foretaget af Europa-Parlamentets l(cid:230)getjeneste. Klagerens bem(cid:230)rkninger L. C. accepterede forslaget i formandens skrivelse om, at hun skulle underkastes en ny l(cid:230)geundersłgelse. Eftersom Parlamen- tet havde oplyst, at undersłgelsen ville blive foretaget med alle nłdvendige garantier, fremsatte klageren yderligere anmodnin- ger, for s(cid:229) vidt angik visse specifikke aspekter af undersłgel- sen. Afgłrelsen Det fremgik af ombudsmandens undersłgelse, at Europa-Parla- mentet havde truffet en afgłrelse i sagen, som var tilfredsstil- lende for klageren. Ombudsmanden afsluttede derfor behand- lingen af sagen. (1) »Fłr udn(cid:230)vnelsen underkastes den udvalgte ansłger en l(cid:230)geunder- słgelse af en af institutionens l(cid:230)ger ((cid:133)). N(cid:229)r den i stk. 1 omhand- lede l(cid:230)geundersłgelse fłrer til en negativ udtalelse, kan ansłgeren inden 20 dage efter, han har modtaget meddelelsen herom fra insti- tutionen, anmode om, at hans tilf(cid:230)lde forel(cid:230)gges til udtalelse i et l(cid:230)geudvalg ((cid:133))«. 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/75 UNDLADELSE AF AT LEVERE UDBUDSMATERIALE P¯ TILBUDSGIVERENS SPROG Afgłrelse om klage 606/97/VK/OV over Europa-Parlamentet Klagen I juni 1997 klagede Z. til ombudsmanden p(cid:229) vegne af et neder- landsk tłmrerfirma. Z. l(cid:230)ste en officiel bekendtgłrelse i en nederlandsk avis om et udbud vedrłrende levering af młbler til Europa-Parlamentet til młdev(cid:230)relser i Leopold-Bygningen i Bruxelles. Han anmodede om udbudsmaterialet, som blev sendt til ham p(cid:229) fransk, ikke p(cid:229) nederlandsk. Han kontaktede Parla- mentets tjenester, som bekr(cid:230)ftede, at udbudsmaterialet kun forel(cid:229) p(cid:229) fransk. I sin klage til ombudsmanden gjorde Z. g(cid:230)ldende, at man for at sikre ligheden mellem tilbudsgivere burde sende dem udbudsmaterialet p(cid:229) deres eget sprog. Undersłgelsen Parlamentets udtalelse Klagen blev fremsendt til Parlamentet. Parlamentet bem(cid:230)rkede fłrst i sin udtalelse, at udbuddet var blevet offentliggjort i De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende af 27. maj 1997 og i medlems- staternes aviser, herunder en nederlandsk avis. For s(cid:229) vidt ang(cid:229)r de sproglige krav til bekendtgłrelser om udbud, henviste Parlamentet til artikel 9 i R(cid:229)dets direktiv juni 1993 om samordning af fremgangs- 93/36/E(cid:216)F af 14. m(cid:229)derne ved offentlige indkłb (1). Det fasts(cid:230)ttes i denne arti- kel, at den bekendtgłrelse om udbuddet, hvorved en ordregi- vende myndighed łnsker at indg(cid:229) en offentlig indkłbsaftale, skal offentliggłres i sin helhed i De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende p(cid:229) originalsproget, og at et resumØ af bekendtgłrelsens hovedindhold skal offentliggłres p(cid:229) F(cid:230)llesskabernes officielle sprog, dog s(cid:229)ledes at kun udgaven p(cid:229) originalsproget er auten- tisk. Parlamentet konkluderede derfor, at udbudsbekendtgłrel- sen i den foreliggende sag, som var blevet offentliggjort p(cid:229) alle Unionens officielle sprog, havde opfyldt disse krav. For s(cid:229) vidt ang(cid:229)r udbudsmaterialet, bem(cid:230)rkede Parlamentet, at de nationale ordregivende myndigheder i henhold til f(cid:230)lles- skabsretten ikke er forpligtede til at overs(cid:230)tte det, og at, for s(cid:229) vidt ang(cid:229)r offentlig tilvejebringelse af materiale fra EU-institu- tionerne, hvor materialet ofte er omfattende, havde det ogs(cid:229) v(cid:230)ret praksis i Parlamentet og andre EU-institutioner ikke at overs(cid:230)tte udbudsmaterialet. Derfor forel(cid:229) udbudsmaterialet i den foreliggende sag kun p(cid:229) fransk. (1) EFT L 199 af 9. 8. 1993, s. 1. Parlamentet bem(cid:230)rkede, at det imidlertid var klar over, at denne pragmatiske fremgangsm(cid:229)de ikke gjorde det muligt for EU-institutionerne at overholde princippet om EU-sprogenes ligestilling. Derfor vedtog Den r(cid:229)dgivende komitØ for indkłb og udbud den 27. november 1997 en henstilling (CCAM nr. 4-1997) om anvendelse af de officielle sprog til dets egne til- budsgivere. Parlamentet konkluderede, at det i overensstem- melse med denne henstilling vil tr(cid:230)ffe de nłdvendige for- anstaltninger med henblik p(cid:229) at sikre, at hovedindholdet af udbudsmaterialet kommer til at st(cid:229) til r(cid:229)dighed p(cid:229) alle Unio- nens officielle sprog. Endelig bem(cid:230)rkede det, at tilbudsgivere altid kan afgive bud p(cid:229) et officielt sprog efter deres valg. Klagerens bem(cid:230)rkninger Der blev ikke modtaget skriftlige bem(cid:230)rkninger fra klageren. Han meddelte imidlertid under en telefonsamtale ombudsman- dens kontor, at han i betragtning af, at udbudsmaterialet ikke forel(cid:229) p(cid:229) nederlandsk, havde v(cid:230)ret ude af stand til at afgive bud. Han bem(cid:230)rkede ikke desto mindre, at denne klage havde fłrt til et positivt resultat, eftersom Parlamentet havde meddelt, at det fremover ville (cid:230)ndre sin praksis. Afgłrelsen Parlamentets undladelse af at levere klageren udbudsmate- riale p(cid:229) nederlandsk 1. I forbindelse med udbud fra EU-institutioner er det gene- relle princip om forbud mod forskelsbehandling, der udł- ves p(cid:229) grundlag af nationalitet, som er fastsat i EF-trakta- tens artikel 6, gentaget i artikel 62 i finansforordningen, som fasts(cid:230)tter fłlgende: »Ved aftaler indg(cid:229)et af F(cid:230)llesskaberne m(cid:229) der ikke finde forskelsbehandling sted mellem medlemsstater- nes statsborgere p(cid:229) grund af deres nationalitet«. 2. For s(cid:229) vidt ang(cid:229)r princippet om forbud mod forskels- behandling, bem(cid:230)rkede ombudsmanden, at Parlamentet til- kendegav, at det var klar over, at dets praksis best(cid:229)ende i ikke at overs(cid:230)tte udbudsmateriale ikke gjorde det muligt at overholde dette princip. Derfor udtrykte for det Ombudsmanden tilfredshed med Parlamentets initiativ, som den 27. november 1997 fłrte til, at Den r(cid:229)dgivende komitØ for indkłb og udbud vedtog henstillingen (CCAM nr. 4-1997) om anvendelse af de officielle sprog til dets egne tilbudsgivere. For EU-borgere rummer det den v(cid:230)rdi- fulde anbefaling af, at udbudsmateriale, der fremsendes af institutionen til en person eller et selskab, som er underlagt en medlemsstats domsmyndighed, principielt skal udf(cid:230)rdi- ges p(cid:229) den medlemsstats sprog eller p(cid:229) det sprog, som er anvendt i anmodningen. 3. Det var beklageligt, at klageren ikke kunne deltage i udbud- det, fordi han ikke fik udbudsmaterialet p(cid:229) sit eget sprog, hvilket kunne udgłre en overtr(cid:230)delse af princippet om for- bud mod forskelsbehandling p(cid:229) grund af nationalitet. Det fremgik imidlertid af ovenst(cid:229)ende, at Parlamentet havde C 300/76 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 reageret positivt og omg(cid:229)ende p(cid:229) denne klage og ville (cid:230)ndre sin praksis med hensyn til udbudsmateriale. Dette vil głre det muligt for klageren i lighed med andre tilbuds- givere at deltage p(cid:229) lige betingelser i fremtidige udbud, der organiseres af Parlamentet. Det fremgik derfor af Europa-Parlamentets udtalelse og klage- rens bem(cid:230)rkninger, at Parlamentet havde taget skridt til at lłse problemet og fyldestgłre klageren. Ombudsmanden afsluttede derfor sagen. 3. 3. 2. EUROPA-KOMMISSIONEN STATSST(cid:216)TTE: KOMMISSIONENS H¯NDH˘VELSE AF F˘LLESSKABETS LOVE Afgłrelse Kommissionen om klage 852/3. 9. 96/SJB/UK/IJH over Europa- Klagen p(cid:229) 1 500 mio FRF til PMU over de n(cid:230)ste fem (cid:229)r. S. J. B. modtog intet svar fra Kommissionen p(cid:229) denne klage. c) klage af 27. marts 1995, fremsendt pr. brev, vedrłrende en tildeling af yderligere 450 mio FRF til de franske v(cid:230)dde- lłbsselskaber og PMU, som var blevet omtalt i pressen. S. J. B. modtog intet svar fra Kommissionen p(cid:229) denne klage. S. J. B. gjorde g(cid:230)ldende, at Kommissionen havde undladt at undersłge Ladbrokes klager og at h(cid:229)ndh(cid:230)ve bestemmelserne om medlemsstaternes forpligtelse i henhold til EF-traktatens artikel 93, stk. 3, til at anmelde alle nye stłtteforanstaltninger til Kommissionen. S. J. B. informerede endvidere ombudsmanden om visse andre klager, Kommissionen havde modtaget over andre tilf(cid:230)lde af franske hestev(cid:230)d- statsstłtte fra de franske myndigheder til delłbs- og totalitatorselskaber. Disse klager var blevet indbragt for Retten i Fłrste Instans eller for nationale domstole. S. J. B. klagede ikke til ombudsmanden for s(cid:229) vidt angik Kommissio- nens behandling af disse klager, og i medfłr af EF-traktatens artikel 138 E og artikel 1, stk. 3, i ombudsmandens statut ind- gik disse ikke i ombudsmandens undersłgelse. I august 1996 klagede advokatfirmaet S. J. B. til ombudsmanden over Kommissionen p(cid:229) vegne af deres klient, Ladbroke. Klagen vedrłrte Kommissionens reaktion p(cid:229) p(cid:229)standen om, at de fran- ske myndigheder havde ydet statsstłtte til franske v(cid:230)ddelłbs- og totalitatorselskaber. Undersłgelsen Kommissionens udtalelse S. J. B. łnskede oprindelig klagen behandlet fortroligt, men bekr(cid:230)ftede senere skriftligt, at Ladbrokes navn kunne offentlig- głres i ombudsmandens afgłrelse om sagen. I henhold til klageren indgav Ladbroke en r(cid:230)kke klager til Kommissionen i perioden 1989-1995 over de franske myndig- heders statsstłtte til franske hestev(cid:230)ddelłbsselskaber og til Pari Mutuel Urbain (PMU). Ladbroke mente, at denne statsstłtte i henhold til EF-traktatens artikel 93, stk. 3, skulle have v(cid:230)ret genstand for en forudg(cid:229)ende anmeldelse til Kommissionen og en kommissionsbeslutning, jf. artikel 93, stk. 2, eller artikel 93, stk. 3, vedrłrende stłttens forenelighed med det indre marked. Klagen blev forelagt Kommissionen, som sendte sin udtalelse den 28. november 1996. I det v(cid:230)sentligste anfłrte Kommissio- nen fłlgende: i) Den indholdsm(cid:230)ssige side af klagen vedrłrte den franske afgift p(cid:229) spil p(cid:229) hestev(cid:230)ddelłb, som var blevet (cid:230)ndret ved fem dekreter udstedt mellem marts 1993 og december 1995. Kommissionen havde rettet seks anmodninger om n(cid:230)rmere oplysninger om spłrgsm(cid:229)let til de franske myn- digheder mellem januar 1993 og november 1995. ii) Inden Kommissionen traf en formel afgłrelse om Ladbro- kes klage, var det nłdvendigt fłrst: I klagen til ombudsmanden henvistes specifikt til tre klager, som S. J. B. havde indgivet til Kommissionen p(cid:229) vegne af Lad- broke: (cid:151) at gennemg(cid:229) de forskellige (cid:230)ndringer af den franske lovgivning a) klage af 23. december 1992, fremsendt pr. fax, over en til- deling p(cid:229) 600 mio FRF, som de franske myndigheder ikke havde anmeldt til Kommissionen som statsstłtte. Med skri- velse af 12. maj 1993 meddelte Kommissionen (GD IV) S. J. B. , at klagen ville blive behandlet under referencen NN 35/93. De n(cid:230)ste tre (cid:229)r modtog S. J. B. ikke yderligere oplys- ninger fra Kommissionen (cid:151) at sikre en konsekvent holdning fra Kommissionens side ved at gennemg(cid:229) andre tilf(cid:230)lde af tilsvarende stats- stłtte (cid:151) at klarl(cid:230)gge, om de indklagede foranstaltninger reelt var en statsstłtte eller en mere generel form for łkono- misk regulering via beskatning. b) klage af 25. august 1994, fremsendt pr. brev, vedrłrende oplysninger i pressen om tildeling af en yderligere stłtte Klagen kr(cid:230)vede indg(cid:229)ende undersłgelser, som Kommissio- nens personale havde p(cid:229)begyndt. 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/77 iii) I mods(cid:230)tning til de tilf(cid:230)lde, hvor en statsstłtte er blevet meddelt Kommissionen, var Kommissionen i denne sag ikke forpligtet til at reagere inden for en fastsat tidsfrist. Endvidere stod klageren ikke uden klagemuligheder, efter- som han kunne anl(cid:230)gge sag for de nationale domstole. Det fremgik af klagerens bem(cid:230)rkninger til de supplerende oplysninger fra Kommissionen, at klageren havde opn(cid:229)et vis- hed for, at der ikke som anfłrt i den oprindelige klage forel(cid:229) fejl og forsłmmelser, idet Kommissionen havde besluttet at indlede proceduren i artikel 93, stk. 2. Klagerens bem(cid:230)rkninger Klageren henviste i sine bem(cid:230)rkninger til en pressemeddelelse (IP/97/40) fra Kommissionen af 22. januar 1997, hvori det under henvisning til Ladbrokes klage oplystes, at Kommissio- nen havde besluttet at indhente oplysninger fra de franske myndigheder, for s(cid:229) vidt angik de franske foranstaltninger ved- rłrende spil p(cid:229) hestev(cid:230)ddelłb. S. J. B. havde af denne pressemeddelelse forst(cid:229)et, at Kommissio- nen havde besluttet at indlede en formel procedure i overens- stemmelse med EF-traktatens artikel 93, stk. 2, for at undersł- ge, om foranstaltningerne udgjorde en ulovlig statsstłtte. Dog var det uvist, om Kommissionens procedure kun vedrłrte Lad- brokes klage af 23. december 1992, eller om den ligeledes tog udgangspunkt i klagerne af 25. august 1994 og 27. marts 1995. Klageren fremsatte betragtninger: endvidere i det v(cid:230)sentligste fłlgende i) Selv om visse traktatbestemmelser vedrłrende statsstłtte fandt direkte anvendelse og s(cid:229)ledes kunne prłves for natio- nale domstole, havde Kommissionen alene befłjelse til at afgłre, hvorvidt en statsstłtte var forenelig med F(cid:230)llesmar- kedet. ii) Kommissionen fastholdt, at den var i f(cid:230)rd med at under- słge Ladbrokes klage, men havde sidst kommunikeret med de franske myndigheder den 21. november 1995, over et (cid:229)r inden den vedtog at indlede en formel procedure. Yderligere undersłgelser Som svar p(cid:229) ombudsmandens anmodning om at klarl(cid:230)gge, hvilke af Ladbrokes klager der var omfattet af den formelle undersłgelse, fremsendte Kommissionen en kopi af sin skri- velse til de franske myndigheder med Kommissionens beslut- ning om at indlede proceduren i artikel 93, stk. 2, i EF-trakta- ten. Denne skrivelse af 4. februar 1996 blev offentliggjort i De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende (C 163 af 30. 5. 1997, s. 5). Kommissionen fremsendte senere yderligere oplysninger til ombudsmanden, hvoraf det fremgik, at skrivelsen til de franske myndigheder ikke blot omhandlede de dekreter, som vedrłrte Ladbrokes klage af 23. december 1992 men ogs(cid:229) dem, der vedrłrte klagen af 25. august 1994 og 27. marts 1995. End- videre omfattede skrivelsen ogs(cid:229) den stłtte, der henvistes til i en pressemeddelelse af 10. december 1992 fra det franske landbrugsministerium. Ikke desto mindre mente klageren ikke, at den formelle under- słgelse skulle kunne vare ved uendeligt, is(cid:230)r i betragtning af, at der ikke var fastsat nogen bindende tidsfrist for Kommissio- nens procedurer. Eventuelt kunne der indgives en yderligere klage til ombudsmanden i tilf(cid:230)lde af en uforholdsm(cid:230)ssig for- sinkelse af de undersłgelser, Kommissionen havde indledt i medfłr af artikel 93, stk. 2. Afgłrelsen 1. Ifłlge EF-traktatens artikel 155 varetager Kommissionen rollen som »traktatens vogter«. Hermed menes, at Kommis- sionen skal sikre, at traktatens bestemmelser og bestemmel- ser, som institutionerne tr(cid:230)ffer med hjemmel i traktaten, gennemfłres. Anmeldes en ny statsstłtte ikke i overens- stemmelse med EF-traktatens artikel 93, stk. 3, kan Kom- missionen głre brug af den i artikel 93, stk. 2, fastlagte procedure (1). 2. For s(cid:229) vidt ang(cid:229)r klager vedrłrende statsstłtte, er Kommis- sionen forpligtet til ud fra hensynet til god forvaltningsskik i forbindelse med traktatens grundl(cid:230)ggende regler om statsstłtte at gennemfłre en passende og upartisk undersł- gelse af klagen (2). 3. Den 4. februar 1997 indledte Kommissionen en formel undersłgelse i henhold til artikel 93, stk. 2, af Ladbrokes klager over statsstłtte til den franske v(cid:230)ddelłbs- og totali- satorsektor. Det fremgik, at undersłgelsen d(cid:230)kkede samt- lige aspekter af klagen til ombudsmanden. 4. Ombudsmanden konkluderede, at klageren havde erkendt, at p(cid:229)standen om fejl og forsłmmelser i den oprindelige klage til ombudsmanden var ubegrundet, eftersom der den 4. februar 1997 var indledt en formel undersłgelse i hen- hold til artikel 93, stk. 2. 5. Det fremgik af Europa-Kommissionens udtalelse og klage- rens bem(cid:230)rkninger, at Kommissionen havde truffet en afgłrelse i sagen, som var tilfredsstillende for klageren, og ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. (1) Sag 173/73, Italien mod Kommissionen, Sml. 1974, s. 717. (2) Sag C-367/95 P, Kommissionen mod Chambre syndicale nationale des entreprises de transport de fonds et valeurs (Sytraval) og Brink’s France SARL, Domstolens dom af 2. april 1998, pr(cid:230)mis 62. C 300/78 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 MANGLENDE INFORMATION I FORBINDELSE MED TELEFONSAMTALER Afgłrelse om klage 1128/31. 12. 96/MH/L/(VK)OV over Europa- Kommissionen import af krokodillekłd fra Sydafrika og 3) bestemmelser om kłkkenudstyr i restauranter. For s(cid:229) vidt angik det fłrste emne, vedfłjede Kommissionen udtalelse af 7. juni 1996 fra Den Videnskabelige KomitØ for Levnedsmidler og oplyste, at efter en telefonsamtale mellem en tjenestemand i GD III og klageren havde sidstn(cid:230)vnte f(cid:229)et tilsendt dokumentation om dette emne den 29. april 1997. Klagen Klagerens bem(cid:230)rkninger journalist, I december 1996 klagede H. , til ombudsmanden over manglende information fra Kommissionens side. H. havde ved flere lejligheder forsłgt at opn(cid:229) oplysninger fra Kommis- sionen om 1) Badge, et farligt stof i konserves, 2) import, han- del og konsum af krokodillekłd fra Sydafrika og 3) nye bestemmelser om kłkkenudstyr restauranter. Klageren gjorde g(cid:230)ldende, at han under en r(cid:230)kke telefonsamtaler var blevet stillet om fra den ene kommissionstjenestemand til den anden uden at modtage konkrete oplysninger. H. oplyste ikke, hvilke tjenestegrene i Kommissionen han havde kontaktet for at opn(cid:229) de p(cid:229)g(cid:230)ldende oplysninger. til Undersłgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev fremsendt til Kommissionen, som i det v(cid:230)sentligste anfłrte fłlgende: Principielt skulle journalister rette anmodninger om oplysnin- ger til talsmandens tjeneste, som er den tjenestegren i Kommis- sionen, der er ansvarlig for information og interviews til jour- nalister. Kommissionen bem(cid:230)rkede endvidere, at den ikke kunne kontrollere, hvilke skridt klageren havde taget for at opn(cid:229) de omhandlede oplysninger, eftersom det var umuligt at identificere klagerens telefonsamtaler med Kommissionens tje- nestegrene. Kommissionen bem(cid:230)rkede dog, at den var rede til at forel(cid:230)gge klageren de łnskede oplysninger. Den oplyste derfor, at klage- ren for at opn(cid:229) generelle oplysninger skulle kontakte talsman- dens tjeneste og oplyste tjenestens telefonnummer. For s(cid:229) vidt angik aktindsigt i specifikke dokumenter, henviste Kommissio- nen til bestemmelserne i Kommissionens afgłrelse 94/90/EKSF, EF, Euratom af 8. februar 1994 om aktindsigt i Kommissionens dokumenter (1) og angav for de tre forskellige emner, som kla- geren havde łnsket oplysninger om, navne og telefonnumre p(cid:229) de tjenestem(cid:230)nd i henholdsvis direktorat III, VIII og XI, som var ansvarlige for de p(cid:229)g(cid:230)ldende omr(cid:229)der. Kommissionens udtalelse en r(cid:230)kke grundl(cid:230)ggende oplysninger om 1) Badge i konserves, 2) endvidere indeholdt (1) EFT L 46 af 18. 2. 1994, s. 58. Ombudsmanden modtog ingen bem(cid:230)rkninger fra klageren til Kommissionens udtalelse. Dog meddelte klageren i en telefon- samtale, at han var tilfreds med Kommissionens endelige svar og den dokumentation, han havde modtaget. Afgłrelsen 1. Manglende information i forbindelse med de oprindelige telefonsamtaler 1. 1. I henhold til H. s klage var han i en r(cid:230)kke telefonsamtaler blevet stillet om fra den ene kommissionstjenestemand til den anden uden at modtage konkrete oplysninger. I sin udtalelse p(cid:229)pegede Kommissionen, at journalister skulle rette anmodninger om oplysninger til talsmandens tjene- ste, som var den tjenestegren, der var ansvarlig for infor- mation og interviews til journalister. 1. 2. Kommissionen błr i henhold til god forvaltningsskik sik- re, at dens tjenestem(cid:230)nd behandler telefoniske anmodnin- ger om oplysninger fra borgerne korrekt dvs. oplyser, hvilken fremgangsm(cid:229)de de skal fłlge, og hvilke tjenesteg- rene de skal kontakte. Is(cid:230)r błr Kommissionen undg(cid:229), at borgernes henvendelser forbliver ubesvarede. Eftersom Kommissionen i sin udtalelse om den foreliggende sag havde oplyst, at klageren kunne indhente generelle oplys- ninger hos talsmandens tjeneste og havde angivet navnene p(cid:229) de tjenestem(cid:230)nd, han kunne henvende sig til i de for- skellige generaldirektorater ang(cid:229)ende specifikke oplysnin- ger, var yderligere tiltag fra ombudsmandens side unłd- vendige. 2. Positivt svar fra Kommissionen p(cid:229) anmodning om oplysninger 2. 1. I sin udtalelse erkl(cid:230)rede Kommissionen sig rede til at forel(cid:230)gge de oplysninger, klageren havde anmodet om, og fremsendte visse grundl(cid:230)ggende oplysninger vedrłrende de tre emner: 1) Badge i konserves, 2) import af krokodil- lekłd fra Sydafrika og 3) bestemmelser om kłkkenudstyr til restauranter. Kommissionen foreslog klageren at kon- 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/79 takte talsmandens tjeneste og flere tjenestem(cid:230)nd vedrł- rende henholdsvis generelle og specifikke oplysninger. finansielle situation var ved at blive h(cid:229)blłs. De spurgte ombudsmanden, om der var en frist for forsinkede betalinger fra Kommissionen, og anmodede ham om at gribe ind for at sikre, at den endelige betaling fandt sted omg(cid:229)ende. Det fremgik af Kommissionen udtalelser og klagerens bem(cid:230)rk- ninger, at Kommissionen havde bestr(cid:230)bt sig p(cid:229) at finde en lłs- ning i sagen, som var tilfredsstillende for klageren, og ombuds- manden afsluttede derfor behandlingen af sagen. Undersłgelsen FORSINKET BETALING AF KOMMISSIONENS BIDRAG TIL ET PRO- JEKT Kommissionens udtalelse Afgłrelse om klage 384/97/JMA over Europa-Kommissionen Klagen I maj 1997 klagede M. og H. til ombudsmanden p(cid:229) vegne af European Nature Heritage Fund (ENHF) (den europ(cid:230)iske natur- arvsfond). Klagen vedrłrte uberettiget forsinkelse fra Kommis- sionens GD VI’s side med hensyn til betaling af Kommissionens bidrag til et projekt, som gennemfłrtes af ENHF. at gennemfłre GD VI bevilgede i juni 1993 ENHF et belłb p(cid:229) 660 473 ECU 8 s(cid:230)rligt til 93. ES. 06. 002«-projektet i forbindelse med »Proyecto piloto y de demostraci(cid:243)n de aprovechamiento duradero de pastizales arbolados en el oeste de Espaæa« (1). »Artikel aspekt af et ENHF afsluttede projektet i slutningen af marts 1996 og indgav de nłdvendige tekniske og finansielle rapporter til Kommissio- nen i maj 1996 med henblik p(cid:229) den endelige betaling. (Kom- missionen havde allerede betalt 73 755 269 ESP). I juni 1996 anmodede en tjenestemand i GD VI om visse (cid:230)ndringer i pr(cid:230)sentationen af de endelige rapporter vedrł- rende projektet, som blev fremsendt af klagerne i juni 1996. Derefter kontaktede klagerne Kommissionen ved flere lejlighe- der for at anmode om den endelige betaling. Kommissionen svarede i februar 1997 med en anmodning om en (cid:230)ndring af projektets finansielle rapport. Selv om klagerne ans(cid:229) den oprindelige rapport for at v(cid:230)re i overensstemmelse med retningslinjerne for projektets fuldendelse, fremsendte de en ny finansiel rapport til Kommissionen i april 1997. P(cid:229) tidspunktet for klagen til ombudsmanden i maj 1997 havde klagerne ikke modtaget yderligere betalinger fra Kommissionen over et (cid:229)r efter at projektet var fuldendt, og de oplyste, at deres (1) Kommissionens beslutning C(93) 1605. i foretaget tre rater: Klagen blev fremsendt til Kommissionen. Kommissionen erkl(cid:230)- rede i sin udtalelse, at den havde samfinansieret klagernes pro- jekt p(cid:229) grundlag af artikel 8 i forordning (E(cid:216)F) nr. 4256/88. i Betalingerne for projektet var blevet august 1993, i maj 1995 og i juli 1997. Den endelige betaling var blevet forsinket p(cid:229) grund af nłdvendigheden af at kontrol- lere visse finansielle oplysninger vedrłrende projektet. Beslut- ning C(93) 1605, som fastsatte reglerne for projektet, fastslog, at endelige betalinger fłrst kan foretages, n(cid:229)r de kompetente kommissionstjenestegrene har godkendt de tekniske og finansi- elle rapporter, som kontrahenten har indgivet. Bilag II til beslutningen giver Kommissionen tilladelse til at anmode kon- trahenten om alle relevante oplysninger. I dette s(cid:230)rlige tilf(cid:230)lde m(cid:229)tte Kommissionen anmode kontrahenterne om supplerende oplysninger ved forskellige lejligheder. Imidlertid skyldtes den lange forsinkelse med hensyn til den endelige betaling en kontrol foretaget af Kommissionen i for- bindelse med alle projekter, der finansieres i henhold til artikel forl(cid:230)ngelse af kritiske 8 i bem(cid:230)rkninger fra Revisionsretten. Denne kontrol medfłrte en v(cid:230)sentlig forłgelse af arbejdsbyrden i Kommissionens tjene- stegrene. forordning (E(cid:216)F) nr. 4256/88, i Kommissionen p(cid:229)pegede, at den, s(cid:229) snart den havde modtaget den nye rapport fra klagerne i april 1997, udarbejdet i overens- stemmelse med dens nye retningslinjer, havde foretaget den endelige betaling i lłbet af to m(cid:229)neder. Supplerende oplysninger fremsendt af klagerne Inden ombudsmanden modtog Kommissionens udtalelse, frem- sendte klagerne supplerende oplysninger med skrivelser fra juni og juli 1997. Den fłrste skrivelse henviste til deres kontakter med forskellige kommissionstjenestegrene med henblik p(cid:229) at f(cid:229) klarlagt situationen med hensyn til den endelige betaling i for- bindelse med deres projekt. Selv om den endelige betaling syn- tes at v(cid:230)re undervejs, havde Kommissionen over for klagerne ogs(cid:229) p(cid:229)peget, at den havde befłjelse til at blokere betalingerne i tilf(cid:230)lde af tvivl. P(cid:229) baggrund af denne erkl(cid:230)ring satte klagerne i deres skrivelse til ombudsmanden spłrgsm(cid:229)lstegn ved, om der burde v(cid:230)re en frist for at begr(cid:230)nse denne befłjelse. C 300/80 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 Klagerne anfłrte i deres skrivelse fra juli 1997, at de nu havde modtaget den endelige betaling. De anfłrte ogs(cid:229), at medmindre Kommissionen (cid:230)ndrede sin m(cid:229)de at behandle ikke-statslige organisationer p(cid:229), ville de ikke v(cid:230)re i stand til at deltage i noget andet projekt. Klagerne takkede ogs(cid:229) Ombudsmanden for hans bestr(cid:230)belser for at n(cid:229) frem til en gunstig lłsning p(cid:229) deres problem. Ombudsmanden fremsendte Kommissionens udtalelse til kla- gerne med en opfordring til at frems(cid:230)tte bem(cid:230)rkninger, men han modtog ingen. Afgłrelsen P(cid:229) grundlag af oplysningerne fra klagerne og Kommissionen konkluderede ombudsmanden, at Kommissionen havde lłst sagen. Ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. FORS(cid:216)MMELSE VED IKKE AT HOLDE EN KLAGER UNDERRETTET OM DENNES KLAGESAG Afgłrelse af klage 596/97/JMA mod Europa-Kommissionen Klagen I juni 1997 klagede D. M. til ombudsmanden p(cid:229) vegne af miljł- gruppen CER. Han p(cid:229)stod, at Kommissionen havde forsłmt at underrette CER om enhver udvikling ang(cid:229)ende den klage, gruppen havde sendt til Kommissionen i maj 1996. CER’s klage til Kommissionen drejede sig om den tilladelse, de spanske myndigheder havde givet til minedrift i Montes Obare- nes-Toloæo, i La Rioja. Dette omr(cid:229)de var af de spanske myn- digheder klassificeret som et s(cid:230)rligt beskyttelsesomr(cid:229)de for beskyttelse af fugle. Den 5. juni 1996 meddelte Kommissionen CER, at klagen var registreret under arkivnummer 96/4370 SG(96)A/8475, men den havde derefter ikke givet nogen yder- ligere oplysninger. Undersłgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev sendt til Kommissionen, hvis udtalelse i sammen- drag var som fłlger: mandsstatutten. Kommissionen mente, at klageren ikke havde taget noget initiativ til at kontakte dens tjenestegrene efter at have fremsat sin oprindelige klage. i standardklageskemaet (1). Disse indeb(cid:230)rer: Hvad angik de v(cid:230)sentlige aspekter i sagen, henviste Kommis- sionen til sine generelle forpligtelser over for klagere, som i) at beskrevet sende en kvittering for modtagelse af klagen; ii) at underrette klageren om enhver aktivitet foretaget i forbindelse med kla- gen, samt iii) om beslutningen om at indlede et overtr(cid:230)delses- słgsm(cid:229)l mod den ansvarlige medlemsstat. I den p(cid:229)g(cid:230)ldende sag forklarede Kommissionen, at klagerens brev af 3. maj 1996 var blevet registreret som en klage af 10. maj 1996 (med klagenummer 96/4370). Da bestemmelserne i R(cid:229)dets direktiv 79/409/E(cid:216)F af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle (2), og R(cid:229)dets direktiv 92/43/EF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter (3) kunne v(cid:230)re relevant for sagen, bad man i en meddelelse sendt den 25. juli 1996 om de spanske myndigheders kommentarer. Kommissio- nen forklarede, at i sager, hvor klageren kun har indsendt f(cid:229) oplysninger, afh(cid:230)nger enhver videre vurdering af sagen af de oplysninger, de nationale myndigheder indsender. Da der ikke forel(cid:229) noget svar fra de spanske myndigheder efter den fastsatte to m(cid:229)neders periode, sendte man den fłrste ryk- kerskrivelse den 25. oktober 1996 og den anden den 12. februar 1997. Da kommiss(cid:230)r Bjerregaard ikke modtog noget som helst svar, skrev hun den 18. marts 1997 til den spanske miljłminister, Tocino. Svaret fra de spanske myndigheder forel(cid:229) endelig i Kommissionen den 2. juni 1997. P(cid:229) grundlag af den forklaring, de spanske myndigheder gav, gennemgik Kommissionen sagen igen og bad derefter i brev af juli 1997 klageren om at frems(cid:230)tte sine bem(cid:230)rkninger. I 7. svarbrev af 25. august 1997 erkl(cid:230)rede klageren sig enig i Kommissionens vurdering og forklarede, at projektet ved ind- sendelse af hans klage var blevet standset p(cid:229) grund af Kommis- sionens indgriben. Klagerens bem(cid:230)rkninger Ombudsmanden sendte Kommissionens kommentarer til klage- ren med en opfordring om at frems(cid:230)tte sine bem(cid:230)rkninger. I sit svar meddelte klageren, at projektet var blevet standset, og at de spanske myndigheder havde beordret en ny undersłgelse af projektets indvirkninger p(cid:229) miljłet. P(cid:229) baggrund heraf mente klageren, at hans holdning hele tiden havde v(cid:230)ret kor- rekt, og at den tilladelse, der var givet til projektet, var ulovlig. Som indledende aspekt h(cid:230)vdede Kommissionen, at klageren ikke forud for klagen havde foretaget passende administrative i ombuds- henvendelser, som det kr(cid:230)ves i artikel 2, stk. 4, (1) EFT C 26 af 1. 2. 1989, s. 6. (2) EFT L 103 af 25. 4. 1979, s. 1. (3) EFT L 206 af 22. 7. 1992, s. 7. 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/81 Klageren bad ombudsmanden om ikke at lukke sagen, fłr pro- ceduren for tilladelse til projektet var afsluttet af de spanske myndigheder, s(cid:229) man kunne sikre, at EF’s love fuldt ud blev overholdt. Afgłrelsen 1. Hvorvidt sagen kan antages til behandling samt yder- ligere undersłgelser foretaget af ombudsmanden 1. 1. Hvad angik Kommissionens argument om, at klageren ikke tidligere havde klaget til institutionen, skal det under- streges, at det er op til ombudsmanden at afgłre, hvorvidt en klage kan antages til behandling eller ikke. F(cid:230)llesska- bets institutioner og organer er naturligvis velkomne til at give udtryk for deres holdning til det emne, ombudsman- den behandler. 1. 2. En sag skal for at kunne antages til behandling forinden have gennemlłbet passende administrative henvendelser til de p(cid:229)g(cid:230)ldende institutioner og organer (artikel 2, stk. 4, i ombudsmandstatutten). P(cid:229) grund af de forskellige sproglige versioner af denne tekst (1), og n(cid:229)r man tager hensyn til form(cid:229)let med bestemmelsen, har det v(cid:230)ret ombudsmandens praksis at vurdere, hvorvidt der er fore- taget passende administrative henvendelser, afh(cid:230)ngigt af hver enkelt sags s(cid:230)rlige omst(cid:230)ndigheder. 1. 3. Da sagen drejer sig om Kommissionens forsłmmelse ved ikke at holde en klager underrettet gennem mere end et (cid:229)r om udviklingen i dennes sag, og da det ville v(cid:230)re rime- ligt at forvente, at disse oplysninger blev fremsendt til kla- gerne uden forudg(cid:229)ende opfordring, vurderede ombuds- manden, at kriterierne for, om klagen kan antages til behandling, var overholdt, uden yderligere krav. 2. Kommissionens forsłmmelse ved ikke at holde en klager underrettet 2. 1. Kommissionen begrundede sin forsłmmelse ved ikke at fremsende nogen som helst oplysninger til klageren fra maj 1996 til juni 1997 med, at de spanske myndigheder ikke havde svaret p(cid:229) dens breve og rykkerskrivelser ang(cid:229)- ende disses kommentarer til sagen. (1) Som n(cid:230)vnt tidligere afgłrelse i ombudsmandens af klage 45/26. 7. 95/JPB/PD/B-dk: »Der synes at v(cid:230)re en mindre uoverens- stemmelse mellem de forskellige sprogudgaver af denne bestemmel- se. I den danske udgave anvendes ganske vist termen »fornłdne«, som giver det indtryk, at s(cid:229)danne administrative henvendelser er nłdvendige. P(cid:229) den anden side anvendes der i f. eks. de engelske, franske, tyske, spanske og svenske udgaver henholdsvis termerne »appropriate«, »appropriØes«, »geeigneten«, »adecuadas« og »l(cid:228)mpli- ga«, som synes at betyde, at der skal rettes passende administrative henvendelser«. Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands ¯rsberetning, 1996, side 45. 2. 2. I forbindelse med ombudsmandens egetinitiativundersł- gelse 303/97/PD (2) beskrev Kommissionen i detaljer sin politik med at underrette klageren om, hvad der blev fore- taget med hensyn til dennes klage. Den forklarede at: »N(cid:229)r en klage er blevet registreret, underrettes klageren om, hvad der til de sker med dennes klage herunder om henvendelser p(cid:229)g(cid:230)ldende nationale myndigheder«. 2. 3. P(cid:229) baggrund af denne forpligtelse ville det have v(cid:230)ret kor- rekt af Kommissionen at underrette klageren om dens mange henvendelser til de p(cid:229)g(cid:230)ldende myndigheder. Ombudsmanden noterede sig dog, at det p(cid:229)st(cid:229)ede ulovlige projekt som fłlge af alle disse henvendelser (cid:151) herunder et personligt brev fra den ansvarlige miljłkommiss(cid:230)r til den ansvarlige nationale minister (cid:151) blev annulleret, og dermed var problemet lłst. Det kunne derfor konkluderes, at Kommissionen tog de nłdvendige skridt til at lłse sagen til klagerens fulde til- fredshed. 3. Klagerens anmodning om at holde sagen (cid:229)ben 3. 1. Ombudsmanden har kun befłjelse til at undersłge mulige tilf(cid:230)lde af fejl og forsłmmelser i handlinger foretaget af F(cid:230)llesskabets institutioner og organer. I ombudsmandssta- tuttens artikel 2, stk. 1, er det udtrykkeligt n(cid:230)vnt, at hand- linger foretaget af enhver anden myndighed eller person ikke kan indklages for ombudsmanden (3). 3. 2. Ombudsmandens undersłgelser af denne klage drejede sig derfor om at undersłge, hvorvidt der havde v(cid:230)ret tale om fejl og forsłmmelser i Kommissionens forvaltning. Det l(cid:229) ikke inden for ombudsmandens kompetence at vurdere, hvorvidt de spanske myndigheders aktiviteter var i over- ensstemmelse med F(cid:230)llesskabets love eller ikke. Konklusion P(cid:229) baggrund af klagerens oplysninger og Kommissionens ind- sendte bem(cid:230)rkninger konkluderede ombudsmanden, at sagen var blevet lłst af Kommissionen til klagerens fulde tilfredshed, og ombudsmanden afsluttede derfor sagen. (2) Undersłgelse p(cid:229) eget initiativ af Kommissionens administrative pro- cedurer i forbindelse med borgeres klager over nationale myndighe- der (se Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands ¯rsberetning 1997, s. 270). (3) Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands statut, artikel 2 stk. 1: »Ombuds- manden skal inden for rammerne af ovenn(cid:230)vnte traktater ((cid:133)) bidrage til at p(cid:229)vise fejl og forsłmmelser i forbindelse med handlin- ger foretaget af F(cid:230)llesskabets organer og institutioner ((cid:133)). Handlin- ger foretaget af enhver anden myndighed eller person kan ikke ind- klages for ombudsmanden. « C 300/82 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 3. 3. 3. KONTORET FOR HARMONISERING AF DET INDRE MARKED ansłgere blev optaget p(cid:229) den endelige liste; d) endelig afholdtes en mundtlig prłve. UDV˘LGELSESPR(cid:216)VE FOR MIDLERTIDIGT ANSATTE: AFVISNING AF EN ANS(cid:216)GER Afgłrelse om klage 1016/13. 11. 96/ALG-PL/ES/JMA over Harmo- niseringskontoret for Det Indre Marked Klagen I november 1996 indgav P. L. en klage over manglende gen- for nemsigtighed i det Indre Markeds gennemfłrelse af en almindelig udv(cid:230)lgelses- prłve AT/C og manglende begrundelse af resultatet over for de ansłgere, som ikke havde best(cid:229)et prłven. forbindelse med Harmoniseringskontoret P. L. havde oprindelig klaget til den regionale ombudsmand for Valencia (»Sindic de Greuges de la Comunitat Valenciana«), som videresendte klagen til Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand. P. L. havde deltaget i en udv(cid:230)lgelsesprłve for midlertidigt ansat- te, som afholdtes af Harmoniseringskontoret i november 1995. Efter en indledende gennemgang af alle ansłgningerne havde udv(cid:230)lgelseskomitØen n(cid:230)gtet ham adgang til de mundtlige prł- ver og meddelt dette i en standardskrivelse. I april 1996 sendte P. L. en skrivelse til Harmoniseringskonto- ret, hvori han understregede, at han ikke klagede over udv(cid:230)l- gelseskomitØens afgłrelse, men łnskede at modtage yderligere oplysninger om udv(cid:230)lgelsesproceduren og (cid:229)rsagerne til, at han ikke havde f(cid:229)et adgang til prłverne. Klageren fandt, at Harmoniseringskontorets svar var meget generelt og usammenh(cid:230)ngende. Undersłgelsen Harmoniseringskontorets udtalelse Klagen blev fremsendt til Harmoniseringskontoret. I sin udta- lelse p(cid:229)pegede kontoret, at den p(cid:229)g(cid:230)ldende udv(cid:230)lgelsesprłve ikke var en almindelig udv(cid:230)lgelsesprłve med henblik p(cid:229) ans(cid:230)t- telse af EF-tjenestem(cid:230)nd, men en udv(cid:230)lgelse af midlertidigt ansatte til sekretariatsstillinger (lłnklasse C), og der fandtes ingen generelle bestemmelser for s(cid:229)danne specifikke prłver for midlertidigt ansatte. Ifłlge Harmoniseringskontoret blev udv(cid:230)l- gelsesproceduren afviklet i overensstemmelse med principperne om ligebehandling, gennemsigtighed og geografisk ligev(cid:230)gt. Klageren blev ikke udvalgt til den mundtlige prłve, fordi han havde begr(cid:230)nset erhvervserfaring, idet han udelukkende havde arbejdet for den spanske lokalforvaltning. Efter procedurens afslutning underrettede udv(cid:230)lgelseskomitØen skriftligt alle ansłgerne om resultatet heraf. Ansłgere, som ikke havde best(cid:229)et, og som havde indgivet formelle klager, modtog en begrundelse for deres udelukkelse. Kontoret p(cid:229)pegede endvidere, at klageren ikke havde modsat sig udv(cid:230)lgelseskomitØens afgłrelse men blot anmodet om en begrundelse herfor. Fłlgelig var hans skrivelse ikke blevet betragtet som en klage. Ombudsmanden sendte Harmoniseringskontorets udtalelse til klageren, som ikke sendte nogen bem(cid:230)rkninger. Afgłrelsen P(cid:229) grundlag af oplysningerne fra klageren og udtalelsen fra Harmoniseringskontoret Indre Marked konkluderede ombudsmanden fłlgende: for det 1. Vedrłrende kravet om en begrundelse I sin skrivelse fra april 1996 havde klageren udtrykkeligt bedt Harmoniseringskontoret meddele ham, hvorfor han var blevet udelukket fra udv(cid:230)lgelsesprłven. Kontoret havde blot svaret, at klageren efter anden etape, hvor der foreto- ges en sammenligning af ansłgernes personlige akter, ikke var blevet udvalgt til det mundtlige prłver. I forbindelse med udv(cid:230)lgelsesprłver skal en udv(cid:230)lgelses- komitØs afgłrelse om at afvise en ansłger ledsages af en i bekendtgłrelsen om angivelse af, hvilke betingelser udv(cid:230)lgelsesprłve, der ikke er opfyldt (1). I tilf(cid:230)lde af et stort antal ansłgere kan udv(cid:230)lgelseskomitØen nłjes med en kortfattet begrundelse og blot informere ansłgerne om kriterierne for og resultatet af udv(cid:230)lgelsen (2). Dog błr udv(cid:230)lgelseskomitØen efterfłlgende forel(cid:230)gge individuelle begrundelser for ansłgere, som udtrykkelig anmoder her- om (3). Udv(cid:230)lgelsesproceduren omfattede fire etaper: a) Kontoret sendte et ansłgningsskema til alle, der havde udtrykt interesse for at deltage; b) efter udsendelse af 726 ansłgningsskemaer modtoges og registreredes 393 svar, hvoraf 255 opfyldte de fastsatte krav; c) udv(cid:230)lgelseskomitØen foretog en komparativ analyse af ansłgernes kvalifikationer og erfaringer; kun 75 (1) Forenede sager 4, 19 og 28/78, Salerno mod Kommissionen, Sml. 1978, s. 2403. (2) Sag 225/82, Verzyck mod Kommissionen, Sml. 1983, s. 1991. (3) Sag T-55/91, Olivier Fascilla mod Parlamentet, Sml. 1992, s. II-1757, pr(cid:230)mis 34-35. 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/83 til klageren var Harmoniseringskontorets ikke til- svar str(cid:230)kkeligt detaljeret til at klageren kunne forst(cid:229), p(cid:229) hvilket grundlag udv(cid:230)lgelseskomitØen havde truffet sin afgłrelse og til at sikre en eventuelt fornyet gennemgang af begrun- delsen for den afgłrelse, der var truffet. Svaret havde s(cid:229)le- des ikke givet klageren en passende begrundelse for, hvor- for hans ansłgning var blevet afvist. Harmoniseringskontoret begrundede dette forhold med, at P. L. ikke havde indgivet en formel klage over udv(cid:230)lgelses- komitØens afgłrelse men kun en almindelig anmodning om yderligere oplysninger. Dette supplerende krav var ikke afledt af Domstolens rets- praksis p(cid:229) omr(cid:229)det. Domstolen havde understreget, at insti- tutionen var forpligtet til at forel(cid:230)gge en begrundelse, hvis ansłgeren til en udv(cid:230)lgelsesprłve udtrykkeligt anmodede om en individuel forklaring. C. var medlem af Europa-Parlamentets udvalg om udvikling og samarbejde. P(cid:229) tidspunktet for de begivenheder, hvoraf klagen udsprang, var han udvalgets ordfłrer vedrłrende LomØ-kon- ventionen. Udvalget p(cid:229)lagde ham og et andet MEP at rejse til Paris for at młdes med den franske udenrigsminister den 26. januar 1995. Det gjorde de, og efterfłlgende blev C. ’s udgifter i forbindelse med undersłgelsesrejsen betalt af Parlamentet. Nogle uger senere fik C. meddelelse om, at udvalget ikke i rette tid havde underrettet Parlamentets Pr(cid:230)sidium om undersłgel- sesrejsen, og det blev p(cid:229)lagt ham at tilbagebetale udgifterne. C. forelagde sagen for kv(cid:230)storerne og Parlamentets formand, som bekr(cid:230)ftede, at udgifterne skulle tilbagebetales. C. gjorde i sin klage til ombudsmanden g(cid:230)ldende, at det var uretf(cid:230)rdigt, at et MEP, som officielt var blevet p(cid:229)lagt at fore- tage en undersłgelsesrejse, forventedes selv at betale sine befor- dringsudgifter p(cid:229) grund af en fejl beg(cid:229)et af en anden person. 2. Vedrłrende den indholdsm(cid:230)ssige del I udtalelsen til ombudsmanden oplyste Harmoniseringskon- toret, at udv(cid:230)lgelseskomitØen havde foretaget en kompara- tiv analyse af ansłgernes kvalifikationer under hensyntagen til arbejdets art, geografisk ligev(cid:230)gt og international erfa- ring. Man havde foretrukket ansłgere, som havde opn(cid:229)et erhvervserfaring i et internationalt miljł. Klageren var ble- vet udelukket fra prłven p(cid:229) grund af disse kriterier, efter- som hans erhvervserfaring og praktiske kendskab til frem- medsprog forekom begr(cid:230)nset. Ombudsmanden fandt, at denne del af svaret gav en fyl- destgłrende individuel begrundelse for, at udv(cid:230)lgelses- komitØen ikke havde givet klageren adgang til den mundt- lige prłve. Harmoniseringskontoret havde s(cid:229)ledes besvaret klagerens anmodning korrekt. Det fremgik af Harmoniseringskontorets udtalelse og klage- rens oplysninger, at kontoret havde taget initiativ til at lłse sagen til klagerens tilfredshed. Ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. 3. 4. MINDELIGE L(cid:216)SNINGER OPN¯ET AF OMBUDSMANDEN 3. 4. 1. EUROPA-PARLAMENTET REJSEUDGIFTER I FORBINDELSE MED ET MEP’S OFFICIELLE BES(cid:216)G om klage 760/24. 7. 96/JC/UK/IJH over Europa- Afgłrelse Parlamentet Klagen I juli 1996 indgav C. , MEP, en klage til ombudsmanden. I hen- hold til klagen var de relevante faktiske omst(cid:230)ndigheder fłl- gende: Undersłgelsen Parlamentets udtalelse Klagen og de dertil vedfłjede dokumenter blev fremsendt til Europa-Parlamentet. Parlamentets udtalelse indeholdt fłlgende bem(cid:230)rkninger: Det ville n(cid:230)ppe v(cid:230)re i overensstemmelse med ombudsmandens kompetence og ansvar, hvis han skulle v(cid:230)re ansvarlig for at optr(cid:230)de som ad hoc-voldgifts- eller -appelmyndighed for medlem- mer, hvis anmodninger bliver afvist af de kompetente parlaments- organer (Pr(cid:230)sidiet og kv(cid:230)storerne). ((cid:133)) Jeg beklager, at ombudsmanden er blevet involveret i en ubegrun- det individuel klage af denne art og n(cid:230)rer tillid til, at ethvert fremtidigt tilf(cid:230)lde kan erkl(cid:230)res i uoverensstemmelse med kravene for behandling. For s(cid:229) vidt ang(cid:229)r klagens indhold, punkter: indeholdt udtalelsen to i) Til trods for bestemmelsen i Parlamentets regler om, at der forud for deltagelse i s(cid:229)danne młder kr(cid:230)ves en tilladelse, havde C. hverken opn(cid:229)et eller anmodet om en s(cid:229)dan til- ladelse. ii) MEP’er har ret til en godtgłrelse p(cid:229) 3 000 ECU om (cid:229)ret til d(cid:230)kning af udgifter i forbindelse med rejser, der foretages under udfłrelsen af deres opgaver uden for det land, hvor de blev valgt. C. ville, hvis han i rette tid og p(cid:229) grundlag af bilag havde indsendt en anmodning, have v(cid:230)ret berettiget til at f(cid:229) godtgjort sine rejseudgifter i forbindelse med besł- get i Paris over denne godtgłrelse. C 300/84 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 Klagerens bem(cid:230)rkninger C. gjorde i sine bem(cid:230)rkninger g(cid:230)ldende, at han var dybt s(cid:229)ret over de bem(cid:230)rkninger, som er citeret med kursiver ovenfor. Han anfłrte endvidere, at han ikke var interesseret i de łkono- miske aspekter af sagen, men łnskede at rense sit navn, som han fłlte var blevet »tilsmudset« ved Parlamentets behandling af sagen. Ombudsmandens bestr(cid:230)belser p(cid:229) at n(cid:229) frem til en minde- lig lłsning Efter at have gennemg(cid:229)et Parlamentets udtalelse og C. ’s bem(cid:230)rkninger fandt ombudsmanden, at der prima facie forel(cid:229) et tilf(cid:230)lde af fejl eller forsłmmelser, fordi det kunne l(cid:230)gges til grund, at erkl(cid:230)ringen i Parlamentets udtalelse om, at der ikke var blevet indgivet nogen anmodning om forudg(cid:229)ende til- ladelse til besłget i Paris, ikke var i overensstemmelse med den dokumentation, som var vedfłjet C. ’s klage. I overensstemmelse med vedt(cid:230)gtens artikel 3, stk. 5, foreslog ombudsmanden derfor et młde mellem hans tjenester og Parla- mentet for at drłfte muligheden af en mindelig lłsning. P(cid:229) et młde med ombudsmandens tjenester bekr(cid:230)ftede C. , at han s(cid:229)ledes som anfłrt i hans bem(cid:230)rkninger ikke var interesse- ret i det łkonomiske aspekt af sagen. Han anfłrte, at hans klage blev imłdekommet derved, at Europa-Parlamentet gjorde vitterligt, at han havde handlet i god tro, og at der rent faktisk var blevet anmodet om forudg(cid:229)ende tilladelse til undersłgelses- rejsen til Paris. Afgłrelsen 1. Europa-Parlamentet gjorde vitterligt, at det accepterede, at klageren handlede i god tro, og at der rent faktisk var ble- vet anmodet om forudg(cid:229)ende tilladelse til undersłgelsesrej- sen til Paris. Klageren gjorde det for sit vedkommende klart, at han ikke słgte at kr(cid:230)ve udgifter, som Parlamentet havde kr(cid:230)vet tilbagebetalt p(cid:229) grundlag af artikel 22, stk. 8, og artikel 139, stk. 5, i Parlamentets forretningsorden, til- bage (1). 2. Det fremgik af ovenst(cid:229)ende, at efter ombudsmandens initia- tiv til at n(cid:229) frem til en mindelig lłsning var der ingen om- tvistede spłrgsm(cid:229)l tilbage mellem klageren og Europa-Par- lamentet. Ombudsmanden afsluttede derfor sagen. Supplerende bem(cid:230)rkninger En skrivelse af 16. januar 1998 fra Europa-Parlamentets nuv(cid:230)- rende formand til ombudsmanden indeholdt fłlgende bem(cid:230)rk- ninger: »I overensstemmelse med artikel 22, stk. 8, og artikel 139, stk. 5, i Parlamentets forretningsorden skal medlemmerne anmode om Pr(cid:230)sidiets tilladelse til at deltage i młder uden for Parlamentets s(cid:230)dvanlige arbejdssteder. 1. Europa-Parlamentet bestred ikke formelt ombudsmandens kompetence til at behandle denne klage. Men det foruds(cid:229), at fremtidige sager af denne art kunne erkl(cid:230)res i uoverens- stemmelse med kravene for behandling, og fandt, at ombudsmanden ikke burde optr(cid:230)de som »voldgifts- eller appelmyndighed for medlemmer, hvis anmodninger bliver afvist af de kompetente parlamentsorganer«. Den 18. januar 1995 sendte lord Plumb, medformand for Den Paritetiske Forsamling AVS-EU, en anmodning om, at [C. ] del- tog i en undersłgelsesrejse til Paris. Men som fłlge af denne anmodnings sene indgivelse havde Pr(cid:230)sidiet ikke tilstr(cid:230)kkelig tid til at behandle den, og undersłgelsesrejsen blev foretaget uden den kr(cid:230)vede tilladelse. Parlamentets forretningsorden er klar p(cid:229) dette punkt og fastsl(cid:229)r uden at levne mulighed for tvivl, at anmodningen skal indgives i forvejen, og der findes ikke nogen bestemmelse om, at der kan gives tilladelse, efter at begivenheden har fundet sted. Under disse omst(cid:230)ndigheder mener jeg ikke, at Parlamentet kan betale de godtgłrelser og rejseudgifter, som [C. ] ville have v(cid:230)ret berettiget til, hvis Pr(cid:230)sidiet havde givet tilladelse til undersłgelsesrejsen. Intet af dette drager den omst(cid:230)ndighed, at [C. ] var i god tro, i tvivl. Jeg er sikker p(cid:229), at han blot łnskede at udfłre sit arbejde som ordfłrer s(cid:229) godt som muligt. « 2. Som forklaret i (cid:229)rsberetningen for 1997 overv(cid:229)ger ombudsmanden ikke Europa-Parlamentets politiske arbejde. Men i mangel af en udtrykkelig bestemmelse i traktaten eller ombudsmandens statut (2) er der ikke noget retsgrund- lag for, at ombudsmanden anser, at klager vedrłrende Par- lamentets administrative arbejde er i uoverensstemmelse med kravene for behandling. 3. Tilsvarende er der, selv om Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand ikke opsłger en situation, hvor han skal betragtes som et (1) Artikel 22, stk. 8: »Pr(cid:230)sidiet godkender udvalgsmłder uden for de s(cid:230)dvanlige arbejdssteder, hłringer og ordfłreres undersłgelses- og informationsrejser. « Artikel 139, stk. 5: »Med Pr(cid:230)sidiets samtykke kan ethvert udvalg p(cid:229)l(cid:230)gge Øt eller flere af sine medlemmer at fore- tage en undersłgelses- eller informationsrejse. « (2) Europa-Parlamentets afgłrelse 94/262/EKSF, EF, Euratom af 9. marts 1994 vedrłrende ombudsmandens statut og de almindelige betingelser for udłvelsen af dennes hverv (EFT L 113 af 4. 5. 1994, s. 15). 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/85 retsmiddel i sager af denne art, ikke noget retsgrundlag for, at ombudsmanden anser, at klager indgivet af MEP’er p(cid:229) egne vegne er i uoverensstemmelse med kravene for behandling, forudsat at alle de betingelser for overensstem- melse med kravene for behandling, som er fastsat i statut- ten, er opfyldt. Artikel 2, stk. 4, i statutten kr(cid:230)ver, at der forud for en klage skal v(cid:230)re rettet de fornłdne administra- tive henvendelser, som i et tilf(cid:230)lde af denne art omfatter ansłgning kompetente myndigheder. S(cid:229)danne tilf(cid:230)lde kunne normalt lłses af disse myndigheder p(cid:229) en m(cid:229)de, som ikke giver anledning til yderligere klage. Parlamentets til 4. I I overensstemmelse med EF-traktatens artikel 138 E vedrł- rer ombudsmandens undersłgelser mulige tilf(cid:230)lde af fejl eller forsłmmelser. forbindelse med hver undersłgelse foretaget af ombudsmanden har den berłrte institution mulighed for at bevise, at der ikke er beg(cid:229)et fejl eller for- słmmelser ved at frems(cid:230)tte en udtalelse, som omhyggeligt og korrekt behandler de relevante spłrgsm(cid:229)l, for at sikre at klagen behandles omg(cid:229)ende og korrekt af ombudsmanden. 3. 4. 2. EUROPA-KOMMISSIONEN AKTINDSIGT I KOMMISSIONSDOKUMENTER Afgłrelse om klage 1045/21. 11. 96/BH/IRL/JMA over Europa- Kommissionen Klagen I november 1996 klagede X. til ombudsmanden over, at Kom- missionen havde n(cid:230)gtet ham aktindsigt i et dokument vedrł- rende politikker til bek(cid:230)mpelse af fattigdom i Unionen. Undersłgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev fremsendt til Kommissionen, som i det v(cid:230)sentligste anfłrte fłlgende: I Kommissionens sociale handlingsprogram p(cid:229) mellemlang sigt for 1995-1997 havde Kommissionen meddelt, at der ville blive udarbejdet en beretning om alle relevante f(cid:230)llesskabsaktioner til bek(cid:230)mpelse af fattigdom og social udstłdelse. Fłlgelig p(cid:229)be- gyndte Kommissionen arbejdet med repr(cid:230)sentanter fra med- lemsstaterne inden for rammerne af en gruppe p(cid:229) hłjt plan om social udstłdelse. Efter en anmodning fra Kommissionen fra 1996 forelagde hver enkelt medlemsstat gruppen oplysnin- ger om deres nationale kriterier for definition af fattigdom og social udstłdelse s(cid:229)vel som en redegłrelse for opbygningen og fastl(cid:230)ggelsen af deres nationale politikker. Klagerens beg(cid:230)ring vedrłrte denne samling dokumenter fra medlemsstaterne. Kommissionen havde vedtaget ikke at fremsende en kopi af disse bidrag, eftersom de p(cid:229)g(cid:230)ldende dokumenter ikke var et kommissionsdokument men et materiale, som oprindelig var produceret af forskellige medlemsstater og blot samlet af insti- tutionen. Kommissionen havde p(cid:229) baggrund af Kommissionens afgłrelse af 8. februar 1994 om aktindsigt i Kommissionens dokumenter konkluderet, at det omhandlede materiale ikke kunne betragtes som et kommissionsdokument. Kommissionen var af den opfattelse, at beg(cid:230)ringen burde havde v(cid:230)ret stilet til dem, der havde oprettet dokumenterne, dvs. medlemsstaterne. Eftersom Kommissionens politik om aktindsigt i Kommissionens doku- menter udelukkende vedrłrte institutionens egne dokumenter, fandtes der ikke bel(cid:230)g for, at Kommissionen gav aktindsigt i dokumenter, der var oprettet af andre organer. Kommissionen p(cid:229)pegede dog, at den ville fremsende klageren den endelige beretning, n(cid:229)r denne forel(cid:229). Kommissionen foreslog, at klageren rettede henvendelse til det irske socialministerium ang(cid:229)ende de oplysninger, han havde udbedt sig. Klagerens bem(cid:230)rkninger I sine bem(cid:230)rkninger p(cid:229)pegede X. fłlgende: Efter hans opfattelse herskede der ingen uklarhed om, hvilken dokumenttype han havde anmodet om aktindsigt i. Hans beg(cid:230)- ring vedrłrte et kommissionsdokument og ikke flere forskellige dokumenter, som var oprettet af medlemsstaterne. Eftersom dette materiale til dels var blevet oversat og udgivet med en kommissionsforside, burde dokumentet betragtes som et kom- missionsdokument. X. tilfłjede, at dokumentet var blevet udgivet i Irland som et kommissionsdokument i sommeren 1996. Han havde anmodet det irske socialministerium om en kopi af dokumentet, men hans beg(cid:230)ring var blevet afvist med den begrundelse, at den vedrłrte et kommissionsdokument, og at det derfor kun var Kommissionen, der kunne bevilge aktindsigt heri. X. kunne ikke tilslutte sig Kommissionens holdning. Eftersom det var Kommissionen, der havde samlet og udgivet dokumen- tet, burde det betragtes som et kommissionsdokument. Endelig understregede klageren, at Kommissionens holdning kunne skade gennemsigtigheden inden for Den Europ(cid:230)iske Union, og at han fłlgelig burde bevilges aktindsigt i gennem- sigtighedens interesse. C 300/86 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 Supplerende undersłgelser Ombudsmanden vedtog, at tekstens art og en tilfredsstillende lłsning af problemet kr(cid:230)vede, at tjenestem(cid:230)nd fra ombuds- mandens sekretariat inspicerede det p(cid:229)g(cid:230)ldende dokument. Denne inspektion havde til form(cid:229)l at fastsl(cid:229), om dokumentet udelukkende var en samling af forskellige bidrag fra medlems- staterne og fłlgelig ikke omfattet af bestemmelserne om aktindsigt. Den 10. oktober 1997 afholdtes et młde i Kommissionens lokaler i Bruxelles med henblik p(cid:229) den n(cid:230)vnte inspektion. Kommissionen havde forudg(cid:229)ende underrettet alle medlemmer af gruppen p(cid:229) hłjt plan herom. s(cid:229) for vidt angik deres nationale politikker Under młdet forklarede de tilstedev(cid:230)rende kommissionstjene- stem(cid:230)nd, at dokumentet i 1995 oprindelig var blevet udarbej- det for at forbedre den gensidige forst(cid:229)else blandt medlemssta- terne, til bek(cid:230)mpelse af social udstłdelse og fattigdom. Kommissionen havde i denne forbindelse sammensat en gruppe p(cid:229) hłjt plan med deltagelse af nationale eksperter fra alle medlemsstater. Kommissionen havde inden for rammerne af gruppen p(cid:229) hłjt plan og som en forberedelse af drłftelserne omdelt et spłrge- skema til alle medlemsstaterne ved udgangen af 1995. Kom- missionen tjenestegrene havde samlet alle medlemsstaternes svar i et enkelt dokument, som var blevet omdelt under młdet i gruppen p(cid:229) hłjt plan i juni 1996. Ombudsmandens forsłg p(cid:229) at opn(cid:229) en mindelig lłsning Efter inspektionen rettede ombudsmanden i overensstemmelse med artikel 3, stk. 5, i ombudsmandens statut en skriftlig hen- vendelse til Kommissionen med henblik p(cid:229) at n(cid:229) frem til en mindelig lłsning. Ombudsmanden henviste i sin skrivelse til Kommissionens rolle i forbindelse med det p(cid:229)g(cid:230)ldende doku- ments udarbejdelse og til det faktum, at en medlemsstat havde afvist klageren med den begrundelse, at beg(cid:230)ringen skulle stiles til Kommissionen. Det var beklageligt, at klagerens beg(cid:230)ring om aktindsigt i dokumentet var blevet afvist af b(cid:229)de medlems- staten og Kommissionen. Endvidere fandt ombudsmanden, at manglende gennemsigtighed p(cid:229) netop dette omr(cid:229)de kunne skade offentlighedens tillid til F(cid:230)llesskabets forvaltning og hin- dre virkeliggłrelsen af de m(cid:229)l, der blev fastlagt i erkl(cid:230)ring nr. 17 om retten til adgang til oplysninger, som er vedfłjet trakta- ten om den Europ(cid:230)iske Union. Ud fra disse overvejelser fore- slog ombudsmanden en mindelig lłsning, hvorved Kommissio- nen bevilligede klageren aktindsigt i det omhandlede doku- ment. ning i denne s(cid:230)rlige sag. I denne henseende havde Kommissio- nen anmodet samtlige medlemsstater om tilladelse til at offent- liggłre deres bidrag. Den 13. maj og 14. juli 1998 modtog ombudsmanden supple- rende oplysninger fra Kommissionen vedrłrende svarene p(cid:229) disse anmodninger. Det fremgik, at alle medlemsstater havde indvilget i at fremsende deres dokumenter til klageren, og at flere havde fremsat visse forbehold, for s(cid:229) vidt angik gengivelse og ophavsret. Endvidere havde Kommissionen indvilget i at sende X. en kopi af de noter, Kommissionens tjenestegrene havde udarbejdet under młdet i gruppen p(cid:229) hłjt plan om social udstłdelse i juni 1996. I to skrivelser til ombudsmanden af 20. maj og 24. juli 1998 oplyste X. , at han allerede havde modtaget alle de dokumenter, han oprindelig havde beg(cid:230)ret aktindsigt i, i overensstemmelse med ombudsmandens forslag til en mindelig lłsning. Klageren takkede ombudsmanden for det arbejde, han havde udfłrt, og erkendte, at der var sket betydelige fremskridt. Han fandt, at ombudsmanden havde gjort alt, hvad hans befłjelser og auto- tillod ham, og indvilgede derfor i, at ombudsmanden ritet afsluttede behandlingen af sagen. Klageren gav dog mere gene- relt udtryk for en vis foruroligelse, for s(cid:229) vidt angik anvendel- sen af de dokumenter, han havde modtaget, s(cid:229)vel som pro- cedurerne vedrłrende aktindsigt inden for EU. Afgłrelsen Ombudsmandens initiativ gav anledning til, at Kommissionen og klageren n(cid:229)ede frem til en mindelig lłsning. Ombudsman- den afsluttede derfor sin behandling af sagen. UDBUD OM STILLING SOM FINANSCHEF UNDER PHARE-PROGRAMMET Afgłrelse om klage 1109/18. 12. 96/IGL/UK/IJH over Europa-Kom- missionen Klagen I december 1996, indgav X. en klage til ombudsmanden over et udbud om bes(cid:230)ttelse af en stilling som finanschef under Phare-programmet, som afholdtes af Kommissionens GD 1A. I overensstemmelse med artikel 2, stk. 3, i ombudsmandens sta- tut łnskede X. klagen behandlet fortroligt. I sit svar af 3. februar 1998 bekr(cid:230)ftede Kommissionen sin holdning, for s(cid:229) vidt angik dokumentets art. Ikke desto mindre tilsluttede den sig ombudsmandens forslag om en ad hoc-lłs- I det v(cid:230)sentligste forelagde X. sagens kendsgerninger som fłl- ger: X. blev ansat i Bruxelles som finanschef i en koordina- tionsenhed under Phare-programmet. I august 1994 blev stil- 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/87 lingen flyttet til et andet land. Efter at have modtaget uformelle tilsagn om l(cid:230)ngden af den forventede ans(cid:230)ttelsesperiode flyt- tede X. til det p(cid:229)g(cid:230)ldende land med sin familie. Efter n(cid:230)sten et (cid:229)r blev stillingen som finanschef gjort til genstand for et udbud, hvor X. ikke blev tilgodeset. bart syntes at foreligge et tilf(cid:230)lde af fejl og forsłmmelser, efter- som der var uoverensstemmelser mellem Kommissionens udta- lelse, hvori den oplyste, at stillingen ikke havde v(cid:230)ret genstand for et udbud, og skrivelsen til X. fra GD 1A, hvori der henvises til resultatet af et udbud. I klagen til ombudsmanden gjorde X. g(cid:230)ldende: i) at udbuddet ikke var blevet gennemfłrt i overensstemmelse med Phare-forordningerne ii) at den udvalgte bydende end ikke tiln(cid:230)rmelsesvist opfyldte kravene til stillingen, og iii) at den udvalgte bydende tidligere havde befundet sig i en situation, hvor det var muligt at f(cid:229) kendskab til, hvor stort et vederlag X. tidligere havde modtaget som finanschef. I medfłr af statuttens artikel 3, stk. 5, foreslog ombudsmanden i en skriftlig henvendelse til Kommissionens generalsekretariat, at Kommissionens og ombudsmandens tjenestegrene p(cid:229) et uformelt młde drłftede mulighederne for at n(cid:229) frem til en mindelig lłsning i sagen. Efter dette młde meddelte Kommissionen ombudsmanden, at der var indledt drłftelser mellem Kommissionens tjenestegrene og X. Senere meddelte X. ombudsmanden via fax, at han var n(cid:229)et til enighed med Kommissionen om en finansiel lłsning. Kommissionen meddelte ligeledes ombudsmanden, at der var opn(cid:229)et en mindelig lłsning. Undersłgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev fremsendt til Kommissionen. I sin udtalelse fore- lagde Kommissionen oplysninger om Phare-programmets orga- nisatoriske og kontraktm(cid:230)ssige opbygning. For s(cid:229) vidt angik den specifikke sag, p(cid:229)pegede Kommissionen flere forhold. I s(cid:230)rdeleshed anfłrte Kommissionen, at stillingen som finanschef ikke havde v(cid:230)ret genstand for et udbud men for en sammenlignende vurdering af to ansłgeres kvalifikatio- ner, herunder X’s. Udtalelsen var vedfłjet flere dokumenter vedrłrende udv(cid:230)lgelsesproceduren. Klagerens bem(cid:230)rkninger I bem(cid:230)rkningerne gjorde klageren indsigelse mod flere punkter i Kommissionens udtalelse. I s(cid:230)rdeleshed henviste klageren til en skrivelse til X. af 22. december 1995 fra en tjenestemand i Kommissionens GD 1A. Denne skrivelse, hvoraf X. fremsendte en kopi til ombudsmanden, blev indledt som fłlger: »Jeg m(cid:229) med beklagelse meddele Dem, at bedłmmelsesudvalget, som var ansvarlig for udbuddet, ((cid:133)) ikke fandt, at Deres bud som det mest gunstige. « X. p(cid:229)pegede endvidere, at Kommissionen ikke havde besvaret punkt ii) og iii) i klagen. Ombudsmandens forsłg at opn(cid:229) en mindelig lłsning Efter behandling af Kommissionens udtalelse og klagerens bem(cid:230)rkninger konkluderede ombudsmanden, at der umiddel- Afgłrelsen I henhold til ombudsmandens undersłgelse af sagen syntes der umiddelbart at foreligge et tilf(cid:230)lde af fejl og forsłmmelser. I henhold til statuttens artikel 3, stk. 5 (1), foreslog ombuds- manden derfor, at der afholdtes et uformelt młde mellem Kommissionens og Ombudsmandens tjenestegrene (2). Efter dette initiativ fra ombudsmandens side n(cid:229)ede Kommissio- nen og klageren frem til en mindelig lłsning p(cid:229) klagen. Ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. MANGLENDE FORL˘NGELSE AF EN EKSTERN KONTRAKT: P¯ST¯ET UNDLADELSE AF AT UNDERRETTE DEN P¯G˘LDENDE I RETTE TID Afgłrelse om klage 485/97/OV over Europa-Kommissionen Klagen I juni 1997 klagede V. , journalist, der arbejdede som korre- spondent i Kommissionens repr(cid:230)sentation i Haag, til ombuds- (1) »S(cid:229) vidt muligt forsłger ombudsmanden sammen med den berłrte institution eller det berłrte organ at finde en lłsning, der kan bringe tilf(cid:230)lde af fejl eller forsłmmelser til ophłr og imłdekomme klagen«. (2) Den 22. oktober 1997 n(cid:229)ede Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand og Kommissionens generalsekret(cid:230)rer til enighed om, at et uformelt młde i visse sager kunne danne en passende ramme om et forsłg p(cid:229) at opn(cid:229) en mindelig lłsning p(cid:229) en klage i overensstemmelse med artikel 3, stk. 5, i Ombudsmandens statut. C 300/88 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 fłrste klagede han over, at manden over den manglende forl(cid:230)ngelse af hans kontrakt. For lederen af Kommissionens det repr(cid:230)sentation n(cid:230)gtede at underskrive den sidste forl(cid:230)ngelse af hans tre(cid:229)rige kontrakt, fordi han fandt funktionen uvigtig. Dette skete den 1. april 1997, dvs. en m(cid:229)ned efter kontraktens udlłbsdato og uden nogen hłring af Kommissionens GD X’s Audivisuelle Enhed (Information, Kommunikation, Kultur og Av-sektoren). For det andet blev klageren, som havde arbejdet normalt i hele marts m(cid:229)ned underrettet om, at han ikke ville blive betalt for den m(cid:229)ned. Undersłgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev fremsendt til Kommissionen. Med hensyn til den manglende forl(cid:230)ngelse af kontrakten bem(cid:230)rkede Kommissio- nen i sin udtalelse, at den oprindelige varighed af kontrakten, som blev undertegnet den 25. april 1996 af den afg(cid:229)ende leder af Kommissionens repr(cid:230)sentation i Haag, var et (cid:229)r, med mulig- hed for forl(cid:230)ngelse i et (cid:229)r. I betragtning af, at den nye leder af repr(cid:230)sentationen fłrst tiltr(cid:229)dte sin stilling den 3. marts 1997, blev afgłrelsen om, hvorvidt klagerens kontrakt skulle forl(cid:230)n- ges eller ej, udsat til hans ankomst. Repr(cid:230)sentationens leder besluttede, at det var uhensigtsm(cid:230)ssigt at forl(cid:230)nge kontrakten. Klageren blev mundtligt underrettet om denne afgłrelse p(cid:229) młder med repr(cid:230)sentationens leder den 11. marts og den 1. april 1997. I forl(cid:230)ngelse af et skriftligt notat af 3. april 1997, hvori klageren kritiserede afgłrelsen, underrettede repr(cid:230)senta- tionens leder ham i en skrivelse af 7. april 1997 om, at der ikke var grund til at tage afgłrelsen op til fornyet overvejelse. Klageren indgav endelig en anmodning om betaling for marts m(cid:229)ned 1997 p(cid:229) et belłb af 2 500 ECU, hvilket svarede til en tolvtedel af den skyldige betaling for den oprindelige periode. Denne anmodning blev afsl(cid:229)et. Kommissionen bem(cid:230)rkede endelig, at der var nogen forvirring med hensyn til den nłjagtige karakter af klagerens kon- traktm(cid:230)ssige rettigheder. Kommissionen erkl(cid:230)rede, at den var indstillet p(cid:229) sammen med klageren at finde en mindelig lłs- ning. Kommissionen underrettede dern(cid:230)st ombudsmanden om, at man var n(cid:229)et frem til en mindelig lłsning, og at klageren ville f(cid:229) udbetalt belłbet p(cid:229) 2 500 ECU, som han gjorde krav p(cid:229) for sin virksomhed i marts m(cid:229)ned 1997. Klagerens bem(cid:230)rkninger Afgłrelsen Den p(cid:229)st(cid:229)ede undladelse af at underrette klageren i rette tid om kontraktens manglende forl(cid:230)ngelse 1. 1. Klageren gjorde g(cid:230)ldende, at han ikke blev underrettet i rette tid om kontraktens manglende forl(cid:230)ngelse. Han h(cid:230)vdede i s(cid:230)rdeleshed, at han fłrst blev underrettet herom en m(cid:229)ned efter kontraktens udlłbsdato. 1. 2. Ombudsmanden behandler klager over tilf(cid:230)lde af fejl eller forsłmmelser, som udspringer af kontraktm(cid:230)ssige for- hold. Han słger imidlertid ikke at afgłre, om nogen af parterne har beg(cid:229)et kontraktbrud. Dette spłrgsm(cid:229)l ville kun kunne behandles effektivt af nederlandske domstole, som i henhold til kontraktens artikel 7 er kompetente med hensyn til tvister mellem parterne, og som ville have mulighed for at p(cid:229)hłre parternes argumenter vedrłrende den relevante nationale ret og vurdere modstridende bevismateriale vedrłrende realitets- spłrgsm(cid:229)l. ethvert omtvistet 1. 3. Med hensyn til pligten til at underrette den p(cid:229)g(cid:230)ldende i rette tid fremgik det, at den oprindelige kontrakts udlłbs- dato var den 25. april 1997 og ikke den 1. marts 1997, s(cid:229)ledes som anfłrt af klageren. Det fremgik endvidere, at klageren blev underrettet om den manglende forl(cid:230)ngelse 25 dage forud for kontraktens udlłbsdato og ikke en m(cid:229)ned efter, s(cid:229)ledes som anfłrt af klageren. Med hensyn til pligten til at underrette den p(cid:229)g(cid:230)ldende i rette tid blev der p(cid:229) grundlag af ombudsmandens undersłgelser ikke konstateret tilf(cid:230)lde af fejl eller forsłmmelser fra Kommis- sionens side. 2. Den mindelige lłsning med hensyn til udbetaling af 2 500 ECU for marts m(cid:229)ned 1997 2. 1. P(cid:229) baggrund af, at klageren havde arbejdet normalt i hele marts m(cid:229)ned 1997, indgav han en anmodning om beta- ling for denne m(cid:229)ned p(cid:229) et belłb af 2 500 ECU, som Kommissionens repr(cid:230)sentation afslog. Kommissionen anfłrte imidlertid i sine bem(cid:230)rkninger, at der havde her- sket nogen forvirring vedrłrende den nłjagtige karakter af klagerens kontraktm(cid:230)ssige rettigheder. Derfor var Kom- missionen i forl(cid:230)ngelse af ombudsmandens anmodning indstillet p(cid:229) sammen med klageren at finde en mindelig lłsning og indvilligede i at betale 2 500 ECU for klagerens virksomhed i marts m(cid:229)ned 1997. Klageren oplyste ombudsmanden om, at han var tilfreds med den aftale, man var n(cid:229)et frem til. Kommissionen modtog ingen skriftlige bem(cid:230)rkninger fra kla- geren. Klageren underrettede imidlertid den 6. juli 1998 telefo- nisk ombudsmandens kontor om, at han var tilfreds med den mindelige lłsning. Han takkede ombudsmanden for hans ind- sats. 2. 2. Ombudsmanden tog til efterretning, at denne aftale fjer- nede det eventuelle tilf(cid:230)lde af fejl eller forsłmmelser, og at klageren udtrykte tilfredshed med aftalen. 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/89 Der blev p(cid:229) grundlag af ombudsmandens undersłgelser af kla- gens punkt 1 ikke konstateret tilf(cid:230)lde af fejl eller forsłmmelser fra Kommissionens side. Med hensyn til klagens punkt 2 var der blevet indg(cid:229)et en mindelig lłsning mellem Kommissionen og klageren. Ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. iii) Proceduren som helhed var pr(cid:230)get af unłdvendige forsin- kelser. iv) Klagerens foresatte havde misbrugt sine befłjelser ved at p(cid:229)l(cid:230)gge ham opgaver, som var uforenelige med hans han- dicap. 3. 5. SAGER AFSLUTTET MED EN KRITISK BEM˘RKNING FRA OMBUDSMANDEN P(cid:229) baggrund af ovenn(cid:230)vnte łnskede klageren en anerkendelse fra Europa-Parlamentets sygdom var en erhvervssygdom, og kr(cid:230)vede erstatning. side af, at hans 3. 5. 1. EUROPA-PARLAMENTET PERSONALE: ANERKENDELSE AF ERHVERVSSYGDOM Undersłgelsen Europa-Parlamentets udtalelse Afgłrelse om klage 977/28. 10. 96/ST/L/BB/(XD-ADB) over Euro- pa-Parlamentet Klagen Klageren var blevet ansat af Europa-Parlamentet som led i en politik til fordel for ans(cid:230)ttelse af handicappede. Han gjorde g(cid:230)ldende, at han led af en erhvervssygdom, som skyldtes h(cid:229)rdt arbejde under en młdeperiode i Strasbourg i 1984. Han gjorde g(cid:230)ldende, at hans foresatte havde p(cid:229)lagt ham opgaver, som var uforenelige med hans handicap. I 1990 indgav han en erkl(cid:230)ring til Europa-Parlamentet p(cid:229) grundlag af artikel 17 i bestemmelserne om d(cid:230)kningen af risi- koen for ulykker og erhvervssygdomme hos tjenestem(cid:230)nd ved De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskaber. Klagerens m(cid:229)l var at f(cid:229) forringel- sen af hans helbredstilstand anerkendt som en erhvervssygdom. I 1994 anmo- Europa-Parlamentet indledte en undersłgelse. dede klageren om, at der blev oprettet et l(cid:230)geudvalg, jf. artikel 19 i ovenn(cid:230)vnte bestemmelser. I 1996 afviste Europa-Parla- mentet anmodningen om anerkendelse af erhvervssygdom p(cid:229) grundlag af en udtalelse fra l(cid:230)geudvalget, som fandt, at syg- dommen var et resultat af en udvikling af klagerens tidligere helbredstilstand. Klageren appellerede denne afgłrelse, men Europa-Parlamentet forkastede hans anmodning i 1996. Klageren besluttede der- efter at indgive en klage til Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand. Klageren fremsatte fire p(cid:229)stande: i) Europa-Parlamentet havde ikke foretaget en objektiv under- idet det havde indsamlet dokumenter, som ikke słgelse, havde relation til sagen. Europa-Parlamentet fastslog, at alle de dokumenter, klageren havde fremsendt, var blevet l(cid:230)geudvalget undtagen fem dokumenter, som Parlamentet ikke havde modtaget, eller som klageren ikke havde sendt. forelagt Parlamentet medgav visse forsinkelser p(cid:229) visse stadier af pro- ceduren. Disse forsinkelser skyldtes dog, at sagen var yderst kompliceret, at klageren til stadighed tog nye initiativer i sagen, at der var flere vanskeligheder forbundet med at analysere en r(cid:230)kke l(cid:230)geerkl(cid:230)ringer, hvoraf visse var affattet p(cid:229) tysk, at det havde v(cid:230)ret nłdvendigt at fastl(cid:230)gge et meget detaljeret mandat for l(cid:230)geudvalget, og at Parlamentet sidelłbende havde forvaltet tre andre sager vedrłrende klageren. Parlamentet vedfłjede en kronologisk oversigt over procedu- ren. Klagerens bem(cid:230)rkninger Klageren fastholdt klagen og fremsatte fłlgende bem(cid:230)rkninger: i) Fire ud af de fem dokumenter, Europa-Parlamentet p(cid:229)stod, det ikke havde modtaget, var enten n(cid:230)vnt i l(cid:230)geudvalgets konklusioner eller stemplet af Europa-Parlamentet. ii) Parlamentet havde ikke foretaget en objektiv administrativ undersłgelse og havde ikke forelagt de relevante dokumen- ter for l(cid:230)geudvalget. Klageren konkluderede, at l(cid:230)geudval- get ikke havde kunnet arbejde p(cid:229) et korrekt grundlag, og at udvalgets afgłrelse var ugyldig. iii) Parlamentets undersłgelse opfyldte ikke kravene om gen- nemsigtighed. ii) Europa-Parlamentet havde undladt at forel(cid:230)gge visse doku- menter for l(cid:230)geudvalget. Klageren anmodede afsluttende om en mindelig lłsning. C 300/90 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 Afgłrelsen 3. Unłdvendige administrative forsinkelser fra Europa-Par- lamentets side 1. Manglende objektivitet i forbindelse med undersłgelsen alle oplysninger om lidelsens I artikel 17, stk. 2, i bestemmelserne om d(cid:230)kning af risi- koen for ulykker og erhvervssygdomme hos tjenestem(cid:230)nd ved De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskaber hedder det, at »Admini- strationen iv(cid:230)rks(cid:230)tter en undersłgelse med henblik p(cid:229) at tilvejebringe art, (cid:133)«. Ombudsmanden bem(cid:230)rkede, at Europa-Parlamentet havde indsamlet et stort antal dokumenter, som for de flestes vedkommende var blevet fremsendt af klageren og havde dannet grundlag for fastl(cid:230)ggelsen af l(cid:230)geudvalgets meget detaljerede mandat. Ombudsmanden fandt ikke, at der forel(cid:229) bevis for, at Europa-Parlamentets undersłgelse ikke havde v(cid:230)ret tilstr(cid:230)kkelig objektiv og havde haft til form(cid:229)l at skade klageren. Der kunne s(cid:229)ledes ikke konstateres fejl eller forsłmmelser fra Parlamentets side, for s(cid:229) vidt angik dette aspekt af klagen. 2. Manglende forel(cid:230)ggelse af visse dokumenter for l(cid:230)geud- valget 2. 1. Efter en indg(cid:229)ende undersłgelse af de sagsakter, ombuds- manden var i besiddelse af, fremgik det, at visse af de for- svundne dokumenter, som Parlamentet havde n(cid:230)vnt, rent faktisk var blevet stemplet af institutionen. ombudsman- den p(cid:229)pegede, at god forvaltningsskik kr(cid:230)ver, at en insti- tution fłrer et klart register over alle dokumenter, den modtager. Parlamentets manglende registrering af de p(cid:229)g(cid:230)ldende dokumenter udgjorde et brud p(cid:229) dette prin- cip. 2. 2. Ombudsmanden undersłgte derfor klagerens p(cid:229)stand om, at l(cid:230)geudvalget ikke havde v(cid:230)ret i stand til at foretage en korrekt vurdering ved udarbejdelsen af sin rapport, efter- som Europa-Parlamentet havde undladt at forel(cid:230)gge det visse dokumenter. Ombudsmanden fastslog, at visse af de forsvundne dokumenter var blevet forelagt l(cid:230)geudvalget, eftersom de var n(cid:230)vnt i udvalgets rapport. Ombudsman- den fastslog endvidere, at et af l(cid:230)geudvalgets medlemmer var udn(cid:230)vnt af klageren, jf. De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Domstol: »Tjenestemandens interesser er s(cid:229)ledes behłrigt sikret ved tilstedev(cid:230)relsen i l(cid:230)geudvalget af en l(cid:230)ge, som han har tillid til, og ved, at det tredje medlem af udvalget udpeges i f(cid:230)llesskab af de to medlemmer, der er udpeget af hver part ((cid:133))« (1). 2. 3. P(cid:229) baggrund af ovenn(cid:230)vnte elementer syntes intet at tyde p(cid:229), at l(cid:230)geudvalgets afgłrelse skulle v(cid:230)re truffet p(cid:229) et fejl- agtigt grundlag, og at rapportens konklusioner ville have v(cid:230)ret anderledes. Derfor fandt ombudsmanden, at der ikke var grundlag for en mindelig lłsning i sagen. (1) Sag 2/87, Biedermann mod Revisionsretten, Sml. 1988, s. 143. Ombudsmanden gennemgik den kronologiske redegłrelse og de argumenter, Europa-Parlamentet havde forelagt. Ombudsmanden konstaterede ingen tilf(cid:230)lde af fejl eller forsłmmelser, for s(cid:229) vidt angik dette klagepunkt. 4. Magtmisbrug Ombudsmanden fastslog, at hans mandat ikke tillod ham at undersłge denne p(cid:229)stand, eftersom klagen var indgivet mere end to (cid:229)r efter, at klageren var blevet gjort bekendt med de p(cid:229)g(cid:230)ldende omst(cid:230)ndigheder. Konklusioner P(cid:229) grundlag af ombudsmandens undersłgelser blev der fremsat fłlgende kritiske bem(cid:230)rkning: God forvaltningsskik kr(cid:230)ver, at en institution fłrer et klart register over de dokumenter, den modtager. Parlamentet havde ikke opfyldt dette krav. Ombudsmanden fastslog, at der ikke var grundlag for en min- delige lłsning i sagen og afsluttede derfor behandlingen deraf. UDV˘LGELSESPR(cid:216)VE: UN(cid:216)JAGTIGE OPLYSNINGER Afgłrelse om klage 1051/25. 11. 96/AF/B/VK over Europa-Parla- mentet Klagen I skrivelser fra november 1996 og januar 1997 klagede F. til ombudsmanden over, at Europa-Parlamentet fejlagtigt havde n(cid:230)gtet hende adgang til de skriftlige prłver i forbindelse med udv(cid:230)lgelsesprłve PE/80/A, som afholdtes af Europa-Parlamen- tet. Begrundelsen herfor var, at klageren ikke havde forelagt dokumentation for, at hun var i besiddelse af et s(cid:230)rdeles godt kendskab til et andet af F(cid:230)llesskabets officielle sprog, som anfłrt i bekendtgłrelsen om udv(cid:230)lgelsesprłven. Offentliggłrelsen af udv(cid:230)lgelsesprłven i De Europ(cid:230)iske F(cid:230)lles- skabers Tidende omfattede tre dele: i) de generelle bestemmelser om almindelige udv(cid:230)lgelsesprłver, ii) en vejledning for del- tagere i Europa-Parlamentets almindelige udv(cid:230)lgelsesprłver og iii) bekendtgłrelsen om den specifikke udv(cid:230)lgelsesprłve. 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/91 skulle forel(cid:230)gge dokumentation for For s(cid:229) vidt angik dokumentation, fremgik det af vejledningens afsnit om dokumentation, at ansłgeren som bilag til ansłg- ningsskemaet enhver anmodning om undtagelse fra aldersgr(cid:230)nserne s(cid:229)vel som for de oplysninger, der var anfłrt under punkt 9 om uddannelse og under punkt 12 om faglig erfaring. Det fremgik ikke af vej- ledningen, at der skulle forel(cid:230)gges dokumentation for kendska- bet til et andet f(cid:230)llesskabssprog. der for et medlem af Europa-Parlamentet, burde det have v(cid:230)ret indlysende, at hun opfyldte sprogkravene. 3. Udv(cid:230)lgelseskomitØen havde lighedsprincippet, eftersom en anden ansłger, som befandt sig i en tilsva- rende situation, havde f(cid:229)et adgang til udv(cid:230)lgelsesprłven efter at have appelleret afgłrelsen. tilsidesat I bekendtgłrelsen hed det i afsnit III, punkt A. 2, at udv(cid:230)lgel- seskomitØen undersłgte bilagene og opstillede en liste over ansłgere, som opfyldte de specifikke krav, der var anfłrt i afsnit II, punkt B. Udv(cid:230)lgelseskomitØen baserede u d e l u k - k e n d e sin afgłrelse p(cid:229) de oplysninger, der var anfłrt i ansłgnings- skemaet og understłttet af de vedfłjede bilag. De i bekendtgłrel- sens afsnit II, punkt B, anfłrte kvalifikationskrav var en univer- sitetseksamen eller tilsvarende faglig erfaring og et s(cid:230)rdeles godt kendskab til et andet f(cid:230)llesskabssprog. Undersłgelsen Parlamentets udtalelse Klagen blev fremsendt til Europa-Parlamentet, som i sin udta- lelse tilkendegav, at afgłrelsen om ikke at give F. adgang til udv(cid:230)lgelsesprłven var baseret p(cid:229) ordlyden i bekendtgłrelsen om udv(cid:230)lgelsesprłven, som Parlamentet mente havde forrang for vejledningen. Selve ansłgningsskemaet var opdelt i flere afsnit. Der blev kun kr(cid:230)vet dokumentation for afsnit 9 om uddannelse og 12 om faglig erfaring. Afsnit 7 havde overskriften »sprogkundskaber« og var opdelt i to underafsnit: a) modersm(cid:229)l og b) andre sprog. Det fremgik ikke, at ansłgeren skulle forel(cid:230)gge dokumentation for oplysningerne i afsnit 7. Klagerens bem(cid:230)rkninger F. fastholdt sin klage. I august 1996 modtog F. meddelelse om, at hun ikke kunne f(cid:229) adgang til prłverne, fordi det ikke fremgik af de bilag, hun havde indsendt, at hun var besiddelse af et s(cid:230)rdeles godt kend- skab til et andet f(cid:230)llesskabssprog, som fastlagt i afsnit II, punkt B. 2 i udv(cid:230)lgelsesprłve PE/80/A. bekendtgłrelsen om almindelig Afgłrelsen 1. Unłjagtige oplysninger F. appellerede denne afgłrelse, idet hun gjorde g(cid:230)ldende, at den tekst, der var offentliggjort i De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende, ikke indeholdt et udtrykkeligt krav om, at der skulle forel(cid:230)gges dokumentation for kendskabet til et andet f(cid:230)lles- skabssprog. Den 3. oktober 1996 blev hendes appel afvist, fordi udv(cid:230)lgelseskomitØen kun kunne basere sin afgłrelse p(cid:229) ansłgningsskemaet og de vedfłjede dokumenter, og fordi de dokumenter, hun havde fremsendt, ikke beviste, at hun var i besiddelse af et s(cid:230)rdeles godt kendskab til et andet f(cid:230)llesskabs- sprog. P(cid:229) denne baggrund klagede F. til ombudsmanden. Hun anfłrte i det v(cid:230)sentligste fłlgende: 1. De informationer, ansłgerne havde modtaget vedrłrende dokumentation, var forvirrende og misvisende. Vejlednin- gen, som ikke indeholdt krav om dokumentation for sprog- kundskaber, m(cid:229)tte have forrang for bekendtgłrelsen om udv(cid:230)lgelsesprłven. 1. 1. Det er god forvaltningsskik at give ansłgerne s(cid:229) nłjagtige oplysninger som muligt om arten af de betingelser, der stilles for at bekl(cid:230)de den ledige stilling, for at s(cid:230)tte dem i stand til dels at afgłre, om det har noget form(cid:229)l for dem at indgive ansłgning, og dels hvilken dokumentation der er relevant for udv(cid:230)lgelseskomitØens arbejde, og som der- for błr vedl(cid:230)gges ansłgningsskemaerne (1). I henhold til vejledningen for deltagerne kr(cid:230)vedes der kun dokumenta- tion for oplysningerne under punkt 9 og 12 i ansłgnings- skemaet om henholdsvis uddannelse og faglig erfaring, mens det af bekendtgłrelsen fremgik, at ansłgerne skulle indsende kopier af eksamensbeviser, dokumentation for faglig erfaring og »alle andre dokumenter«, som kunne bevise de oplysninger, der var anfłrt i ansłgningsskemaet. Det fremgik, at oplysningerne i vejledningen og bekendt- głrelsen var modstridende, for s(cid:229) vidt angik kravene til dokumentation. Uanset de to teksters retlige v(cid:230)rdi frem- stod det klart at begge tekster havde til form(cid:229)l at sikre en korrekt information af deltagerne i en bestemt udv(cid:230)lgel- sesprłve, og at de derfor ikke burde have haft forskelligt indhold. Parlamentet havde s(cid:229)ledes undladt at forel(cid:230)gge klageren klar og nłjagtig information om det faktum, at det fandt, at de anfłrte oplysninger om klagerens sprog- kundskaber skulle understłttes af bilag. Parlamentet burde have sikret, at deltagerne blev informeret om de krav, der var opstillet i forbindelse med udv(cid:230)lgelsesprłven. 2. Udv(cid:230)lgelseskomitØen burde havde konkluderet, at hun opfyldte sprogkravene. Eftersom det fremgik af hendes ansłgningsskema, at hun havde v(cid:230)ret ansat som medarbej- (1) Sag T-158/89, dom af 28. november 1991, van Hecken mod Det (cid:216)konomiske og Sociale Udvalg, Sml. 1991, s. II-1341. C 300/92 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 2. Erhvervserfaring som bevis for sprogkundskaber 3. 5. 2. R¯DET FOR DEN EUROP˘ISKE UNION Selv om Europa-Parlamentet er en flersproget arbejds- plads, og selv om ansłgeren havde v(cid:230)ret ansat som med- arbejder i Europa-Parlamentet, udgjorde en s(cid:229)dan ans(cid:230)t- telse ikke i sig selv et bevis for, at vedkommende var i besiddelse af et tilstr(cid:230)kkeligt kendskab til et andet f(cid:230)lles- skabssprog. 3. Udv(cid:230)lgelseskomitØens h(cid:229)ndh(cid:230)velse af lighedsprincippet F. understłttede sin p(cid:229)stand ved bl. a. at henvise til, at en anden ansłger, som var blevet afvist med samme begrun- delse, havde f(cid:229)et adgang til udv(cid:230)lgelsesprłverne efter at have appelleret udv(cid:230)lgelseskomitØens afgłrelse under henvisning til, at man ved en ordret fortolkning af bekendtgłrelsen om udv(cid:230)lgelsesprłven ikke automatisk kunne udlede, at oplysningerne om kendskab til et andet f(cid:230)llesskabssprog skulle dokumenteres med bilag. Eftersom der bl. a. ikke forel(cid:229) oplysninger om denne persons identi- tet, var Ombudsmanden ikke i stand til at undersłge spłrgsm(cid:229)let yderligere. Konklusion R¯DETS AFG(cid:216)RELSE 93/731/EF (cid:151) FORTOLKNING AF UDTRYKKENE »GENTAGNE BEG˘RINGER« OG »OMFATTENDE DOKUMENTER« Afgłrelse om klage 1053/25. 11. 96/STATEWATCH/UK/IJH over R(cid:229)det Klagen I februar 1996 sendte B. en beg(cid:230)ring til R(cid:229)det om kopier af protokollerne fra 14 młder i K4-udvalget, som henhłrer under R(cid:229)det (retlige og indre anliggender). Beg(cid:230)ringen blev indgivet i medfłr af R(cid:229)dets afgłrelse om aktindsigt i R(cid:229)dets dokumenter (i det efterfłlgende afgłrelse 93/731/EF). I april 1996 besvarede R(cid:229)dets generalsekretariat beg(cid:230)ringen. I svaret henvistes til artikel 3, stk. 2, i afgłrelse 93/731, som har fłlgende ordlyd: P(cid:229) grundlag af ombudsmandens undersłgelser blev der fremsat fłlgende kritiske bem(cid:230)rkning: »Vedkommende tjenestegrene i generalsekretariatet bestr(cid:230)ber sig p(cid:229) at finde en rimelig lłsning med hensyn til gentagne beg(cid:230)ringer og/eller beg(cid:230)ringer, der vedrłrer omfattende dokumenter«. Det er god forvaltningsskik at give ansłgerne s(cid:229) nłjagtige oplysninger som muligt om arten af de betingelser, der stilles for at bekl(cid:230)de den ledige stilling, for at s(cid:230)tte dem i stand til dels at afgłre, om det har noget form(cid:229)l for dem at indgive ansłgning, og dels hvilken dokumentation der er relevant for udv(cid:230)lgelseskomitØens arbejde, og som derfor błr vedl(cid:230)gges ansłgningsskemaerne (1). I henhold til vejledningen for del- tagerne kr(cid:230)vedes der kun dokumentation for oplysningerne under punkt 9 og 12 i ansłgningsskemaet om henholdsvis uddannelse og faglig erfaring, mens det af bekendtgłrelsen fremgik, at ansłgerne skulle indsende kopier af eksamensbevi- ser, dokumentation for faglig erfaring og »alle andre dokumen- ter«, som kunne bevise de oplysninger, der var anfłrt i ansłg- ningsskemaet. Det fremgik, at oplysningerne i vejledningen og bekendtgłrelsen var modstridende, for s(cid:229) vidt angik kravene til dokumentation. Uanset de to teksters retlige v(cid:230)rdi fremstod det klart at begge tekster havde til form(cid:229)l at sikre en korrekt information af deltagerne i en bestemt udv(cid:230)lgelsesprłve, og at de derfor ikke burde have haft forskelligt indhold. Parlamentet havde s(cid:229)ledes undladt at forel(cid:230)gge klageren klar og nłjagtig information om det faktum, at det fandt, at de anfłrte oplys- ninger om klagerens sprogkundskaber skulle understłttes af bilag. Parlamentet burde have sikret, at deltagerne blev infor- meret om de krav, der var opstillet i forbindelse med udv(cid:230)lgel- sesprłven. Det kunne ikke lade sig głre at finde en mindelig lłsning, eftersom dette klagepunkt vedrłrte et overst(cid:229)et h(cid:230)ndelsesfor- lłb. Ombudsmanden afsluttede derfor sin behandling af sagen. (1) Sag T-158/89, dom af 28. november 1991, van Hecken mod Det (cid:216)konomiske og Sociale Udvalg, Sml. 1999, s. II-1341. I svaret anfłrte R(cid:229)det endvidere, at den omhandlede beg(cid:230)ring var en gentaget beg(cid:230)ring, som ligeledes vedrłrte et omfattende antal dokumenter, og, at generalsekretariatet som en rimelig lłsning fremsendte fem ud af de fjorten dokumenter, beg(cid:230)ringen ved- rłrte. B. indgav en bekr(cid:230)ftet beg(cid:230)ring om aktindsigt i de łvrige ni dokumenter, men R(cid:229)dets formandskab bekr(cid:230)ftede den oprinde- lige afgłrelse. I klagen til ombudsmanden gjorde B. g(cid:230)ldende, at R(cid:229)det ikke kunne afvise hans beg(cid:230)ring om aktindsigt under henvisning til artikel 3, stk. 2, i afgłrelse 93/731/EF, eftersom; i) han ikke tidligere havde beg(cid:230)ret aktindsigt i de omhand- lede dokumenter; i henhold til klageren m(cid:229)tte udtrykket »gentage beg(cid:230)ringer« henvise til en situation, hvor en per- son anmoder om aktindsigt i det samme dokument flere gange ii) artikel 3, stk. 2, omhandler »omfattende dokumenter« og ikke »et omfattende antal« dokumenter som anfłrt i gene- ralsekretariatets svar. Endvidere indfłrte R(cid:229)det februar 1996 et betalingssystem, s(cid:229)ledes at dokumenternes stłr- relse nu var uden betydning. i 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/93 Undersłgelsen R(cid:229)dets udtalelse I sin udtalelse anfłrte R(cid:229)det i det v(cid:230)sentligste fłlgende: Klageren anvender en systematisk teknik for at opn(cid:229) aktindsigt i alle R(cid:229)dets dokumenter vedrłrende retlige og indre anliggen- der. Teknikken best(cid:229)r i fłrst at anmode om aktindsigt i dags- ordenerne for alle r(cid:229)dsorganer, som behandler RIA-spłrgsm(cid:229)l, og derefter anmode om at f(cid:229) udleveret alle de dokumenter, der er omfattet af de p(cid:229)g(cid:230)ldende dagsordener. Artikel 3, stk. 2, m(cid:229) sikres en fortolkning, som er konkret anvendelig. Hvis en person vedvarende beg(cid:230)rer om aktindsigt i et dokument efter tidligere at have modtaget afslag, og de omst(cid:230)ndigheder, som l(cid:229) til grund for afslaget, er forblevet u(cid:230)ndret, kan generalsekretariatet til at finde en rimelig lłsning men m(cid:229) fastholde den oprindelige afgłrelse og igen n(cid:230)gte aktindsigt. At begr(cid:230)nse fortolkningen af begrebet til beg(cid:230)ringer om det samme dokument ville s(cid:229)ledes fratage artikel 3, stk. 2, enhver praktisk anvendelighed. »gentagne beg(cid:230)ringer« ikke v(cid:230)re forpligtet afvise en del af en beg(cid:230)ring om aktindsigt under henvisning til artikel 3, stk. 2, i afgłrelse 93/731/EF. Afgłrelsen 1. Afgłrelse 93/731/EF 1. 1. Afgłrelse 93/731/EF er udarbejdet p(cid:229) grundlag af de prin- cipper, som er fastlagt i den f(cid:230)lles adf(cid:230)rdskodeks om i R(cid:229)dets og Kommissionens dokumenter (1). aktindsigt Form(cid:229)let med afgłrelsen er at sikre den konkrete gennem- fłrelse af princippet om at give borgerne stłrst mulig adgang til de oplysninger, institutionerne r(cid:229)der over, i den hensigt at styrke institutionernes demokratiske karakter og offentlighedens tillid til myndighederne (2). 1. 2. Proceduren for R(cid:229)dets behandling af beg(cid:230)ringer om aktindsigt er fastlagt i artikel 3, 5, 6 og 7 i afgłrelse stadium 93/731/EF. Proceduren er behandles beg(cid:230)ringerne af generalsekretariatet, og gene- ralsekret(cid:230)ren besvarer beg(cid:230)ringen. tilf(cid:230)lde af afslag giver procedurens andet stadium mulighed for at indgive en bekr(cid:230)ftet beg(cid:230)ring. Afvises den bekr(cid:230)ftede beg(cid:230)ring, udarbejdes svaret til ansłgeren af R(cid:229)det. todelt. P(cid:229) fłrste I I henhold til R(cid:229)det d(cid:230)kker udtrykket »gentagne beg(cid:230)ringer« til- f(cid:230)lde, hvor en person regelm(cid:230)ssigt og systematisk over en l(cid:230)ngere periode beg(cid:230)rer aktindsigt i et omfattende antal doku- menter af samme art uden at disse nłdvendigvis er identiske. Det er i denne sammenh(cid:230)ng antallet af de dokumenter, der indgives beg(cid:230)ring om, som m(cid:229) anses for det relevante krite- rium. Som det klart fremg(cid:229)r af ordlyden i artikel 3, stk. 2, i afgłrelse 93/731/EF, er stłrrelsen af de dokumenter, der indgi- ves beg(cid:230)ring om, et separat kriterium, som kan begrunde, at der findes en rimelig lłsning, selv om der ikke er tale om gen- tagne beg(cid:230)ringer. I den franske originaludgave af artikel 3, stk. 2, som de łvrige sprogudgaver er oversat »demande rØpØtitive«, som har en negativ konnotation. fra, anvendes udtrykket Ifłlge R(cid:229)det har artikel 3, stk. 2, i afgłrelse 93/731/EF til for- m(cid:229)l at sikre muligheden for at opretholde en effektiv forvalt- ning i s(cid:230)rlige tilf(cid:230)lde. Artiklen er hidtil kun blevet anvendt i begr(cid:230)nset omfang. Opkr(cid:230)velsen af gebyrer ved udlevering af dokumenter sker med hjemmel i artikel 3, stk. 1, i afgłrelse 93/731/EF. Dette vedrłrer ikke bestemmelsen i artikel 3, stk. 2. Klagerens bem(cid:230)rkninger I sine bem(cid:230)rkninger forelagde B. en detaljeret kritik af R(cid:229)dets udtalelse og fastholdt sin p(cid:229)stand om, at R(cid:229)det ikke kunne 2. Artikel 3, stk. 2 2. 1. Artikel 3, stk. 2, i afgłrelse 93/731/EF har fłlgende ord- lyd: »Vedkommende tjenestegrene i generalsekretariatet bestr(cid:230)ber sig p(cid:229) at finde en rimelig lłsning med hensyn til gentagne beg(cid:230)ringer og/eller beg(cid:230)ringer, der vedrłrer omfattende dokumenter. « Henvisningen til generalsekretariatet viser, at muligheden for en rimelig lłsning imłdeses i forbindelse med den oprindelige ansłgning, hvilket ligeledes fremg(cid:229)r af de til- svarende bestemmelser i adf(cid:230)rdskodeksen, hvor det end- videre hedder, at en rimelig lłsning błr findes »i samr(cid:229)d med de borgere, der har fremsat beg(cid:230)ringen« (3). 2. 2. Der er i artikel 3, stk. 2, og de tilsvarende bestemmelser i adf(cid:230)rdskodeksen ikke tale om en udtrykkelig undtagelse fra den g(cid:230)ldende bestemmelse om aktindsigt, som kan anvendes som begrundelse for at afvise dele af en beg(cid:230)- ring om aktindsigt. I denne sag anfłrte R(cid:229)det ikke desto mindre artikel 3, stk. 2, som begrundelse for at afvise kla- (1) EFT L 340 af 31. 12. 1993, s. 41. (2) Sag T-174/95, Svenska Journalistf(cid:246)rbundet (Tidningen Journalisten) mod R(cid:229)det, dom af 17. juni 1998, pr(cid:230)mis 66. (3) »Institutionen finder i samr(cid:229)d med de borgere, der har fremsat beg(cid:230)ringen, en rimelig lłsning i forbindelse med gentagne beg(cid:230)rin- ger og/eller beg(cid:230)ringer om omfangsrige dokumenter«. C 300/94 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 gerens bekr(cid:230)ftede beg(cid:230)ring om aktindsigt i ni dokumen- ter, som generalsekretariatet ikke havde tilsendt ham. begrunde denne beg(cid:230)ring (2). R(cid:229)det har derfor ikke ret til at n(cid:230)gte aktindsigt p(cid:229) grund af en eventuel negativ hold- ning, for s(cid:229) vidt ang(cid:229)r de hensigter, der ligger bag en beg(cid:230)ring, eller den person, der har indgivet den. 2. 3. Klageren gjorde indsigelse mod R(cid:229)dets fortolkning af udtrykket »gentagne beg(cid:230)ringer«. Klageren gjorde end- videre g(cid:230)ldende, at generalsekretariatet i sit svar p(cid:229) hans oprindelige beg(cid:230)ring fejlagtigt anfłrte, at artikel 3, stk. 2, ogs(cid:229) fandt anvendelse p(cid:229) beg(cid:230)ringer, der vedrłrte et omfattende antal dokumenter. 2. 4. I henhold til R(cid:229)dets udtalelse til ombudsmanden »d(cid:230)kker udtrykket »gentagne anmodninger« bl. a. tilf(cid:230)lde, hvor en person regelm(cid:230)ssigt og systematisk over en l(cid:230)ngere periode beg(cid:230)rer aktindsigt i et omfattende antal dokumenter af samme art uden at disse nłdvendigvis er identiske. « R(cid:229)det anfłrte endvidere i sin udtalelse, at omfanget af de dokumenter, der beg(cid:230)res aktindsigt i, er et s(cid:230)rskilt krite- rium, som kan begrunde, at der findes en rimelig lłsning, ogs(cid:229) selv om der ikke er tale om gentagne beg(cid:230)ringer. 2. 5. Det fremgik s(cid:229)ledes, at tvisten mellem klageren og R(cid:229)det vedrłrte fortolkningen af udtrykkene »gentagne beg(cid:230)rin- ger« og »omfattende dokumenter« som anvendt i artikel 3, stk. 2, i afgłrelse 93/731/EF. Ingen af disse udtryk er defi- neret i selve afgłrelsen eller i adf(cid:230)rdskodeksen. 3. Fortolkning af udtrykkene »gentagne beg(cid:230)ringer« og »omfattende dokumenter« 3. 1. For s(cid:229) vidt som R(cid:229)det er i sin ret til at anvende artikel 3, stk. 2, som begrundelse for at afvise en hvilken som helst del af en beg(cid:230)ring om aktindsigt, m(cid:229) denne bestemmelse anses for at fungere som en undtagelse fra den generelle bestemmelse om aktindsigt i afgłrelse 93/731/EF. Retten i Fłrste Instans fastsl(cid:229)r i sin retspraksis, at n(cid:229)r der er ind- fłrt et almindeligt princip og fastsat undtagelser herfra, skal undtagelserne fortolkes og anvendes indskr(cid:230)nkende, s(cid:229)ledes at anvendelsen af det almindelige princip ikke bringes i fare (1). 3. 3. Udtrykket »gentagne beg(cid:230)ringer« m(cid:229) naturligt antages at henvise til beg(cid:230)ringer om det samme dokument. Denne fortolkning betyder i praksis, at artikel 3, stk. 2, giver finde en rimelig lłsning, som R(cid:229)det mulighed for at muliggłr en effektiv behandling af sager, hvor den samme person indgiver gentagne beg(cid:230)ringer om det samme dokument ud fra den forh(cid:229)bning eller overbevisning, at de omst(cid:230)ndigheder, der begrundede tidligere afslag, ikke l(cid:230)ngere głr sig g(cid:230)ldende. 3. 4. En bredere fortolkning af udtrykket »gentagne beg(cid:230)rin- ger«, hvorved dette omfatter beg(cid:230)ringer fra den samme person om forskellige dokumenter, vil kunne bringe anvendelsen af det almindelige princip i fare. Afgłrelse 93/731/EF indeholder ingen begr(cid:230)nsninger, for s(cid:229) vidt ang(cid:229)r antallet af dokumenter, en borger kan beg(cid:230)re om aktindsigt fastlagt en s(cid:229)dan begr(cid:230)nsning, vil R(cid:229)dets fortolkning desuden v(cid:230)re i mod- strid med princippet om retssikkerhed, fordi det ikke p(cid:229) forh(cid:229)nd vil v(cid:230)re muligt at fastsl(cid:229), hvor mange forskellige fłr R(cid:229)det dokumenter der kan indgives beg(cid:230)ring om, anser, at der er tale om »gentagne beg(cid:230)ringer«. i. Eftersom der ikke er 3. 5. At lade artikel 3, stk. 2, finde anvendelse p(cid:229) alle beg(cid:230)rin- ger, der vedrłrer et omfattende antal dokumenter, vil f(cid:229) samme praktiske konsekvenser som at fortolke »gentagne beg(cid:230)ringer« som beg(cid:230)ringer fra samme person om for- skellige dokumenter. Ovenst(cid:229)ende argumentation m(cid:229) s(cid:229)le- des ligeledes finde anvendelse p(cid:229) denne fortolkning. stk. 2, 3. 6. Ombudsmanden fandt derfor, at R(cid:229)det havde foretaget en fejlagtig fortolkning af artikel 3, i afgłrelse 93/731/EF og ikke kunne p(cid:229)ber(cid:229)be sig den n(cid:230)vnte artikel som begrundelse for at afvise klagerens beg(cid:230)ring om aktindsigt i denne sag. Udtrykket »gentagne anmodninger« i artikel 3, stk. 2, omfatter ikke beg(cid:230)ringer fra samme person om forskellige dokumenter, ej heller kan artiklen fortolkes s(cid:229)ledes, at beg(cid:230)ringer, der vedrłrer et omfat- tende antal dokumenter, henhłrer under dens anvendel- sesomr(cid:229)de. Det skal dog bem(cid:230)rkes, at Domstolen er den for s(cid:229) vidt ang(cid:229)r f(cid:230)llesskabsrettens hłjeste myndighed, fortolkning. 3. 2. Afgłrelse 93/731/EF giver alle borgere ret til aktindsigt i R(cid:229)dets dokumenter. Enhver person kan indgive beg(cid:230)ring i ethvert r(cid:229)dsdokument uden at skulle om aktindsigt Konklusion (1) Sag T-194/94, John Carvel og Guardian Newspapers mod R(cid:229)det, Sml. 1995, s. II-2765; sag T-105/95, World Wide Fund for Nature (WWF) mod Kommissionen, Sml. 1997, s. II-313; sag T-174/95, Svenska Journalistf(cid:246)rbundet (Tidningen Journalisten) mod R(cid:229)det, dom af 17. juni 1998. P(cid:229) grundlag af ombudsmandens undersłgelser blev der fremsat fłlgende kritiske bem(cid:230)rkning: (2) Sag T-174, Svenska Journalistf(cid:246)rbundet (Tidningen Journalisten) mod R(cid:229)det, dom af 17. juni 1998, pr(cid:230)mis 109. 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/95 Ombudsmanden fandt, at R(cid:229)det havde foretaget en fejlagtig fortolkning af artikel 3, stk. 2, i afgłrelse 93/731/EF og ikke kunne p(cid:229)ber(cid:229)be sig den n(cid:230)vnte artikel som begrundelse for at afvise klagerens beg(cid:230)ring om aktindsigt i denne sag. Udtrykket »gentagne anmodninger« i artikel 3, stk. 2, omfatter ikke beg(cid:230)- ringer fra samme person om forskellige dokumenter, ej heller kan artiklen fortolkes s(cid:229)ledes, at beg(cid:230)ringer, der vedrłrer et omfattende antal dokumenter, henhłrer under dens anvendel- sesomr(cid:229)de. Det skal dog bem(cid:230)rkes, at Domstolen er den hłje- ste myndighed, for s(cid:229) vidt ang(cid:229)r F(cid:230)llesskabsrettens fortolkning. Det fremg(cid:229)r udtrykkeligt af artikel 7, stk. 3, i R(cid:229)dets afgłrelse 93/731/EF, at en person, som modtager afslag p(cid:229) en bekr(cid:230)ftet beg(cid:230)ring om aktindsigt skal underrettes om betingelserne for at indbringe klager for ombudsmanden. Ombudsmandens kriti- ske bem(cid:230)rkning betłd, tage klagerens bekr(cid:230)ftede anmodning af 17. april 1996 op til fornyet behand- ling og give aktindsigt i de dokumenter, der var indgivet beg(cid:230)- ring om, medmindre en af de i artikel 4 i afgłrelse 93/731/EF n(cid:230)vnte undtagelser fandt anvendelse. Eftersom det p(cid:229)hvilede R(cid:229)det at foretage denne fornyede behandling og meddele resul- tatet til klageren, afsluttede ombudsmanden behandlingen af sagen. at R(cid:229)det skulle Supplerende bem(cid:230)rkninger R(cid:229)det henviste i sin udtalelse om denne sag til en ordning for opkr(cid:230)vning af gebyr for dokumenter, som udleveres i henhold til afgłrelse 93/731/EF. Ombudsmanden var enig med R(cid:229)det i, at denne ordning ikke var af betydning for fortolkningen af bestemmelserne i artikel 3, stk. 2, i afgłrelse 93/731/EF. R(cid:229)det henviste dog ligeledes til, at det var nłdvendigt at sikre en vis effektivitet inden for forvaltningen. I denne forbindelse p(cid:229)pegede ombudsmanden, at medlemsstater med lang erfaring i forvaltning af aktindsigt ofte anvender en betalingsordning som en sikkerhed ved behandling af beg(cid:230)ringer om aktindsigt, som afstedkommer omfattende administrative opgaver. R¯DET: AKTINDSIGT Afgłrelse om klage 1056/25. 11. 96/STATEWATCH/UK/IJH over R(cid:229)det Klagen I juli 1996 rettede B. en skriftlig anmodning til R(cid:229)dets general- sekretariat om en kopi af młdekalenderen for R(cid:229)dets styrings- grupper og arbejdsgrupper inden for omr(cid:229)det retlige og indre anliggender under det irske formandskab (juli-december 1996). Denne beg(cid:230)ring blev indgivet under henvisning til R(cid:229)dets afgł- relse om aktindsigt i R(cid:229)dets dokumenter (1) (i det efterfłlgende »afgłrelse 93/731/EF«). I skrivelse af 29. juli 1996 afviste R(cid:229)dets generalsekretariat beg(cid:230)ringen under henvisning til artikel 2, stk. 2, i afgłrelse 93/731/EF, som har fłlgende ordlyd: »Vedrłrer beg(cid:230)ringen om aktindsigt i dokumenter, der er oprettet af en fysisk eller juridisk person, en medlemsstat, en anden f(cid:230)lles- skabsinstitution eller et andet f(cid:230)lleskabsorgan eller af enhver anden national eller international myndighed, skal den ikke stiles til R(cid:229)det, men direkte til vedkommende, der har oprettet doku- menterne. « Det fremgik af skrivelsen, at det var formandskabet og ikke R(cid:229)dets generalsekretariat, som var ansvarlig for młdekalende- ren, og at B. derfor m(cid:229)tte rette sin beg(cid:230)ring direkte til det irske formandskab. Den 15. august 1996 sendte B. en skriftlig anmodning til Irlands faste repr(cid:230)sentation ved Den Europ(cid:230)iske Union om at f(cid:229) udleveret młdekalenderen. Anmodningen blev afvist med den begrundelse, at der ikke var grundlag for at give offentligheden adgang til de p(cid:229)g(cid:230)ldende oplysninger. B. gjorde g(cid:230)ldende, at generalsekretariatet fejlagtigt havde afvist hans beg(cid:230)ring under henvisning til artikel 2, stk. 2, i afgłrelse 93/731/EF, fordi formandskabet ikke er »en anden f(cid:230)llesskabsinstitution eller et andet f(cid:230)llesskabsorgan«, men sna- rere en funktion eller tjenestegren under selve R(cid:229)det. Undersłgelsen R(cid:229)dets udtalelse Klagen blev fremsendt til R(cid:229)det. I sin udtalelse anfłrte R(cid:229)det bl. a. fłlgende: I dette tilf(cid:230)lde ans(cid:229) generalsekretariatet, at den detaljerede młde- kalender kun var et uformelt mellemled i organiseringen af R(cid:229)dets forhandlinger, som formandskabet fortlłbende opdaterer, og som ikke systematisk udleveres eller arkiveres i sekretariatet. De anfłrte młdedatoer er forelłbige og fasts(cid:230)ttes fłrst formelt ved den offici- elle indkaldelse til młderne via telex. Eftersom generalsekretariatet derfor ikke var i stand til at pr(cid:230)cist at afgłre, om den młdekalender, som den var i besiddelse af, var den endelige udgave af dokumentet, bad det [B. ] selv rette henven- delse direkte til formandskabet, som alene kunne oplyse, pr(cid:230)cist hvor langt det var i sin planl(cid:230)gning. (1) R(cid:229)dets afgłrelse 93/731/EF af 20. december 1993, (EFT L 340 af 31. 12. 1993, s. 43). C 300/96 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 Generalsekretariatet har p(cid:229) baggrund af [B. ’s] argumenter nu taget denne fremgangsm(cid:229)de og fortolkningen af artikel 2, stk. 2, i afgłrelse 93/731/EF op til fornyet overvejelse, for s(cid:229) vidt ang(cid:229)r denne form for beg(cid:230)ringer om aktindsigt. bem(cid:230)rkninger havde tilfłjet et nyt element, nemlig spłrgs- m(cid:229)let om afvisning af bekr(cid:230)ftet beg(cid:230)ring af 28. juli 1997 om aktindsigt i dagsordenerne for młderne i gruppen p(cid:229) hłjt plan og EU-US taskforce. Efter ombudsmandens anmodning om yderligere oplysninger bekr(cid:230)ftede R(cid:229)det, at det allerede havde (cid:230)ndret fremgangsm(cid:229)de, og at R(cid:229)dets generalsekretariat havde givet aktindsigt i det luxembourgske formandskabs młdekalendere. Det oplyste end- videre, at det havde til hensigt at fłlge denne fremgangsm(cid:229)de i tilsvarende tilf(cid:230)lde fremover. R(cid:229)det gjorde det ligeledes klart, at disse młdekalendere ikke havde nogen officiel eller bindende v(cid:230)rdi og kunne (cid:230)ndres gennem hele formandskabsperioden, og at de officielle indkal- delser til młderne sker i form af telex, hvoraf datoer og dags- orden fremg(cid:229)r. R(cid:229)dets svar I sit svar p(cid:229) ombudsmandens anmodning om yderligere oplys- ninger om disse spłrgsm(cid:229)l fastslog R(cid:229)det, at det ikke anser for- mandskabet for »en anden institution« som er adskilt fra R(cid:229)det, i den i artikel 2, stk. 2, i afgłrelse 93/731/EF omhandlede betydning. R(cid:229)det fastslog derefter, at der burde foretages en sondring mellem: dokumenter, som er oprettet af den medlemsstat, der varetager for- mandskabet, i sin egenskab af formand for R(cid:229)det, og Klagerens bem(cid:230)rkninger dokumenter, som er oprettet af den p(cid:229)g(cid:230)ldende medlemsstat men ikke vedrłrer dens rolle som formand for R(cid:229)det. I sine bem(cid:230)rkninger anfłrte B. i det v(cid:230)sentligste fłlgende: R(cid:229)det gav ligeledes udtryk for det synspunkt, at artikel 2, stk. i afgłrelse 93/731/EF finder anvendelse p(cid:229) den anden 2, gruppe dokumenter. i) Det fremgik af R(cid:229)dets svar, at R(cid:229)det nu udleverer młdeka- lenderen for de młder vedrłrende retlige og indre anlig- gender, som afholdes under hvert formandskab. Denne del af klagen var s(cid:229)ledes afklaret. For s(cid:229) vidt angik dagsordenerne for młderne i gruppen p(cid:229) hłjt plan og EU-US taskforce, fastslog R(cid:229)det fłlgende: ii) R(cid:229)det havde ikke kommenteret p(cid:229)standen om, at formand- ikke er »en anden f(cid:230)llesskabsinstitution eller et i afgłrelse f(cid:230)llesskabsorgan«, jf. artikel 2, stk. 2, skabet andet 73/731/EF. iii) R(cid:229)det n(cid:230)gtede fortsat aktindsigt i visse dokumenter med denne begrundelse. B. henviste i s(cid:230)rdeleshed til dagsorde- nerne for młderne i gruppen p(cid:229) hłjt plan og EU-US task- i disse force. Hans bekr(cid:230)ftede beg(cid:230)ring om aktindsigt dokumenter af 28. juli 1997 var blevet afvist af R(cid:229)det med den begrundelse, at de p(cid:229)g(cid:230)ldende dagsordener blev udar- bejdet formandskabet, Kommissionen og Amerikas Forenede Staters myndigheder og s(cid:229)ledes faldt ind under artikel 2, stk. 2, i afgłrelse 93/731/EF, eftersom R(cid:229)det eller formandskabet ikke alene var ansvarlige for udarbejdelsen af de p(cid:229)g(cid:230)ldende dagsordener. f(cid:230)llesskab af i Supplerende undersłgelser Efter en indg(cid:229)ende gennemgang af R(cid:229)dets udtalelse og klage- rens bem(cid:230)rkninger fremgik det, at yderligere undersłgelser var nłdvendige dels for at klarl(cid:230)gge R(cid:229)dets holdning vedrłrende formandskabets stilling, for s(cid:229) vidt angik bestemmelserne i arti- kel 2, stk. 2, i afgłrelsen om aktindsigt, dels fordi klagerens Afvisningen af [B. ’s] beg(cid:230)ring af 28. juli 1997 [(cid:133)] var ikke begrundet i det faktum, at formandskabet, som medvirkede ved udarbejdelsen af dokumentet, blev betragtet som en »anden institution«, afgłrelse 93/731/EF. I dette s(cid:230)rlige tilf(cid:230)lde blev de omhandlede dags- ordener ikke udarbejdet af formandskabet alene men i formandskabet, Kommissionen og De For- f(cid:230)llesskab af enede Staters myndigheder. artikel 2, stk. 2, jf. i Klagerens supplerende bem(cid:230)rkninger I sine bem(cid:230)rkninger til R(cid:229)dets svar udtrykte B. tilfredshed med, at R(cid:229)det ikke l(cid:230)ngere betragtede formandskabet som en anden institution. Han fremsatte endvidere i det v(cid:230)sentligste fłlgende bem(cid:230)rkninger: i) Hvis en medlemsstat udarbejder et dokument og opfłrer det p(cid:229) den formelle dagsorden for en samling i R(cid:229)det (ret- lige og indre anliggender), og dette dokument efterfłlgende godkendes eller vedtages, bliver det fłlgelig en del af de g(cid:230)ldende bestemmelser vedrłrende retlige og indre anlig- gender og błr henhłre under afgłrelse 93/731/EF. Et dokument, som ikke godkendes eller vedtages, men som udgłr en del af den proces, der er forbundet med udarbej- delsen eller gennemfłrelsen af forskellige politikker, błr ligeledes henhłre under afgłrelsens anvendelsesomr(cid:229)de. 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/97 ii) R(cid:229)dets begrundelse for at n(cid:230)gte aktindsigt i dagsordenerne for gruppen p(cid:229) hłjt plan og EU-US taskforce var uaccepta- bel, eftersom Europas borgere burde havde mulighed for at indgive beg(cid:230)ringer afgłrelse 93/731/EF om aktindsigt i dokumenter, som R(cid:229)dets for- mandskab var medforfatter til. i medfłr til R(cid:229)det af Afgłrelsen 1. Aktindsigt i młdekalenderne for R(cid:229)dets samlinger 1. 1. Den oprindelige klage vedrłrte n(cid:230)gtelse af aktindsigt i młdekalenderne for de samlinger i R(cid:229)det, som var beram- met under det irske formandskab (juli-december 1996). 1. 2. Af ombudsmandens undersłgelse fremgik, at R(cid:229)det havde (cid:230)ndret praksis og nu gav aktindsigt i de młdekalendere, det luxembourgske formandskab havde forelagt. R(cid:229)det havde endvidere tilkendegivet, at det havde til hensigt at fłlge samme politik i tilsvarende sager fremover. Klageren erkl(cid:230)rede sig tilfreds med dette svar. 1. 3. R(cid:229)det havde s(cid:229)ledes taget skridt til at lłse dette aspekt af klageren til klagerens fulde tilfredshed. 2. Formandskabets retsstilling 2. 1. R(cid:229)dets afvisning af klagerens beg(cid:230)ring om aktindsigt i młdekalenderen for R(cid:229)dets samlinger skete under henvis- ning til artikel 2, stk. 2, i R(cid:229)dets afgłrelse 93/731/EF om aktindsigt i R(cid:229)dets dokumenter. Klageren gjorde g(cid:230)ldende, at R(cid:229)dets begrundelse var ukorrekt, eftersom formandska- bet ikke er »en anden institution eller et andet organ« i den betydning dette begreb anvendes i artikel 2, stk. 2. 2. 2. I forbindelse med ombudsmandens undersłgelse gav R(cid:229)det klart udtryk for, at det ikke ans(cid:229) formandskabet for »en anden institution« i den i artikel 2, stk. 2, i afgłrelse 93/731/EF anvendte betydning. Klageren oplyste, at han var tilfreds med dette svar. henviste i sine bem(cid:230)rkninger til spłrgsm(cid:229)let om klassifi- cering af dokumenter, som udarbejdes af en medlemsstat og opfłres p(cid:229) den officielle dagsorden for samlinger i R(cid:229)det (retlige og indre anliggender). R(cid:229)dets sondring s(cid:229)vel som klagerens bem(cid:230)rkninger synes at henvise til hypoteti- ske tilf(cid:230)lde snarere end til de dokumenter, som klagen vedrłrte. Det tilkom derfor ikke ombudsmanden at tage stilling til dette spłrgsm(cid:229)l i sin afgłrelse. 3. N(cid:230)gtelse af aktindsigt i dokumenter, som R(cid:229)det er med- forfatter til 3. 1. Klagerens beg(cid:230)ring af 28. juli 1997 om aktindsigt i dags- ordenerne for gruppen p(cid:229) hłjt plan og EU-US taskforce afvistes af R(cid:229)det med den begrundelse, at de p(cid:229)g(cid:230)ldende dagsordener blev udarbejdet i f(cid:230)llesskab af R(cid:229)dets for- mandskab, Kommissionen og Amerikas Forenede Staters myndigheder, og at artikel 2, stk. 2, i afgłrelse 93/731/EF fordi R(cid:229)det eller R(cid:229)dets formandskab fandt anvendelse, ikke for udarbejdelsen af de ansvarlige var alene p(cid:229)g(cid:230)ldende dagsordener. 3. 2. Form(cid:229)let med afgłrelse 93/731/EF er den konkrete gen- nemfłrelse af princippet om at sikre borgerne stłrst mulig adgang til information i den hensigt at styrke insti- tutionernes demokratiske karakter og offentlighedens tillid til myndighederne (1). 3. 3. Artikel 2, stk. 2, er ikke formuleret som en undtagelse for den generelle bestemmelse om aktindsigt. I praksis funge- rer den ikke desto mindre som en undtagelse, eftersom den reelt betyder, at alle dokumenter, der modtages ude- fra, er fuldst(cid:230)ndig udelukket fra den generelle bestemmel- ses anvendelsesomr(cid:229)de. Medtages de dokumenter, som R(cid:229)det er medforfatter til, under anvendelsesomr(cid:229)det for artikel 2, stk. 2, vil det betyde en betragtelig udvidelse af omfanget af denne de facto-undtagelse. 3. 4. Retten i Fłrste Instans fastsl(cid:229)r i sin retspraksis, at n(cid:229)r der er indfłrt et almindeligt princip og fastsat undtagelser her- fra, skal undtagelser fortolkes og anvendes indskr(cid:230)nkende, s(cid:229)ledes at anvendelsen af det almindelige princip ikke bringes i fare (2). 2. 3. R(cid:229)det tog s(cid:229)ledes initiativ til at lłse dette aspekt af klagen til klagerens tilfredshed. 3. 5 Hverken ordlyden i artikel 2, stk. 2 eller ovenn(cid:230)vnte rets- praksis stłttede R(cid:229)dets p(cid:229)stand om, at dokumenter, som det er medforfatter til, er omfattet af bestemmelser i arti- kel 2, stk. 2. Det fremgik s(cid:229)ledes, at R(cid:229)dets afvisning af 2. 4. I sit svar p(cid:229) ombudsmandens anmodning om supplerende oplysninger sondrede R(cid:229)det mellem dokumenter, som er udarbejdet af en medlemsstat som led i dennes varetagelse af formandskabet for R(cid:229)det, og andre dokumenter, som udarbejdes af den p(cid:229)g(cid:230)ldende medlemsstat. Ogs(cid:229) klageren (1) Sag T-174/95, Svenska Journalistf(cid:246)rbundet (Tidningen Journalisten) mod R(cid:229)det, dom af 17. juni 1998, pr(cid:230)mis 66. (2) Jf. sag T-194/94, John Carvel og Guardian Newspapers mod R(cid:229)det, Sml. 1995, s. II-2765; sag T-105/95, World Wide Fund for Nature (WWF) mod Kommissionen, Sml. 1997, s. II-313; sag T-194/95 (jf. fodnote 2). C 300/98 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 klagerens beg(cid:230)ring om aktindsigt i dagsordenerne for gruppen p(cid:229) hłjt plan og EU-US taskforce var baseret p(cid:229) en fejlagtig anvendelse af afgłrelse 93/731/EF. Det skal dog bem(cid:230)rkes, at Domstolen er den hłjeste myndighed, for s(cid:229) vidt ang(cid:229)r f(cid:230)llesskabsrettens fortolkning. młdet i K4-udvalget den 3. -4. marts 1994. Beg(cid:230)ringen blev indgivet i medfłr af R(cid:229)dets afgłrelse om aktindsigt i R(cid:229)dets dokumenter (1) (i det efterfłlgende »afgłrelse 73/731/EF«). Konklusion R(cid:229)det havde taget initiativ til at lłse de aspekter af klagen, som omhandles i denne afgłrelses del 1 og 2, og havde s(cid:229)ledes lłst sagen til klagerens tilfredshed. For s(cid:229) vidt angik det aspekt af sagen, som omhandles i denne afgłrelses del 3, forekom fłlgende kritiske bem(cid:230)rkning p(cid:229)kr(cid:230)- vet: Hverken ordlyden i artikel 2, stk. 2, eller den af Retten i Fłrste Instans fastlagte retspraksis stłtter R(cid:229)dets p(cid:229)stand om, at doku- menter, som det er medforfatter til, falder ind under artikel 2, stk. 2. Det fremgik s(cid:229)ledes, at R(cid:229)dets afvisning af klagerens beg(cid:230)ring om aktindsigt i dagsordenerne for gruppen p(cid:229) hłjt plan og EU-US taskforce var baseret p(cid:229) en fejlagtig anvendelse af afgłrelse 93/731/EF. Det skal dog bem(cid:230)rkes, at Domstolen er den hłjeste myndighed, for s(cid:229) vidt ang(cid:229)r f(cid:230)llesskabsrettens fortolkning. Det fremg(cid:229)r udtrykkeligt af artikel 7, stk. 3, i R(cid:229)dets afgłrelse 93/731/EF, at en person, hvis bekr(cid:230)ftede beg(cid:230)ring om aktind- sigt afsl(cid:229)s, skal underrettes om muligheden for at indbringe klager for ombudsmanden. Ombudsmandens kritiske bem(cid:230)rk- ning betyder, at R(cid:229)det skal foretage en fornyet behandling af klagerens bekr(cid:230)ftede anmodning af 28. juli 1997 og give aktindsigt i de p(cid:229)g(cid:230)ldende dokumenter, medmindre disse er omfattet af en eller flere af de i afgłrelse 93/731/EF, artikel 4, fastlagte undtagelser. Eftersom R(cid:229)det var ansvarlig for at foretage denne fornyede behandling og meddele klageren resultatet heraf, afsluttede ombudsmanden behandlingen af sagen. R(cid:229)dets generalsekretariat gav aktindsigt i 17 ud af de 41 doku- menter og n(cid:230)gtede aktindsigt i de 24 łvrige. Klageren indgav en bekr(cid:230)ftet beg(cid:230)ring for 23 af de dokumenter, han var blevet n(cid:230)gtet aktindsigt i. R(cid:229)dets formandskab gav p(cid:229) denne bag- grund aktindsigt i yderligere 7 dokumenter men n(cid:230)gtede fort- sat aktindsigt i de resterende 16 dokumenter. Klagen til ombudsmanden vedrłrte 15 af de dokumenter, som B. ikke havde opn(cid:229)et aktindsigt i efter den bekr(cid:230)ftede beg(cid:230)- ring. R(cid:229)det gav fłlgende begrundelse for at n(cid:230)gte aktindsigt i disse dokumenter: s(cid:229) vidt ang(cid:229)r dokument 5375/95, 5406/95+COR1, For 5405/95, 5354/95, 5319/95, 11020/93, 11565/93, 11151/93, 10448/93 og SN 1100/94, indebar behandlingen af deres beg(cid:230)ring en afvejning af deres interesse i at opn(cid:229) aktindsigt i netop disse dokumenter og R(cid:229)dets interesse i at opretholde tavshedspligten om sine drłftelser. R(cid:229)det konkludere- de, at hensynet til sidstn(cid:230)vnte vejede tungest i denne sag, is(cid:230)r eftersom de omhandlede dokumenter indeholder detaljerede oplysninger om nationale holdninger vedrłrende konventioner, som fłrst er indg(cid:229)et for nylig, og andre retsakter, som fortsat er under forhandling, eller som er vedtaget tid siden. Disse dokumenter indeholder endvidere interne oplysnin- ger om procedurerne i forbindelse med ans(cid:230)ttelse af personale ved institutionerne og valg af konsulenter p(cid:229) omr(cid:229)det retlige og indre anliggender. Endvidere er et dokument et internt arbejds- dokument om beskyttelse af klassificerede oplysninger. Andre dokumenter indeholder udtalelser fra R(cid:229)dets Juridiske Tjeneste, som udelukkende er udarbejdet med henblik p(cid:229) R(cid:229)dets drłftel- ser, selv om de ikke er bindende for R(cid:229)det. for meget kort For s(cid:229) vidt ang(cid:229)r de łvrige dokumenter, er de relevante hensyn i henhold til artikel 4, stk. 1, i R(cid:229)dets afgłrelse 93/731/EF fłl- gende: (cid:151) beskyttelse af offentlighedens interesser (den offentlige sikker- hed) for s(cid:229) vidt ang(cid:229)r dok. 12247/1/94; SN 1053/94; 10166/4/94; 9908/2/93+ADD 1 N˘GTELSE AF AKTINDSIGT: MANGELFULD BEGRUNDELSE (cid:151) beskyttelse af offentlighedens interesser (internationale for- bindelser) dok. 5121/95. Afgłrelse om klage 1057/25. 11. 96/STATEWATCH/UK/IJH over R(cid:229)det Oplysningerne i disse dokumenter er af en s(cid:229)dan art, is(cid:230)r for s(cid:229) vidt ang(cid:229)r bek(cid:230)mpelsen af organiseret kriminalitet i og uden for Den Europ(cid:230)iske Union, at R(cid:229)det har besluttet at n(cid:230)gte aktind- sigt i disse dokumenter. Klagen I februar 1996 rettede B. en skriftlig anmodning til R(cid:229)det om at f(cid:229) udleveret kopier af 24 dokumenter, som blev behandlet under samlingen i R(cid:229)det (retlige og indre anliggender) den 9. -10. marts 1994, og 17 dokumenter, som blev behandlet p(cid:229) Ifłlge klagen til ombudsmanden var R(cid:229)dets argumentation ukorrekt. Is(cid:230)r henviste klageren til, at begreberne »indg(cid:229)et for (1) R(cid:229)dets afgłrelse 93/731/EF af 31. 12. 1993 (EFT L 340, af 31. 12. 1993, s. 43). 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/99 nylig« og »vedtaget for meget kort tid siden« ikke havde noget grundlag i afgłrelse 93/731/EF. tet af bekr(cid:230)ftet beg(cid:230)ring af 2. april 1996, var mangelfuld. I sine bem(cid:230)rkninger accepterede klageren, at han var ble- vet n(cid:230)gtet aktindsigt i visse dokumenter, men fastholdt klagen i forhold til de łvrige. Undersłgelsen R(cid:229)dets udtalelse I sin udtalelse anfłrte R(cid:229)det i det v(cid:230)sentligste, at det have overholdt forpligtelsen til at begrunde n(cid:230)gtelsen af aktindsigt i de p(cid:229)g(cid:230)ldende dokumenter i overensstemmelse med g(cid:230)ldende retspraksis. Der blev ikke givet aktindsigt i en r(cid:230)kke klart identificerede doku- menter af hensyn til tavshedspligten om R(cid:229)dets drłftelser i medfłr af artikel 4, stk. 2, i afgłrelse 93/731/EF, s(cid:229)vel som i en r(cid:230)kke andre klart identificerede dokumenter for at beskytte offentlighe- dens interesser (den offentlige sikkerhed og internationale forbin- delser), jf. artikel 4, stk. 1, i afgłrelse 93/731/EF. ((cid:133)) For s(cid:229) vidt ang(cid:229)r de dokumenter, der n(cid:230)gtes aktindsigt i under henvisning til artikel 4, stk. 1, i afgłrelse 93/731/EF, er der i skrivelse af 2. maj 1996 anfłrt tilstr(cid:230)kkeligt tungtvejende argu- menter for anvendelsen af den undtagelse, der er begrundet i beskyttelsen af offentlighedens interesser. For s(cid:229) vidt ang(cid:229)r de dokumenter, der n(cid:230)gtes aktindsigt i under henvisning til artikel 4, stk. 2, i afgłrelse 93/731/EF, skal det bem(cid:230)rkes, at R(cid:229)det ikke n(cid:230)gtede aktindsigt i dokumenterne, fordi de »fłrst var indg(cid:229)et for nylig«, som angivet i B. ’s klage. Begrun- delsen for at n(cid:230)gte aktindsigt i dokumenterne var, at de indeholdt detaljerede oplysninger om nationale holdninger, og at hensynet til tavshedspligten om R(cid:229)dets drłftelser vejede tungere end hensynet til B. ’s interesse i aktindsigt i disse dokumenter. 2. Retsgrundlaget 2. 1. Artikel 4 i afgłrelse 93/731/EF omhandler to undtagelser fra princippet om generel aktindsigt i R(cid:229)dets dokumenter. 2. 2. Ifłlge artikel 4, stk. 1, m(cid:229) der ikke bevilges aktindsigt i R(cid:229)dets dokumenter, hvis offentliggłrelse vil kunne skade beskyttelsen af offentlighedens interesser (den offentlige sikkerhed, internationale forbindelser, monet(cid:230)r stabilitet, retlige procedurer, inspektioner og undersłgelser). For at afgłre, om offentliggłrelsen af bestemte dokumenter kan skade beskyttelsen af offentlige interesser, skal R(cid:229)det for hvert enkelt dokument undersłge, om dets offentliggłrel- se, ud fra de oplysninger det r(cid:229)der over, m(cid:229) antages at skade en af de offentlige interesser, der er beskyttet. S(cid:229)fremt dette er tilf(cid:230)ldet, er R(cid:229)det forpligtet til at n(cid:230)gte aktindsigt i det p(cid:229)g(cid:230)ldende dokument (1). 2. 3. Ifłlge artikel 4, stk. 2, kan R(cid:229)det endvidere n(cid:230)gte aktind- sigt af hensyn til tavshedspligten om R(cid:229)dets drłftelser. N(cid:229)r R(cid:229)det udłver sin skłnsbefłjelse i henhold til artikel 4, stk. 2, skal det foretage en egentlig afvejning af borge- rens interesse i at f(cid:229) indsigt i dets dokumenter og R(cid:229)dets eventuelle interesse i at opretholde tavshedspligten om sine drłftelser (2). 2. 4. I henhold til g(cid:230)ldende retspraksis skal R(cid:229)det i begrundel- sen for at n(cid:230)gte aktindsigt (cid:151) i det mindste for hver kate- gori af de omhandlede dokumenter (cid:151) redegłre for de specifikke (cid:229)rsager til, at R(cid:229)det mener, at disse dokumenter er omfattet af undtagelserne i afgłrelse 93/731/EF. Klagerens bem(cid:230)rkninger 3. N(cid:230)gtelse af aktindsigt i henhold til artikel 4, stk. 1 I sine bem(cid:230)rkninger til R(cid:229)dets udtalelse medgav klageren, at R(cid:229)det var i sin ret til at n(cid:230)gte aktindsigt i visse af de omhand- lede dokumenter. Dog fastholdt han klagen, for s(cid:229) vidt angik dokument 10448/93, 5354/95, 5319/95, SN 1053/94 og 5121/95, og bad ombudsmanden undersłge, om det var kor- rekt ikke at bevilge aktindsigt i disse dokumenter. Afgłrelsen 1. Klagepunkterne 1. 1. Klageren gjorde g(cid:230)ldende, at R(cid:229)dets begrundelse for at n(cid:230)gte aktindsigt i visse af de dokumenter, som var omfat- 3. 1. R(cid:229)det n(cid:230)gtede aktindsigt i to af de omhandlede dokumen- ter under henvisning til artikel 4, stk. 1. I sit svar p(cid:229) den bekr(cid:230)ftede beg(cid:230)ring oplyste R(cid:229)det, at: Oplysningerne i disse dokumenter er af en s(cid:229)dan art, is(cid:230)r for s(cid:229) vidt ang(cid:229)r bek(cid:230)mpelsen af organiseret kriminalitet i (1) Sag T-124/96, Interporc mod Kommissionen, dom af 6. februar 1998, pr(cid:230)mis 52; sag T-83/96, Gerard van der Wal mod Kommis- sionen, dom af 19. marts 1998, pr(cid:230)mis 43; sag T-174/95, Svenska Journalistf(cid:246)rbundet (Tidningen Journalisten) mod R(cid:229)det, dom af 17. juni 1998. (2) Sag T-194/94, John Carvel og Guardian Newspapers mod R(cid:229)det, Sml. 1995, s. II-2765, pr(cid:230)mis 64 og 65. C 300/100 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 og uden for Den Europ(cid:230)iske Union, at R(cid:229)det har besluttet at n(cid:230)gte aktindsigt i disse dokumenter. 3. 2. I henhold til Retten i Fłrste Instans kan begrebet offentlig sikkerhed omfatte situationer, hvor aktindsigt i bestemte dokumenter kan skade myndighedernes forsłg p(cid:229) at fore- aktiviteter (1). R(cid:229)dets henvisning til bygge kriminelle bek(cid:230)mpelsen af organiseret kriminalitet var derfor kor- rekt, eftersom der er tale om et af de i artikel 4, stk. 1, n(cid:230)vnte aspekter af offentlighedens interesser. 3. 3. I sit svar p(cid:229) klagerens bekr(cid:230)ftede beg(cid:230)ring henviste R(cid:229)det ganske rigtigt til bek(cid:230)mpelsen af organiseret kriminalitet men gav ingen yderligere forklaring ang(cid:229)ende dets henvis- ning til »arten« af de oplysninger, der var indeholdt i dokumentet. Ombudsmanden fastslog derfor, at R(cid:229)det ikke havde overholdt kravet om at forel(cid:230)gge klageren en specifik begrundelse for, at dokumenterne henhłrte under bestemmelserne i artikel 4, stk. 1. R(cid:229)det henviste i sit svar p(cid:229) klagerens bekr(cid:230)ftede beg(cid:230)ring til »bek(cid:230)mpelsen af organiseret kriminalitet« men forelagde ingen yderligere forklaring ang(cid:229)ende dets henvisning til »arten« af de oplysninger dokumenterne indeholdt. Ombudsmanden konklu- derede derfor, at R(cid:229)det ikke havde opfyldt kravet om over for klageren at redegłre for de specifikke (cid:229)rsager til, at det fandt, at de omhandlede dokumenter var omfattet af undtagelsen i artikel 4, stk. 1. R(cid:229)dets begrundelse for at n(cid:230)gte aktindsigt i dokumenter under henvisning til artikel 4, stk. 2, og i s(cid:230)rdeleshed anvendelsen af ordet »s(cid:229)ledes« implicerer, at der błr n(cid:230)gtes aktindsigt i alle dokumenter, som indeholder detaljerede oplysninger om natio- nale holdninger, uanset hvor ubetydelig en del af dokumentet dette element udgłr, og uanset dokumentets łvrige indhold. Ombudsmanden var ikke af den opfattelse, at det p(cid:229) baggrund af denne argumentation kunne fastsl(cid:229)s, at R(cid:229)det havde opfyldt forpligtelsen til at foretage en virkelig afvejning af de interesser, der skulle tilgodeses. 4. N(cid:230)gtelse af aktindsigt i henhold til artikel 4, stk. 2 For s(cid:229) vidt ang(cid:229)r begge ovenst(cid:229)ende kritiske bem(cid:230)rkninger, skal det bem(cid:230)rkes, at Domstolen er den hłjeste myndighed, for s(cid:229) vidt ang(cid:229)r f(cid:230)llesskabsrettens fortolkning. 4. 1. I sit svar p(cid:229) den bekr(cid:230)ftede beg(cid:230)ring henviste R(cid:229)det til flere forskellige faktorer som begrundelse for, at det havde n(cid:230)gtet aktindsigt i 10 dokumenter i henhold til artikel 4, stk. 2. Ikke desto mindre fastslog R(cid:229)det fłlgende i sin udtalelse til ombudsmanden: Begrundelsen for at n(cid:230)gte aktindsigt i dokumenterne er, at de indeholder detaljerede oplysninger om nationale holdnin- ger, og at hensynet til R(cid:229)dets interesse i at opretholde tavs- hedspligten om sine drłftelser s(cid:229)ledes vejede tungere end hensynet til B. ’s interesse i at f(cid:229) aktindsigt i de p(cid:229)g(cid:230)ldende dokumenter. 4. 2. R(cid:229)dets begrundelse for ikke at bevilge aktindsigt under henvisning til artikel 4, stk. 2, og i s(cid:230)rdeleshed anvendel- sen af ordet »s(cid:229)ledes« implicerer, at der błr n(cid:230)gtes aktind- sigt i alle dokumenter, som indeholder detaljerede oplys- ninger om nationale holdninger, uanset hvor ubetydelig en del af dokumentet dette element udgłr, og uanset dokumentets łvrige indhold. Det var ikke ombudsman- dens opfattelse, at man p(cid:229) baggrund af denne argumenta- tion, kunne fastsl(cid:229), at R(cid:229)det overholdt forpligtelsen til at foretage en virkelig afvejning af de interesser, der skulle tilgodeses. Konklusion Ifłlge artikel 7, stk. 3, i afgłrelse 93/731/EF skal en person, hvis bekr(cid:230)ftede beg(cid:230)ring om aktindsigt afvises, underrettes om betingelserne for at for ombudsmanden. indbringe klager Ombudsmandens kritiske bem(cid:230)rkning betłd, at R(cid:229)det skulle tage klagerens bekr(cid:230)ftede beg(cid:230)ring af 2. april 1996 op til for- nyet behandling og bevilge aktindsigt i de omhandlede doku- menter, medmindre disse var omfattet af en af undtagelserne i artikel 4 i afgłrelse 93/731/EF. Eftersom det p(cid:229)hvilede R(cid:229)det at foretage denne fornyede behandling og meddele klageren resul- tatet heraf, afsluttede ombudsmanden behandlingen af sagen. ¯BEN UDV˘LGELSESPR(cid:216)VE: MANGLENDE OPLYSNING OM ANKEMULIGHEDER Afgłrelse af klage 16/97/JMA mod Den Europ(cid:230)iske Union Klagen I januar 1997 klagede hr. B. S. til ombudsmanden over afgłrel- sen truffet af udv(cid:230)lgelseskomiteen for den (cid:229)bne udv(cid:230)lgelses- prłve R(cid:229)det/C/374 om at afvise hans ansłgning. P(cid:229) baggrund af ombudsmandens undersłgelser var det p(cid:229)kr(cid:230)- vet at fremfłre fłlgende kritiske bem(cid:230)rkninger: (1) Sag T-174/95, Svenska Journalistf(cid:246)rbundet (Tidningen Journalisten) mod R(cid:229)det, dom af 17. juni 1998. Udv(cid:230)lgelseskomiteen begrundede sin beslutning med, at klage- ren ikke havde fremsendt dokumentation for sit kendskab til et andet f(cid:230)llesskabssprog. Hverken brevet fra udv(cid:230)lgelseskomi- teen eller meddelelsen om udv(cid:230)lgelsesprłven angav nogen potentielle midler til at głre indsigelse mod komiteens afgłrel- se. 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/101 I sin klage til ombudsmanden h(cid:230)vdede hr. B. S. , at han som borger havde ret til at bestride en beslutning truffet af F(cid:230)lles- skabets offentlige administration. Han h(cid:230)vdede endvidere, at han ikke var i stand til at udłve denne ret, da han ikke havde modtaget ordentlig information om den fra R(cid:229)det. en forudg(cid:229)ende indsigelse til udv(cid:230)lgelseskomiteen. At 86 andre ansłgere havde bestridt udv(cid:230)lgelseskomiteens afgłrelse retf(cid:230)r- diggjorde ikke, at komiteen havde undladt at oplyse ham om hans ret til at anke, samt om andre relevante formaliteter. Undersłgelsen R(cid:229)dets udtalelse Klageren henviste ogs(cid:229) til bestemmelser for lignende situationer under den spanske lov og forklarede, at den p(cid:229)g(cid:230)ldende offent- lige administration i overensstemmelse med spansk lov for for- valtningsprocedure har pligt til at underrette modtageren af en beslutning om ankemulighederne, hvilket er et afgłrende krav for forvaltningsaktens gyldighed. Klagen blev sendt til R(cid:229)det. R(cid:229)det understregede fłrst i sin udtalelse, at klageren ikke tidligere havde sendt nogen klage til R(cid:229)det, fłr han słgte oprejsning hos ombudsmanden. Afgłrelsen 1. Hvorvidt sagen kan antages til behandling Hvad angik p(cid:229)standen om manglende muligheder for at bestride udv(cid:230)lgelseskomiteens afgłrelse, henviste R(cid:229)det til en r(cid:230)kke muligheder, klageren kunne have udnyttet. Han kunne for det fłrste have anket til Retten af Fłrste Instans i henhold til artikel 91 i vedt(cid:230)gten for tjenestem(cid:230)nd senest tre m(cid:229)neder efter meddelelsen om komiteens afgłrelse, uden at głre nogen tidligere indsigelse i henhold til artikel 90 stk. 2. 1. 1. Under ordningen, der er fastlagt af traktaten og statutten for ombudsmanden, afgłres det af denne i overensstem- melse med F(cid:230)llesskabets love, hvorvidt en klage kan anta- ges til behandling. F(cid:230)llesskabets institutioner er naturligvis velkomne til at give deres synspunkter p(cid:229) det emne, ombudsmanden arbejder med. i vedt(cid:230)gten for tjenestem(cid:230)nd senest Han kunne ogs(cid:229) i stedet have indsendt en klage i henhold til artikel 90, stk. 2, tre m(cid:229)neder efter meddelelsen om komiteens afgłrelse. 86 ansłge- re, hvis ansłgning var blevet afvist, havde fulgt denne metode og havde fremsat en klage til R(cid:229)dets generalsekretariat. For at tage ordentligt hensyn til behandling af disse klager var de skriftlige prłver fastsat til den 26. april 1997, adskillige m(cid:229)ne- der efter udv(cid:230)lgelseskomiteen havde truffet sin beslutning om adgang til de skriftlige prłver. R(cid:229)det erkl(cid:230)rede ogs(cid:229), at generalsekretariatet ifłlge Domstolens relevante retspraksis og for ikke at overbebyrde tilrettel(cid:230)ggerne af udv(cid:230)lgelsesprłverne med et stort antal ansłgere ikke var forpligtet til at głre ansłgere, hvis ansłgninger var blevet afvist, opm(cid:230)rksomme p(cid:229) de eksisterende ankemuligheder. Ikke desto mindre tilfłjede R(cid:229)det denne oplysning i nyere udv(cid:230)lgelsesprłver, og for at give ansłgere et uformelt middel til at głre indsigelse indfłjede generalsekretariatet hurtigt en bestemmelse i meddelelser om (cid:229)bne udv(cid:230)lgelsesprłver, i hvil- ken man oplyste afviste ansłgere om, at de inden for en kort periode havde mulighed for at anmode udv(cid:230)lgelseskomiteen om en nyvurdering af deres ansłgning. Klagerens bem(cid:230)rkninger I sine bem(cid:230)rkninger angav klageren fłrst, at da han ikke var blevet informeret af R(cid:229)det om sin ret til at anke, vidste han ikke, om enhver ansłgning til Retten af Fłrste Instans kr(cid:230)vede 1. 2. For at en klage kan antages til realitetsbehandling, skal de fornłdne administrative henvendelser v(cid:230)re rettet til de berłrte institutioner eller organer (artikel 2, stk. 4, i sta- tutten). P(cid:229) grund af de forskellige sproglige versioner af denne tekst (1), og n(cid:229)r man tager hensyn til bestemmel- sens form(cid:229)l, er det ombudsmanden, der vurderer, hvorvidt der er foretaget passende administrative henvendelser under hver enkelt sags s(cid:230)rlige omst(cid:230)ndigheder. 1. 3. Da denne sag omfatter en afgłrelse foretaget af en udv(cid:230)l- gelseskomite ved en (cid:229)ben udv(cid:230)lgelsesprłve, mod hvilken klageren kunne have anket direkte til Retten af Fłrste Instans, vurderer ombudsmanden, at kriterierne for, om klagen kan antages til behandling, var overholdt uden yderligere krav. 2. Oplysninger der skal gives til klageren 2. 1. Ifłlge klageren kunne han ikke udłve sin ret til at bestride en negativ afgłrelse foretaget af udv(cid:230)lgelseskomiteen, fordi han ikke var blevet underrettet om hverken eksisten- sen eller betingelserne for udłvelsen af denne rettighed. (1) Som n(cid:230)vnt tidligere afgłrelse i ombudsmandens af klage 45/26. 7. 95/JPB/PD/B-dk: »Der synes at v(cid:230)re en mild uoverensstem- melse mellem de forskellige sproglige versioner af denne bestem- melse. Den danske version anvender ganske korrekt udtrykket »for- nłdne« og giver det indtryk, at s(cid:229)danne administrative veje er nłd- vendige. P(cid:229) den anden side anvender de engelske, franske, tyske, spanske og svenske versioner udtryk som »appropriat«, »appro- priØes«, »geeigneten«, »adecuadas« og »l(cid:228)mpliga«, hvilket synes at angive, at der skal foretages passende administrative henvendelser«. Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand ¯rsberetning, 1996, side 45. C 300/102 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 R(cid:229)det argumenterede imidlertid, at organisationen af udv(cid:230)lgelsesprłver med et stort antal ansłgere ville blive overbebyrdede, hvis de oplyste ansłgerne om deres mulig- hed for at anke. 2. 2. Ved evaluering af de beslutninger, der tr(cid:230)ffes af udv(cid:230)lgel- seskomiteen, er det nłdvendigt at tage behłrigt hensyn til at sikre en ordentlig udvikling af prłven, is(cid:230)r ved udv(cid:230)l- gelsesprłver med et stort antal ansłgere. Domstolen har taget hłjde for denne faktor, da man fastlagde udv(cid:230)lgel- seskomiteens pligt til at give afviste ansłgere en begrun- delse. Derfor har Domstolen via etableret retspraksis erkl(cid:230)ret, at det ved udv(cid:230)lgelsesprłver med et stort antal ansłgere kan accepteres, at udv(cid:230)lgelseskomiteen til at begynde med blot sender (afviste) ansłgere oplysninger om kriterierne for udv(cid:230)lgelse og resultatet heraf og ikke giver individuelle forklaringer fłr senere (1). 2. 3. Men tilrettel(cid:230)ggerne af (cid:229)bne udv(cid:230)lgelsesprłver behłver ikke nłdvendigvis at blive afbrudt eller urimeligt over- bebyrdede ved, at udv(cid:230)lgelseskomiteen giver generelle oplysninger til afviste ansłgere om potentielle ankemulig- heder i form af et standardskema. Tilstr(cid:230)kkelige oplysnin- ger om de rettigheder, F(cid:230)llesskabets love giver borgerne, og om midlerne til at beskytte dem, er en grundliggende betingelse for udłvelsen af disse rettigheder og altafgł- rende for respekten for borgerne. Derfor skal R(cid:229)det for at fłlge principperne for god forvaltningsskik i sine kontak- ter med borgerne słrge for, at de oplyses ordentligt om deres rettigheder og pligter. Det g(cid:230)lder is(cid:230)r i de tilf(cid:230)lde, hvor R(cid:229)det indkalde individuelle ansłgninger til (cid:229)bne udv(cid:230)lgelsesprłver med henblik p(cid:229) selv at ans(cid:230)tte medarbejdere i sine egne tjenester. initiativ til at tager 2. 4. Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand noterede sig imidlertid R(cid:229)dets nye politik ved senere udv(cid:230)lgelsesprłver, hvor meddelelsen om udv(cid:230)lgelsesprłven offentliggjort i De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende nu omfatter en bestemmel- se, der siger, at afviste ansłgere inden for en kort periode kan anmode udv(cid:230)lgelseskomiteen om en nyvurdering af deres ansłgning. P(cid:229) grund af denne (cid:230)ndring af R(cid:229)dets politik var der ikke nogen grund til, at ombudsmanden forfulgte dette aspekt i sagen yderligere. 3. Forsłmmelse ved ikke at give nłjagtig information i meddelelsen om udv(cid:230)lgelsesprłven 3. 2. I henhold til de s(cid:230)rlige betingelser for at f(cid:229) adgang til udv(cid:230)lgelsesprłven (punkt B i meddelelsen om udv(cid:230)lgel- sesprłven) var dokumentation nłdvendigt, hvad angik uddannelse (punkt a), erhvervserfaring (punkt b), skri- vef(cid:230)rdigheder (punkt c) og alder (punkt e). Kun for disse aspekter kr(cid:230)vede meddelelsen om udv(cid:230)lgelsesprłven spe- cifikt en eller anden form for udm(cid:230)rkelse som et certifikat eller ethvert andet skriftligt bevis. 3. 3. Det er god forvaltningsskik at give s(cid:229) nłjagtige oplysnin- ger som muligt om vilk(cid:229)rene for udv(cid:230)lgelse til en stilling. Disse skal s(cid:230)tte ansłgeren i stand til at bedłmme, hvor- vidt han skal słge stillingen, og hvilke stłttedokumenter der er vigtige for processen, og som derfor skal sendes med ansłgningsskemaet (2). En meddelelse om en udv(cid:230)l- gelsesprłve skal nłje informere ansłgeren til denne prłve om de krav og vilk(cid:229)r, der skal opfyldes. I det foreliggende tilf(cid:230)lde n(cid:230)vnte meddelelsen om udv(cid:230)lgelsesprłven ikke udtrykkeligt kravet om, at man skulle indsende dokumen- tation for kendskab til et andet f(cid:230)llesskabssprog. Under disse omst(cid:230)ndigheder kunne man ikke med rimelighed forvente, at ansłgeren ville fremsende denne dokumenta- tion. R(cid:229)det havde derfor forsłmt at give klageren klare og tydelige oplysninger om, at der skulle indsendes skriftlig dokumentation for kendskab til et andet f(cid:230)llesskabssprog. Konklusion P(cid:229) grundlag af ombudsmandens undersłgelser af denne klage var det nłdvendigt at frems(cid:230)tte fłlgende kritiske bem(cid:230)rkning: Det er god forvaltningsskik at give s(cid:229) nłjagtige oplysninger som muligt om vilk(cid:229)rene for udv(cid:230)lgelse til en stilling. Disse skal s(cid:230)tte ansłgeren i stand til at bedłmme, hvorvidt han skal słge stillingen, og hvilke stłttedokumenter der er vigtige for processen, og som derfor skal sendes med ansłgningsskemaet. En meddelelse om en udv(cid:230)lgelsesprłve skal nłje informere ansłgeren til denne prłve om de krav og vilk(cid:229)r, der skal opfyl- des. I det foreliggende tilf(cid:230)lde n(cid:230)vnte meddelelsen om udv(cid:230)l- gelsesprłven ikke udtrykkeligt kravet om, at man skulle ind- sende dokumentation for kendskab til et andet f(cid:230)llesskabs- sprog. Under disse omst(cid:230)ndigheder kunne man ikke med rime- lighed forvente, at ansłgeren ville fremsende denne dokumen- tation. R(cid:229)det havde derfor forsłmt at give klageren klare og tydelige oplysninger om, at der skulle indsendes skriftlig doku- mentation for kendskab til et andet f(cid:230)llesskabssprog. 3. 1. Udv(cid:230)gelseskomiteen baserede sin afvisning af klagerens ansłgning p(cid:229), at han ikke havde fremsendt dokumenta- tion for sit kendskab til et andet f(cid:230)llesskabssprog. Da dette aspekt af sagen angik procedurer, der omhandlede specifikke h(cid:230)ndelser i fortiden, var det ikke relevant at forfłlge en mindelig lłsning af sagen. Ombudsmanden afsluttede derfor sagen. (1) Sag 225/82 Verzyck mod Kommissionen Sml. 1983, s. 1991, pr(cid:230)mis 16. (2) Sag T-158/89, Van Hecken mod ESC, Sml. 1991, s. II-1341. 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/103 ADGANG TIL DOKUMENTER Afgłrelse af klage 634/97/PD mod Ministerr(cid:229)det Klagen I juli 1997 klagede P. til ombudsmanden over R(cid:229)det. I brev af 19. februar 1997 til R(cid:229)det havde klageren bedt om kopier af forskellige dagsordener fra r(cid:229)dsudvalgsmłder samt andre doku- menter. R(cid:229)det afslog dele af klagerens anmodning, idet det henviste til bestemmelserne i sin afgłrelse 93/731/EF om offentlig adgang til R(cid:229)dets dokumenter (1). Med hensyn til dagsordenerne meddelte R(cid:229)det klageren, at det havde besluttet at give ham kopier af disse for en periode, der d(cid:230)kkede seks m(cid:229)neder i stedet for de to et halvt (cid:229)r, klageren havde bedt om. Beslutningen var taget med grundlag i artikel 3, stk. 2, i afgłrelse 93/731/EF, hvori der st(cid:229)r, at R(cid:229)det skal finde en »rimelig lłsning« p(cid:229) gentagne beg(cid:230)ringer og/eller beg(cid:230)ringer, der vedrłrer omfattende dokumenter. Klageren bestred det lovlige i beslutningen og h(cid:230)vdede, at artikel 3, stk. 2, ikke kunne anvendes p(cid:229) et stort antal dokumenter, men at den kun kunne benyttes p(cid:229) separate dokumenter, der var »om- fattende«. Ifłlge klageren kunne ingen af de separate dagsorde- ner v(cid:230)re p(cid:229) mere end omkring tre sider. Hvad angik de łvrige dokumenter n(cid:230)gtede R(cid:229)det adgang til fłlgende: (cid:151) »Skolebłrn/5143«, et dokument i hvilket man havde sam- let medlemsstaternes svar p(cid:229) et spłrgeskema ang(cid:229)ende en f(cid:230)lles indsats i 1994 for »rejsefaciliteter i EU for skole- błrn, som er statsborgere i tredjelande« (cid:151) »CIREA/1452«, et udkast til en rapport med detaljerede perioden om CIREA’s aktiviteter i oplysninger 1994-1996 (2) (cid:151) »Asyl/8418«, der bestod af to dokumenter, der indeholdt detaljerede svar fra medlemsstaterne p(cid:229) et spłrgeskema om principper og praksis for asylpolitik (cid:151) »Racisme/7141«, en meddelelse om racistiske forbrydelser fra en arbejdsgruppe i R(cid:229)det, der arbejdede med terroris- me. Som begrundelse for at n(cid:230)gte adgang havde R(cid:229)det fremsendt fłlgende begrundelse til klageren. Hvad angik »Skolebłrn/5143«, erkl(cid:230)rede R(cid:229)det: »Dokument 5143/1/97 er en meddelelse fra Generalsekretariatet, der indeholder en samling af svar fra medlemsstaterne p(cid:229) et spłr- (1) R(cid:229)dets afgłrelse 93/731/EF af 20. december 1993 (EFT L 340 af 31. 12. 1993, s. 43). (2) CIREA st(cid:229)r for »Centre for Information, Discussion and exchange (Center for information, diskussion og udveksling on Asylum« ang(cid:229)ende asyl). geskema om gennemfłrelse af fłrn(cid:230)vnte f(cid:230)lles indsats. Samlingen er endnu ikke blevet gennemg(cid:229)et af den relevante arbejdsgruppe, og rapporten n(cid:230)vnt i den f(cid:230)lles indsats er endnu ikke udarbejdet. Ved at veje Deres interesse i at f(cid:229) adgang til dokumentet op mod R(cid:229)dets interesse i at bevare sine drłftelser fortrolige har R(cid:229)det besluttet, at sidstn(cid:230)vnte interesse vejede tungere end fłrstn(cid:230)vnte i dette specielle tilf(cid:230)lde i overensstemmelse med afgłrelsens artikel 4, stk. 2. En frigivelse af dette dokument p(cid:229) nuv(cid:230)rende tidspunkt ville vir- keligt kunne skade de planlagte diskussioner af emnet, og den kunne have en negativ indvirkning p(cid:229) udveksling af s(cid:229)danne oplysninger i fremtiden. « Med hensyn til »CIREA/1452« erkl(cid:230)rede R(cid:229)det: »Ved at veje Deres interesse i at f(cid:229) adgang til netop dette doku- ment op mod R(cid:229)dets interesse i at bevare sine aktiviteter fortro- lige, har R(cid:229)det besluttet, at sidstn(cid:230)vnte interesse vejede tungere end fłrstn(cid:230)vnte, i overensstemmelse med artikel 4, stk. 2 i afgł- relse 93/731/EF. Dette dokument, der indeholder detaljerede oplysninger om, hvor- dan CIREA fungerer, er endnu ikke blevet hverken gennemg(cid:229)et eller godkendt af R(cid:229)det. R(cid:229)det vurderer, at en frigivelse af doku- mentet p(cid:229) nuv(cid:230)rende tidspunkt kunne skade de planlagte diskus- sioner af emnet. « Hvad angik »Asyl/8418« og »Racisme/7141«, erkl(cid:230)rede R(cid:229)det, at en frigivelse af de to dokumenter ville undergrave beskyttel- sen af offentlighedens interesser n(cid:230)vnt i artikel 4, stk. 1, i afgł- relse 93/731/EF. sin klage I ovenn(cid:230)vnte begrundelser var utilstr(cid:230)kkelige. til ombudsmanden h(cid:230)vdede klageren, at Han h(cid:230)vdede endvidere, som en s(cid:230)rskilt p(cid:229)stand, at R(cid:229)det som svar p(cid:229) hans oprindelige anmodning om dokumenter ikke havde opvejet borgernes interesse for (cid:229)benhed op mod R(cid:229)dets interesse i at p(cid:229)l(cid:230)gge fortrolighed. Klageren erkl(cid:230)rede, at denne opvejning i henhold til afgłrelse 93/731/EF, som kr(cid:230)ves ifłlge F(cid:230)llesskabets Domstoles retspraksis, skal foretages b(cid:229)de i besvarelsen af den oprindelige anmodning om adgang til doku- menter og i svaret p(cid:229) en bekr(cid:230)ftende beg(cid:230)ring, der kan ind- sendes efter et fłrste afslag. Endelig h(cid:230)vdede klageren, at R(cid:229)dets manglende oprettelse af et dokumentregister gr(cid:230)nsede til fejl og forsłmmelser. Selv om afgłrelse 93/731/EF ikke p(cid:229)l(cid:230)gger noget krav i den retning, mente klageren, at manglen p(cid:229) et dokumentregister gjorde det overordentligt sv(cid:230)rt for personer, der łnskede oplysninger, at vide hvilke interne dokumenter der fandtes. C 300/104 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 Undersłgelsen Afgłrelsen R(cid:229)dets udtalelse Klagen blev sendt til R(cid:229)det. Til artikel 3, stk. 2, i afgłrelse 93/731/EF gjorde R(cid:229)det i sin udtalelse fłlgende bem(cid:230)rkninger: Form(cid:229)let med artikel 3, stk. 2, i afgłrelse 93/731/EF er at sikre effektivitet i institutionens forvaltning i s(cid:230)rlige sager. I overens- stemmelse med de generelle regler for juridisk fortolkning skal artiklen fortolkes i sin kontekst og p(cid:229) en m(cid:229)de, der giver den praktisk virkning. I denne sammenh(cid:230)ng kan anvendelsen af en rimelig lłsning i artikel 3, stk. 2, n(cid:229)r det g(cid:230)lder gentagne beg(cid:230)ringer, ikke ude- lukkende begr(cid:230)nses til henvisninger til identiske dokumenter. Konceptet »gentagne beg(cid:230)ringer« henviser blandt andet til til- f(cid:230)lde, hvor en person j(cid:230)vnligt og systematisk over en l(cid:230)ngere periode anmoder om adgang til et stort antal (cid:151) eller endda alle (cid:151) dokumenter af samme type, der ikke nłdvendigvis er identiske. I denne sammenh(cid:230)ng er antallet af efterspurgte dokumenter et af de kriterier, der skal tages hensyn til. Hvad angik de dokumenter, til hvilke der var n(cid:230)gtet adgang, bestred R(cid:229)det, at ovenn(cid:230)vnte begrundelse var utilstr(cid:230)kkelig. Dog erkl(cid:230)rede R(cid:229)det, hvad angik anvendelse af artikel 4, stk. 1, at det havde noteret sig klagerens argumenter, og at det vur- derede, det havde v(cid:230)ret mere korrekt at anvende undtagelsen i artikel 4, stk. 2, da det afslog adgang til »Asyl/8418« og »Racis- me/7141«. Med hensyn til den p(cid:229)st(cid:229)ede manglende opvejning af interesser i sit svar p(cid:229) klagerens oprindelige beg(cid:230)ring erkl(cid:230)rede R(cid:229)det, at det faktisk havde overvejet dette krav. Det mente endvidere, at det i sine svar til klageren havde gjort det klart, at man i den forbindelse henviste til de p(cid:229)g(cid:230)ldende undtagelser, og ud fra hvilke begrundelser man gjorde det. R(cid:229)det medgav dog, at det ikke udtrykkeligt havde meddelt, at fłrn(cid:230)vnte opvejning reelt var blevet udfłrt. Det ville derfor i fremtidige sager sikre sig, at det af den oprindelige begrundelse fremgik, at en opvejning af interesser reelt havde fundet sted. Hvad angik manglen p(cid:229) et centralt dokumentregister over R(cid:229)dets dokumenter, meddelte R(cid:229)det ombudsmanden, at man netop var i gang med at overveje oprettelsen af et s(cid:229)dant regi- ster. Problemerne drejede sig om behovet for at sikre, et s(cid:229)dant register var p(cid:229)lideligt og udtłmmende. Klagerens bem(cid:230)rkninger Form(cid:229)let med R(cid:229)dets afgłrelse 93/731/EF er at give borgerne den stłrst mulige adgang til oplysninger med henblik p(cid:229) at styrke institutionernes demokratiske karakter og offentlighe- dens tillid til forvaltningen (1). 1. Ang(cid:229)ende artikel 3, stk. 2 Det emne, klageren rejser, er det samme som i klage 1053/25. 11. 96/ STATEWATCH/UK/IJH mod R(cid:229)det. L(cid:230)se- ren henvises derfor til ombudsmandens afgłrelse af 28. juli 1998, hvad ang(cid:229)r denne klage. 2. Ang(cid:229)ende den begrundede erkl(cid:230)ring 2. 1. Ifłlge den etablerede retspraksis skal den begrundede erkl(cid:230)ring for en afgłrelse om at n(cid:230)gte adgang til et doku- ment ifłlge hvilke R(cid:229)det mener, en frigivelse af de efterspurgte dokumenter falder inden for afgłrelse en af undtagelserne n(cid:230)vnt 93/731/EF. indeholde de begrundelser, i 2. 2. Med hensyn til dokumenterne »Skolebłrn/5143« og »CI- REA/1452« blev adgang n(cid:230)gtet med henvisning til artikel 4, stk. 2, ifłlge hvilken R(cid:229)det kan n(cid:230)gte adgang for at beskytte sin interesse i fortrolighed af sine drłftelser. R(cid:229)dets begrundede erkl(cid:230)ring byggede p(cid:229) den betragtning, at dokumenterne angik emner, der stadig blev diskuteret i R(cid:229)det, og at en frigivelse kunne skade fremtidige udveks- linger af oplysninger mellem R(cid:229)det og medlemsstaterne. 2. 3. Ombudsmanden bem(cid:230)rkede, at det i aktindsigtssystemer normalt blev anset for relevant, at frigivelse af dokumen- ter, der omhandlede igangv(cid:230)rende forhandlinger kunne skade s(cid:229)danne forhandlinger. Men hvis R(cid:229)dets ordning for offentlighedens adgang skal n(cid:229) sit m(cid:229)l, som er at styrke den demokratiske karakter og offentlighedens tillid til institutionerne, skal en s(cid:229)dan betragtning anvendes med forsigtighed. I sin erkl(cid:230)ring henviste R(cid:229)det til denne brede betragtning uden at angive n(cid:230)rmere, hvorfor den var rele- vant i forbindelse med de p(cid:229)g(cid:230)ldende dokumenter. Derfor er ombudsmanden ikke ud fra R(cid:229)dets begrundede erkl(cid:230)- ring i stand til at vurdere, om det har anvendt artikel 4, stk. 2, korrekt. Ombudsmanden finder derfor, at klageren har ret i sin p(cid:229)stand om, at R(cid:229)dets begrundelse var util- str(cid:230)kkelig. Klageren fastholdt sin klage p(cid:229) de v(cid:230)sentlige punkter. mod R(cid:229)det, dom af 17. juni 1998, paragraf 66. (1) Sag T-174/95, Svenska Journalistf(cid:246)rbundet (Tidningen Journalisten) 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/105 2. 4. Med hensyn til dokumenterne »Asyl/8418« og »Racis- me/7141« erkl(cid:230)rede R(cid:229)det i sin udtalelse, at dets anven- delse af artikel 4, stk. 1, var ukorrekt, og at det i stedet skulle have anvendt artikel 4, stk. 2. R(cid:229)det vil derfor p(cid:229) ny skulle overveje sit afslag p(cid:229) adgang i henhold til artikel 4, stk. 2, p(cid:229) baggrund af ombudsmandens ovenn(cid:230)vnte resultater. 3. Ang(cid:229)ende kravet om at opveje interesser mod hinanden i henhold til artikel 4, stk. 2, i besvarelse af den oprin- delige beg(cid:230)ring om dokumenter Artikel 7 stk. 3, i R(cid:229)dets afgłrelse 93/731/EF n(cid:230)vner udtryk- keligt, at en person, hvis bekr(cid:230)ftede beg(cid:230)ring om adgang til dokumenter afvises, skal underrettes om muligheden for at klage til ombudsmanden. Ombudsmandens kritiske bem(cid:230)rk- ning indebar, at R(cid:229)det p(cid:229) ny skulle vurdere klagerens bekr(cid:230)ftede beg(cid:230)ringer og give adgang til de efterspurgte doku- menter, med mindre det kunne anvende en af undtagelserne n(cid:230)vnt i artikel 4 i afgłrelse 93/731/EF. Da det s(cid:229)ledes nu var op til R(cid:229)det at foretage denne nyvurdering og meddele klage- ren resultatet, afsluttede ombudsmanden sagen. Ombudsmanden bem(cid:230)rkede, at R(cid:229)det havde erkendt, at det ogs(cid:229) skulle opveje de relevante interesser mod hinan- den p(cid:229) fłrste trin for en beg(cid:230)ring om offentlig adgang ved anvendelse af artikel 4, stk. 2. R(cid:229)det havde ogs(cid:229) erkendt, at det var forpligtet til i sin oprindelige begrun- dede erkl(cid:230)ring at głre det klart, at en s(cid:229)dan opvejning rent faktisk havde fundet sted. Ombudsmanden ans(cid:229) det derfor ikke for p(cid:229)kr(cid:230)vet at foretage yderligere undersłgel- ser af dette klagepunkt. 3. 5. 3. EUROPA-KOMMISSIONEN ITOIZ-D˘MNING: KOMMISSIONENS MANGLENDE EVNE TIL AT GIVE TILSTR˘KKELIG BEGRUNDELSE FOR DENS KONKLUSION, AT DER IKKE FORELIGGER NOGEN LOVOVERTR˘DELSE Afgłrelse af klage 472/6. 3. 96/XP/ES/PD mod Europa-Kommissio- nen 4. Ang(cid:229)ende R(cid:229)dets dokumentregister Klagen Da det fremgik, at R(cid:229)det var i gang med at oprette et dokumentregister, ans(cid:229) ombudsmanden det derfor ikke for p(cid:229)kr(cid:230)vet at foretage flere undersłgelser af dette klage- punkt. Konklusion P(cid:229) baggrund af Ombudsmandens undersłgelser af denne klage var det nłdvendigt at frems(cid:230)tte fłlgende kritiske bem(cid:230)rknin- ger: 1. Ombudsmanden vurderede, at R(cid:229)det havde fejlfortolket artikel 3, stk. 2, i afgłrelse 93/731/EF, og at det ikke havde ret til at anvende denne artikel som begrundelse for at afsl(cid:229) en del af klagerens beg(cid:230)ring om dokumenter i denne sag. Begrebet »gentagne beg(cid:230)ringer« i artikel 3, stk. 2, omfatter ikke beg(cid:230)ringer fra den samme person om forskellige dokumenter, og artiklen kan heller ikke fortolkes, s(cid:229) den g(cid:230)lder for alle beg(cid:230)ringer om et meget stort antal doku- menter. Det skal dog bem(cid:230)rkes, at Domstolen er den hłje- ste autoritet med hensyn til betydning og fortolkning af F(cid:230)llesskabets love. 2. I sit afslag p(cid:229) adgang til »Skolebłrn/5143« og »CIREA/ 1452« med henvisning til artikel 4, stk. 2, i afgłrelse 93/731/EF havde R(cid:229)det henvist til en bred betragtning, ifłlge hvilken frigivelse af dokumenterne ville skade diskus- sioner af emner i disse dokumenter. Denne brede begrun- delse gjorde det ikke muligt for ombudsmanden at vurdere, stk. 2, korrekt. om R(cid:229)det havde anvendt artikel 4, Ombudsmanden vurderede derfor, at R(cid:229)det ikke havde opfyldt kravet om at give klageren de specifikke begrundel- ser, der fłrte til, at det mente, at en frigivelse ville skade dets drłftelser. I marts 1996 indgav Greenpeace Espaæa og foreningen Coordi- nadora de Itoiz en klage til ombudsmanden mod Kommissio- nen. I senere korrespondance blev hr. B udn(cid:230)vnt til at repr(cid:230)- sentere klagerne. I klagen blev det h(cid:230)vdet, at Kommissionen ikke havde sikret, at de spanske myndigheders beslutning om at bygge et vandreservoir i overensstemmelse med direktiv 85/337/E(cid:216)F og direktiv 79/409/E(cid:216)F. Klagen drejede sig s(cid:229)vel om Kommissionens behandling af en klage, som hr. B havde indgivet til Kommis- sionen om sagen, som om Kommissionens vurdering af klagen. Itoiz, Navarra-regionen, var i I 1990 godkendte den spanske minister for offentlige arbejder Itoiz, Navarra-regionen. Det bygningen af et vandreservoir i viste eftersom projekt, 11 500 000 m2 ville blive oversvłmmet og medfłre en vand- opbevaringskapacitet p(cid:229) 418 hm3. et meget v(cid:230)re stort sig at Klagerne mente, at de spanske myndigheder, i procedurerne der fłrte til godkendelsen af byggeplanen, ikke havde rettet sig efter R(cid:229)dets direktiv 85/337 af 27. juni 1985 om at vurdere visse offentlige og private projekters indvirkning p(cid:229) miljłet (1). Derudover mente foreningerne, at projektet overtr(cid:229)dte bestem- melserne i R(cid:229)dets direktiv 79/409/(cid:216)F af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle (2). I forbindelse med det fłrste direktiv mente klagerne, at de spanske myndigheder ikke havde foretaget en ordentlig miljł- vurdering. I forbindelse med det andet direktiv, h(cid:230)vdede for- eningerne fłlgende: direktiv 79/409/E(cid:216)F sigter p(cid:229) at beskytte (1) EFT L 175 af 5. 7. 1985, s. 40. (2) EFT L 103 af 25. 4. 1979, s. 1. C 300/106 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 vilde fugle og i artikel 4 hedder det, at medlemsstater skal etab- lere s(cid:230)rlige beskyttelsesomr(cid:229)der. Artikel 4, stk. 4 lyder som fłl- ger: Kommissionens offentlige P/4758/92. register over klager under nummer »Medlemsstaterne tr(cid:230)ffer egnede foranstaltninger med henblik p(cid:229) i de i stk. 1 og 2 n(cid:230)vnte beskyttede omr(cid:229)der at undg(cid:229) forurening eller forringelse af levestederne samt forstyrrelse af fuglene, i det omfang en s(cid:229)dan forurening, forstyrrelse har v(cid:230)stenlig betydning for form(cid:229)let med denne artikel. Medlemssta- terne bestr(cid:230)ber sig p(cid:229) at undg(cid:229) forurening eller forringelse af leve- steder ogs(cid:229) uden for disse beskyttede omr(cid:229)der. « forringelse eller De klagende foreninger mente, at de spanske myndigheder havde overtr(cid:229)dt denne bestemmelse, som den er blevet fortol- ket i EF-Domstolens retspraksis, is(cid:230)r Domstolens dom fra den 28. februar 1991 i sag C-57/89, Kommissionen mod Tysk- land (1). I dommen afgjorde Domstolen spłrgsm(cid:229)let om, hvor- vidt det var muligt at reducere et s(cid:230)rligt beskyttelsesomr(cid:229)de i henhold til artikel 4, stk. 4 i direktivet. Med Domstolens ord: »Denne fortolkning [af direktivets artikel 4, stk. 4] bekr(cid:230)ftes i łvrigt af den niende betragtning til direktivet, som understreger den store betydning, som direktivet till(cid:230)gger de s(cid:230)rlige foranstalt- ninger til beskyttelse af levestederne for de i bilag I opregnede fug- learter med henblik p(cid:229) at sikre deres overleven og formering i deres udbredelsesomr(cid:229)de. Heraf fłlger, at medlemsstaterne kun m(cid:229) formindske et s(cid:230)rligt beskyttet omr(cid:229)des areal, n(cid:229)r der foreligger ganske s(cid:230)rlige omst(cid:230)ndigheder. Der m(cid:229) s(cid:229)ledes v(cid:230)re tale om almene hensyn, som har forrang for det łkologiske form(cid:229)l, der forfłlges med direktivet. I denne sam- menh(cid:230)ng kan de interesser, der er n(cid:230)vnt i direktivets artikel 2 (cid:151) nemlig łkonomiske og rekreative hensyn (cid:151) ikke komme i betragtning. « Ifłlge foreningerne ville reservoiret reducere s(cid:230)rlige beskyttel- sesomr(cid:229)der, og de spanske myndigheder ville alene bygge reservoiret af łkonomiske grunde. S(cid:229)ledes mente de, at bygnin- gen af reservoiret var i modstrid med Domstolens retspraksis. Med denne baggrund indgav foreningerne sammen med en r(cid:230)kke kommuner, der var berłrt af bygningen af reservoiret, en klage til Europa-Kommissionen, der i henhold til EF-trakta- tens artikel 155 er forpligtet til at sikre, at f(cid:230)llesskabsretten overholdes. Klagerne fremskaffede en betydelig dokumentation til Kommissionen til at bakke op om deres synspunkt. I et brev af den 21. december 1994, informerede Kommissio- nen klagerne om dens beslutning vedrłrende klagen. I brevet st(cid:229)r der: »Jeg informerer Dem hermed om, at Kommissionen p(cid:229) et młde den 30. november 1994, har besluttet at afslutte klagen, som De indgav mod reservoir-projektet i Itoiz. Klagen blev registreret i (1) Sml. 1991, s. I-883 (den s(cid:229)kaldte Leybucht-sag). Derudover hen- viste klagerne endvidere is(cid:230)r til dommen fra den 2. august 1993 i sag C-355/90, Kommissionen mod Spanien, Sml. 1993, s. I-4221 (den s(cid:229)kaldte Santoæa-sag). Jeg vedl(cid:230)gger den spanske version af pressemeddelelsen, som Kommissionen har anset for nłdvendig at offentliggłre, og som forklarer beslutningen om at afslutte sagen. tjenestegrene Jeg skal bem(cid:230)rke, at efter at have gennemg(cid:229)et den dokumenta- tion, som De og de kompetente myndigheder havde fremskaffet, kunne Kommissionens ikke konstatere brud p(cid:229) F(cid:230)llesskabets miljłlove, eftersom det ikke p(cid:229) baggrund af den eksisterende viden kunne bevises, at projektet kunne have en bety- delig indvirkning p(cid:229) miljłet i den forstand, som det fremg(cid:229)r af direktiv 92/43/E(cid:216)F om bevaring af naturlige levesteder og af vild fauna og flora. Under disse omst(cid:230)ndigheder kunne Kommissionen kun beslutte at afslutte sagen. Jeg takker Dem for den interesse, som De og de organer, De repr(cid:230)senterer, Navarra-regionens kommuner i Valle de L(cid:243)nguida, Aoiz, Valle de Artze, Oroz-Beztelu, Junta General del Valle de Aezcoa samt Coordinadora de Itoiz, har vist i bevaringen og beskyttelsen af miljłet. Med venlig hilsen,(cid:133). « Pressemeddelelsen henvist rende Kommissionens grund til at lukke sagen: til foroven skrev fłlgende vedrł- »Kommissionen har netop afbrudt en procedure med at finde en eventuel lovovertr(cid:230)delse for s(cid:229) vidt ang(cid:229)r vilde fugle i Navarra-re- gionen i Spanien(cid:133) Kommissionen intervenerede efter at have modtaget en klage, der h(cid:230)vdede, at projektet ville berłre to omr(cid:229)der, nemlig Sierra de Artxuba y Zariquieta og Montes de Areta, som oprindeligt var beskyttet i henhold til R(cid:229)dets direktiv 79/409/E(cid:216)F om bevaring af vilde fugle. Kommissionen behandlede klagen hovedsageligt p(cid:229) baggrund af R(cid:229)dets direktiv 92/43/E(cid:216)F om bevaring af natur- lige levesteder og af vild fauna og flora, der med virkning fra den 5. juni 1994 erstattede de fłrste bestemmelser i 1979-direktivet. Kommissionen har undersłgt sagen i en (cid:229)nd af dialog og partner- skab med s(cid:229)vel de spanske myndigheder p(cid:229) den ene side og kla- gerne og łkologi-grupper p(cid:229) den anden. Kommissionens afdelin- ger s(cid:229) p(cid:229) flere undersłgelser vedrłrende projektets indvirkning og besłgte de berłrte omr(cid:229)der. Alle interesserede parter fik en mulig- hed for at give udtryk for deres synspunkter under en hłring i Madrid den 25. oktober 1994. Undersłgelsen gjorde det muligt at vurdere d(cid:230)mningens indvirk- ning p(cid:229) miljłet og s(cid:229)ledes konkludere, at disse indvirkninger ikke er af videre betydning under reglerne i 1992-direktivet. Eftersom der ikke foreligger bevis for nogen overtr(cid:230)delse af f(cid:230)llesskabslov- givningen, har Kommissionen afsluttet sagen. « 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/107 Foreningerne mente, at denne beslutning i lyset af de foretagne bestr(cid:230)belser samt den betydelige dokumentation, der var blevet indleveret til Kommissionen, var utilfredsstillende. Is(cid:230)r mente de, at Kommissionen ikke havde behandlet deres klagepunkter, der vedrłrte direktiv 85/337/E(cid:216)F og 79/409/E(cid:216)F, og at Kom- missionens henvisning til direktiv 92/43/E(cid:216)F var fejlagtig, eftersom dette direktiv ikke var tr(cid:229)dt i kraft p(cid:229) projektets tids- punkt. P(cid:229) denne baggrund henviste klagerne klagesagen til ombudsmanden. Tilfłjet klagen var en betydelig dokumenta- tion, bl. a. rapporter fra den spanske forening af ornitologer, der konkluderede, at Itoiz-projektet alvorligt ville p(cid:229)virke fugle- livet i det berłrte omr(cid:229)de. I juli 1994 fremlagde de spanske myndigheder et fłrste s(cid:230)t dokumenter vedrłrende hydrologien i Navarra-regionen samt en tidsplan for indgivelse af resten af den anmodede infor- mation. Den 24. juli 1994 anmodede Kommiss(cid:230)r Paleokrassas minister Borrell om at uds(cid:230)tte udfłrelsen af permanent arbejde i Itoiz, indtil sagen var bragt i orden. Ministeren accepterede denne anmodning i et brev af 3. august 1994, og denne stil- stand fortsatte, til sagen blev afsluttet den 30. november 1994. Den 21. september 1994 indgav de spanske myndigheder et fuldt s(cid:230)t dokumenter vedrłrende den altovervejende offentlige interesse i projektet, de undersłgte alternativer og projektets indvirkning p(cid:229) vilde fugle. Den 4. oktober 1994 indsendte de spanske myndigheder et dokument vedrłrende den kompensa- tion, der blev tilbudt i henhold til direktiv 92/43/E(cid:216)F. Undersłgelsen Kommissionens udtalelse Vedrłrende dens behandling af klagen anfłrte Kommissionen i det v(cid:230)sentligste fłlgende: Klagen blev indsendt i juli 1992, og der blev udsendt en kvittering for modtagelsen i september 1992. Samtidig anmodede Kommissionen om yderligere infor- mation fra klagerne. Den 26. november 1992 anmodede Kom- missionen om information fra de spanske myndigheder. Da der ikke kom svar fra de spanske myndigheder, sendte Kommissio- nen en p(cid:229)mindelse den 4. februar 1993. Den 14. maj 1993 svarede de spanske myndigheder p(cid:229) forespłrgslen. Sagen blev herefter grundigt drłftet p(cid:229) et młde, der blev afholdt i Madrid den 3. marts 1994 mellem repr(cid:230)sentanter for Kommissionen og de spanske myndigheder. Efter disse drłftelser blev yder- ligere information tilsendt Kommissionen fra de spanske myn- digheder den 21. april 1994. Sagen blev diskuteret p(cid:229) politisk plan i Luxembourg den 8. juni 1994 mellem kommiss(cid:230)r hr. Paleokrassas, den spanske minister hr. Borrell, den spanske statssekret(cid:230)r fru Narbona samt hr. Alli, pr(cid:230)sidenten for Navarra-regionens regering. I lłbet af dette młde understregede de spanske myndigheder offentlighedens interesse i projektet og tilbłd s(cid:229)kaldt kompen- sation i henhold til artikel 6, stk. 4. i direktiv 92/43/E(cid:216)F om bevaring af alle naturlige levesteder og vild fauna og flora. Repr(cid:230)sentanter for Kommissionens tjenestegrene besłgte Itoiz den 23. juni 1994. Efter besłgets afslutning anmodede kom- missionsrepr(cid:230)sentanterne om information og dokumenter fra spanske lokale og centrale myndigheder. Is(cid:230)r anmodede de om begrundelse for den altovervejende offentlige interesse i projek- tet, analyser af alternative steder og placeringer, som man fłr man havde truffet beslutningen om at havde overvejet, bygge Itoiz-reservoiret, information om vandingsprojekterne, et formelt lłfte om, at disse projekter ville blive underkastet en fuld procedure for miljłeffektvurderinger, og en debat, der skulle v(cid:230)re (cid:229)ben for alle interesserede parter, og hvor man ville drłfte kompensationsomr(cid:229)der. P(cid:229) Kommissionens initiativ organiserede de spanske myndighe- der den 25. oktober 1994 en hłring i Madrid om Itoiz-projek- tet. Alle relevante interesserede parter fik lov til at deltage og aktivt forsvare deres grunde for eller imod projektet. TV, pres- sen og andre medier d(cid:230)kkede arrangementet. Den klagende forening »Coordinadora de Itoiz« og dens repr(cid:230)sentanter var ogs(cid:229) til stede og deltog i debatten. Efter hłringen udarbejdede Kommissionens tjenestegrene en endelig rapport. For s(cid:229) vidt angik klagernes p(cid:229)stand om overtr(cid:230)delse af direktiv 85/337/E(cid:216)F, meddelte Kommissionen, at en miljłeffektvurde- ring var blevet gennemfłrt af de spanske myndigheder. For s(cid:229) vidt angik p(cid:229)standen vedrłrende direktiv 79/409/E(cid:216)F, meddelte Kommissionen, at den havde undersłgt klagen med udgangspunkt i direktivets artikel 4, stk. 4. Imidlertid er for- pligtelserne, som denne bestemmelse p(cid:229)l(cid:230)gger medlemsstater, blevet erstattet siden den 5. juni 1994 af bestemmelserne i direktiv 92/43/E(cid:216)F. Artikel 6, stk. 2, i dette fastl(cid:230)gger, at med- lemsstater skal tr(cid:230)ffe de nłdvendige foranstaltninger for i s(cid:230)rlige bevaringsomr(cid:229)der at undg(cid:229) en forringelse af naturlige levesteder og levesteder for arter s(cid:229) vel som forstyrrelser af de arter, som har f(cid:229)et tildelt omr(cid:229)derne, for s(cid:229) vidt som det kunne dreje sig om betydelige forstyrrelser. Artikel 6, stk. 3, fremfłrer, at der skal foretages en vurdering af ethvert projekt, som ikke direkte er forbundet med eller er nłdvendigt for styringen af omr(cid:229)det, men som sandsynligvis vil f(cid:229) en betydelig indvirkning p(cid:229) samme enten individuelt eller i forbindelse med andre planer eller projekter. Artikel 6, stk. 4, fremfłrer, at hvis et projekt til trods for en negativ vurdering alligevel skal gennemfłres af nłdvendige grunde af altovervejende offentlig interesse, herunder af social og łkonomisk art, skal den berłrte medlemsstat tr(cid:230)ffe alle kompensationsforanstaltninger for at sikre den generelle kohe- rens af det łkologiske netv(cid:230)rk af s(cid:230)rlige bevaringsomr(cid:229)der, som er skabt ved direktivets artikel 3, og som kaldes »Natura 2000«. C 300/108 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 P(cid:229) baggrund af disse bestemmelser har Kommissionen fundet, at oversvłmmelsen af ca. 6 % af et af de s(cid:230)rlige omr(cid:229)der, der omfattes af Itoiz-projektet, skulle vurderes som negativt. Imid- lertid var det ifłlge en teknisk rapport, som Kommissionens tjenestegrene havde udarbejdet, sv(cid:230)rt at bestemme, om dette kunne anses som »betydeligt« inden for betydningen af direktiv 92/43/E(cid:216)F. Derfor besluttede Kommissionen ikke at indlede et overtr(cid:230)delsessłgsm(cid:229)l mod Spanien. Klagernes bem(cid:230)rkninger fłr den 3. juli 1988, skulle g(cid:230)lde i denne sag, j(cid:230)vnfłr dom- men fra EF-Domstolen i sagen »Grosskrotzenburg« (1). Imidlertid begyndte man i 1989 en procedure for miljłeffekt- vurdering for Itoiz-projektet, og den sluttede i 1990 efter en offentlig hłringsperiode. I 1992 blev den endelige beslutning om projektets gennemfłrelse truffet, og i 1993 p(cid:229)begyndtes det indledende arbejde. Derfor var der efter Kommissionens foreliggende mening gennemfłrt en effektvurdering, og det bevismateriale viste, at projektets indvirkning p(cid:229) miljłet, her- under beskyttede fugle, var vurderet tilstr(cid:230)kkeligt. i I deres bem(cid:230)rkninger frems(cid:230)tter klagerne is(cid:230)r, at Kommissio- nen stadig ikke havde givet dem en passende forklaring p(cid:229), hvorfor Kommissionen havde fundet frem til, at Spanien havde overholdt landets forpligtelser ordentligt i henhold til direkti- Ifłlge klagerne kunne verne 85/337/E(cid:216)F og 79/409/E(cid:216)F. Kommissionen ikke vurdere projektet lyset af direktiv 92/43/E(cid:216)F, eftersom dette direktiv ikke var tr(cid:229)dt i kraft da projektet startede. Efter deres synspunkt var det klart, at pro- jektet var i modstrid med direktiv 79/409/E(cid:216)F: Det blev i det mindste sl(cid:229)et fast, at der ville blive en reduktion p(cid:229) mindst et s(cid:230)rligt beskyttelsesomr(cid:229)de, og at dette ikke ville ske af grunde, der »svarer til en almindelig interesse, der g(cid:229)r forud for den almindelige interesse, som frems(cid:230)ttes i direktivets łkologiske m(cid:229)l«, j(cid:230)vnfłr Domstolens dom i ovenn(cid:230)vnte Leybucht-sag. Til disse synspunkter vedlagde klagerne dokumenter, der viste, at Kommissionens tjenestegrene p(cid:229) et vist tidspunkt havde ment, at projektet var i modstrid med direktiv 79/409/E(cid:216)F. For s(cid:229) vidt ang(cid:229)r direktiv 79/409/E(cid:216)F, mente Kommissionens tjenestegrene i begyndelsen af undersłgelsen, at Itoiz-projektets indvirkning p(cid:229) miljłet kunne blive betydeligt og derfor ville v(cid:230)re i modstrid med direktivets artikel 4, stk. 4. Imidlertid (cid:230)ndredes deres konklusioner, da tjenestegrenene vurderede den information, de havde modtaget fra de spanske myndigheder og den yderligere information, som var blevet indsamlet i lłbet af hłringen, der blev afholdt i Madrid. Sagen blev dern(cid:230)st vur- deret i lyset af direktiv 92/43/E(cid:216)F, eftersom bestemmelserne i dette direktiv erstattede artikel 4, stk. 4 i direktiv 79/409/E(cid:216)F fra og med maj 1994. I deres bem(cid:230)rkninger vedrłrende Kommissionens anden udta- lelse, opretholdt klagerne deres klage. Yderligere undersłgelser Afgłrelsen Efter at have overvejet Kommissionens synspunkt og klagernes bem(cid:230)rkninger, henvendte ombudsmanden sig til Kommissio- nen. I brevet anmodede ombudsmanden Kommissionen om at udarbejde en mere detaljeret forklaring p(cid:229) sin konklusion om, at de spanske myndigheder havde overholdt deres forpligtelser i henhold til direktiv 85/337/E(cid:216)F og 79/409/E(cid:216)F. I Kommissionens anden udtalelse meddelte den i det v(cid:230)sentlig- ste fłlgende: For s(cid:229) vidt angik direktiv 85/337/E(cid:216)F, vedtog det spanske ministerium for offentlige arbejder vandingsprojektet, der hed »Navarra-Kanalen«, fłrste projekt om i december 1961. Et i 1977. Gennemfłrelsen af Itoiz-reservoiret blev godkendt Itoiz-projektet blev godkendt i 1985. Begge projekter blev (cid:230)ndret p(cid:229) nogle senere tidspunkter for at tage hensyn til resul- taterne af offentlig hłring og nye vurderinger om behovet for vand. Under disse omst(cid:230)ndigheder ville det v(cid:230)re sv(cid:230)rt at retf(cid:230)rdiggłre, at direktiv 85/337/E(cid:216)F, som skulle gennemfłres 1. Klagen rejser spłrgsm(cid:229)let om, hvorvidt Kommissionens behandling af klagernes oprindelige klagepunkt til Kommis- sionen har v(cid:230)ret tilstr(cid:230)kkelig. 2. For s(cid:229) vidt ang(cid:229)r Kommissionens undersłgelse af den oprindelige klage, forekommer der ikke, p(cid:229) baggrund af Kommissionens beretning og af den fremsendte dokumen- tation fra klagerne, elementer der peger p(cid:229), at underretnin- gen har v(cid:230)ret fejlagtig. 3. For s(cid:229) vidt ang(cid:229)r r(cid:230)sonnementet, der resulterede i de kon- klusioner, som Kommissionen n(cid:229)ede frem til, ser det ud til, at der stadig er et vigtigt stridspunkt mellem Kommissio- nen og klagerne. Det er, om Kommissionen har givet en tilstr(cid:230)kkelig begrundelse i forbindelse med klagernes klage- punkt om, at Itoiz-projektet var i modstrid med direktiv ikke kunne 79/409/E(cid:216)F, og at denne overtr(cid:230)delse afhj(cid:230)lpes med direktiv 92/43/E(cid:216)F, som ikke var tr(cid:229)dt i kraft p(cid:229) det relevante tidspunkt. (1) Dom af 11. august 1995, sag C-431/92, Sml. 1995, s. I-2189. 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/109 4. Principper for god forvaltningsskik kr(cid:230)ver, at administra- tionen giver en tilstr(cid:230)kkelig begrundelse til borgerne for de beslutninger, den tr(cid:230)ffer. Som svar p(cid:229) eget-initiativunder- słgelsen, som Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand foretog i 1997 af Kommissionens i behandlingen af klager vedrłrende medlemsstaternes brud p(cid:229) f(cid:230)llesskabslovgivning, forpligtede Kommissionen sig til at give klagerne meddelelser om begrundelser, n(cid:229)r den konkluderede, at der ikke var tale om nogen lovovertr(cid:230)del- se (1). administrative procedurer 5. Itoiz-projektet var I denne sag fremg(cid:229)r det, at klagerne vedholdende har i modstrid med direktiv p(cid:229)st(cid:229)et, at 79/409/E(cid:216)F, og at denne lovovertr(cid:230)delse ikke kunne afhj(cid:230)lpes ved hj(cid:230)lp af direktiv 92/43/E(cid:216)F, der ikke var tr(cid:229)dt i kraft p(cid:229) det relevante tidspunkt. Det fremg(cid:229)r ligele- des, at Kommissionen undlod at behandle dette klagepunkt i dens oprindelige afgłrelse, som fłlgelig blev utilstr(cid:230)kke- ligt begrundet. Denne afgłrelse blev truffet fłr Kommissio- nens tilsagn i sag 303/97/PD, som der henvises til i det foreg(cid:229)ende. Imidlertid har Kommissionen ogs(cid:229) undladt at behandle klagepunktet i forbindelse med den nuv(cid:230)rende klage; det fremg(cid:229)r derfor, at Kommissionen ikke er i stand til at give en passende begrundelse, hvilket udgłr et tilf(cid:230)lde af fejl og forsłmmelse. Konklusion P(cid:229) baggrund af Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands undersłgelser af denne klage, viser det sig at v(cid:230)re nłdvendigt at fremfłre fłl- gende kritiske bem(cid:230)rkning: Principper for god forvaltningsskik kr(cid:230)ver, at Kommissionen giver en tilstr(cid:230)kkelig begrundelse for beslutningerne, som den tr(cid:230)ffer over for borgerne. I denne sag fremg(cid:229)r det, at klagerne vedholdende har fremfłrt, at Itoiz-projektet var i modstrid med direktiv 79/409/E(cid:216)F, og at dette lovbrud ikke kunne afhj(cid:230)lpes ved hj(cid:230)lp af direktiv 92/43/E(cid:216)F, som ikke var tr(cid:229)dt i kraft p(cid:229) det relevante tidspunkt. Det fremg(cid:229)r ligeledes, at Kommissio- nen undlod at behandle klagepunktet i sin oprindelige afgłrel- se, som fłlgelig blev utilstr(cid:230)kkeligt begrundet. Denne afgłrelse blev truffet, fłr Kommissionen p(cid:229)tog sig at meddele klagere begrundelsen, n(cid:229)r den konkluderer, at lovbrud ikke har fundet sted. Imidlertid har Kommissionen ogs(cid:229) undladt at behandle klagepunktet i dens udtalelser til n(cid:230)rverende klage; det fremg(cid:229)r s(cid:229)ledes, at Kommissionen ikke er i stand til at give en passende begrundelse, hvilket udgłr et tilf(cid:230)lde af fejl og forsłmmelse. Da dette aspekt af sagen angik procedurer, der omhandlede specifikke h(cid:230)ndelser i fortiden, var det ikke relevant at forfłlge en mindelig lłsning af tilf(cid:230)ldet. Ombudsmanden afsluttede der- for sagen. (1) Sag 303/97/PD, rapporteret ¯rsberetning 1997, afsnit 3. 7. i Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands Note: Efter ombudsmandens afgłrelse blev det rapporteret i den spanske presse, at Kommissionen havde besluttet at gen(cid:229)bne sin undersłgelse af Itoiz-d(cid:230)mningen. TVIST VEDR(cid:216)RENDE EN FORSKNINGSKONTRAKT Afgłrelse om klage 768/26. 7. 96/CP/UK/IJH over Europa-Kommis- sionen Klagen I juli 1996 klagede P. til ombudsmanden over en forsknings- kontrakt mellem hans selskab LWL Limited (LWL), to partner- selskaber (det ene portugisisk og det andet gr(cid:230)sk) og Kommis- sionen. Klagen gik ud p(cid:229), at Kommissionens GD VI i) fors(cid:230)tligt satte sig for at łdel(cid:230)gge projektet ved at udbrede urigtige oplysninger om det ii) uretm(cid:230)ssigt tilbageholdt den endelige betaling, som var skyldig i medfłr af kontrakten iii) anvendte ubillige regnskabsmetoder forbindelse med omkostningerne for at reducere belłbet af den endelige skyldige betaling. i Undersłgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev sendt til Kommissionen. Kommissionen erkl(cid:230)rede i sin udtalelse, at den i henhold til kontrakten skulle betale halv- delen af de stłtteberettigede udgifter op til et maksimum p(cid:229) 1 050 000 ECU. Selskabet LWL var p(cid:229) alle kontrahenternes vegne ansvarligt for, at Kommissionen fik forelagt al dokumen- tation. Udtalelsen fortsatte som fłlger: Enhver endelig skyldig saldo kunne kun betales inden for en frist p(cid:229) to m(cid:229)neder efter datoen for godkendelsen af det konsoliderede omkostningsskema og den seneste tekniske rapport, dokumenta- tion og ethvert andet leverbart bilag, som kr(cid:230)vedes i kontrakten (artikel 21, stk. 2, litra c), i bilag II). Kontrakten skulle derfor vedblive med at v(cid:230)re i kraft indtil forel(cid:230)ggelsen af de oplysninger, Kommissionen kr(cid:230)vede i overens- stemmelse med kontrakten (artikel 13 i bilag II), eller indtil Kom- missionens sidste betaling, alt efter hvilken af disse der var den seneste dato. I denne periode og i to (cid:229)r efter kontraktens udlłb er C 300/110 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 Kommissionen med henblik p(cid:229) revision berettiget til at have adgang til alt relevant bogfłringsmateriale og om nłdvendigt at kr(cid:230)ve forel(cid:230)ggelse af en s(cid:229)dan dokumentation (artikel 39 i bilag II). vii) I henhold til bestemmelserne i artikel 6, stk. 1, litra c) og artikel 6, stk. 5, i de »Generelle vilk(cid:229)r« i kontraktens bilag II(cid:133) kan den koordinerende partner da betragte sig selv som lłst fra sine for- pligtelser, hvis Kommissionen ikke har fremsat nogen bem(cid:230)rknin- ger til de sidste rapportudkast inden for en frist p(cid:229) to m(cid:229)neder efter modtagelsen heraf. Artikel 6 i kontraktens bilag II forpligter imidlertid ikke Kommis- sionen til at foretage betalinger inden for en bestemt tidsfrist. Artikel 6 findes i bilag II’s A-del, som kun vedrłrer arbejdets gennemfłrelse og finder anvendelse p(cid:229) kontrahenternes forpligtel- ser med hensyn til arbejdets tekniske udfłrelse. I denne forbindelse konkluderede Kommissionens personale, at det ikke havde nogen grund til at s(cid:230)tte spłrgsm(cid:229)lstegn ved det udfłrte arbejdes konfor- mitet med projektets m(cid:229)ls(cid:230)tninger. Kommissionens udtalelse indeholdt ogs(cid:229) sammenfattet fłlgende punkter: x) i) ii) Der blev foretaget til LWL, som blev fire betalinger instrueret om at videresende de korrekte belłb til de andre partnere. P(cid:229) grundlag af de indgivne skemaer over stłtteberettigede udgifter er der fortsat en saldo p(cid:229) 47 967 ECU tilbage at betale, hvoraf et belłb p(cid:229) 14 370 ECU er skyldigt til LWL. I november 1995 sendte LWL Kommissionen łkonomiske rapporter og omkostningsskemaer for projektets tredje (cid:229)r og for hele projektperioden. Efter at Kommissionen havde fremsat flere anmodninger om supplerende oplysninger, blev der i midten af maj 1996 fremsendt en rettet udgave af dens konsoliderede omkostningsskemaer. Men p(cid:229) det tidspunkt var den portugisiske og den gr(cid:230)ske partners konsoliderede rapporter endnu ikke blevet fremsendt til Kommissionen. viii) I betragtning af ovenn(cid:230)vnte punkt iii) og iv) besluttede Kommissionen, at projektet fremover skulle betragtes som et »tvivlsomt« projekt, der berettigede en n(cid:230)rmere under- słgelse. Kommissionen indtog derfor en forsigtig holdning og besluttede, at det ikke var hensigtsm(cid:230)ssigt at foretage yderligere betalinger. ix) Der gennemfłrtes en revisionskontrol p(cid:229) stedet i LWL’s hovedkvarter den 5. juli 1996, hvor LWL ikke var i stand til at tilvejebringe fyldestgłrende dokumenter, navnlig lłnsedler, som bevis for personaleudgifter. Kommissionen indbłd den portugisiske partner og LWL til et młde den 11. juli 1996 for at klarl(cid:230)gge situationen. Den portugisiske partner havde forfald. P(cid:229) młdet anmo- dede Kommissionen gentagne gange LWL om at levere den manglende łkonomiske dokumentation. LWL indtog imidlertid den holdning, at artikel 6, stk. 1, litra c) og arti- kel 6, stk. 5 i kontrakten indebar, at det var lłst fra sine kontraktm(cid:230)ssige forpligtelser og insisterede p(cid:229), at Kom- missionen skulle foretage den endelige betaling. xi) Kommissionens Direktorat for Koordinering af Bedrageri- bek(cid:230)mpelse (UCLAF) havde indledt en undersłgelse, fordi LWL ikke havde v(cid:230)ret i stand til at levere bogfłrings- dokumentation til stłtte for sine udgiftskrav. iii) LWL meddelte den 17. august 1995 Kommissionen, at Tenerifes myndigheder i maj 1994 havde vedtaget, at pro- jektets struktur var ulovlig. Klagerens bem(cid:230)rkninger iv) Den portugisiske partner meddelte den 31. august 1995 Kommissionen, at den ikke havde modtaget belłbet p(cid:229) 16 088 ECU til d(cid:230)kning af det andet (cid:229)rs arbejde fra sel- skabet LWL. Den portugisiske partner omtalte ogs(cid:229) uover- ensstemmelser med LWL med hensyn til den videnskabe- lige anskuelse og tekniske (cid:230)ndringer af projektet, der betragtedes som betydelige. Kommissionen afholdt den 27. november 1995 et młde med alle tre partnere, som bekr(cid:230)ftede, at LWL skulle fort- s(cid:230)tte i rollen som projektets videnskabelige koordinator. Bem(cid:230)rkningerne indeholdt sammenfattet fłlgende punkter: i) De periodiske statusrapporter og den endelige rapport, som kr(cid:230)ves i kontrakten, blev fremsendt i rette tid af LWL. Kommissionen fremsendte aldrig bem(cid:230)rkninger om rapporterne eller gav meddelelse om behovet for en l(cid:230)ngere periode til at fremsende bem(cid:230)rkninger. Derfor anses Kommissionen i overensstemmelse med kontraktens artikel 6, stk. 1, litra b) og artikel 6, stk. 1, litra c) for at have godkendt rapporterne, og LWL er lłst fra sine kontraktm(cid:230)ssige forpligtelser i overensstemmelse med artikel 6, stk. 5. Efter at have bestilt og modtaget en uvildig ekspertrapport i juli 1996 accepterede Kommissionen de videnskabelige rapporter, som var blevet indgivet i forbindelse med pro- jektet. ii) Rapporten for det tredje (cid:229)r og den konsoliderede łkono- miske rapport blev fremsendt til Kommissionen i hen- holdsvis november og december 1995. Af en faxet skri- v) vi) 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/111 velse fra Kommissionen dateret den 18. april 1996, hvori der kr(cid:230)vedes en bestemt rettelse af det konsoliderede omkostningsskema, fremgik det, at Kommissionen havde gennemg(cid:229)et og godkendt den łkonomiske rapport, og at betaling ville fłlge, s(cid:229) snart de videnskabelige rapporter var godkendt. hver m(cid:229)ned af koordinatoren. Det var ikke praktisk eller hensigtsm(cid:230)ssigt til enhver tid at opbevare en s(cid:229)dan doku- mentation for et lille team, der arbejder i to og undertiden tre eller fire lande. Der blev tilvejebragt arbejdsdagbłger, som indeholdt daglige optegnelser over individuel tilste- dev(cid:230)relse og andre oplysninger. iii) Kommissionen brłd kontrakten, da den undlod at fore- tage den endelige skyldige betaling i henhold til kontrak- tens artikel 21, stk. 2, litra c) senest to m(cid:229)neder efter den skłnnede godkendelse. x) Otte kommissionstjenestem(cid:230)nd og P. var til stede p(cid:229) juli 1996. Spłrgsm(cid:229)l, der blev rejst om młdet den 11. Kommissionens h(cid:229)ndtering af kontrakten, blev ikke besva- ret. iv) Den fłrste gang, Kommissionen anmodede om en klarl(cid:230)ggelse vedrłrende statusrapporterne, var den 24. maj 1996. Denne klarl(cid:230)ggelse fremsendtes den 25. maj 1996, men blev ikke godkendt af Kommissionen. v) vi) Kommissionen n(cid:230)gtede uden forklaring eller r(cid:229)d at give LWL tilladelse til at głre brug af de muligheder, kontrak- ten giver for at overfłre omkostninger fra den ene kate- gori til den anden. Kommissionen n(cid:230)gtede navnlig at acceptere et forslag fra LWL om, at omkostninger, der oprindelig var vurderet under overskriften »varigt udstyr«, blev behandlet som »hj(cid:230)lpeudstyr« for at afspejle deres sande natur som omkostninger, der afskrives under pro- jektets forlłb. I slutningen af projektets andet (cid:229)r stod det klart, at den portugisiske partner ikke havde i sinde at opfylde sine for- pligtelser. LWL meddelte Kommissionen dette mundtligt og blev mundtligt underrettet om, at dets prim(cid:230)re pligt var »at levere resultater« i overensstemmelse med kontrak- tens artikel 2, som fasts(cid:230)tter, at kontrahenter skal »op- fylde sendr(cid:230)gtige kontrahenters forpligtelser«. vii) P(cid:229) młdet den 27. november 1995 (se Kommissionens udtalelse, punkt v) ovenfor) blev det vedtaget, at hver partner skulle sende rapporterne direkte til Kommissionen, og at resterende betalinger skulle foretages til hver partner direkte af Kommissionen, uden at det skulle g(cid:229) via LWL som mellemled. fremover Supplerende undersłgelser Efter sagens behandling fandt ombudsmanden det nłdvendigt at foretage supplerende undersłgelser. Han skrev til Kommis- sionen med anmodning om at blive informeret om 1. a) (cid:229)rsagerne til, at Kommissionen n(cid:230)gtede at acceptere LWL’s forslag om, at visse omkostninger blev behandlet som tilladelige i henhold til kontrakten, og b) om, hvorvidt disse (cid:229)rsager var blevet meddelt LWL 2. retsgrundlaget for Kommissionens holdning g(cid:229)ende ud p(cid:229), at der ikke kunne głres yderligere fremskridt med hensyn til sagens łkonomiske aspekter, fłr klageren og de łvrige kontrahenter havde givet specificerede oplysninger 3. hvorvidt undersłgelser foretaget af UCLAF var blevet fuld- fłrt, og i s(cid:229) fald resultatet af dem. Kommissionens svar Som svar p(cid:229) spłrgsm(cid:229)l 1 a) henviste Kommissionen til sin anmodning om yderligere dokumentation fra LWL. Med hen- syn til spłrgsm(cid:229)l 1 b) anfłrte den, at (cid:229)rsagerne blev meddelt P. b(cid:229)de under revisionen og p(cid:229) młdet i Bruxelles den 11. juli 1996. viii) Kommissionens beskrivelse af revisionen den 5. juli 1996 var en st(cid:230)rkt forvansket gengivelse af begivenheden. Revi- sorerne p(cid:229)viste tre mindre poster, som de betragtede som ikke-stłtteberettigede. I to tilf(cid:230)lde fandt LWL, at posterne var stłtteberettigede, og anmodede Kommissionen om klarl(cid:230)ggelse den 8. juli 1996. Selskabet modtog ikke noget svar. Den tredje post var en faktura til garanteret levering n(cid:230)ste dag af den undertegnede kontrakt til Kom- missionen i Bruxelles, som ikke var stłtteberettiget, fordi fakturaen var dateret en dag fłr kontraktens ikrafttr(cid:230)den. Som svar p(cid:229) spłrgsm(cid:229)l 2 anfłrte Kommissionen, at den portu- gisiske partners konsoliderede omkostningsskema, der var det sidste dokument, som kr(cid:230)vedes i henhold til kontraktens arti- kel 21, stk. 2, litra c), blev modtaget den 25. november 1996. Alene p(cid:229) grundlag af artikel 21, stk. 2, litra c), skulle betaling have v(cid:230)ret foretaget senest i januar 1997. Dette var imidlertid ikke tilf(cid:230)ldet, fordi der forel(cid:229) en anmodning fra Kommissionen om supplerende oplysninger fremsat i juli 1996, som stadig ikke var blevet efterkommet. ix) Revisorerne anmodede ogs(cid:229) om at se daglige arbejdssedler for projektets personale, undertegnet og attesteret mindst Endvidere havde Kommissionen anmodet P. om at give bevis for de belłb, han h(cid:230)vdede at have overfłrt til sine partnere, C 300/112 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 men dette havde han ikke gjort. Kommissionen henviste ogs(cid:229) til den »forsigtige holdning« omtalt i punkt viii) i sin udtalelse. Som svar p(cid:229) spłrgsm(cid:229)l 3 erkl(cid:230)rede Kommissionen, at UCLAF’s undersłgelser fortsatte. Klagerens supplerende bem(cid:230)rkninger Sammenfattet bem(cid:230)rkede P. , at Kommissionen havde undladt at besvare spłrgsm(cid:229)l 1 a), og han h(cid:230)vdede, at dens svar p(cid:229) spłrgsm(cid:229)l 1 b) var usandt. Med hensyn til svaret p(cid:229) spłrgsm(cid:229)l 2 h(cid:230)vdede P. , at alle dokumenter blev leveret separat i henhold til Kommissionens instrukser efter młdet den 27. november 1995. P. vedlagde ogs(cid:229) kopier af bankoverfłrsler til den portu- gisiske partner, som han allerede havde sendt kopier af til Kommissionen den 24. maj 1996. Med hensyn til UCLAF henviste P. til korrespondance, han havde fremsendt til ombudsmanden i juli 1997. UCLAF havde anmodet ham om at fremsende kopier af alle projektets łkono- miske og administrative dokumenter. Han havde meddelt UCLAF, at han betragtede kravet om at kopiere tusindvis af dokumenter som urimeligt, eftersom LWL ikke havde noget betalt personale til at udfłre arbejdet, og han foreslog i stedet en yderligere revision p(cid:229) stedet i overensstemmelse med kon- traktens artikel 39. Ombudsmandens forsłg p(cid:229) at n(cid:229) frem til en mindelig lłsning Den 8. september 1997 skrev ombudsmanden til Kommissio- nen med henblik p(cid:229) at n(cid:229) frem til en mindelig lłsning p(cid:229) kla- gen. Ombudsmanden p(cid:229)pegede, at det p(cid:229) grundlag af sagens doku- mentation kunne l(cid:230)gges til grund, at klageren ikke havde mod- taget et svar p(cid:229) sin p(cid:229)stand om, at UCLAF’s krav om, at han skulle levere kopier af dokumenterne, var urimeligt, og p(cid:229) hans forslag om, at UCLAF som et alternativ skulle foretage en revi- sion p(cid:229) stedet. Ombudsmanden foreslog Kommissionen, at den enten skulle (cid:230)ndre kravet eller anfłre (cid:229)rsager til, at det var nłdvendigt at insistere p(cid:229), at al dokumentation blev kopieret. Ombudsmandens skrivelse henledte ogs(cid:229) opm(cid:230)rksomheden p(cid:229), at Kommissionen ikke havde givet ombudsmanden de łnskede oplysninger vedrłrende (cid:229)rsagerne til, at omkostnin- gerne ikke var stłtteberettigede. Endvidere havde ombudsman- dens undersłgelser endnu ikke overbevist ham om, at Kommis- sionen kunne give en logisk redegłrelse for, hvorfor den men- te, at dens opfattelse af den kontraktm(cid:230)ssige stilling var beret- tiget. Han foreslog, at Kommissionen afh(cid:230)ngigt af resultatet af UCLAF’s undersłgelser kunne overveje at tage sin holdning med hensyn til belłbet og betalingen af slutsaldoen i henhold til kontrakten op til fornyet overvejelse. Kommissionen meddelte i sit svar af 12. november 1997 ombudsmanden, at UCLAF ikke l(cid:230)ngere kr(cid:230)vede, at LWL skulle levere kopier af dokumenterne, at der skulle foretages en kontrol p(cid:229) stedet, og at dette var blevet meddelt P. I forbindelse med tvisten vedrłrende kontrakten fremgik det af Kommissio- nens svar, at for hver periodisk betaling havde Kommissionen sendt LWL en skrivelse med et łkonomisk skema, der udviste b(cid:229)de de p(cid:229)st(cid:229)ede udgifter og de stłtteberettigede udgifter med en redegłrelse for enhver forskel. Kommissionen anfłrte ogs(cid:229), at retsgrundlaget for ikke at have betalt slutsaldoen var, at Kommissionen endnu ikke havde godkendt LWL’s endelige omkostningsskema. skrivelse blev fremsendt som Kommissionens bestred de punkter, Kommissionen fremfłrte i forbindelse med tvisten vedrłrende kontrakten, og insisterede p(cid:229), at Kommis- sionen havde sat sig for at łdel(cid:230)gge projektet ved at meddele andre berłrte parter, at det var en teknisk og łkonomisk fia- sko. til klageren, Det kunne derfor l(cid:230)gges til grund, at man ikke kunne n(cid:229) frem til en mindelig lłsning p(cid:229) klagen. Afgłrelsen 1. R(cid:230)kkevidden af ombudsmandens undersłgelser og afgłrelsen 1. 1. U C L A F ’ s u n d e r s ł g e l s e 1. 1. 1. Ombudsmanden p(cid:229)pegede over for Kommissionen i sit forsłg p(cid:229) at n(cid:229) frem til en mindelig lłsning p(cid:229) klagen, at det kunne l(cid:230)gges til grund, at klageren ikke havde modtaget noget svar p(cid:229) sin p(cid:229)stand om, at UCLAF’s krav om, at han skulle levere kopier af dokumenterne, var urimeligt, og p(cid:229) hans forslag om, at UCLAF som et alternativ skulle foretage en revision p(cid:229) stedet. 1. 1. 2. Kommissionen meddelte i sit svar ombudsmanden, at UCLAF ikke l(cid:230)ngere insisterede p(cid:229), at LWL skulle levere kopier af dokumenterne fłr en kontrol p(cid:229) stedet. Det kunne derfor l(cid:230)gges til grund, at Kommissionen havde behandlet det af ombudsmanden rejste spłrgsm(cid:229)l p(cid:229) til- fredsstillende m(cid:229)de. 1. 2. K l a g e n s k o n t r a k t m (cid:230) s s i g e k o n t e k s t 1. 2. 1. I henhold til kontraktens artikel 11, stk. 1, hvorfra kla- gen hidrłrte, er kontrakten underlagt engelsk og walisisk lov. 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/113 1. 2. 2. Mange ombudsm(cid:230)nd p(cid:229) nationalt plan i medlemssta- terne behandler ikke kontraktm(cid:230)ssige tvister, enten som fłlge af kontrakters generelle karakteristika i henhold til national ret, eller fordi den lov, som fasts(cid:230)tter ombuds- mandens kon- traktm(cid:230)ssige spłrgsm(cid:229)l. sagsomr(cid:229)de, udtrykkeligt udelukker 2. 1. 3. P(cid:229) basis af ombudsmandens undersłgelser kan det l(cid:230)gges til grund, at der ikke foreligger noget bevis for, at kommissionstjenestem(cid:230)nd efter forel(cid:230)ggelsen af den uvildige ekspertrapport, som fjernede Kommissionens tvivl med hensyn til projektets videnskabelige aspekter, fremsatte udtalelser, der er uforenelige med rapporten. 1. 2. 3. Som anfłrt i (cid:229)rsberetningen for 1995 best(cid:229)r en del af Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands opgave i at bist(cid:229) med at lette byrderne i forbindelse med tvister ved at fremme mindelige lłsninger og ved at frems(cid:230)tte henstillinger, som hindrer, at der bliver behov for retssager. Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand behandler derfor klager over fejl eller forsłmmelser, som hidrłrer fra kontraktm(cid:230)s- sige forbindelser. 2. 1. 4. Ombudsmanden fandt derfor ikke, at Kommissionen havde beg(cid:229)et fejl eller forsłmmelser i forbindelse med dette aspekt af klagen. 2. 2. T i l b a g e h o l d e l s e a f d e n e n d e l i g e b e t a l i n g , s o m v a r s k y l d i g i m e d f ł r a f k o n t r a k t e n 1. 2. 4. Ombudsmanden forsłger imidlertid ikke at afgłre, om en af parterne har beg(cid:229)et kontraktbrud. Dette spłrgsm(cid:229)l ville kun kunne behandles effektivt af en kompetent domstol med mulighed for at hłre parternes argumenter vedrłrende den relevante nationale ret og for at vurdere modstridende beviser vedrłrende et hvilket som helst omtvistet realitetsspłrgsm(cid:229)l. 1. 2. 5. Imidlertid błr en offentlig myndighed, som er involveret i en kontraktm(cid:230)ssig tvist med en privat part, af hensyn til god forvaltningsskik altid v(cid:230)re i stand til at give ombudsmanden en logisk redegłrelse for retsgrundlaget for sine handlinger og for, hvorfor den mener, at dens opfattelse af den kontraktm(cid:230)ssige stilling er berettiget. 2. Materielle spłrgsm(cid:229)l 2. 1 P (cid:229) s t a n d e n o m , a t G D V I f o r s (cid:230) t l i g t s a t t e s i g f o r a t ł d e l (cid:230) g g e p r o j e k t e t 2. 1. 1. Klageren gjorde g(cid:230)ldende, at GD VI fors(cid:230)tligt satte sig for at łdel(cid:230)gge projektet ved at udbrede urigtige oplys- ninger om det. Selv om denne p(cid:229)stand ikke udtrykkeligt blev modsagt af Kommissionen, ben(cid:230)gtede dens udta- lelse og navnlig dens redegłrelse for, hvorfor den klas- i realiteten denne sificerede projektet som »tvivlsomt«, p(cid:229)stand. 2. 2. 1. LWL gjorde det over for Kommissionen konsekvent klart, at det efter egen opfattelse er lłst fra sine forplig- telser i medfłr af kontrakten, og at Kommissionen burde have foretaget den endelige betaling i overens- stemmelse med kontraktens artikel 21, stk. 2, litra c). 2. 2. 2. Kommissionen tilkendegav i sin udtalelse og sit svar p(cid:229) ombudsmandens anmodning om supplerende oplysnin- ger ikke klart sin opfattelse af den kontraktm(cid:230)ssige stil- ling. Kommissionen forklarede i sit svar p(cid:229) ombudsman- dens forsłg p(cid:229) at n(cid:229) frem til en mindelig lłsning, at retsgrundlaget for ikke at have betalt slutsaldoen var, at Kommissionen endnu ikke havde godkendt LWL’s ende- lige omkostningsskema. Som begrundelse for at tilbage- holde godkendelsen anfłrte Kommissionen, at klageren ikke havde tilvejebragt de łkonomiske oplysninger, som den kr(cid:230)vede den 22. juli 1996. 2. 2. 3. I betragtning af Kommissionens holdning fandt den det misvisende at sende en skrivelse til klageren dateret den 18. april 1996 med anmodning om, at der blev foreta- get en specifik rettelse af det konsoliderede omkost- ningsskema, og hvori det var anfłrt, at betaling ville fłl- ge, s(cid:229) snart de videnskabelige rapporter var godkendt. En s(cid:229)dan skrivelse kunne forst(cid:229)s derhen, at den indebar godkendelse af det konsoliderede omkostningsskema under foruds(cid:230)tning af, at den specifikke rettelse blev foretaget. 2. 3. R e g n s k a b s m e t o d e r f o r b i n d e l s e m e d o m - k o s t n i n g e r n e f o r a t r e d u c e r e d e n e n d e l i g e s k y l d i g e b e t a l i n g i 2. 1. 2. I henhold til Kommissionens udtalelse indhentede Kom- missionen efter at have gennemg(cid:229)et de af den portugisi- ske partner leverede oplysninger en udtalelse fra en uvil- dig ekspert. Efter at have modtaget ekspertens udtalelse i juli 1996 fłlte Kommissionen sig i stand til at acceptere de videnskabelige rapporter, som var blevet fremsendt til den i medfłr af kontrakten. Kommissionen anfłrte ogs(cid:229), at dens personale konkluderede, at det ikke havde nogen grund til at s(cid:230)tte spłrgsm(cid:229)lstegn ved det udfłrte arbej- des konformitet med projektets m(cid:229)ls(cid:230)tninger. 2. 3. 1. Klageren p(cid:229)stod, at Kommissionen uden forklaring eller r(cid:229)d havde n(cid:230)gtet at tillade overfłrsel af omkostninger fra den ene kategori til den anden i overensstemmelse med kontrakten. I klagerens bem(cid:230)rkninger vedrłrende Kommissionens udtalelse blev det navnlig gjort g(cid:230)lden- de, at Kommissionen havde n(cid:230)gtet at acceptere et for- slag om, at omkostninger, der oprindelig var vurderet under overskriften »varigt udstyr«, blev behandlet som »hj(cid:230)lpeudstyr«. C 300/114 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 2. 3. 2. Ifłlge Kommissionens svar p(cid:229) ombudsmandens anmod- ning om supplerende oplysninger blev (cid:229)rsagerne til, at visse omkostninger ikke var stłtteberettigede, meddelt klageren under revisionen og p(cid:229) młdet i Bruxelles den 11. juli 1996. Klageren ben(cid:230)gtede specifikt denne p(cid:229)stand. Hans bem(cid:230)rkninger vedrłrende Kommissio- nens udtalelse indeholdt en redegłrelse for revisionen, og han vedlagde sin protokol fra młdet den 11. juli 1996. Begge disse dokumenter blev fremsendt til Kom- missionen, som ikke leverede noget modbevis. 2. 3. 3. Ombudsmanden henledte i sit forsłg p(cid:229) at n(cid:229) frem til en mindelig lłsning opm(cid:230)rksomheden p(cid:229), at Kommis- sionen ikke havde givet ombudsmanden de łnskede oplysninger vedrłrende (cid:229)rsagerne til, at omkostningerne ikke var stłtteberettigede. Kommissionen anfłrte i sit svar, at for hver periodisk betaling havde Kommissionen sendt LWL en skrivelse med et łkonomisk skema, der udviste b(cid:229)de de p(cid:229)st(cid:229)ede udgifter og de stłtteberettigede udgifter med en redegłrelse for enhver forskel. Kommis- sionen vedfłjede sit svar kopier af skrivelser fra Kom- missionen til klageren dateret den 4. juli 1994, den 14. marts 1995 og den 8. august 1995. Imidlertid blev der ikke sendt kopier af de łkonomiske skemaer, hvortil skrivelserne henviste, til ombudsmanden. 2. 3. 4. Virkningen af Kommissionens afslag p(cid:229) klagerens anmodning om tilladelse til at overfłre omkostninger fra den ene kategori til den anden var, at andelen af de samlede udgifter, der var stłtteberettigede, blev reduce- ret, og at Kommissionens bidrag derved blev reduceret til under 50 % af det samlede belłb. Under disse omst(cid:230)ndigheder burde Kommissionen have begrundet afslaget over for klageren. R(cid:230)sonnementet burde ogs(cid:229) have v(cid:230)ret meddelt ombudsmanden p(cid:229) anmodning. Til trods for gentagne anmodninger gav Kommissionen ikke ombudsmanden meddelelse om r(cid:230)sonnementet. Ombudsmanden konkluderede derfor, at Kommissionen over for klageren undlod at begrunde sit afslag p(cid:229) hans forslag om, at omkostninger, der oprindelig var vurderet under overskriften »varigt udstyr«, blev behandlet som »hj(cid:230)lpeudstyr«. en skrivelse til klageren dateret den 18. april 1996 med anmodning om, at der blev foretaget en specifik rettelse af det konsoliderede omkostningsskema, og hvori det var anfłrt, at betaling ville fłlge, s(cid:229) snart de videnskabelige rapporter var godkendt. En s(cid:229)dan skrivelse kunne forst(cid:229)s derhen, at den indebar godkendelse af det konsoliderede omkostningsskema under foruds(cid:230)tning af, at den specifikke rettelse blev foretaget. 2. Virkningen af Kommissionens afslag p(cid:229) klagerens anmod- ning om tilladelse til at overfłre omkostninger fra den ene kategori til den anden var, at andelen af de samlede udgif- ter, der var stłtteberettigede, blev reduceret, og at Kommis- sionens bidrag derved blev reduceret til under 50 % af det samlede belłb. Under disse omst(cid:230)ndigheder burde Kom- missionen have begrundet afslaget over for klageren. R(cid:230)sonnementet burde ogs(cid:229) have v(cid:230)ret meddelt ombuds- manden p(cid:229) anmodning. Til trods for gentagne anmodnin- ger gav Kommissionen ikke ombudsmanden meddelelse om r(cid:230)sonnementet. Ombudsmanden konkluderede derfor, at Kommissionen over for klageren undlod at begrunde sit afslag p(cid:229) hans forslag om, at omkostninger, der oprindelig var vurderet under overskriften »varigt udstyr«, blev behandlet som »hj(cid:230)lpeudstyr«. 3. De omtvistede materielle spłrgsm(cid:229)l mellem klageren og Kommissionen vedrłrer deres kontraktm(cid:230)ssige forpligtel- ser. Ombudsmanden kan ikke afgłre, om en af parterne har beg(cid:229)et kontraktbrud. Det var derfor ikke hensigtsm(cid:230)s- sigt, at ombudsmanden fremsatte udkast til henstillinger i dette tilf(cid:230)lde til trods for, at bestr(cid:230)belserne p(cid:229) at n(cid:229) frem til en mindelig lłsning mislykkedes. Ombudsmanden bem(cid:230)rkede, at den p(cid:229)g(cid:230)ldende kontrakt er underlagt engelsk og walisisk lov, og at EF-Domstolen har enekompe- tence med hensyn til enhver tvist vedrłrende kontrakten (artikel 11, stk. 1; bilag II, artikel 12). Det stod derfor hver af parterne frit for at indbringe de omtvistede spłrgsm(cid:229)l for EF-Domstolen. Ombudsmanden afsluttede derfor sagen. Konklusioner KONKURRENCERETTEN: P¯ST¯ET MANGLENDE HANDLING OG MANGLENDE BESVARELSE AF KORRESPONDANCE Af ombudsmandens undersłgelser fremgik det, at der ikke var bevis for, at kommissionstjenestem(cid:230)nd efter forel(cid:230)ggelsen af den uvildige ekspertrapport, som fjernede Kommissionens tvivl med hensyn til projektets videnskabelige aspekter, havde frem- sat udtalelser, der var uforenelige med rapporten. Afgłrelse om klage 774/29. 7. 96/ELR/UK/IJH/OV over Europa- Kommissionen Klagen Det forekom imidlertid at v(cid:230)re nłdvendigt at frems(cid:230)tte fłl- gende kritiske bem(cid:230)rkninger: 1. I betragtning af dens nuv(cid:230)rende stillingtagen fandt ombudsmanden det misvisende, at Kommissionen sendte R. klagede i juli 1996 til Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand over Kommissionens Generaldirektorat IV’s p(cid:229)st(cid:229)ede manglende kor- rekte behandling af hans klage, hvori han gjorde konkurrence- restriktioner i tyske og łstrigske modeljernbanefabrikanters eneagenturaftaler g(cid:230)ldende. 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/115 Klageren skrev p(cid:229) vegne af en modeljernbanedetailhandler (le- getłj) etableret i Nordwales og specialiseret i levering af f(cid:230)rdig- varer fra virksomheder i Tyskland, (cid:216)strig, Frankrig og Italien. Den 3. august 1994 skrev klageren til Joe Wilson (MEP), som fremsendte klagen til Kommissionen (GD IV), hvori der gjordes konkurrencerestriktioner fra tyske og łstrigske modeljernbane- fabrikanters side gennem eneagenturaftaler g(cid:230)ldende. Han kla- gede navnlig over, at tyske og łstrigske fabrikanter udpeger en eneimportłr/eneforhandler til at forsyne det britiske marked, og over at engrospriserne til britiske forhandlere derfor er v(cid:230)sentligt hłjere end dem, der g(cid:230)lder for f. eks. de tyske for- handlere. januar 1995 og modtog et Kommissionen svarede den 12. januar 1995, idet den bekla- gede forsinkelsen, at det p(cid:229) grundlag af indholdet af klagerens skrivelse m(cid:229)tte l(cid:230)gges til grund, at det ikke var nłdvendigt at gribe ind inden for rammerne af konkurrenceretten. Klageren, som ikke var tilfreds med Kommissionens svar, skrev tilbage den 23. lignende svar den 1. februar 1995. Han skrev tilbage den 28. april og den 31. okto- ber 1995 og fik svar den 9. november 1995. Kommissionen anmodede i sine svar klageren om at give mere detaljerede oplysninger om den p(cid:229)st(cid:229)ede overtr(cid:230)delse af konkurrencereg- lerne, navnlig oplysninger om de selskaber, der var involveret i den p(cid:229)st(cid:229)ede uretm(cid:230)ssige konkurrenceaktivitet. Klageren frem- sendte endelig tre andre skrivelser den 21. november 1995, den 29. marts og den 23. maj 1996 men fik ikke noget svar. Klageren inkluderede i sin skrivelse af 21. november 1995 i forl(cid:230)ngelse af Kommissionens anmodning om mere detaljerede oplysninger en liste med navne og adresser p(cid:229) tyske og łstrig- ske fabrikanter, der benytter sig af eneagenturaftaler. Eftersom klageren ikke fik svar p(cid:229) de sidste to skrivelser, kla- gede han i juli 1996 til Ombudsmanden over, at Kommissio- nen: 1. undlod at gribe ind i forl(cid:230)ngelse af hans klage, hvori der blev gjort konkurrencerestriktioner fra tyske og łstrigske modeljernbanefabrikanters side g(cid:230)ldende 2. undlod at besvare hans skrivelser. Undersłgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev fremsendt til Kommissionen i november 1996. Sammenfattet fremsatte Kommissionen fłlgende bem(cid:230)rknin- ger. Med hensyn til den p(cid:229)st(cid:229)ede manglende besvarelse af klagerens skrivelser bem(cid:230)rkede Kommissionen, at den kort tid forinden havde besvaret skrivelsen af 23. maj 1996. Den vedfłjede sine bem(cid:230)rkninger en kopi af dette svar dateret den 28. november 1996 og af klagerens svar. Med hensyn til den p(cid:229)st(cid:229)ede manglende handling som fłlge af overtr(cid:230)delse af konkurrencereglerne bem(cid:230)rkede Kommissio- nen, at GD IV kun indleder undersłgelser, n(cid:229)r der indgives behłrigt dokumenterede klager om et specifikt emne, som involverer punkter i f(cid:230)llesskabsretten. Kommissionen fastholdt, at de omst(cid:230)ndigheder, som klageren beskrev, ikke tydede p(cid:229), at der havde fundet nogen overtr(cid:230)delse af konkurrencereglerne sted, og at de ikke identificerede de involverede selskaber, men kun indeholdt udtalelser af generel politisk art. Kommissionen tilfłjede imidlertid, at s(cid:229)fremt klageren indgav en formel klage, som p(cid:229)viste en overtr(cid:230)delse af konkurrencereglerne, ville den behandle denne i overensstemmelse med procedurerne i for- ordning nr. 17 og nr 99. Kommissionen bem(cid:230)rkede, at der var flere (cid:229)rsager til, at GD IV ikke kunne yde klageren yderligere bistand. I betragtning af, at klageren havde undladt at give oplysninger, der kunne have fłrt til opdagelse af eksistensen af restriktive aftaler, erkl(cid:230)rede Kommissionen, at der ikke var tale om nogen overtr(cid:230)delse af konkurrencereglerne, eftersom alle leverandłrer er fuldt ud berettigede til at anvende eneforhandlere, s(cid:229)vel i Det Forenede Kongerige som andetsteds. Kommissionen bem(cid:230)rkede endvide- re, at den i mangel af detaljerede oplysninger ikke kunne tr(cid:230)ffe en afgłrelse om at udfłre inspektioner p(cid:229) stedet, og at denne sags indvirkning, som klageren erkendte var lille, ikke beretti- gede til en systematisk undersłgelse gennem formelle anmod- ninger om oplysninger til alle modeljernbanefabrikanter og -grossister i EU. Kommissionen henledte navnlig opm(cid:230)rksom- heden p(cid:229), at klageren sammen med klagen havde sendt en kopi af »Kommissionens meddelelse af 3. september 1986 vedrł- rende aftaler af ringe betydning«, hvilket viste, at han var klar over, at Kommissionen ikke normalt intervenerede i s(cid:229)danne tilf(cid:230)lde. Endelig bem(cid:230)rkede Kommissionen, at eftersom det m(cid:229)tte l(cid:230)gges til grund, at sagen vedrłrte handel med model- jernbaner p(cid:229) detailplan, var en virkning p(cid:229) handelen mellem medlemsstater under alle omst(cid:230)ndigheder usandsynlig. Klagerens bem(cid:230)rkninger Klageren forkastede Kommissionens redegłrelse og anmodede om en fuldst(cid:230)ndig undersłgelse af de spłrgsm(cid:229)l, der var rejst i hans klage, som han erkl(cid:230)rede er kendsgerninger og ikke gene- relle bem(cid:230)rkninger. Han bem(cid:230)rkede i s(cid:230)rdeleshed, at der ikke findes nogen alternativ leveringskilde, at der er skabt et mono- pol, og gentog, at britiske detailhandlere skulle betale alt for hłje prise i sammenligning med andre lande. Han bem(cid:230)rkede ogs(cid:229), at han ikke kunne give noget bevis for restriktive han- delsordninger uden at bryde ind i leverandłrers/fabrikanters lokaler for at skaffe s(cid:229)danne oplysninger. C 300/116 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 Afgłrelsen 1 P(cid:229)st(cid:229)et manglende handling i forl(cid:230)ngelse af klagen 1. 1. Ifłlge klageren burde Kommissionen v(cid:230)re skredet til yderligere handling i forl(cid:230)ngelse af hans klage, hvori han głr konkurrencerestriktioner fra de tyske og łstrigske modeljernbanefabrikanters side g(cid:230)ldende. Sammenfattet bem(cid:230)rkede Kommissionen, at klageren ikke gav til- str(cid:230)kkeligt mange detaljerede oplysninger til at s(cid:230)tte den i stand til at indlede en undersłgelse. 1. 2. Kommissionens p(cid:229)st(cid:229)ede manglende handling i henhold til konkurrenceretten skal betragtes inden for rammerne af den administrative procedure, som Kommissionen fłl- ger for at bringe overtr(cid:230)delser af EF-traktatens artikel 85 og 86 frem for dagens lys. Denne administrative pro- cedure er fastsat i R(cid:229)dets forordning nr. 17 (1), som till(cid:230)g- ger Kommissionen vide undersłgelsesbefłjelser og befłjel- ser til at indhente oplysninger. 1. 3. I henhold til Domstolens retspraksis (2) er det op til Kom- missionen selv og ikke til tredjemand med henblik p(cid:229) en undersłgelse i henhold til artikel 14 i forordning nr. 17 at afgłre, om s(cid:230)rlige oplysninger er nłdvendige for at s(cid:230)tte den i stand til at bringe en overtr(cid:230)delse af konkur- rencereglerne frem for dagens lys. Domstolen har navnlig fastsl(cid:229)et, at selv om den allerede har dokumentation eller endog bevis for eksistensen af en overtr(cid:230)delse, kan Kom- missionen indtage den holdning, at det er nłdvendigt at anmode om supplerende oplysninger for at s(cid:230)tte den i stand til mere pr(cid:230)cist at fastsl(cid:229) overtr(cid:230)delsens omfang, fastsl(cid:229) dens varighed eller p(cid:229)vise kredsen af involverede virksomheder. Det forhold, at Kommissionen anmodede klageren om supplerende oplysninger i det foreliggende tilf(cid:230)lde, forekom rimeligt og ikke for vidtg(cid:229)ende. Derfor kunne det l(cid:230)gges til grund, at Kommissionen ikke havde beg(cid:229)et fejl eller forsłmmelser, da den besluttede, at den stadig var ude af stand til at handle p(cid:229) grundlag af de oplysninger, klageren havde givet. 2 P(cid:229)st(cid:229)et manglende besvarelse af klagerens skrivelser 2. 1 Klageren gjorde g(cid:230)ldende, at Kommissionen undlod at besvare hans skrivelser af 21. november 1995, 29. marts og 23. maj 1996. I sin skrivelse af 21. november 1995 gav klageren i forl(cid:230)ngelse af dens anmodning om mere detaljerede oplysninger Kommissionen en liste over fabri- kanter, der formodedes at anvende eneagenturaftaler. I betragtning af, at klageren ikke havde modtaget noget svar fra Kommissionen i marts 1996, skrev han de to skrivelser, hvori han venligst anmodede om et svar p(cid:229) sin fłrste skrivelse af 21. november 1995. Kommissionen svarede, at den besvarede disse skrivelser den 28. novem- ber 1996. 2. 2. God forvaltningsskik kr(cid:230)ver, at skrivelser fra klagere til Kommissionens administration bliver besvaret inden for en rimelig tidsfrist. Opfyldelsen af dette krav er endnu mere nłdvendigt, n(cid:229)r en skrivelse fra en klager indeholder nye oplysninger i sammenligning med hans tidligere skri- velser, f. eks. en korrespondance, hvori Kommissionen anmodes om at gribe ind som fłlge af en overtr(cid:230)delse af konkurrencereglerne. 2. 3. P(cid:229) grundlag af Kommissionens oplysninger kunne det l(cid:230)gges til grund, at skrivelsen af 21. november 1995 fłrst blev besvaret den 28. november 1996, dvs. et (cid:229)r senere. Selv om Kommissionen havde besvaret alle de łvrige skri- velser fra klageren, hvortil der henvises i klagens faktiske omst(cid:230)ndigheder i punkt 2 ovenfor, burde den ogs(cid:229) have besvaret skrivelsen af 21. november 1995 inden for en rimelig tidsfrist. 2. 4. Nłdvendigheden af et svar i det foreliggende tilf(cid:230)lde blev presserende i betragtning af, at klageren i forl(cid:230)ngelse af Kommissionens anmodning om mere detaljerede oplys- ninger endelig gav Kommissionen nye oplysninger i form af en liste over tyske og łstrigske fabrikanter, der for- modes at anvende eneagenturaftaler. Derfor udgjorde den omst(cid:230)ndighed, at Kommissionen besvarede klagerens skri- velse af 21. november 1995, som indeholdt nye oplysnin- ger med hensyn til hans oprindelige klage, et (cid:229)r senere, et tilf(cid:230)lde af fejl eller forsłmmelser. Konklusion Af ombudsmandens undersłgelser af denne klage fremgik det, at det var nłdvendigt at frems(cid:230)tte fłlgende kritiske bem(cid:230)rk- ning: (1) R(cid:229)dets forordning nr. 17: Fłrste forordning om anvendelse af traktatens artikler 85 og 86 (EFT 13 af bestemmelserne i 21. 2. 1962, s. 204/62). (2) Sag 155/79, AM og S Europe Limited mod Kommissionen, Sml. 1982, s. 1575; sag 374/87, Orkem SA mod Kommissionen, Sml. 1989, s. 3283. God forvaltningsskik kr(cid:230)ver, at skrivelser fra klagere til Kom- missionens administration bliver besvaret inden for en rimelig tidsfrist. Den omst(cid:230)ndighed, at Kommissionen besvarede klage- rens skrivelse af 21. november 1995, som indeholdt nye oplys- ninger med hensyn til hans oprindelige klage, et (cid:229)r senere, udgjorde derfor et tilf(cid:230)lde af fejl eller forsłmmelser. 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/117 I betragtning af, at dette aspekt af sagen vedrłrte procedurer med tilknytning til tidligere specifikke begivenheder, var det ikke hensigtsm(cid:230)ssigt at forfłlge en mindelig bil(cid:230)ggelse af sagen. Ombudsmanden besluttede derfor at afslutte behandlin- gen af sagen. I 1990 indledte Kommissionen overtr(cid:230)delsesproceduren i hen- hold til artikel 169 mod Spanien for landets manglende opfyl- delse af kriterierne i direktiv nr. 78/686/E(cid:216)F (1) og nr. 78/687/E(cid:216)F (2) om anerkendelse for tandl(cid:230)ger. eksamensbeviser af ANERKENDELSE AF EKSAMENSBEVISER FOR TANDL˘GER UDSTEDT AF TREDJELANDE Afgłrelse om klage 783/01. 08. 96/LBR/ES/KH(JMA) over Europa- Kommissionen Artikel 1 Absatz 4, i direktiv 78/687/E(cid:216)F fasts(cid:230)tter fłlgende: »Dette direktiv berłrer ikke p(cid:229) nogen m(cid:229)de medlemsstaternes mulighed for p(cid:229) deres eget omr(cid:229)de og i henhold til deres lov- givning at give indehavere af eksamensbeviser, [(cid:133)] som ikke er erhvervet i en medlemsstat, adgang til at optage og udłve virksomhed som tandl(cid:230)ge«. Klagen I juli 1996 klagede B. til ombudsmanden p(cid:229) vegne af »Colegio de Odont(cid:243)logos y Estomat(cid:243)logos« i Vizcaya. Klagen vedrłrte Kommissionens p(cid:229)st(cid:229)ede manglende sikring af, at de spanske myndigheder anvendte direktiv 78/686/E(cid:216)F om gensidig aner- kendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifika- tionsbeviser for tandl(cid:230)ger korrekt. B. gjorde i sin klage g(cid:230)ldende, at Spanien ikke overholdt direk- tivet, eftersom myndighederne anerkendte eksamensbeviser for tandl(cid:230)ger, som var erhvervet i latinamerikanske lande og ikke levede op til direktivets krav. Men ved at głre dette var medlemsstaten bundet af de grundl(cid:230)ggende kriterier, som er fastsat i begge direktiver, og som enhver specialtandl(cid:230)ge błr opfylde. Kommissionen mente, at et eksamensbevis for tandl(cid:230)ger udstedt af en ikke-medlems- stat burde opfylde disse minimumskriterier for at blive aner- kendt i F(cid:230)llesskabet. Til trods for ovenn(cid:230)vnte forpligtelser anerkendte Spanien auto- matisk eksamensbeviser for tandl(cid:230)ger, som var erhvervet i latinamerikanske lande og ikke opfyldte direktivets minimum- skriterier. Anerkendelsen af disse eksamensbeviser var baseret p(cid:229) bestemmelserne i bilaterale internationale aftaler, som Spa- nien havde indg(cid:229)et inden dets tiltr(cid:230)delse af De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskaber. Efter at have modtaget flere klager vedrłrende det samme for- hold indledte Kommissionen overtr(cid:230)delsesproceduren i hen- hold til EF-traktatens artikel 169. Der blev i oktober 1990 sendt en (cid:229)bningsskrivelse til de spanske myndigheder efterfulgt af en begrundet udtalelse i august 1992. De spanske myndighe- der besvarede den begrundede udtalelse i marts 1993. Selv om de spanske myndigheder słgte at opfylde bestemmel- serne i ovenn(cid:230)vnte direktiver, blev deres afgłrelser omstłdt ved appel af forskellige administrative domstole. Som fłlge heraf blev bestemmelserne i de relevante direktiver stadig ikke overholdt. B. klagede til Kommissionen i 1992. Siden da skrev han til og besłgte de ansvarlige tjenestegrene ved flere lejligheder for at f(cid:229) oplysninger om udviklingen i artikel 169-proceduren. Han anmodede Kommissionen om at fremskynde sagen og om at f(cid:229) adgang til oplysninger vedrłrende de relevante sagsakter, navn- lig at f(cid:229) kopier af brevvekslingen mellem Kommissionen og de spanske myndigheder. Kommissionen afslog imidlertid hans anmodninger om at se sagsakterne med den begrundelse, at proceduren er fortrolig. I forbindelse med alle kontakter med og skrivelser til klageren h(cid:230)vdede Kommissionen, at proceduren gik sin gang, og at Kommissionens tjenestegrene modtog de dokumenter, som de spanske myndigheder fremsendte. Klageren betragtede disse svar som v(cid:230)rende for generelle og utilfredsstillende. Undersłgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev fremsendt til Kommissionen. Kommissionens udta- lelse indeholdt sammenfattet de fłlgende bem(cid:230)rkninger: Kommissionen forklarede endvidere, at den, p(cid:229) baggrund af at Spanien var i f(cid:230)rd med at genforhandle sine bilaterale aftaler med tredjelande, havde besluttet under udłvelse af sine skłns- befłjelser, indbringe jf. EF-Domstolens spłrgsm(cid:229)let for EF-Domstolen. retspraksis, ikke at Med hensyn til den lange tid, der var g(cid:229)et i forbindelse med artikel 169-procedurens forlłb, begrundede Kommissionen den med procedurens kompleksitet b(cid:229)de ud fra et retligt og politisk synspunkt. Efter at have modtaget svaret p(cid:229) sin begrundede udtalelse anmodede Kommissionen de spanske myndigheder om yder- ligere oplysninger i oktober 1994 og i juli 1995. De spanske (1) R(cid:229)dets direktiv 78/686/E(cid:216)F af 25. juli 1978 om gensidig anerken- delse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser lette den faktiske for tandl(cid:230)ger og om foranstaltninger, der skal udłvelse af retten til etablering og fri udłvelse af tjenesteydelser (EFT L 233 af 24. 8. 1978, s. 1). (2) R(cid:229)dets direktiv 78/687/E(cid:216)F af 25. juli 1978 om samordning af de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om virksomhed som tandl(cid:230)ge (EFT L 233 af 24. 8. 1978, s. 10). C 300/118 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 myndigheder besvarede disse december 1994 og oktober 1995. anmodninger i henholdsvis Supplerende undersłgelser P(cid:229) tidspunktet for udtalelsen (den 20. december 1996) ventede Kommissionen stadig p(cid:229) svar fra de spanske myndigheder p(cid:229) en ny anmodning om oplysninger. Med hensyn til procedurens p(cid:229)st(cid:229)ede manglende gennemsigtig- hed og afslaget p(cid:229) at freml(cid:230)gge korrespondancen mellem Kommissionen og den spanske regering h(cid:230)vdede Kommissio- nen, at de skrivelser og łvrige dokumenter, som blev udvekslet rammerne af en artikel med en medlemsstat 169-procedure, var af fortrolig karakter. P(cid:229) det grundlag var der ingen forpligtelse til at dele oplysningerne med eller videre- give dem til tredjemand. inden for Kommissionen p(cid:229)pegede, at den i sin behandling af denne pro- cedure altid havde fulgt god forvaltningsskik, og at dens tjene- stegrene havde svaret behłrigt og i rette tid p(cid:229) skrivelserne fra klageren, med hvem de ogs(cid:229) havde haft et młde i Bruxelles. Klagerens bem(cid:230)rkninger Sammenfattet fremfłrte B. fłlgende punkter i sine bem(cid:230)rknin- ger: fortolkning Kommissionens og af 78/687/E(cid:216)F var efter hans opfattelse fyldestgłrende, og han havde altid gjort alt hvad der stod i hans magt for at sikre en behłrig gennemfłrelse af disse direktiver i Spanien. direktiv 78/686/E(cid:216)F Han accepterede ikke Kommissionens begrundelse for den lange tid, det havde taget at behandle denne sag. Han var af den opfattelse, at eftersom Kommissionen er et teknisk organ, er det dens prim(cid:230)re opgave at sikre behłrig gennemfłrelse af EF-retten i alle medlemsstater. Derfor kunne Kommissionen umuligt begrunde den lange tid, denne procedure havde taget, med en henvisning til politiske (cid:229)rsager. Han anmodede ombudsmanden om at foretage de nłdvendige undersłgelser for at kontrollere, om alle de parter, der var involveret i sagen, havde handlet i overensstemmelse med EF- retten. I april 1997 sendte han ombudsmanden en kopi af en skrivel- se, som han havde modtaget fra Kommissionen. Denne skri- velse oplyste ham om den afgłrelse, som Kommissionen havde truffet i december 1996, om at indbringe sagen for Domstolen, selv om den dog ogs(cid:229) tilfłjede, at sagen endnu ikke var blevet indbragt. Kommissionen havde vedtaget denne afgłrelse i lyset af de spanske myndigheders utilfredsstillende svar p(cid:229) Kommis- sionens begrundede udtalelse. I maj 1997 skrev Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand igen til Kom- missionen med anmodning om yderligere oplysninger vedrł- rende klagen. Ombudsmanden henstillede til Kommissionen at give klarere, mere pr(cid:230)cise og gennemskuelige oplysninger ved- rłrende indholdet af forhandlingerne mellem Kommissionen og de spanske myndigheder og om udviklingen i proceduren siden 1990. Kommissionen bekr(cid:230)ftede i sit svar sin tidligere udtalelse og oplyste ombudsmanden om, at den var ved at gennemg(cid:229) de nye oplysninger, de spanske myndigheder havde forelagt i juni 1997. I februar 1998 oplyste Kommissionen ombudsmanden om, at den havde besluttet ikke at indbringe sagen for Domstolen. Efter Kommissionens opfattelse tacklede de spanske myndighe- der det relevante problem i forbindelse med EF-retten. End- videre havde den spanske Hłjesteret (cid:230)ndret sin fortolkning af de eksisterende nationale regler for at bringe dem i overens- stemmelse med kravene i direktiv 78/686/E(cid:216)F og 78/687/E(cid:216)F. at den omst(cid:230)ndighed, at om- Kommissionen p(cid:229)pegede, budsmanden havde modtaget (531/97/PD og 535/97/PD) fra borgere, som havde erhvervet deres eksamens- beviser for tandl(cid:230)ger i latinamerikanske lande, men som ikke for havde opn(cid:229)et anerkendelse af deres eksamensbeviser tandl(cid:230)ger af de spanske myndigheder, var et bevis p(cid:229) en (cid:230)ndring i situationen. flere klager Kommissionen agtede at afslutte overtr(cid:230)delsesproceduren, s(cid:229) snart Spanien ophłrte med at v(cid:230)re part i alle de internationale aftaler, som kunne v(cid:230)re i modstrid med EF-retten. Afgłrelsen 1. Kommissionens afgłrelse om ikke at indbringe sagen for Domstolen 1. 1. I henhold til traktatens artikel 155 er det Kommissionens pligt som »traktatens vogter« at sikre, at EF-retten gennem- fłres. I denne rolle er det v(cid:230)sentligste retlige instrument, som st(cid:229)r til r(cid:229)dighed for Kommissionen til at tvinge med- lemsstaterne til at overholde traktaten, proceduren i arti- kel 169. 1. 2. I overensstemmelse hermed frems(cid:230)tter Kommissionen, n(cid:229)r den finder, at en medlemsstat ikke har overholdt en forpligtelse, der p(cid:229)hviler den i henhold til EF-retten, en begrundet udtalelse. Retter den p(cid:229)g(cid:230)ldende stat sig ikke efter den fremsatte udtalelse, kan Kommissionen indbringe sagen for Domstolen. 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/119 Som Domstolen gentagne gange har erkl(cid:230)ret (1), ar Kom- missionen en skłnsbefłjelse til at anmode Domstolen eller ej om en erkl(cid:230)ring, der fastsl(cid:229)r den p(cid:229)g(cid:230)ldende med- lemsstats manglende overholdelse af en forpligtelse. indeb(cid:230)rer, at Kommissionen aktivt błr słge at f(cid:229) den til at bringe overtr(cid:230)delsen til p(cid:229)g(cid:230)ldende medlemsstat ophłr og ogs(cid:229) orientere klageren om sine handlinger. 1. 3. Ved udłvelsen af en skłnsbefłjelse er det normal praksis i de fleste offentlige administrationer at redegłre for de (cid:229)rsager, som begrunder valget af en bestemt handlem(cid:229)de. Derfor błr der, s(cid:229)fremt Kommissionen v(cid:230)lger ikke at for- fłlge en overtr(cid:230)delsesprocedure, v(cid:230)re en begrundelse til stłtte for dette valg. Disse grunde błr danne grundlag for enhver potentiel undersłgelse fra ombudsmandens side for at sikre, at der ikke har fundet fejl eller forsłmmelser sted. 1. 4. P(cid:229) grundlag af de seneste oplysninger, der blev indgivet af de spanske myndigheder, besluttede Kommissionen ikke at indbringe sagen for EF-Domstolen. Denne afgłrelse var foranlediget af, at de spanske myndigheder havde opsagt flere internationale traktater om anerkendelse af eksa- mensbeviser, som var indg(cid:229)et med latinamerikanske lande, og af den spanske Hłjesterets nye holdning. 1. 5. Ved gennemgangen af de motiver Kommissionen havde anfłrt til begrundelse for sin holdning, fandt ombudsman- den, at institutionen havde handlet inden for gr(cid:230)nserne af sin juridiske autoritet, og der var derfor ikke konstateret noget tilf(cid:230)lde af fejl eller forsłmmelser. 2. Behłrig omhu ved sikring af overholdelsen af EF-retten 2. 1. I forbindelse med ombudsmandens undersłgelse p(cid:229) eget initiativ af Kommissionens administrative procedurer ved- rłrende borgeres klager (303/97/PD) forpligtede Kommis- sionen sig til at vedtage en afgłrelse om en klage inden for et (cid:229)r efter klagens registrering. Som det blev bem(cid:230)rket p(cid:229) dav(cid:230)rende tidspunkt, kunne det l(cid:230)gges til grund, at overholdelsen af denne regel var en passende metode til at sikre, at klagen behandles uden unłdig forsinkelse. Dette generelle form(cid:229)l kunne imidlertid blive bragt i fare, s(cid:229)fremt en overtr(cid:230)delsesprocedure, n(cid:229)r fłrst en klage var resulteret i indledningen af en s(cid:229)dan, trak ud i mange (cid:229)r uden nogen tilfredsstillende lłsning p(cid:229) problemet. 2. 2. Kommissionen błr, n(cid:229)r den som traktatens vogter sikrer, at medlemsstaterne fuldt ud overholder EF-retten, fłlge god forvaltningsskik og handle med behłrig omhu. Dette 2. 3. Kommissionen tog fłrst formelle skridt til at tvinge de spanske myndigheder direktiv til 78/686/E(cid:216)F i oktober 1990, da den fremsendte en (cid:229)bningsskrivelse. I december 1996 besluttede Kommissio- nen at indbringe sagen for Domstolen, skłnt den oph(cid:230)- vede denne afgłrelse i december 1997 i betragtning af de positive resultater af dens forhandlinger med Spanien. overholde at Denne procedure, som Kommissionen stadig undersłger, havde taget syv (cid:229)r. Kommissionen anfłrte, at den i dette lange tidsrum havde fremsendt en begrundet udtalelse til de spanske myndigheder i august 1992 og ligeledes havde anmodet om yderligere oplysninger om dette spłrgsm(cid:229)l i marts og juli 1993, oktober 1994, juli 1995 og april 1996. 2. 4 Kommissionen gjorde i sine svar til ombudsmanden g(cid:230)ldende, at dens holdning over for klagen har v(cid:230)ret meget aktiv i de syv (cid:229)r, der er g(cid:229)et, siden overtr(cid:230)delses- proceduren blev p(cid:229)begyndt. Imidlertid havde Kommissio- nen, til trods for en anmodning fra ombudsmanden, und- ladt at give klare, pr(cid:230)cise og gennemsigtige oplysninger til stłtte for denne p(cid:229)stand for derigennem at bevise, at den havde handlet med behłrig omhu i dette lange tids- rum. 3. Klagerens anmodning om at f(cid:229) aktindsigt i visse dokumenter 3. 1. For at klarl(cid:230)gge udviklingen i proceduren havde klageren ved flere lejligheder anmodet om oplysninger vedrłrende brevvekslingen mellem Kommissionen og de spanske myndigheder. Kommissionen besvarede disse anmodnin- ger med at afsl(cid:229) at udlevere disse skrivelser under henvis- ning til overtr(cid:230)delsesprocedurens fortrolige karakter. 3. 2. Kommissionen anfłrte i sine svar p(cid:229) denne forespłrgsel, at den som traktatens vogter skal sikre en atmosf(cid:230)re af gensidig tillid over for medlemsstaterne. Dette form(cid:229)l kan kun opfyldes gennem den fortrolige karakter af kontak- terne mellem Kommissionen og den p(cid:229)g(cid:230)ldende med- lemsstat. (1) Se den seneste sag, sag T-182/97, kendelse afsagt af Retten i Fłrste Instans (anden afdeling) den 16. februar 1998, Smanor SA, Hubert SØgaud og Monique SØgaud mod Kommissionen for De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskaber, Sml. 1998, s. II-0271 (endnu ikke offentliggjort). 3. 3. Beg(cid:230)ringer om aktindsigt i dokumenter, som Kommissio- nen ligger inde med, skal behandles i overensstemmelse med Kommissionens afgłrelse 94/90/EKSF, EF,Euratom til gennemfłrelse af den af R(cid:229)det og Kommissionen vedtagne C 300/120 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 adf(cid:230)rdskodeks. Disse retsakter p(cid:229)l(cid:230)gger Kommissionen en retlig forpligtelse til at sikre offentligheden stłrst mulig adgang til dokumenter, den ligger inde med. Undtagel- serne fra retten til aktindsigt i dokumenter błr fortolkes sn(cid:230)vert, s(cid:229)ledes at dette specifikke form(cid:229)l i adf(cid:230)rdskodek- sen ikke bringes i fare (1). DEN FORTROLIGE KARAKTER AF FORHOLDET MELLEM L˘GE OG PATIENT Afgłrelse om klage 819/19. 8. 96/GV/I/VK over Europa-Kommissio- nen 3. 4. I den foreliggende sag havde de p(cid:229)g(cid:230)ldende dokumenter ganske vist tilknytning til den eventuelle indledning af en overtr(cid:230)delsesprocedure i henhold til EF-traktatens artikel 169. P(cid:229) EF-rettens nuv(cid:230)rende stade har Kommissionen mulighed for at afsl(cid:229) aktindsigt i dokumenter vedrłrende undersłgelser, som kan fłre til en overtr(cid:230)delsesprocedure, ud fra hensynet til beskyttelsen af offentlighedens inter- esser (2). Afslaget p(cid:229) aktindsigt i dokumenter p(cid:229) dette grundlag udgjorde derfor ikke et tilf(cid:230)lde af fejl eller for- słmmelser. Konklusion Klagen I august 1996 klagede X. til ombudsmanden over en kommis- sionstjenestemands adf(cid:230)rd under hans praktikophold i Kom- missionens Overs(cid:230)ttelsestjeneste i Luxembourg. I 1994 fik kla- geren tildelt et praktikophold i Kommissionen. Lige i begyndel- sen af praktikopholdet blev han syg. Han fremsendte de nłd- vendige l(cid:230)geattester til Kommissionen. I januar 1995 ringede X’s kontorleder til hans l(cid:230)ge i Italien, som havde udstedt atte- sterne, og forhłrte sig om hans situation. X. fandt, at kontorle- deren havde handlet ukorrekt og fremsendte en klageskrivelse til Kommissionen. Han modtog ikke noget svar p(cid:229) denne skri- velse. I klagen til ombudsmanden gjorde X. fłlgende g(cid:230)ldende: P(cid:229) grundlag af ombudsmandens undersłgelser af denne klage, blev der fremfłrt fłlgende kritiske bem(cid:230)rkning: i) Den p(cid:229)g(cid:230)ldende kontorleder havde handlet ukorrekt. X. gjorde i hovedsagen g(cid:230)ldende, at kontorlederen advarede l(cid:230)gen mod at udstede ubegrundede l(cid:230)geattester. ii) Kommissionen burde have besvaret denne skrivelse. Kommissionen błr, n(cid:229)r den som traktatens vogter sikrer, at medlemsstaterne fuldt ud overholder EF-retten, fłlge god for- valtningsskik og handle med behłrig omhu. Dette indeb(cid:230)rer, at Kommissionen aktivt błr słge at f(cid:229) den p(cid:229)g(cid:230)ldende med- lemsstat til at bringe overtr(cid:230)delsen til ophłr og ogs(cid:229) orientere klageren om sine handlinger. Undersłgelsen Kommissionens udtalelse Kommissionen gjorde i sine svar til ombudsmanden g(cid:230)ldende, at dens holdning over for klagen har v(cid:230)ret meget aktiv i de syv (cid:229)r, der er g(cid:229)et, siden overtr(cid:230)delsesproceduren blev p(cid:229)be- gyndt. Imidlertid havde Kommissionen, til trods for en anmod- ning fra ombudsmanden, undladt at give klare, pr(cid:230)cise og gen- nemsigtige oplysninger til stłtte for denne p(cid:229)stand for derigen- nem at bevise, at den havde handlet med behłrig omhu i dette lange tidsrum. Eftersom dette aspect af sagen vedrłrte et overst(cid:229)et h(cid:230)ndelses- forlłb var det ikke relevant at słge en mindelig lłsning. Ombudsmanden afsluttede derfor sin behandling af sagen. Klagen blev sendt til Kommissionen. I sin udtalelse erkendte Kommissionen, at kontorlederen kontaktede klagerens l(cid:230)ge i januar 1995 for at »klarl(cid:230)gge situationen«. Ifłlge Kommissio- nen var kontorlederens intervention udelukkende begr(cid:230)nset til spłrgsm(cid:229)l, som var nłdvendige med henblik herp(cid:229), og han gjorde ikke noget forsłg p(cid:229) at p(cid:229)virke l(cid:230)gens vurdering. Han gjorde hende blot opm(cid:230)rksom p(cid:229), at l(cid:230)geattester var nłdven- dige for at begrunde alt frav(cid:230)r. Kommissionen erkendte ogs(cid:229), at kontorlederen oplyste l(cid:230)gen om klagerens boligsituation i Luxembourg. Ifłlge Kommissionen var denne oplysning rele- vant for drłftelsen med l(cid:230)gen og rummede ikke (cid:230)rekr(cid:230)nkende elementer. Derfor konkluderede Kommissionen, at kontorlede- ren til enhver tid handlede i overensstemmelse med normal praksis og med de fagetiske regler. (1) Sag T-124/96, dom af 6. februar 1998, Interporc Im- und Export GmbH mod Kommissionen, Sml. 1998, s. II-0231, pr(cid:230)mis 28-29. (2) Sag T-105/95, WWF UK mod Kommissionen, Sml. 1997, s. II-0313, pr(cid:230)mis 63. Med hensyn til klagerens andet klagepunkt blev det i Kommis- sionens udtalelse gjort g(cid:230)ldende, at der blev affattet et svar p(cid:229) skrivelsen, men at det ikke blev fremsendt som fłlge af en administrativ forglemmelse. 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/121 Klagerens bem(cid:230)rkninger Konklusion Klageren opretholdt klagen i sine bem(cid:230)rkninger. P(cid:229) grundlag af ombudsmandens undersłgelser af denne klage blev der fremsat fłlgende kritiske bem(cid:230)rkninger: Afgłrelsen 1. P(cid:229)standen om, at kontorlederen ikke burde have kontak- tet klagerens l(cid:230)ge 1. 1. Reglerne vedrłrende praktikophold i Kommissionen fast- s(cid:230)tter den procedure, der skal fłlges i tilf(cid:230)lde af syg- dom (1). Artikel 33 i reglerne giver administrationen pas- sende garantier til at sikre dens interesser. En praktikant, som er syg over tre dage, skal kunne bevise dette ved hj(cid:230)lp af en l(cid:230)geattest. Hvis han ikke er i stand til at freml(cid:230)gge et s(cid:229)dant bevis, kan administrationen se bort fra sygdommen. Hvis en l(cid:230)geattest ikke besvarer alle Kommissionens spłrgsm(cid:229)l, er der fastsat en s(cid:230)rlig pro- cedure: det kan kr(cid:230)ves af praktikanten, at han gennemg(cid:229)r en l(cid:230)geundersłgelse. 1. Som fastsl(cid:229)et af Domstolen opst(cid:229)r der et tillidsforhold mel- lem den patient, som słger behandling, og l(cid:230)gen, som det er vigtigt at sikre. God forvaltningsskik kr(cid:230)ver, at Kommis- sionen respekterer den fortrolige karakter af forholdet mel- lem l(cid:230)ge og patient. I den foreliggende sag kontaktede kla- gerens kontorleder direkte og uden klagerens tilladelse den l(cid:230)ge, som havde udstedt en l(cid:230)geattest til klageren. Uanset den pr(cid:230)cise karakter af de oplysninger, der tilstr(cid:230)btes eller blev givet om klagerens situation, er det indlysende, at denne handling risikerede at skade den fortrolige karakter af forholdet mellem l(cid:230)gen og patienten. Hvis Kommissio- nen fandt det nłdvendigt at klarl(cid:230)gge situationen, kunne den procedure, som udtrykkeligt er fastsat i artikel 33 i reglerne vedrłrende praktikophold, have v(cid:230)ret anvendt. 2. Ifłlge Kommissionen blev der affattet et svar p(cid:229) klagerens skrivelse, men det blev ikke fremsendt p(cid:229) grund af en administrativ forglemmelse. Det ville have v(cid:230)ret passende, om Kommissionen ogs(cid:229) havde beklaget denne forglem- melse. 1. 2. Som fastsl(cid:229)et af Domstolen opst(cid:229)r der et tillidsforhold mellem den patient, der słger behandling, og l(cid:230)gen (2), som det er vigtigt at sikre. God forvaltningsskik kr(cid:230)ver, at Kommissionen respekterer den fortrolige karakter af for- holdet mellem l(cid:230)ge og patient. Eftersom begge aspekter af sagen vedrłrte et overst(cid:229)et h(cid:230)ndel- sesforlłb, var det ikke relevant at słge en mindelig lłsning. Ombudsmanden afsluttede derfor sin behandling af sagen. 1. 3. I den foreliggende sag kontaktede klagerens kontorleder direkte og uden klagerens tilladelse den l(cid:230)ge, som havde udstedt en l(cid:230)geattest til klageren. Uanset den pr(cid:230)cise karakter af de oplysninger, der tilstr(cid:230)btes eller blev givet om klagerens situation, er det indlysende, at denne hand- ling risikerede at skade den fortrolige karakter af forholdet mellem l(cid:230)ge og patient. Hvis Kommissionen fandt det nłdvendigt at klarl(cid:230)gge situationen, kunne den procedu- re, som udtrykkelig er fastsat i artikel 33 i reglerne vedrł- rende praktikophold, have v(cid:230)ret anvendt. 2 Manglende besvarelse af klagerens skrivelse 2. 1. Ifłlge Kommissionen blev der affattet et svar p(cid:229) klagerens skrivelse, men det blev ikke fremsendt p(cid:229) grund af en administrativ forglemmelse. Det ville have v(cid:230)ret passende, om Kommissionen ogs(cid:229) havde beklaget denne forglem- melse. (1) I tilf(cid:230)lde af sygdom skal praktikanter straks underrette deres r(cid:229)dgi- vere. Hvis praktikanterne er frav(cid:230)rende over tre dage, skal de freml(cid:230)gge en l(cid:230)geattest, som angiver frav(cid:230)rets sandsynlige varig- hed, og som r(cid:229)dgiveren fremsender til uddannelsesafdelingen. De kan blive anmodet om at gennemg(cid:229) en l(cid:230)geundersłgelse i tjene- stens interesse. (2) Sag 155/78, M. mod Kommissionen, Sml. 1980, s. 1797. BEGRUNDELSE AF AFVISNING AF ANS(cid:216)GER Afgłrelse om klage 825/20. 8. 96/SH/SW/VK over Europa-Kommis- sionen Klagen I august 1996 klagede X. til ombudsmanden over, at han var blevet udelukket fra Kommissionens almindelige udv(cid:230)lgelses- prłve KOM/A/972, som han havde indgivet ansłgning til. Denne almindelige udv(cid:230)lgelsesprłve blev afholdt p(cid:229) grundlag af kvalifikationer og en mundtlig prłve med henblik p(cid:229) at oprette en reserveliste af speciall(cid:230)ger i lłnklasse A 5/A 4 med łstrigsk, finsk eller svensk statsborgerskab. Efter anmodning forelagde X. Kommissionen en levnedsbeskri- velse hvori han detaljeret redegjorde for uddannelse og erfaring p(cid:229) de relevante omr(cid:229)der. Med skrivelse af 29. maj 1996 modtog X. meddelelse om, at ansłgning. Den udv(cid:230)lgelseskomitØen havde afvist hans C 300/122 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 p(cid:229)g(cid:230)ldende standardskrivelse henviste alternativt til, at X. manglede en l(cid:230)gelig kvalifikation, og at han ikke havde fore- lagt dokumentation for studier i arbejdsmedicin (ett utbildnings- bevis efter specialstudier i arbetsmedicin). Med skrivelse af 8. juni 1996 bad X. udv(cid:230)lgelseskomitØen tage ansłgningen op til I sit svar fastholdt fornyet overvejelse. udv(cid:230)lgelseskomitØen, at X. ikke var i besiddelse af tilstr(cid:230)kkelig faglig erfaring inden for omr(cid:229)derne tropemedicin og str(cid:229)lings- beskyttelse. I klagen til ombudsmanden gjorde X. g(cid:230)ldende, Klagerens bem(cid:230)rkninger I sine bem(cid:230)rkninger fastholdt klageren, at Kommissionens begrundelse ikke var fuldst(cid:230)ndig klar. Han p(cid:229)pegede endvidere, at Kommissionen erkendte, at den havde givet to forskellige begrundelser. Endelig udtrykte X. tilfredshed med, at udv(cid:230)lgelseskomitØen havde forsikret ham om, at afgłrelsen ikke skyldtes normerin- gen af studietiden inden for det svenske uddannelsessystem. i) at hans kvalifikationer opfyldte de krav, der var fastsat i forbindelse med udv(cid:230)lgelsesprłven. I s(cid:230)rdeleshed under- stregede han, at han rent faktisk var i besiddelse af faglig erfaring inden for str(cid:229)lingsbeskyttelse, og at denne ikke var blevet taget i betragtning Afgłrelsen 1. Udv(cid:230)lgelseskomitØens begrundelse ii) at Kommissionen havde forelagt to forskellige begrundelser for at have afvist ansłgningen, og at han derfor ikke havde modtaget et passende svar p(cid:229) sin anmodning om fornyet behandling af sagen iii) at Kommissionens fejlagtige slutning kunne v(cid:230)re et tegn p(cid:229) diskriminering af ansłgere med svensk l(cid:230)geeksamen. 1. 1. Udv(cid:230)lgelsesprłve KOM/A/972 afholdtes med henblik p(cid:229) oprettelse af en reserveliste af speciall(cid:230)ger i arbejdsmedi- cin (lłnklasse A 5/A 4) til Kommissionens L(cid:230)getjeneste. I henhold til bekendtgłrelsens punkt III. B. 2 skulle ansł- gerne v(cid:230)re i besiddelse af en afsluttet l(cid:230)geuddannelse og et bevis p(cid:229) specialstudier i arbejdsmedicin. Endvidere skulle ansłgerne have faglig erfaring i bl. a. tropemedicin og str(cid:229)lingsbeskyttelse. Undersłgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev forelagt Kommissionen, som i det v(cid:230)sentligste anfłrte fłlgende: i) Udv(cid:230)lgelseskomitØen behandlede klagerens ansłgnings- skema og vedtog ikke at give ham adgang til udv(cid:230)lgelses- prłven, fordi han ikke var i besiddelse af et eksamensbevis i arbejdsmedicin. Denne afgłrelse blev meddelt X. i en skrivelse af 29. maj 1996. Udv(cid:230)lgelseskomitØen erkendte, at skrivelsen ikke var fuldst(cid:230)ndig klar, for s(cid:229) vidt angik begrundelsen for denne afgłrelse. 1. 2. I den fłrste skrivelse til klageren begrundede udv(cid:230)lgelses- komitØen ansłgningens afvisning med, at han ikke var i besiddelse af en l(cid:230)gelig kvalifikation, eller at han ikke havde forelagt dokumentation for studier i arbejdsmedicin (ett udbildningsbevis efter specialstudier i arbetsmedicin). I en anden skrivelse forelagde udv(cid:230)lgelseskomitØen en anden begrundelse, i henhold til hvilken X. ikke var i besiddelse af tilstr(cid:230)kkelig erfaring i forhold til de łvrige ansłgere inden for tropemedicin s(cid:229)vel som str(cid:229)lingsbeskyttelse. 1. 3. God forvaltningsskik kr(cid:230)ver, at en afgłrelse begrundes, jf. f. eks. EF-traktatens artikel 190. Begrundelsen skal give den berłrte part mulighed for at forst(cid:229), hvorfor en bestemt foranstaltning er blevet truffet. I udtalelsen til ombuds- manden erkendte Kommissionen, at udv(cid:230)lgelseskomitØens fłrste skrivelse til klageren ikke indeholdt en fuldst(cid:230)ndig klar begrundelse for denne afgłrelse. Reelt fremgik det, at begrundelsen ikke blot var uklar men ogs(cid:229) forkert. ii) Efter anmodning foretog udv(cid:230)lgelseskomitØen en fornyet behandling af klagerens ansłgning og konkluderede, at han i sammenligning med de łvrige kandidater ikke besad til- str(cid:230)kkelig erfaring i hverken tropemedicin eller str(cid:229)lings- beskyttelse. 1. 4. I den anden skrivelse angav udv(cid:230)lgelseskomitØen, at kla- gerens erfaring var utilstr(cid:230)kkelig i sammenligning med de łvrige kandidaters inden for tropemedicin s(cid:229)vel som str(cid:229)- lingsbeskyttelse. Udv(cid:230)lgelseskomitØen kan forsikre [X. ] om, at afgłrelsen ikke var influeret af normeringen af studietiden inden for det svenske uddannelsessystem men udelukkende af behovet for at sikre, at kun de bedst kvalificerede ansłgere blev indbudt til samtale. 1. 5. I henhold til artikel 27 i De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers per- sonalevedt(cid:230)gt skal det ved ans(cid:230)ttelse tilstr(cid:230)bes, at institu- tionen sikres medarbejdere, der opfylder de hłjeste krav 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/123 til kvalifikationer og indsats. Udv(cid:230)lgelseskomitØen var s(cid:229)ledes i sin ret til p(cid:229) grundlag af de kriterier, der var fast- lagt i bekendtgłrelsen om udv(cid:230)lgelsesprłven, at foretage en sammenlignende vurdering af ansłgerne for at sikre, at de bedst egnede ansłgere blev indbudt til samtale. Det var ikke muligt at finde en mindelig lłsning, eftersom dette aspekt af klagen vedrłrte et overst(cid:229)et h(cid:230)ndelsesforlłb. Ombudsmanden afsluttede derfor sin behandling af sagen. 1. 6. Denne begrundelse, der anfłres i den anden skrivelse syn- tes i sig selv at give ansłgeren en rimelig forklaring p(cid:229), hvorfor hans ansłgning var blevet afvist. Endvidere var begrundelsen forenelig med udv(cid:230)lgelseskomitØens skłns- befłjelse. Ikke desto mindre indeholdt den anden skrivelse ingen tilkendegivelse af, at begrundelsen i den fłrste skri- velse var forkert. Sammenholdt udgjorde den fłrste og den anden skrivelse s(cid:229)ledes en utilstr(cid:230)kkelig begrundelse. 2. P(cid:229)stand om diskriminering af ansłgere med svensk l(cid:230)geeksamen 2. 1. I sin udtalelse fastslog Kommissionen, at dens afgłrelse ikke havde v(cid:230)ret p(cid:229)virket af normeringen af klagerens studier inden for det svenske uddannelsessystem, men udelukkende af behovet for at sikre, at de bedst kvalifice- rede ansłgere blev indbudt til samtale. I sine bem(cid:230)rknin- ger udtrykte klageren tilfredshed med dette svar. 2. 2 Ombudsmandens undersłgelser viste derfor ingen tilf(cid:230)lde af fejl eller forsłmmelser, for s(cid:229) vidt angik dette aspekt af klagen. P(cid:229) grundlag af ombudsmandens undersłgelser blev der fremsat fłlgende kritiske bem(cid:230)rkninger: jf. God forvaltningsskik kr(cid:230)ver, at en afgłrelse begrundes, f. eks. EF-traktatens artikel 190. Begrundelsen skal give den berłrte part mulighed for at forst(cid:229), hvorfor en bestemt for- anstaltning er blevet truffet. I sin udtalelse til ombudsmanden erkendte Kommissionen, at udv(cid:230)lgelseskomitØens fłrste skri- velse til klageren ikke indeholdt en fuldst(cid:230)ndig klar begrun- delse for afgłrelsen. I realiteten fremgik det, at begrundelsen ikke blot var uklar men ogs(cid:229) forkert. Umiddelbart syntes den begrundelse, der anfłrtes i den anden skrivelse, at give ansłgeren en forklaring p(cid:229), hvorfor hans ansłgning var blevet afvist. Endvidere var begrundelsen forene- lig med udv(cid:230)lgelseskomitØens skłnsbefłjelse. Ikke desto min- dre indeholdt den anden skrivelse ikke en tilkendegivelse af, at den begrundelse, der var anfłrt i den fłrste skrivelse, var for- kert. Set under Øt indeholdt den fłrste og den anden skrivelse derfor ikke en passende forklaring p(cid:229), hvorfor ansłgeren ikke havde f(cid:229)et adgang til prłven. ˘NDRING AF FORSKNINGSST(cid:216)TTE Afgłrelse om klage 878/13. 9. 96/TT/IT/PD og klage 905/26. 9. 96/ AGS/IT/PD over Europa-Kommissionen Klagen stłttemodtagere) I september 1996 klagede Grant Holders Association (sammen- slutning af en nedsk(cid:230)ring i den stłtte, som dens medlemmer modtog fra Kommissionen, og over den m(cid:229)de hvorp(cid:229) Kommissionen havde foretaget denne nedsk(cid:230)ring. til ombudsmanden over Europa-Parlamentet I 1994 vedtog R(cid:229)det og afgłrelse 1110/94/EF om fjerde rammeprogram for Det Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabs indsats inden for forskning, teknologisk udvikling og demonstrationsaktioner (1). Inden for rammerne af Euratom- traktaten vedtog R(cid:229)det afgłrelse 94/268/Euratom om et rammeprogram for Det Europ(cid:230)iske Atomenergif(cid:230)llesskabs indsats inden for forskning og uddan- nelse (2). en parallel afgłrelse, I henhold til pr(cid:230)amblen til disse to afgłrelser skal F(cid:230)llesska- bernes aktioner inden for rammeprogrammerne blandt andre m(cid:229)l tage sigte p(cid:229) at stimulere og fremme forskeres, navnlig unge forskeres, uddannelse og mobilitet. Endvidere skal De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers F(cid:230)lles Forskningscenter bidrage til rammeprogrammernes gennemfłrelse. Det F(cid:230)lles Forskningscenters rolle er fastlagt mere detaljeret i R(cid:229)dets beslutning 94/918/EF om et s(cid:230)rprogram for forskning og teknologisk udvikling, herunder demonstration, der skal gennemfłres for Det Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskab, dels af FFC, dels ved hj(cid:230)lp af konkurrencebaseret teknisk-videnskabelig stłtte til F(cid:230)llesskabets politik (3), og i R(cid:229)dets beslutning nr. 94/919/Eur- atom om et s(cid:230)rprogram for forskning og teknologisk udvikling herunder demonstration, der skal gennemfłres af Det F(cid:230)lles Forskningscenter for Det Europ(cid:230)iske Atomernergif(cid:230)llesskab (4). Det fremg(cid:229)r af pr(cid:230)amblen til disse to beslutninger, at Det F(cid:230)lles Forskningscenter sammen med sine laboratorier og anl(cid:230)g skal yde et effektivt bidrag til forskeres uddannelse og mobilitet. (1) EFT L 126 af 18. 5. 1994, s. 1. (2) EFT L 115 af 6. 5. 1994, s. 31. (3) EFT L 361 af 31. 12. 1994, s. 114. (4) EFT L 361 af 31. 12. 1994, s. 132. C 300/124 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 I henhold til disse retsakter indgik Det F(cid:230)lles Forskningscenter kontrakter med forskere fra de forskellige EF-medlemsstater. Den enkelte kontrakt er en standardformular, der skal udfyldes med de enkelte elementer i hvert enkelt tilf(cid:230)lde, og har titlen »Individuel stipendiekontrakt mellem Det Europ(cid:230)iske F(cid:230)lles- skab og (X)«. Et bilag indeholdende de generelle vilk(cid:229)r, som fin- der anvendelse, er vedfłjet kontrakten. Begge dokumenter er udarbejdet af Kommissionens tjenestegrene. Standardformula- ren d(cid:230)kker hele stipendiets lłbetid ved Det F(cid:230)lles Forskning- scenter, hvilket normalt er to (cid:229)r. I stipendiets lłbetid modtager forskeren en m(cid:229)nedlig stłtte fra F(cid:230)llesskabet. P(cid:229) baggrund heraf besluttede forskerne i Grant Holders Asso- ciation at indgive en klage til ombudsmanden. I klagen blev det anfłrt, at den afgłrelse, der var truffet, fuldst(cid:230)ndig kuldka- stede det grundlag, hvorp(cid:229) de enkelte stłttemodtagere var g(cid:229)et ind i forskningsprogrammet, navnlig for forskere med familie. Endvidere blev det anfłrt, at den trufne afgłrelse gjorde det fysisk meget vanskeligt for forskerne at forts(cid:230)tte ved Det F(cid:230)lles Forskningscenter. Sammenslutningens p(cid:229)stande gik i hovedsa- gen p(cid:229), at: I alle de p(cid:229)g(cid:230)ldende kontrakter i denne sag hed det i artikel 4, stk. 1, i den anvendte standardformular: Kommissionen betaler i hele stipendiets lłbetid kontrahenten et m(cid:229)nedligt belłb p(cid:229) (cid:133) ECU. Dette belłb vil blive enten forhłjet eller nedsk(cid:229)ret efter Europa-Kommissionens godkendelse af de nye generelle forskningsuddannelsesstipendier. Denne for (cid:230)ndring vil ikke f(cid:229) tilbagevirkende kraft. vilk(cid:229)r 1. Kommissionen burde have informeret stłttemodtagerne i forvejen om den eventuelle forest(cid:229)ende nedsk(cid:230)ring af stłt- ten, inden den traf sin afgłrelse 2. skrivelsen af 6. august 1996 burde have v(cid:230)ret rettet til hver enkelt stłttemodtager p(cid:229) hans eget sprog, og 3. de bestemmelser i kontrakterne, som (cid:229)bnede mulighed for nedsk(cid:230)ringen af stłtten, var ulovlige og urimelige og gik p(cid:229) tv(cid:230)rs af (cid:229)nden i mobilitetsprogrammerne. Det var i artikel 9 i standardformularen fastsat, at de vedfłjede generelle vilk(cid:229)r udgłr en integrerende del af kontrakten, og at: Disse generelle vilk(cid:229)r vil blive erstattet med nye efter godkendelsen af de nye generelle vilk(cid:229)r for forskningsuddannelsesstipendier. De nye vilk(cid:229)r vil ikke f(cid:229) tilbagevirkende kraft. (Teksten fremh(cid:230)vet og understreget i originalen). Undersłgelsen Kommissionens udtalelse Den 29. juli 1996 vedtog Kommissionen en afgłrelse om nye standardkontraktformularer, nye stłttebelłb og nye generelle vilk(cid:229)r. Kommissionen vedtog, at afgłrelsen skulle finde anven- delse p(cid:229) alle eksisterende kontrakter, der indeholdt de ovenfor citerede bestemmelser. I henhold til afgłrelsen skulle den tr(cid:230)de i kraft den 1. august 1996. Det er blevet fastsl(cid:229)et, at ca. 50 stłttemodtageres lłbende stłtte blev reduceret med 30 % som fłlge af denne afgłrelse. Med skrivelser af 6. august 1996 blev de enkelte stłttemod- tagere informeret om afgłrelsen, og denne tr(cid:229)dte i kraft pr. 1. august 1996. Skrivelsen var affattet p(cid:229) fransk. Vedfłjet skrivel- sen var de nye generelle vilk(cid:229)r p(cid:229) fransk og en uofficiel over- s(cid:230)ttelse heraf p(cid:229) engelsk. Skrivelsen sluttede af med at anmode den enkelte stłttemodtager om at kontakte Kommissionens tje- nestegrene vedrłrende undertegnelse af de nye kontrakter, men fłrst den 9. september 1996 p(cid:229) grund af sommerferien. Der- efter udfoldede stłttemodtagerne en betydelig aktivitet, idet de henvendte sig til advokater, kommissionsmedlemmer og kom- missionstjenestegrene med henblik p(cid:229) at f(cid:229) Kommissionen til at afst(cid:229) fra at nedsk(cid:230)re den lłbende stłtte og for at f(cid:229) klarhed over visse bestemmelser i de nye generelle vilk(cid:229)r. Bortset fra sidstn(cid:230)vnte aspekt var disse kontakter tilsyneladende nyttelłse. Med hensyn til sammenslutningens fłrste klagepunkt gjorde Kommissionen g(cid:230)ldende, at Det F(cid:230)lles Forskningscenters admi- nistration enten direkte eller via sammenslutningen holdt stłt- temodtagerne informeret om udviklingen i drłftelsen om de nye stłttebelłb. Kommissionen p(cid:229)pegede navnlig, at der den 11. juli 1996 fandt et młde sted i Det F(cid:230)lles Forskningscenters afdeling i Ispra, hvorunder stłttemodtagerne blev informeret om Kommissionens forest(cid:229)ende afgłrelse. Med hensyn til skrivelsen af 6. august 1996 erkendte Kommis- sionen, at det var forkert kun at sende en fransk version af skrivelsen til stłttemodtagerne, og den forpligtede sig til ikke at gentage denne fejl fremover. Den forpligtede sig ogs(cid:229) til at f(cid:229) kontrakter oversat til de łvrige EF-sprog. Med hensyn til sammenslutningens tredje klagepunkt gjorde Kommissionen g(cid:230)ldende, at de nye stłttebelłb blev vedtaget af hensyn til sammenh(cid:230)ng og ensartethed, s(cid:229)ledes at stłttebelł- bet var identisk med de belłb, der anvendtes inden for uddan- nelse gennem forskningskontrakter inden for andre program- mer under det i ovenn(cid:230)vnte endvidere g(cid:230)ldende, at de nye belłb blev fastlagt efter nłje hłring af rammeprogram, afgłrelser. Kommissionen som fastlagdes gjorde fjerde 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/125 medlemsstaternes repr(cid:230)sentanter. De blev beregnet p(cid:229) en s(cid:229)dan m(cid:229)de, at det i videst muligt omfang sikredes, at stłtte- modtagerne modtog et nettobelłb svarende til, hvad en forsker p(cid:229) et tilsvarende niveau ville tjene i v(cid:230)rtslandet. Supplerende undersłgelser Det vedtoges, at de nye belłb ogs(cid:229) skulle finde anvendelse p(cid:229) de lłbende kontrakter, som indeholdt ovenn(cid:230)vnte bestemmel- ser. Men for at głre det muligt for de 47 stłttemodtagere ved Det F(cid:230)lles Forskningscenters afdeling i Ispra og de fire stłtte- modtagere ved Det F(cid:230)lles Forskningscenters afdeling i Sevilla at forberede sig p(cid:229) den v(cid:230)sentlige nedsk(cid:230)ring i deres stłtte vedtog Kommissionen den 16. december 1996 at indstille afgłrelsens anvendelse til den 31. marts 1997. Der var s(cid:229)ledes ingen nedsk(cid:230)ring i den lłbende stłtte indtil den dato. Sammenslutningens bem(cid:230)rkninger Med hensyn til det fłrste klagepunkt gjorde sammenslutningen g(cid:230)ldende, at den lokale administration i Det F(cid:230)lles Forskning- scenters afdeling i Ispra gjorde alt, hvad der stod i dens magt for at holde stłttemodtagerne orienteret om udviklingen vedrł- rende deres situation. Sammenslutningen gjorde imidlertid g(cid:230)ldende, at den lokale administration stod over for en mangel p(cid:229) oplysninger fra Kommissionens tjenestegrene i Bruxelles. Under alle omst(cid:230)ndigheder blev stłttemodtagerne fłrst orien- teret om den forest(cid:229)ende nedsk(cid:230)ring af deres stłtte p(cid:229) młdet den 11. juli 1996. Med hensyn til det andet klagepunkt gjorde sammenslutningen g(cid:230)ldende, at den godtog Kommissionens undskyldning for kun at have sendt en fransk version af skrivelsen af 6. august 1996 til de enkelt stłttemodtagere. Med hensyn til de nye stłttebelłb gjorde sammenslutningen g(cid:230)ldende, at den ikke satte spłrgsm(cid:229)lstegn ved Kommissionens ret til at fastl(cid:230)gge nye belłb. Den var endog indstillet p(cid:229) at acceptere de overvejelser, som l(cid:229) til grund for de nye belłb, og det p(cid:229)st(cid:229)ede form(cid:229)l med de nye belłb dvs. belłb svarende til, hvad en forsker p(cid:229) et tilsvarende niveau ville tjene i samme land. Men sammenslutningen satte et stort spłrgsm(cid:229)lstegn ved, hvorfor de nye belłb skulle finde anvendelse p(cid:229) de lłbende kontrakter. I denne sammenh(cid:230)ng blev det understreget, at nedsk(cid:230)ringen af stłtten inden for lłbende kontrakter ikke tog sigte p(cid:229) at kompensere for f. eks. lavere leveomkostninger eller lavere skatter. I s(cid:229) tilf(cid:230)lde ville en nedsk(cid:230)ring af stłtten ikke indeb(cid:230)re en nettonedsk(cid:230)ring af stłtten. Den vedtagne kom- missionsafgłrelse henviste ikke til s(cid:229)danne eventuelt forsvarlige omst(cid:230)ndigheder. Tv(cid:230)rtimod indebar afgłrelsen en 30 % netto- nedsk(cid:230)ring af stłtten inden for lłbende kontrakter. I visse til- f(cid:230)lde kuldkastede nedsk(cid:230)ringen fuldst(cid:230)ndig de vilk(cid:229)r, som l(cid:229) til grund for, at forskeren var g(cid:229)et ind i forskningsprogrammet. Med hensyn til indstillingen af gennemfłrelsen af den trufne afgłrelse, som Kommissionen vedtog den 16. december 1996, błd sammenslutningen denne velkommen, men den gjorde g(cid:230)ldende, at forskere, hvis kontrakter ikke udlłb fłr slutningen af 1997, stadig ville lide under de alvorlige negative virkninger af den trufne afgłrelse. Efter behłrig gennemgang af Kommissionens udtalelse og sam- menslutningens bem(cid:230)rkninger henvendte ombudsmanden sig til Kommissionen. Ombudsmanden anfłrte i sin skrivelse, at medens det generelle form(cid:229)l med fastl(cid:230)ggelsen af nye stłttebe- lłb forekom at v(cid:230)re forst(cid:229)eligt, havde Kommissionen ikke spe- cificeret, hvorfor dens afgłrelse skulle finde anvendelse p(cid:229) lłbende stłtte. Ombudsmanden anfłrte endvidere, at forskere med rimelighed kunne forvente, at Kommissionen ikke gjorde en s(cid:229) drastisk brug af de citerede kontraktbestemmelser, og at en nedsk(cid:230)ring p(cid:229) 30 % af stłtten i forbindelse med den lłbende stłtte havde gjort det fysisk meget vanskeligt for en forts(cid:230)tte deres arbejde og under alle r(cid:230)kke forskere at omst(cid:230)ndigheder truede deres motivation. Endelig anfłrte ombudsmanden, at det ikke kunne udelukkes, at forskere frem- over ville afholde sig fra at g(cid:229) ind i forskningsprogrammer, hvis det blev kendt, at stłtten kunne blive drastisk nedsk(cid:229)ret i kontraktens lłbetid. Ombudsmanden sluttede af med at foresl(cid:229), at Kommissionen tager sin holdning op til fornyet overvejelse i lyset af disse overvejelser. Kommissionen gjorde i sit svar p(cid:229) denne skrivelse g(cid:230)ldende, at den meget ofte var blevet kritiseret for de hłje belłb, den til- delte stłttemodtagere, og for ikke fuldt ud at have taget hensyn til de eksisterende forhold i det land, hvor forskningen blev gennemfłrt. Ifłlge Kommissionen var disse spłrgsm(cid:229)l blevet drłftet i det relevante programudvalg og under hensyn til de punkter, som var blevet rejst af flere delegationer, vedtog Kom- missionen de nye belłb. Kommissionen p(cid:229)pegede, at de nye belłb tilsigtede at skabe sammenh(cid:230)ng og billighed med hensyn til den stłtte, der anvendtes inden for andre s(cid:230)rprogrammer under det fjerde rammeprogram. Andre faktiske omst(cid:230)ndigheder Det fremgik af en klage, som blev indgivet til ombudsmanden den 23. september 1997 (klage 855/97/PD), at en forsker som fłlge af den drastiske nedsk(cid:230)ring af den lłbende stłtte havde v(cid:230)ret nłdt til at forlade sit forskningsprogram og vende tilbage til sit hjemland med sin familie. Afgłrelsen 1. Med hensyn til det fłrste klagepunkt om mangel p(cid:229) oplys- ninger til og kommunikation med stłttemodtagerne forud for Kommissionens afgłrelse skal det fłrst bem(cid:230)rkes, at god forvaltningsskik kr(cid:230)ver, at administrationen behandler borgerne p(cid:229) en retf(cid:230)rdig og rimelig m(cid:229)de. Dette indeb(cid:230)rer bl. a. , at administrationen, n(cid:229)r den agter at tr(cid:230)ffe foranstalt- ninger over for et begr(cid:230)nset og klart identificeret antal borgere, etablerer passende kontakter med de berłrte bor- C 300/126 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 gere, hvorved det bliver muligt for disse at tilkendegive deres mening. Det indeb(cid:230)rer ogs(cid:229), at borgerne informeres med et passende varsel om de trufne foranstaltninger, s(cid:229)le- des at de kan tage hensigtsm(cid:230)ssige skridt til at tilpasse sig den (cid:230)ndrede situation. I dette tilf(cid:230)lde fremgik det, at der ikke var kontakt mellem de ansvarlige kommissionstjenestegrene og stłttemodtager- ne. P(cid:229) młdet den 11. juli 1996 blev stłttemodtagerne sim- pelt hen informeret om den eventuelle nedsk(cid:230)ring af deres stłtte, inden Kommissionen rent faktisk traf sin afgłrelse herom den 29. juli 1996. Da stłttemodtagerne med skri- velserne af 6. august 1996 blev informeret om den faktiske nedsk(cid:230)ring, som afgłrelsen indebar, var nedsk(cid:230)ringen alle- rede tr(cid:229)dt i kraft. Denne m(cid:229)de at g(cid:229) til v(cid:230)rks p(cid:229) forekom at v(cid:230)re autorit(cid:230)r og arrogant og overholdt s(cid:229)ledes ikke god forvaltningsskik. 2. Med hensyn til skrivelsen af 6. august 1996 erkendte Kom- missionen, at skrivelsen burde have v(cid:230)ret sendt til den enkelte stłttemodtager p(cid:229) hans eget sprog, og den und- skyldte dette. Derfor fandt ombudsmanden, at der ikke var grund til at forfłlge undersłgelsen vedrłrende dette aspekt af klagen. 3. Med hensyn til p(cid:229)standen om, at de bestemmelser, som (cid:229)bnede mulighed for den drastiske nedsk(cid:230)ring af stłtten, var ulovlige, skal det bem(cid:230)rkes, at dette spłrgsm(cid:229)l skal vurderes i lyset af den nationale ret, som finder anvendelse, hvilket er de nationale myndigheders opgave. Ombudsman- den undersłgte derfor ikke dette spłrgsm(cid:229)l. Administratio- imidlertid altid st(cid:229) ombudsmanden til regnskab nen skal for sin overholdelse af god forvaltningsskik og s(cid:229)ledes v(cid:230)re i stand til at give ombudsmanden en sammenh(cid:230)ngende beretning om sine aktioner og om, hvorfor den mener, at de er berettigede. God forvaltningsskik kr(cid:230)ver bl. a. , at Kommissionen behandler borgerne p(cid:229) en retf(cid:230)rdig og rimelig m(cid:229)de. I dette tilf(cid:230)lde blev det fastsl(cid:229)et, at de bestemmelser, som Kommissionen havde indfłjet i standardkontrakten, (cid:229)bnede mulighed for en nedsk(cid:230)ring af den lłbende stłtte uden nogen begr(cid:230)nsninger, og uden at der blev givet nogen som ville indikationer med hensyn til de parametre, komme til at ligge til grund for en nedsk(cid:230)ring. Bestemmel- serne m(cid:229) anses for at głre accept af et praktikophold meget usikker og głre misbrug mulig. De kan ikke beteg- nes som retf(cid:230)rdige. I betragtning heraf skal der v(cid:230)re mindst altoverskyggende grunde til at ty til disse bestem- melser. Kommissionen var stand til at anfłre s(cid:229)danne altoverskyggende grunde. ikke i Konklusion P(cid:229) grundlag af ombudsmandens undersłgelser af disse klager blev der fremsat fłlgende kritiske bem(cid:230)rkning: God forvaltningsskik kr(cid:230)ver, at Kommissionen behandler bor- gerne p(cid:229) en retf(cid:230)rdig og rimelig m(cid:229)de. Ved at undlade at etab- lere passende kontakter med stłttemodtagerne, der var berłrt af en v(cid:230)sentlig nedsk(cid:230)ring, som Kommissionen p(cid:229)t(cid:230)nkte at foretage i deres stłtte, og ved at undlade at informere dem med behłrigt varsel om nedsk(cid:230)ringen opfyldte Kommissionen ikke dette krav. Kommissionen handlede endvidere i brud med dette krav ved at anvende uretf(cid:230)rdige kontraktbestemmelser. Eftersom disse aspekter af sagen vedrłrte procedurer som var del af et afsluttet h(cid:230)ndelsesforlłb (cid:151) de berłrte stłttemod- tagere havde afsluttet deres stipendieophold ved Det F(cid:230)lles Forskningscenter (cid:151) var det ikke relevant at słge en mindelig lłsning. Ombudsmanden afsluttede derfor sin behandling af sagen. ST(cid:216)TTE TIL EN FILMFESTIVAL: UTILSTR˘KKELIG BEGRUNDELSE Afgłrelse af klage 23/97/KH mod Europa-Kommissionen Klagen Hr. M. klagede via breve fra december 1996 og januar 1997 for Stichting Nederlands Film Festival (NFF) over Kommissio- nen. Han fremfłrte p(cid:229)stande om en uforst(cid:229)elig behandling fra Kommissionens generaldirektorat XIII, d(cid:229)rlige arbejdsgange og manglende information. Klagens baggrund kan opsummeres som fłlger. I 1995 tilrette- lagde NFF en dag med videnskabelige film, hvortil den modtog stłtte fra Kommissionen. Det var (cid:229)benbart, at b(cid:229)de NFF og Kommissionens tjenestegrene ans(cid:229) arrangementet for at v(cid:230)re en succes. NFF besluttede derfor at afholde endnu en dag med videnskabelige film i 1996, hvortil de ligeledes słgte om stłtte fra Kommissionen. Denne stłtte blev imidlertid ikke tildelt. NFF indsendte ansłgningen om stłtte til den videnskabelige filmdag i 1996 i maj 1996. Kommissionen svarede via breve af 18. og 28. juni 1996. P(cid:229) baggrund heraf fandt ombudsmanden, at Kommissionen ved anvendelse af uretf(cid:230)rdige kontraktbestemmelser ikke havde handlet i overensstemmelse med god forvaltnings- skik. Det fłrste brev angav, at klagerens projekt var af en art, der kunne modtage stłtte. Men klageren m(cid:229)tte imidlertid tilret- 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/127 tel(cid:230)gge budgettet, s(cid:229) det kom ned under den gr(cid:230)nse p(cid:229) 12 000 ECU, som ifłlge det relevante program under Kommis- sionen (1) ikke kunne overskrides. Med brevet var vedlagt et ansłgningsskema. Vi har nłje undersłgt muligheden for ogs(cid:229) at yde łkonomisk stłtte til den 16. Nederlandske Filmfestival. Jeg beklager at m(cid:229)tte meddele Dem, at ansłgningen ikke er blevet accepteret af vores łkonomiske myndighed, idet rapporten for det tidligere arrange- ment p(cid:229) det tidspunkt ikke var afsluttet p(cid:229) tilfredsstillende m(cid:229)de. Det andet brev indeholdt et ekstra ansłgningsskema og n(cid:230)vnte, hvilke dokumenter der skulle sendes med. Det med- delte ogs(cid:229) klageren, at ansłgningen skulle sendes s(cid:229) hurtigt som muligt. Den 1. juli 1996 svarede NFF som fłlger: »Vi sender hermed det udspecificerede budget for Den Videnskabe- lige Filmdag, Mesterklassen og Seminaret. Vi anmoder Dem hłf- ligst om et EF-tilskud p(cid:229) 12 000 ECU samt om deltagelse af en EF-repr(cid:230)sentant ved arrangementet (GD XIII D/2). « I brev af 11. september 1996 svarede Kommissionen fłlgende: »Jeg beklager at m(cid:229)tte meddele Dem, at Deres ansłgning om stłtte er blevet afvist. Jeg undskylder for den ulejlighed dette m(cid:229)tte p(cid:229)fłre Dem. Den endelige rapport fra 1995-arrangementet er endnu ikke ble- vet fremlagt for Kommissionen i den form, der er n(cid:230)vnt i kon- trakten, og dette opfattes som en misligholdelse af de kontraktlige forpligtelser. « Herefter blev der afholdt et młde mellem den ansvarlige kom- missionstjenestegren og NFF den 23. september 1996. Efter dette młde sendte NFF et brev til Kommissionen den 27. november 1996, hvori den fortalte Kommissionen, at filmfesti- valen havde v(cid:230)ret en stor succes. I brevet hed det videre at, »Efter hr. [M’s] besłg p(cid:229) Deres kontor og vores telefonopring- ning lovede De at kontakte mig efter festivalen om proceduren ang(cid:229)ende de 25 000 ECU i stłtte til den anden dag af Den Videnskabelige Film. Jeg forsłgte forg(cid:230)ves at f(cid:229) fat p(cid:229) Dem over telefonen. Jeg ville v(cid:230)re taknemmelig, hvis De ville kon- takte mig ang(cid:229)ende ovenst(cid:229)ende projekt. « Jeg beklager ikke at kunne hj(cid:230)lpe Dem ved denne lejlighed. « Undersłgelsen Kommissionens udtalelse til Kommissionen. Klagen blev sendt I sin fłrste udtalelse erkl(cid:230)rede Kommissionen, at NFF med hensyn til 1995-stłtten havde undladt at opfylde en af sine grundl(cid:230)ggende forpligtel- ser, idet den indsendte sin rapport om stłtten for sent. Udbeta- lingen blev dog alligevel godkendt. Kommissionen henviste ogs(cid:229) til klagerens korrespondance ang(cid:229)ende 1996-projektet. Med henvisning til sit brev af 18. juni 1996 erkl(cid:230)rede Kommissionen, at NFF var blevet korrekt informeret om gr(cid:230)nsen p(cid:229) 12 000 ECU for s(cid:229)danne tilskud, og at organisationen var blevet bedt om at indsende en ny ansłg- ning. Hvad angik efterfłlgende ansłgninger fra NFF erkl(cid:230)rede Kom- missionen, at gennemsłgning af systemet for dokumentregi- strering i det p(cid:229)g(cid:230)ldende generaldirektorat ikke viste noget tegn p(cid:229) indkommet post i form af en ansłgning eller korre- spondance om dette emne. NFF forhłrte sig senere om stłtten. Kommissionen indrłmmede, at svaret, i hvilket man meddelte NFF, at deres ansłgning formelt var blevet afvist, var en fejl- tagelse. I en efterfłlgende telefonsamtale meddelte Kommissio- nen NFF, at den reelt ikke havde modtaget nogen ansłgning, og at det nu var for sent at lave en s(cid:229)dan. Den 23. september 1996 spurgte NFF igen, om der stadig var mulighed for at f(cid:229) stłtte til 1996-projektet. Organisationen fik oplyst, at der ingen mulighed var for at stłtte 1996-arrangementet. Klagerens bem(cid:230)rkninger Efter dette brev meddelte NFF Kommissionens tjenestegrene den 29. november 1996, at den havde besluttet at forts(cid:230)tte stłtteprocedurerne s(cid:229) hurtigt som muligt ad diplomatiske kanaler. Den 9. januar 1997 sendte Kommissionen fłlgende brev til NFF: I sine bem(cid:230)rkninger fastholdt NFF klagen. P(cid:229) grund af Kom- missionens brev af 9. januar 1997, i hvilket den n(cid:230)vnte, at NFF ikke havde fłrt tilstr(cid:230)kkeligt regnskab for, hvordan den havde brugt stłtten i 1995, gjorde NFF udfłrligt rede for sit regnskab for anvendelsen af 1995-stłtten. »Jeg er glad for at kunne meddele Dem, at betalingen af vores łkonomiske bidrag til NFF 1995 endelig er blevet godkendt af vores łkonomiske myndighed. Stłtten p(cid:229) 12 000 ECU skulle blive overfłrt til Deres bankkonto en af de n(cid:230)rmeste dage. Yderligere undersłgelser (1) Innovation (cid:151) Den tredje aktivitet under det fjerde rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling (cid:151) Formidling og optime- ring af resultater. P(cid:229) grund af Kommissionens forskellige grunde til ikke at udbe- tale stłtte for 1996 bad ombudsmanden Kommissionen om yderligere oplysninger. C 300/128 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 I sin anden udtalelse erkl(cid:230)rede Kommissionen, at den aldrig havde overvejet spłrgsm(cid:229)let om, hvorvidt den skulle give stłtte eller ej, da den aldrig havde modtaget nogen behłrigt udfyldte ansłgningsskemaer. Konklusion Kommissionen tilfłjede, at den tjenesteansvarlige efter NFF’s klage havde gennemg(cid:229)et den interne procedure for at głre den mere formel, is(cid:230)r hvad angik kommunikation med ansłgerne om stłtte. I sine bem(cid:230)rkninger til Kommissionens anden udtalelse fast- holdt NFF sin klage. Afgłrelsen 1. Kommissionen fastholdt i sine to udtalelser ikke, at man havde afvist stłtten for 1996, fordi NFF ikke havde fłrt til- str(cid:230)kkeligt regnskab for brugen af 1995-stłtten. Ombuds- manden undersłgte derfor ikke n(cid:230)rmere det korrekte i Kommissionens p(cid:229)stand, at NFF’s regnskabsfłring var man- gelfuld. 2. Kommissionen fastholdt, at NFF ikke modtog stłtte til 1996-arrangementet, fordi den aldrig havde modtaget nogen formel ansłgning. Der var ikke noget afgłrende bevis for, at Kommissionen reelt havde modtaget de for- melle ansłgninger. Derfor kunne ombudsmanden ikke g(cid:229) l(cid:230)ngere ned i spłrgsm(cid:229)let om, hvorvidt Kommissionen havde behandlet NFF’s ansłgning p(cid:229) en ukorrekt m(cid:229)de. 3. Domstolens retspraksis og god forvaltningsskik kr(cid:230)ver, at administrationen giver ordentlige og sammenh(cid:230)ngende begrundelser for sine handlinger over for borgerne. (1). I denne sag s(cid:229) det ud til, at Kommissionen fłrst ikke gav nogen begrundelse for at afvise klagerens ansłgning om stłtte, dern(cid:230)st motiverede den afvisningen ved at henvise til, at klageren ikke havde overholdt kravene til regnskabet for anvendelse af en tidligere stłtte, og endelig til sidst angav Kommissionen, at den aldrig havde modtaget ansłg- ningen. Dermed havde Kommissionen misligholdt kravet om at give en tilstr(cid:230)kkelig og sammenh(cid:230)ngende begrun- delse. P(cid:229) baggrund af undersłgelserne af denne klage var det nłdven- digt at frems(cid:230)tte fłlgende kritiske bem(cid:230)rkning: retspraksis og god forvaltningsskik kr(cid:230)ver, at Domstolens administrationen giver ordentlige og sammenh(cid:230)ngende be- grundelser for sine handlinger over for borgerne. I denne sag s(cid:229) det ud til, at Kommissionen fłrst ikke gav nogen begrun- delse for at afvise klagerens ansłgning om stłtte, dern(cid:230)st motiverede den afvisningen ved at henvise til, at klageren ikke havde overholdt kravene til regnskabet for anvendelse af en tid- ligere stłtte, og endelig til sidst angav Kommissionen, at den aldrig havde modtaget ansłgningen. Dermed havde Kommis- sionen misligholdt kravet om at give en tilstr(cid:230)kkelig og sam- menh(cid:230)ngende begrundelse. Da dette aspekt af sagen angik procedurer, der omhandlede specifikke h(cid:230)ndelser i fortiden, var det ikke relevant at forfłlge en mindelig lłsning af sagen. Ombudsmanden afsluttede derfor sagen. GENSIDIG ANERKENDELSE AF HELIKOPTERCERTIFIKATER Afgłrelse om klage 121/97/VK over Europa-Kommissionen Klagen I februar 1997 indgav B. en klage til ombudsmanden over Kommissionen. Han gjorde g(cid:230)ldende, at Kommissionen havde undladt at sikre, at de tyske myndigheder overholdt et direktiv om gensidig anerkendelse af personcertifikater, der giver adgang til udłvelse af funktioner i civil luftfart (2). Han gjorde ligeledes g(cid:230)ldende, at Kommissionen ikke havde handlet i overensstemmelse med sine forpligtelser i henhold til direkti- vet. 4. Ombudsmanden udtrykte tilfredshed med Kommissionens initiativ til at tage sine procedurer op til ny behandling. (1) Se blandt andet dom af 7. november 1997 i sag T-218/95, Azienda Agricola »Le Canne« Kommissionen, Sml 1997, s. II-2055 (pr(cid:230)mis 65). Se ogs(cid:229) om administrationens ansvar for at kunne begrunde sine handlinger, J. A. Usher, »The »Good Administration« of Com- munity Law«, i Current Legal Problems (1985) s. 278. B. havde anmodet de tyske myndigheder om anerkendelse af hans łstrigske helikoptercertifikat for erhvervspiloter. De tyske myndigheder fandt, at hans certifikat ikke var (cid:230)kvivalent med et tysk certifikat, og derfor ville de ikke anerkende det, med- mindre B. opfyldte supplerende krav. B. betragtede dette som diskriminerende og klagede til Kommissionen. Efter en brev- veksling var B. utilfreds med Kommissionens holdning og kla- (2) R(cid:229)dets direktiv 91/670/E(cid:216)F (EFT af 31. 12. 1991, s. 21). 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/129 gede til ombudsmanden. Han gjorde g(cid:230)ldende, at Kommissio- nen havde undladt at: Klagerens bem(cid:230)rkninger 1. udarbejde en sammenlignende oversigt over de krav, der anvendes i hver medlemsstat for udstedelse af helikopter- certifikater, hvilket er fastsat i direktivets artikel 4 I sine bem(cid:230)rkninger opretholdt B. sin klage. 2. sikre, at de tyske myndigheder ikke p(cid:229)l(cid:230)gger diskrimine- rende krav for anerkendelse af łstrigske helikopterartifika- ter Afgłrelsen 3. udarbejde det forslag til r(cid:229)dsretsakt om fuldst(cid:230)ndig gensi- dig anerkendelse af certifikater, som er fastsat i pr(cid:230)amblen til direktivet 4. besvare en skrivelse, som B. sendte til en tjenestemand i Kommissionens Generaldirektorat VII den 9. september 1996. Undersłgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev fremsendt til Kommissionen, som i sin udtalelse i hovedsagen gjorde fłlgende g(cid:230)ldende: Med hensyn til det fłrste klagepunkt er det korrekt, at Kom- missionen endnu ikke har udarbejdet den sammenlignende oversigt over de krav, der anvendes i hver medlemsstat, som i henhold til direktivets artikel 4, stk. 1, skulle have v(cid:230)ret udar- bejdet inden den 1. januar 1992. Den manglende tilvejebrin- gelse af den sammenlignende oversigt er imidlertid irrelevant for B. ’s s(cid:230)rlige situation. Kommissionen blev behłrigt underrettet af de tyske myndighe- der om de supplerende krav, de stillede i forbindelse med aner- kendelse af łstrigske helikoptercertifikater. Efter behłrig over- vejelse accepterede Kommissionen disse. B. blev underrettet herom. Med hensyn til det tredje klagepunkt baserer Kommissionen sit forslag p(cid:229) teknisk arbejde udfłrt af det britiske organ Joint Aviation Authority (JAA (cid:151) den f(cid:230)lles luftfartsmyndighed), som er associeret Den Europ(cid:230)iske Konference for Civil Luftfart. P(cid:229) tidspunktet for Ombudsmandens undersłgelse havde JAA netop afsluttet sit arbejde vedrłrende helikoptercertifikater, som Kommissionen vil gennemg(cid:229) til sin tid med henblik p(cid:229) at udarbejde sit forslag til r(cid:229)dsretsakt. Med hensyn til B. ’s skrivelse af 9. september 1996 var Kom- missionen af den opfattelse, at en fax, som blev sendt til ham af repr(cid:230)sentationen i Bonn den 7. november 1996, overflłdig- gjorde et svar. 1. Med hensyn til det fłrste klagepunkt hedder det i direkti- vets artikel 4, stk. 1, at Kommissionen »inden den 1. januar 1992 [skal] udarbejde og tilsende alle medlemsstaterne en sam- menlignende oversigt over de krav, der anvendes i hver medlems- stat for udstedelse af certifikater, der vedrłrer de samme funktio- ner. « Kommissionen erkendte, at den endnu ikke havde udarbejdet en s(cid:229)dan sammenlignende oversigt for helikop- tercertifikater. Det falder inden for Kommissionens befłjel- ser at foresl(cid:229) en (cid:230)ndring af direktivet, hvis den ikke kan overholde den frist, som er fastsat i direktivet. God forvalt- ningsskik kr(cid:230)ver, at Kommissionen overholder de regler og principper, som er bindende for den. Da Kommissionen ikke overholdt direktivets artikel 4, stk. 1, med hensyn til helikoptercertifikater, havde Kommissionen ikke opfyldt det krav. 2. Med hensyn til Kommissionens vurdering af de supple- rende krav, fastsat af de tyske myndigheder for anerken- delse af łstrigske helikoptercertifikater, forel(cid:229) der ikke ele- menter, som antyder, at denne vurdering er ukorrekt. 3. Med hensyn til det tredje klagepunkt fasts(cid:230)ttes det i den sidste betragtning i pr(cid:230)amblen til direktivet, at Kommissio- nen med henblik p(cid:229) fuldst(cid:230)ndig gensidig anerkendelse af certifikater skal forel(cid:230)gge R(cid:229)det et forslag inden den 1. juli 1992. Kommissionen erkendte, at den endnu ikke havde forelagt et s(cid:229)dant forslag. Det ligger inden for Kommissio- nens befłjelser at foresl(cid:229) en (cid:230)ndring af direktivet, hvis den ikke kan overholde den frist, som er anfłrt i direktivet. God forvaltningsskik kr(cid:230)ver, at Kommissionen overholder fremsatte erkl(cid:230)ringer om, klare, utvetydige og offentligt hvorn(cid:229)r der skal forel(cid:230)gges forslag til retsakter. Da Kom- missionen endnu ikke havde handlet i overensstemmelse med det omtalte punkt i pr(cid:230)amblen til direktivet, havde Kommissionen ikke opfyldt det krav. 4. Med hensyn til det fjerde klagepunkt skal det bem(cid:230)rkes, at faxen af 7. november 1996 fra repr(cid:230)sentationen i Bonn, som Kommissionen betragtede som et svar p(cid:229) B. ’s skrivelse af 9. september 1996, ikke henviste til skrivelsen. Faxens indhold syntes ikke at besvare de v(cid:230)sentlige spłrgsm(cid:229)l, som var rejst i B. ’s skrivelse. Tv(cid:230)rtimod sluttede faxen af med en erkl(cid:230)ring om, at repr(cid:230)sentationen ville kontakte Kommissionens tjenestegrene i Bruxelles, s(cid:229)ledes at de kunne kontakte B. God forvaltningsskik kr(cid:230)ver, at Kom- missionen besvarer skrivelser rettet til den. Da Kommissio- nen ikke besvarede B. ’s skrivelse af 9. september 1996, havde Kommissionen ikke opfyldt det krav. C 300/130 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 Konklusion P(cid:229) grundlag af ombudsmandens undersłgelser af sagen blev der fremsat fłlgende kritiske bem(cid:230)rkninger: i) God forvaltningsskik kr(cid:230)ver, at Kommissionen overholder de regler og principper, som er bindende for den. Eftersom Kommissionen med hensyn til helikoptercertifikater endnu ikke har opfyldt forpligtelsen i artikel 4, stk. 1, i direktiv 91/670/E(cid:216)F, opfyldte Kommissionen ikke det krav. ii) God forvaltningsskik kr(cid:230)ver, at Kommissionen overholder klare, utvetydige og offentligt fremsatte erkl(cid:230)ringer om, hvorn(cid:229)r der skal forel(cid:230)gges forslag til retsakter. Da Kom- missionen endnu ikke har fremsat det forslag, som i hen- hold til den sidste betragtning i pr(cid:230)amblen til direktiv 91/670/E(cid:216)F skulle have v(cid:230)ret forelagt inden den 1. juli 1992, har Kommissionen ikke opfyldt det krav. iii) God forvaltningsskik kr(cid:230)ver, at Kommissionen besvarer skrivelser rettet til den. Da Kommissionen ikke besvarede B. ’s skrivelse af 9. september 1996, opfyldte den ikke det krav. Det kunne ikke lade sig głre at finde en mindelig lłsning, eftersom disse aspekter af sagen vedrłrte et overst(cid:229)et h(cid:230)ndel- sesforlłb. Ombudsmanden afsluttede derfor sin behandling af sagen. MANGLENDE OPLYSNING OM EN KLAGES RESULTAT Afgłrelse af klage 250/97/OV mod Europa-Kommissionen Klagen I marts 1997 klagede hr. S. til ombudsmanden p(cid:229) vegne af en sammenslutning, der p(cid:229)stod, at Kommissionen (GD XVI (cid:151) E/3) havde undladt eller n(cid:230)gtet at give oplysninger. Han h(cid:230)vdede mere specielt fłlgende: i) Da sammenslutningen fik kendskab til Kommissionens beslutning om at medfinansiere projektet »Dr(cid:230)ning og bio- logisk rensningssystem« i Preveza, Gr(cid:230)kenland, fra Samhł- righedsfonden, bad den telefonisk GD XVI (Regionalpolitik og samhłrighed) om en kopi af beslutningen, men anmod- ningen blev afsl(cid:229)et. juli 1995 om at iii) Den 8. januar 1996 skrev sammenslutningen sammen med Mytika kommune og ved hj(cid:230)lp af Kommissionens stan- dardklageskema (EFT C 26 af 1. 2. 1989, s. 6) en klage, hvori man p(cid:229)stod, at det gr(cid:230)ske miljłministeriums afdeling for regional planl(cid:230)gning og offentlige arbejder havde over- tr(cid:229)dt F(cid:230)llesskabets love. Klagen angik ministeriets f(cid:230)lles beslutning nr. 30146/94 af 11. lede behandlet spildevand ud i Det Ioniske Hav ved Kalamitsi. Beslutningen var ifłlge klageren i modstrid med F(cid:230)llesska- bets og den nationale miljłlovgivning. Sammenslutningen bad ogs(cid:229) Kommissionen om at afbryde sin stłtte til projek- tet n(cid:230)vnt i ovenst(cid:229)ende punkt i). Sammenslutningen sendte endvidere fem andre breve til Kommissionen, henholdsvis den 7. februar 1996, den 8. marts 1996, den 6. maj 1996, den 15. juli 1996 og den 8. januar 1997, i hvilke den gav nye oplysninger om sin oprindelige klage. GD XVI besva- rede aldrig disse breve og oplyste ikke om, hvordan klage- sagen skred frem. Undersłgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev sendt til Kommissionen i juni 1997. Hvad angik den fłrste p(cid:229)stand, erkl(cid:230)rede Kommissionen i sin udtalelse, at den kompetente tjenestegren oplyste klageren om, at anmod- ningen i henhold til artikel 2, stk. 1, i Kommissionens afgłrelse af 8. februar 1994 om offentlighedens adgang til Kommissio- nens dokumenter skulle frems(cid:230)ttes skriftligt. Kommissionen bem(cid:230)rkede, at den, n(cid:229)r den havde modtaget en skriftlig anmodning, ikke kunne se noget til hinder for at sende afgłrel- sen til klageren, men at den ikke havde modtaget en s(cid:229)dan anmodning. Med hensyn til den anden p(cid:229)stand bem(cid:230)rkede Kommissionen, at det i henhold til artikel 10, stk. 7, i R(cid:229)dets forordning (EF) nr. 1164/941 (1) kun er de vigtigste oplysninger fra Kommis- sionens beslutninger, der skal offentliggłres i De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende. Disse var for det p(cid:229)g(cid:230)ldende projekt ble- vet offentliggjort i De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 122 af 19. april 1997. Men Kommissionen forklarede imidlertid ven- tetiden mellem vedtagelsen af beslutningen og dennes offentlig- głrelse i EF-Tidende med henvisning til stłrrelsen og arten af offentliggłrelsen, hvor man havde samlet 66 projekter vedtaget p(cid:229) forskellige dage. N(cid:229)r projekterne fłrst er vedtaget, sendes afgłrelsen til medlemsstaterne, og de vigtigste oplysninger offentliggłres kun af hensyn til gennemsigtigheden. Derfor foretr(cid:230)kker Kommissionen at samle oplysninger om forskellige projekter i stedet for at offentliggłre dem i separate dele af EF- Tidende. ii) Beslutningen om at finansiere projektet var ikke blevet behłrigt meddelt i De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende. (1) R(cid:229)dets forordning (EF) nr. 1164/94 af 16. maj 1994, der opretter en Samhłrighedsfond (EFT L 130 af 25. 5. 1994, s. 1). 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/131 Hvad angik den tredje p(cid:229)stand bem(cid:230)rkede Kommissionen fłrst, at dens tjenestegrene havde konkluderet, at projektet ikke overtr(cid:229)dte f(cid:230)llesskabsretten, og at det derfor ikke var nłdven- digt at registrere klagen. Mere specielt var der ikke tale om en overtr(cid:230)delse af R(cid:229)dets direktiv 85/337/E(cid:216)F (1) som tr(cid:229)dte i kraft, efter at projektet startede i 1985. af den kompetente kommissionstjeneste om denne for- malitet for at opn(cid:229) det łnskede dokument. Det s(cid:229) imidler- tid ikke ud til, at klageren fremsatte en s(cid:229)dan skriftlig anmodning til GD XVI. Under disse omst(cid:230)ndigheder udgjorde det s(cid:229)ledes ikke noget tilf(cid:230)lde af fejl og forsłm- melse, at Kommissionen ikke sendte klageren en kopi af beslutningen. Det var fłrst efter det gr(cid:230)ske statsr(cid:229)ds forelłbige beslutning, og efter at den gr(cid:230)ske miljłminister havde besluttet at foretage en miljłeffektvurdering, at Kommissionen den 5. november 1996 besluttede at samfinansiere projektet. Denne beslutning blev taget i overensstemmelse med det gr(cid:230)ske statsr(cid:229)ds beslut- ning. Kommissionen bem(cid:230)rkede, at man havde sendt to kvitteringer, henholdsvis den 17. januar og den 19. februar 1996 p(cid:229) mod- tagelse af klagen dateret den 8. januar 1996, sendt fra afdelin- ger under henholdsvis Regionalfonden og Samhłrighedsfon- den, men at det ikke var nłdvendigt at besvare alle de andre breve, sammenslutningen havde sendt til Kommissionen. Imid- lertid sendte afdelingen under Samhłrighedsfonden den 3. juli 1997 et brev, hvori den besvarede alle de tidligere breve. Klagerens bem(cid:230)rkninger Klageren fastholdt sin p(cid:229)stand, at offentliggłrelse af beslutnin- gen fem m(cid:229)neder efter dens vedtagelse udgjorde en uregelm(cid:230)s- sighed, og at sammenslutningen ikke havde modtaget nogen oplysninger om dette. Klageren bem(cid:230)rkede endvidere, at Kom- missionens p(cid:229)stand om, at der ikke var forekommet nogen overtr(cid:230)delse af f(cid:230)llesskabsretten, var forkert, og at Kommissio- nen aldrig havde meddelt sammenslutningen, at klagen var ble- vet afvist. Klageren konkluderede, at han gennem et helt (cid:229)r ikke modtog noget svar p(cid:229) sine breve, der var blevet ignoreret af Kommissionen. 2. P(cid:229)stand om utilstr(cid:230)kkelig offentliggłrelse af beslutnin- gen i EF-Tidende 2. 1. Klageren p(cid:229)stod, at beslutningen om at samfinansiere pro- jektet ikke var blevet ordentligt offentliggjort i EF-Tidende, og at der gik fem m(cid:229)neder mellem vedtagelse af beslutnin- gen og dens offentliggłrelse. Kommissionen svarede, at de vigtigste detaljer i den p(cid:229)g(cid:230)ldende beslutning blev offent- liggjort i De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 122 af 19. april 1997. I det 2. 2. I artikel 10, stk. 7, forordning (EF) nr. 1164/94 hedder det, at kun de vigtigste oplysninger fra beslutninger, hvor Kommissionen godkender projekter og yder łkonomisk stłtte fra Samhłrighedsfonden skal offentliggłres i EF-Ti- dende. I forordningen har man ikke forudset en tidsfrist for offentliggłrelsen. foreliggende tilf(cid:230)lde blev beslutningen taget den 5. november 1996, og de vigtigste oplysninger blev offentliggjort den 19. april 1997. Kom- missionen forklarede denne fem m(cid:229)neders forsinkelse med at henvise til stłrrelsen og arten af offentliggłrelsen, hvor man havde samlet 66 projekter vedtaget p(cid:229) forskellige dage. Den understregede, at dens tjenestegrene foretrak at samle oplysningerne i et nummer af EF-Tidende i stedet for at offentliggłre dem spredt. Denne forklaring p(cid:229) ven- tetiden mellem vedtagelsen og offentliggłrelsen af beslut- ningen syntes at v(cid:230)re rimelig. At beslutningen ikke blev offentliggjort fłr den 19. april 1997 udgjorde derfor ikke noget tilf(cid:230)lde af fejl eller forsłmmelser. Afgłrelsen 3. P(cid:229)stand om manglende oplysning til klageren om resul- tatet af hans klage om manglende overholdelse af f(cid:230)lles- skabsretten (artikel 169-procedure) 1. Den p(cid:229)st(cid:229)ede fejl ikke at have sendt en kopi af beslutningen om at yde łkonomisk stłtte Ombudsmanden bem(cid:230)rkede, at med hensyn til anmod- ningen om at f(cid:229) en kopi af en kommissionsbeslutning om at samfinansiere et projekt hedder det i artikel 2. 1 af Kommissionens afgłrelse af 8. februar 1994 om offentlig- hedens adgang til Kommissionens dokumenter, at enhver den ansłgning p(cid:229)g(cid:230)ldende afdeling i Kommissionen. Klageren blev oplyst herom skal foretages skriftligt til 3. 1. Denne del af klagen drejede sig om p(cid:229)st(cid:229)et fejl og forsłm- melser i forvaltningsproceduren for behandling af klager over en medlemsstats overtr(cid:230)delse af f(cid:230)llesskabsretten. Hvad angik denne forvaltningsprocedure havde Kommis- sionen i sine kommentarer i forbindelse med ombuds- initiativ, 303/97/PD (2), mandens undersłgelse p(cid:229) eget bem(cid:230)rket, at alle klager, der blev indsendt til Kommissio- nen, blev registrerede uden nogen undtagelse, at den udsendte en kvittering p(cid:229) modtagelse af klagen, og at kla- (1) R(cid:229)dets direktiv 85/337/E(cid:216)F af 27. juni 1985 om vurdering af ind- virkningen p(cid:229) miljłet af visse offentlige og private projekter (EFT L 175 af 5. 7. 1985, s. 40). (2) 303/97/PD, omtalt i Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands ¯rsberetning 1997 s. 270-274. Se endvidere Kommissionens 15. (cid:229)rlige rapport om overv(cid:229)gning af overholdelse af f(cid:230)llesskabsretten s. III-IV (KOM (1998) 317). C 300/132 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 geren blev holdt underrettet om, hvorvidt Kommissionen havde foretaget sig noget for at behandle klagen eller ikke. Kommissionen bem(cid:230)rkede ogs(cid:229), at en beslutning om at lukke en sag uden at behandle den skal tages senest et (cid:229)r efter klagens registreringsdato. 3. 2. I den foreliggende sag lod det til, at der var sendt to kvit- teringer p(cid:229) modtagelse til klageren i januar og februar 1996. Kommissionen besluttede herefter ikke at registrere klagen, da den ikke fandt, der var tale om nogen over- tr(cid:230)delse af f(cid:230)llesskabsretten. Men Kommissionen under- rettede ikke klageren om dette, og om hvorfor klagen ikke var blevet registreret. Kommissionen holdt klageren hen uden nogen skriftlige oplysninger om resultatet af hans klage frem til juli 1997, det vil sige 17 m(cid:229)neder efter kvit- teringerne om modtagelse af klagen. Gennem denne periode, hvor klageren i fem breve havde bedt om oplys- ninger om, hvad der skete med hans klage, oplyste Kom- missionen ham ikke om, hvorfor der ikke var tale om en overtr(cid:230)delse love. Ombudsmanden bem(cid:230)rkede, at Kommissionen ifłlge sine egne bem(cid:230)rk- ninger under hans egetinitiativundersłgelse uden und- tagelse registrerede alle de klager, den modtog, og at en beslutning om at lukke en sag uden at foretage sig noget skal tages senest et (cid:229)r efter klagens registreringsdato. F(cid:230)llesskabets af 3. 3. Selv om de forpligtelser, Kommissionen p(cid:229)tog sig i forbin- delse med undersłgelsen p(cid:229) eget initiativ fłrst blev ind- g(cid:229)et efter den p(cid:229)g(cid:230)ldende klage blev fremsat, kr(cid:230)ver prin- cipperne for god forvaltningsskik, at Kommissionen skulle have informeret klageren ordentligt og s(cid:229) snart som muligt om resultatet af hans klage. At Kommissionen i denne sag ikke underrettede klageren om og hvorfor, den ikke registrerede klagen, og at den endda lod klageren uvi- dende gennem 17 m(cid:229)neder uden nogen skriftlige oplys- ninger om resultatet af hans klage udgjorde derfor et til- f(cid:230)lde af fejl og forsłmmelser. Konklusion P(cid:229) baggrund af ombudsmandens undersłgelser af del 1 og 2 af denne klage fremg(cid:229)r det ikke, at Kommissionen har beg(cid:229)et nogen fejl og forsłmmelser. telser, Kommissionen p(cid:229)tog sig i forbindelse med den n(cid:230)vnte undersłgelse p(cid:229) eget initiativ fłrst blev indg(cid:229)et efter, at den p(cid:229)g(cid:230)ldende klage blev fremsat, kr(cid:230)ver principperne for god forvaltningsskik, at Kommissionen skulle have informeret kla- geren ordentligt og s(cid:229) snart som muligt om resultatet af hans klage. At Kommissionen i denne sag ikke underrettede klageren om og hvorfor, den ikke registrerede klagen, og at den endda lod klageren uvidende gennem 17 m(cid:229)neder uden nogen skrift- lige oplysninger om resultatet af hans klage udgjorde derfor et tilf(cid:230)lde af fejl og forsłmmelser. Da dette aspekt af sagen angik procedurer, der omhandlede specifikke h(cid:230)ndelser i fortiden, var det ikke relevant at forfłlge en mindelig lłsning af sagen. Ombudsmanden afsluttede derfor sagen. ˘NDRING AF ANS˘TTELSESPOLITIK Afgłrelse af klage 320/97/PD mod Europa-Kommissionen Klagen I april 1997 klagede hr. R. til ombudsmanden og sagde, at den m(cid:229)de, hvorp(cid:229) Kommissionen havde behandlet hans ans(cid:230)ttelse, udgjorde et tilf(cid:230)lde af fejl og forsłmmelser. I juni 1994 havde hr. R. gennemg(cid:229)et en udv(cid:230)lgelsesprocedure arrangeret af Kommissionen med henblik p(cid:229) at oprette en reserveliste til bes(cid:230)ttelse af midlertidige stillinger i kategorien A 7/6, 65T/XXIII/93. I september 1996 blev hr. R. , mens han arbejdede i Peru, kontaktet af en embedsmand fra Kommissio- nens GD IB, der łnskede at vide, om han ville v(cid:230)re interesseret i en stilling ang(cid:229)ende Latinamerika. Hr. R. bekr(cid:230)ftede denne interesse. P(cid:229) baggrund af ombudsmandens undersłgelser af del 3 af denne klage var det nłdvendigt at frems(cid:230)tte fłlgende kritiske bem(cid:230)rkning: I november 1996 modtog hr. R. et brev fra Generaldirektorat IX, der inviterede ham til en samtale i Bruxelles og til de nłd- vendige l(cid:230)geundersłgelser, hvis han blev tilbudt stillingen. Samtalen og l(cid:230)geundersłgelserne fandt sted senere samme m(cid:229)ned. Ifłlge Kommissionens egne bem(cid:230)rkninger til ombudsmandens undersłgelse p(cid:229) eget initiativ, 303/97/PD, er der ingen und- tagelser til reglen om, at alle klager bliver registreret, og at en beslutning om at lukke en sag uden behandling skal tages senest et (cid:229)r efter klagens registreringsdato. Selv om de forplig- Den 6. december 1996 blev hr. R. mundtligt informeret af GD IB om, at han blev tilbudt den p(cid:229)g(cid:230)ldende stilling. I skrivelse af 16. december 1996 bad GD IB GD IX om at s(cid:230)tte ans(cid:230)ttel- sesproceduren i gang s(cid:229) hurtigt som muligt. 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/133 Den 13. januar 1997 kontaktede hr. R. GD IX. Han fik at vide, at hans ans(cid:230)ttelse var sikker, og at han ville modtage en fax i den forbindelse i lłbet af en uge. Den 16. januar 1997 med- delte GD IX hr. R. , at ans(cid:230)ttelsesproceduren var blokeret p(cid:229) grund af en beslutning om at lukke den p(cid:229)g(cid:230)ldende reserve- liste, og at han derfor ikke kunne blive ansat. Hr. R. blev aldrig informeret skriftligt om, at reservelisten var blevet lukket. I brev af 15. marts 1997 meddelte hr. R. Kommissionen, at han ikke fandt denne fremgangsm(cid:229)de korrekt. I sin klage til ombudsmanden h(cid:230)vdede hr. R. , at Kommissio- nens fremgangsm(cid:229)de var et tilf(cid:230)lde af fejl og forsłmmelse. Den viste efter hans opfattelse mangelfulde procedurer, mangel p(cid:229) professionel bevidsthed i Kommissionens tjenestegrene, manglende respekt for borgerne samt d(cid:229)rlig finansiel styring, idet hr. R. ’s returbillet Lima-Bruxelles var blevet betalt af Kom- missionen. Undersłgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev sendt til Kommissionen. I sin udtalelse erkl(cid:230)rede Kommissionen, at den den 13. november 1996 vedtog en ny afgłrelse ang(cid:229)ende sin politik over for midlertidigt ansatte i henhold til artikel 2a i G(cid:230)ldende bestemmelser for andre ansatte (herefter »den nye afgłrelse«). Man havde r(cid:229)dfłrt sig grundigt med tjenestegrene og personalerepr(cid:230)sentation forud for vedtagelsen af afgłrelsen, der tr(cid:229)dte i kraft den 1. december 1996. De nye regler var meget strengere end de gamle, idet de begr(cid:230)nsede ans(cid:230)ttelse af midlertidige agenter i kategorien A 7/6 til ansłgere, der stod p(cid:229) en reserveliste oprettet i forbin- delse med en ekstern udv(cid:230)lgelsesprłve eller til ansłgere, der havde gennemg(cid:229)et en udv(cid:230)lgelsesprocedure for s(cid:230)rlige profes- sioner. Faktisk skulle ans(cid:230)ttelse af midlertidige agenter ifłlge den nye afgłrelse hovedsageligt foreg(cid:229) i kategorien A 5/4, s(cid:229) man derved satte institutionen i stand til at disponere over spe- cialiseret viden. Derudover besluttede Kommissionens admini- stration, at alle reservelister oprettet under udv(cid:230)lgelsesprocedu- ren for midlertidige stillinger skulle lukkes med virkning fra og med 1. december 1996, s(cid:229) man nystartede politikken over for midlertidige agenter med den nye afgłrelse som grundlag. Generaldirektłrer og afdelingsledere blev underrettet om den nye afgłrelse den 3. december 1996. Kommissionen meddelte videre, at det var rigtigt, at GD IB under processen, der fłrte til vedtagelse af den nye afgłrelse, var i kontakt med hr. R. , og at han havde en samtale ang(cid:229)ende en stilling i GD IB. Men da GD IB’s anmodning om at ans(cid:230)tte hr. R. ikke blev fremsat fłr den 16. december 1996, m(cid:229)tte GD IX p(cid:229) det tidspunkt rette sig efter de nye regler og afsl(cid:229) anmod- ningen. Kommissionen erkl(cid:230)rede endvidere, at den beklagede, at hr. R. havde modtaget modstridende oplysninger ang(cid:229)ende et muligt tilbud om job, men den fłlte det nłdvendigt at understrege fłlgende punkter: 1. Da hr. R. blev bedt om at komme til Bruxelles, var den nye afgłrelse endnu ikke vedtaget, og derfor kunne GD IX ikke afvise GD IB’s anmodning om at invitere hr. R. til en sam- tale. 2. At st(cid:229) p(cid:229) en reserveliste giver ikke den p(cid:229)g(cid:230)ldende person ret til en stilling. Reelt er det kun GD IX’s generaldirektłr, der har bemyndigelse til at beslutte ans(cid:230)ttelse af midlerti- dige agenter, og kun GD IX’s tjenestegrene der har befł- jelse til at tilbyde job i Kommissionens navn. Det er klar- lagt, at hr. R. aldrig modtog et s(cid:229)dant brev. 3. Kommissionen besvarede hr. R. ’s brev af 15. marts 1997. Klagerens bem(cid:230)rkninger I sine bem(cid:230)rkninger fastholdt hr. R. sin klage. Is(cid:230)r understre- gede han, at han ans(cid:229) Kommissionens fremgangsm(cid:229)de for at v(cid:230)re imod princippet om beskyttelse af berettigede forventnin- ger. Han mente, at den kendsgerning, at Kommissionens tjene- stegrene b(cid:229)de i december og i januar mundtligt bekr(cid:230)ftede det tilbud om job, han ville modtage, det vil sige efter den nye afgłrelse tr(cid:229)dte i kraft, bekr(cid:230)ftede hans opfattelse af, at Kom- missionens procedurer var mangelfulde. Yderligere undersłgelser Efter en grundig vurdering af Kommissionens udtalelse og kla- gerens bem(cid:230)rkninger bad ombudsmanden Kommissionen sende ham en kopi af afgłrelsen af 13. november 1996 og at give ham oplysninger om fłlgende punkter: 1. Var der i ovenn(cid:230)vnte beslutning tale om nogen former for overgangstiltag i forbindelse med igangv(cid:230)rende ans(cid:230)ttel- sesprocedurer? Hvis det ikke var tilf(cid:230)ldet, hvad var da begrundelsen herfor? 2. Omfattede den intensive r(cid:229)dfłring med tjenesterne GD IB? Hvorn(cid:229)r var arbejdet med afgłrelsen afsluttet, og hvorn(cid:229)r blev proceduren for indsendelse af den nye afgłrelse til Kommissionens godkendelse sat i gang? C 300/134 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 3. Hvordan blev Kommissionens tjenestegrene informeret om den nye afgłrelse efter dens vedtagelse? tidspunkt, hvor han med held havde gennemg(cid:229)et ans(cid:230)ttelses- proceduren. Det s(cid:229) derfor ud til, at Kommissionen ikke havde overholdt kravet om at tilrettel(cid:230)gge sine procedurer, s(cid:229) den behandlede borgerne p(cid:229) en retf(cid:230)rdig og ordentlig m(cid:229)de. sit svar I fremsendte Kommissionen beslutningen af 13. november 1996 og en skrivelse fra GD IX stilet til Kommissio- nens generaldirektłrer og afdelingsledere dateret den 3. decem- ber 1996, ang(cid:229)ende afgłrelsen. Endvidere fremsendte Kommis- sionen en kopi af hr. R. ’s curriculum vit(cid:230). Ifłlge Kommissionen indeholdt afgłrelsen overgangsbestem- melser, idet ovenn(cid:230)vnte skrivelse af 3. december 1996 fastslog, at de eksisterende reservelister kunne holdes (cid:229)bne for at mulig- głre ans(cid:230)ttelse i henhold til den nye afgłrelse. Kommissionen erkl(cid:230)rede endvidere, at det under den nye afgł- relse ikke var muligt at tage hr. R. ’s uddannelse i statskundskab i betragtning. Endelig erkl(cid:230)rede Kommissionen, at den pro- cedure, der fłrte til vedtagelsen af den nye afgłrelse havde fun- det sted i fuld (cid:229)benhed, og at alle Kommissionens tjenestegrene j(cid:230)vnligt var blevet informeret om det igangv(cid:230)rende arbejde, det vil sige b(cid:229)de via ugentlige assistentmłder og gennem skri- velsen af 3. december 1996. Konklusion P(cid:229) baggrund af undersłgelserne af denne klage lod det derfor til at v(cid:230)re nłdvendigt at frems(cid:230)tte fłlgende kritiske bem(cid:230)rk- ning: God forvaltningsskik kr(cid:230)ver, at administrationen behandler borgerne p(cid:229) en rimelig og retf(cid:230)rdig m(cid:229)de. I denne sag fremgik det, at en ansłger, der med held havde gennemfłrt samtaler ang(cid:229)ende et job og derefter l(cid:230)geundersłgelser, og som var ble- vet udvalgt af den ansvarlige tjeneste, ikke var blevet ansat. Begrundelsen herfor var, at Kommissionen underlagde ans(cid:230)t- telsen et krav, som ikke var g(cid:230)ldende p(cid:229) det tidspunkt, da ansłgeren blev udvalgt til jobbet. Ved denne fremgangsm(cid:229)de havde Kommissionen gjort sig skyldig i fejl og forsłmmelser. I sine bem(cid:230)rkninger til Kommissionens anden udtalelse fast- holdt hr. R. sin klage. Da dette aspekt af sagen angik procedurer, der omhandlede specifikke h(cid:230)ndelser i fortiden, var det ikke relevant at forfłlge en mindelig lłsning af tilf(cid:230)ldet. Ombudsmanden afsluttede der- for sagen. Afgłrelsen God forvaltningsskik kr(cid:230)ver, at administrationen behandler borgerne p(cid:229) en rimelig og retf(cid:230)rdig og m(cid:229)de. Det er Kommis- sionens ansvar at tilrettel(cid:230)gge sine procedurer, s(cid:229) de overhol- der dette krav. I n(cid:230)rv(cid:230)rende sag l(cid:229) det klart, at den nye afgłrelse om ans(cid:230)t- telse af midlertidige agenter tr(cid:229)dte i kraft den 1. december 1996, og at der i denne blev stillet krav om, at ansłgerne har en specialiseret besk(cid:230)ftigelse. Det l(cid:229) ogs(cid:229) klart, at hr. R. ikke opfyldte dette krav og derfor ikke blev ansat. Endvidere var det fastsl(cid:229)et, at hr. R. under de gamle regler med held havde gennemg(cid:229)et samtaler og l(cid:230)geundersłgelser og var blevet udvalgt af den ansvarlige tjenestegren. Det s(cid:229) ud til, at hr. R. ville v(cid:230)re blevet ansat, hvis de gamle regler fortsat havde v(cid:230)ret g(cid:230)ldende efter den 30. november 1996. Spłrgsm(cid:229)let var derfor, om det var fair i hr. R. ’s tilf(cid:230)lde at anvende et nyt krav, der ikke var tr(cid:229)dt i kraft, da han p(cid:229) vel- lykket vis gennemgik ans(cid:230)ttelsesproceduren. Kommissionen havde ikke udvist nogen overv(cid:230)ldende interesse i at głre dette. Ombudsmanden fandt, at det ikke kunne betragtes som fair at anvende et krav over for hr. R. , som ikke var g(cid:230)ldende p(cid:229) det ANS˘TTELSESPROCEDURER Afgłrelse om klage 588/97/PD over Europa-Kommissionen Klagen som Kommissionen afholdt I juni 1997 indgav S. en klage til ombudsmanden om Kommis- sionens undladelse af at tilbyde ham en stilling, efter at han havde best(cid:229)et en generel udv(cid:230)lgelsesprłve for fuldm(cid:230)gtige, i 1992. Senere COM/A/720, ansłgte S. om stillinger i Kommissionen ved flere lejligheder og havde jobsamtaler med forskellige kontorledere. Til trods for, at hans kvalifikationer generelt blev anerkendt, havde han endnu ikke f(cid:229)et tilbudt en stilling. Ifłlge Kommissionens oplys- ninger var (cid:229)rsagerne hertil for det fłrste, at ledige stillinger skulle bes(cid:230)ttes med ansłgere fra de nye medlemsstater, dvs. (cid:216)strig, Finland og Sverige, som tiltr(cid:229)dte Den Europ(cid:230)iske Union den 1. januar 1995, og for det andet at der allerede var mange tjenestem(cid:230)nd af belgisk nationalitet. Klageren betragtede disse (cid:229)rsager, som han mundtligt fik kend- skab til under sine kontakter med Kommissionen, som v(cid:230)rende i modstrid med de grundl(cid:230)ggende rettigheder s(cid:229)ledes som fast- 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/135 sat i den europ(cid:230)iske konvention til beskyttelse af menneskeret- tigheder og grundl(cid:230)ggende frihedsrettigheder og artikel 27 i tjenestemandsvedt(cid:230)gten, der fasts(cid:230)tter, at ingen stilling kan forbeholdes borgere fra en bestemt medlemsstat. Endvidere betragtede klageren det som paradoksalt, at opgaver inden for Kommissionen blev givet til forskellige slags midlertidigt perso- nale, dvs. tjenesteydere, hj(cid:230)lpeansatte og midlertidigt ansatte, hvorimod der ikke fandt ans(cid:230)ttelse sted af ansłgere, der havde best(cid:229)et en udv(cid:230)lgelsesprłve. S. anmodede ombudsmanden om at hans ansłgning om et job kunne blive behłrigt behandlet. intervenere, s(cid:229)ledes at Undersłgelsen Kommissionens udtalelse til Kommissionen. Kommissionen Klagen blev fremsendt anfłrte i sin udtalelse, at den p(cid:229)g(cid:230)ldende reservelistes gyldig- hed blev forl(cid:230)nget to gange og udlłb endeligt den 30. juni 1995. Det var s(cid:229)ledes ikke l(cid:230)ngere muligt at ans(cid:230)tte S. , efter- som den reserveliste, hvorp(cid:229) han var opfłrt, ikke l(cid:230)ngere var gyldig. Kommissionen erindrede endvidere om, at i henhold til Domstolens retspraksis indeb(cid:230)rer den omst(cid:230)ndighed, at en person er opfłrt p(cid:229) en reserveliste, ikke en berettigelse til en stilling i EU-institutionerne. For s(cid:229) vidt ang(cid:229)r klagerens p(cid:229)stand om en overtr(cid:230)delse af de grundl(cid:230)ggende rettigheder, dvs. forskelsbehandling p(cid:229) grundlag af nationalitet, anfłrte Kommissionen for det fłrste, at den generelle regel, som er fastsat i artikel 27 i tjenestemands- vedt(cid:230)gten, er, at ingen stilling kan forbeholdes borgere fra en bestemt medlemsstat. P(cid:229) grundlag af reservelisterne udv(cid:230)lger Kommissionens tjenestegrene de ansłgere, hvis faglige profil synes at stemme overens med tjenestens behov, hvorefter de frems(cid:230)tter et tilsvarende forslag om ans(cid:230)ttelse til det relevante generaldirektorat, GD IX. Kommissionen understregede, at GD IX ikke havde modtaget noget forslag vedrłrende S. Kommis- sionen henviste endvidere til den omst(cid:230)ndighed, at ud af otte belgiere p(cid:229) den p(cid:229)g(cid:230)ldende reserveliste var de fire blevet ansat. For det andet anfłrte Kommissionen, at i forbindelse med de tre omtalte medlemsstaters tiltr(cid:230)delse havde R(cid:229)det vedtaget forordning (EF) nr. 626/95 om, at visse stillinger skulle v(cid:230)re forbeholdt borgere fra de p(cid:229)g(cid:230)ldende medlemsstater. Denne forordning udgłr s(cid:229)ledes en lovlig foranstaltning til fravigelse af den generelle regel om, at ingen stilling er forbeholdt bor- gere fra en bestemt medlemsstat. For s(cid:229) vidt ang(cid:229)r anvendelsen af midlertidigt personale, anfłrte Kommissionen, at budgetmyndighederne allokerer faste og midlertidige stillinger til Kommissionen og bevillinger til ans(cid:230)t- telse af midlertidigt ansatte og tjenesteydere. Derfor p(cid:229)virker anvendelsen af denne type personale ikke mulighederne for at ans(cid:230)tte tjenestem(cid:230)nd i faste stillinger. Klagerens bem(cid:230)rkninger S. fastholdt i sine bem(cid:230)rkninger vedrłrende Kommissionens bem(cid:230)rkninger indholdet i sin klage. Endvidere rejste han en r(cid:230)kke nye spłrgsm(cid:229)l som f. eks. reservelisters gennemsnitlige gyldighedsperiode, omkostningerne i forbindelse med afholdel- sen af en udv(cid:230)lgelsesprłve og (cid:229)rsagerne til, at Kommissionen besluttede at opsl(cid:229) en stilling, hvortil han fłlte sig kvalificeret, efter reservelistens udlłb. I en yderligere skrivelse anmodede S. om oplysninger om, hvad ombudsmanden havde foretaget sig med henblik p(cid:229) at finde en mindelig lłsning p(cid:229) hans klage, hvorved hans ans(cid:230)ttelse i Kommissionen til sin tid fremmedes. Afgłrelsen For det fłrste błr det bem(cid:230)rkes, at ombudsmanden ikke fandt indlede undersłgelser vedrłrende de nye det berettiget at spłrgsm(cid:229)l, der var rejst i klagerens bem(cid:230)rkninger, eftersom de rakte ud over den oprindelige klages rammer. Det błr ogs(cid:229) bem(cid:230)rkes, at spłrgsm(cid:229)let om at finde en mindelig lłsning p(cid:229) en klage kun opst(cid:229)r, n(cid:229)r ombudsmanden har p(cid:229)vist et tilf(cid:230)lde af fejl eller forsłmmelser. Dern(cid:230)st błr det bem(cid:230)rkes, at Kommissionen ikke var beretti- get til at tilbyde klageren en fast stilling, eftersom reservelisten ikke l(cid:230)ngere var gyldig, og at den omst(cid:230)ndighed, at ansłgere er opfłrt p(cid:229) en reserveliste, ikke giver dem ret til besk(cid:230)ftigelse i EU-institutionerne. S. ’s klage rejste i hovedsagen spłrgsm(cid:229)let om, hvorvidt han blev udsat for ulovlig forskelsbehandling p(cid:229) grundlag af natio- nalitet. Kommissionens anvendelse af eksternt og/eller midlerti- digt personale syntes ikke at v(cid:230)re relevant for vurderingen af dette spłrgsm(cid:229)l. Behandlingen af dette spłrgsm(cid:229)l faldt i to dele. For det fłrste forskelsbehandling med hensyn til stillinger, hvorp(cid:229) den generelle regel i artikel 27 i tjenestemandsvedt(cid:230)g- ten fandt anvendelse, og for det andet forskelsbehandling med ikke fandt hensyn til stillinger, hvorp(cid:229) den generelle regel anvendelse i medfłr af forordning (EF) nr. 626/95. For s(cid:229) vidt ang(cid:229)r den fłrste del, skal der erindres om ordlyden af artikel 27: »Det skal ved ans(cid:230)ttelse tilstr(cid:230)bes, at institutionen sikres med- arbejdere, der opfylder de hłjeste krav til kvalifikationer, indsats og integritet; de skal udv(cid:230)lges p(cid:229) et s(cid:229) bredt geografisk grundlag som muligt blandt statsborgere i F(cid:230)llesskabernes medlemsstater. Tjenestem(cid:230)ndene udv(cid:230)lges uden hensyn til race, tro eller kłn. Ingen stilling kan forbeholdes borgere fra en bestemt medlems- stat. « C 300/136 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 Denne bestemmelse słger at skabe balance mellem behovet for at ans(cid:230)tte kvalificeret personale og en international organisa- tions behov for at sikre personale fra de forskellige stater, der har oprettet organisationen. I henhold til Domstolens retsprak- sis indeb(cid:230)rer denne bestemmelse: l(cid:230)gges til grund, at Kommissionen var fuldt ud berettiget til at forbeholde borgere fra et af de tre lande stillinger, der skulle bes(cid:230)ttes. »med hensyn til ans(cid:230)ttelse, forfremmelse og placering af tjene- stem(cid:230)nd, at alle f(cid:230)llesskabsinstitutioner dels skal tage hensyn til tjenestens interesser og ikke til statsborgerskab, dels skal sikre en udv(cid:230)lgelse p(cid:229) et s(cid:229) bredt geografisk grundlag som muligt blandt statsborgere i F(cid:230)llesskabernes medlemsstater. Institutionen afstem- mer disse krav indbyrdes, jf. herved navnlig Domstolens dom af 6. maj 1969 (sag 17/68, Reinarz, Sml. 1969, s. 24), n(cid:229)r den i tilf(cid:230)lde, hvor de forskellige ansłgeres kvalifikationsbeviser stort set m(cid:229) ligestilles, anvender statsborgerskabet som udslaggivende fak- tor for at opretholde eller genskabe en geografisk ligev(cid:230)gt« (1). Det fremgik, at det generaldirektorat i Kommissionen, som var ansvarligt for ans(cid:230)ttelse, aldrig havde modtaget noget forslag til ans(cid:230)ttelse af klageren, og at der s(cid:229)ledes ikke var blevet afsl(cid:229)et noget forslag p(cid:229) grundlag af hans belgiske nationalitet. Endvidere kunne man i betragtning af, at fire af de otte bel- giere p(cid:229) reservelisten var blevet ansat i Kommissionen, vanske- ligt f(cid:230)ste lid til p(cid:229)standen om, at der var en generel hindring for ans(cid:230)ttelse af belgiere. Det var s(cid:229)ledes ikke p(cid:229)vist, at Kom- missionen gjorde sig skyldig i ulovlig forskelsbehandling mod belgiske ansłgere. Men med hensyn til de mundtlige udtalelser fra kommissions- tjenestem(cid:230)nd, hvortil S. henviste, og som Kommissionen ikke bestred, var det korrekt, at disse udtalelser kunne give indtryk af, at de p(cid:229)g(cid:230)ldende tjenestem(cid:230)nd ikke var klar over deres for- pligtelser i henhold til artikel 27 i tjenestemandsvedt(cid:230)gten. God forvaltningsskik kr(cid:230)ver, at administrationen, n(cid:229)r den tager sig af borgernes sager, overholder de regler, som er bindende for den. Eftersom de udtalelser, S. henviste til, let kunne mis- forst(cid:229)s derhen, at tjenestem(cid:230)ndene ikke overholdt deres for- pligtelser i henhold til artikel 27 i tjenestemandsvedt(cid:230)gten, fremsatte ombudsmanden en kritisk bem(cid:230)rkning om, at Kom- missionen, n(cid:229)r den havde med ansłgere at głre, skulle sikre, at dens personale overholder artikel 27 i tjenestemandsvedt(cid:230)gten. For s(cid:229) vidt ang(cid:229)r stillinger forbeholdt borgere fra (cid:216)strig, Fin- land eller Sverige, forordning (EF) nr. fasts(cid:230)tter artikel 1 i 626/95: »Indtil 31. december 1999 kan ledige stillinger uanset (cid:133) artikel 27, stk. 3, (cid:133) i vedt(cid:230)gten for tjenestem(cid:230)nd i De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskaber bes(cid:230)ttes med łstrigske, finske og svenske statsborgere inden for rammerne af de stillinger, de ansvarlige institutioner har afsat hertil i forbindelse med budgetforhandlingerne. « Det kunne derfor med hensyn til begge klagerens klagepunkter l(cid:230)gges til grund, at Kommissionen ikke havde gjort sig skyldig i ulovlig forskelsbehandling. Det fremgik, at bestemmelserne i den europ(cid:230)iske konvention til beskyttelse af menneskerettighe- der og grundl(cid:230)ggende frihedsrettigheder ikke havde nogen ind- flydelse p(cid:229) dette resultat. Det fremgik af Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand undersłgelse af denne klage, at det var nłdvendigt at frems(cid:230)tte fłlgende kriti- ske bem(cid:230)rkning: Kommissionen skal sikre, at dens personale, n(cid:229)r det har med ansłgere at głre, er klar over sine forpligtelser i henhold til artikel 27 i tjenestemandsvedt(cid:230)gten. I betragtning af, at dette aspekt af sagen angik procedurer, som ikke hen- vedrłrte bestemte h(cid:230)ndelser i sigtsm(cid:230)ssigt sagen. at Ombudsmanden afsluttede derfor sagen. fortiden, var det en mindelig lłsning p(cid:229) forfłlge UFORHOLDSM˘SSIG FORSINKELSE VED SVAR P¯ KORRESPON- DANCE Afgłrelse af klage 1087/97/OV mod Europa-Kommissionen Klagen I november 1997 klagede direktłren for en ikke-regeringsstyret organisation, der tilbyder l(cid:230)gehj(cid:230)lp til alvorligt s(cid:229)rede błrn fra krigs- og kriseomr(cid:229)der, hr. G, til ombudsmanden over afvisnin- gen af hans ansłgning om stłtte fra Kommissionens GD VIII (Udvikling). Form(cid:229)let med det p(cid:229)t(cid:230)nkte projekt var at integrere hjemlłse błrn i udvalgte nye familier, idet błrnehjem ikke kunne give dem den familiestruktur, der var nłdvendig for deres fłlelsesm(cid:230)ssige udvikling. Projektet var udformet af AAD (Angolan Action for Development, Luanda) og godkendt af det relevante angolanske ministerium. Men p(cid:229) grund af mangel p(cid:229) tilstr(cid:230)kkelige łkonomiske ressourcer indsendte klageren den 30. august 1996 en ansłgning til GD VIII om stłtte til projek- tet under budgetposten B7-7 0 2 0 (Fremme af menneskerettig- heder og demokrati i udviklingslandene). Det fremgik tydeligt, at denne forordning fastslog en fravigelse af den generelle regel i tjenestemands- vedt(cid:230)gten. Eftersom forordningen ikke var blevet bestredet, var Kommissionen forpligtet til at anvende den. Det kunne derfor i artikel 27, stk. 3, (1) Dom af 30. juni 1983 i sag 85/82, Schloh mod R(cid:229)det, Sml. 1983, s. 2105, pr(cid:230)mis 26. Den 3. december 1996 blev klageren underrettet om, at hans ansłgning var blevet afvist p(cid:229) grund af manglende ressourcer p(cid:229) budgetposten B7-7 0 2 0, og fordi hans projekt ikke passede nłjagtigt ind i kriterierne for budgetposten. GD VIII meddelte ligeledes klageren, at man tvivlede p(cid:229), at de nye familier, der allerede da stod over for enorme daglige problemer, kunne v(cid:230)re ideelle hjem for disse s(cid:229)rbare błrn. 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/137 Klageren, der fandt beslutningen uklar og ikke tilstr(cid:230)kkeligt begrundet, skrev fire gange til Kommissionen mellem december 1996 og september 1997 og bad om yderligere forklaringer p(cid:229) afslaget p(cid:229) hans ansłgning med henblik p(cid:229) eventuelt at omfor- mulere projektets koncept. Han modtog ikke noget svar fłr november 1997, da Kommissionen efter en telefonisk fore- spłrgsel fra ombudsmandens kontor besvarede hans korre- spondance. Klageren var imidlertid stadig utilfreds med begrun- delsen for beslutningen om afslag, som han betragtede som selvmodsigende, ikke objektiv og ikke tilstr(cid:230)kkeligt klar. Han klagede derfor til ombudsmanden, idet han h(cid:230)vdede, at Kom- missionen agtige udv(cid:230)lgelseskriterier, og hvorfor hans projekt ikke opfyldte disse kriterier. Derfor bad klageren ombudsmanden om at forts(cid:230)tte sine undersłgelser. Med hensyn til den manglende besvarelse bem(cid:230)rkede klageren, at Kommissionens svar af 8. april 1997 reelt var et svar p(cid:229) brevet af 6. marts 1997, der allerede var en erindringsskrivelse af brevet af 27. december 1996. Derfor var Kommissionens bem(cid:230)rkning, at den havde svaret i lłbet af tre uger ikke kor- rekt. i) ikke havde givet tilstr(cid:230)kkelig begrundelse for beslutningen om afslag Yderligere undersłgelser ii) gennem adskillige m(cid:229)neder ikke havde svaret p(cid:229) hans kor- respondance. Undersłgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev indsendt til Kommissionen. Med hensyn til begrun- delsen for beslutningen om afslag bem(cid:230)rkede Kommissionen, at det med de begr(cid:230)nsede łkonomiske midler (17 mio. ECU til brug i omkring 100 lande) var nłdvendigt at opretholde en streng procedure, og at de udvalgte projekter var dem, der sandsynligvis ville have den stłrst mulige indvirkning p(cid:229) at styrke demokratiet, retssikkerheden og respekten for menneske- rettighederne i landet. Kommissionen erkl(cid:230)rede endvidere, at det p(cid:229)g(cid:230)ldende projekt var blevet behandlet under samme pro- cedure og p(cid:229) samme objektive m(cid:229)de som de łvrige. Kommis- sionen mente i łvrigt ikke, at begrundelserne for beslutningen om afslaget var selvmodsigende, idet den fłrst havde meddelt klageren, at projektet ikke opfyldte udv(cid:230)lgelseskriterierne for denne budgetpost, og derefter havde underrettet ham om, at den vigtigste forhindring var, at det kun var projekter, der bidrog til landets demokratiske udvikling, der kunne stłttes. Med hensyn til ikke at have besvaret klagerens korrespondance ang(cid:229)ende yderligere forklaringer erkl(cid:230)rede Kommissionen, at ventetiderne for at svare klageren (tre uger for brevet af 8. april 1997 og otte uger for brevet af 12. november 1997) var rime- lige i forhold til arbejdsbyrden og de menneskelige ressourcer, der var til r(cid:229)dighed. Efter nłje at have overvejet Kommissionens udtalelse og klage- rens bem(cid:230)rkninger s(cid:229) det ud til, at der var behov for yderligere undersłgelser, mere nłjagtigt for at afgłre hvilke udv(cid:230)lgelses- kriterier for at modtage stłtte under budgetpost B7-7 0 2 0, klageren ikke havde opfyldt. Kommissionen bem(cid:230)rkede, at klageren var blevet informeret om udv(cid:230)lgelseskriterierne (indvirkning p(cid:229) at styrke demokrati- et, retssikkerheden og respekten for menneskerettighederne i landet), at han havde modtaget de generelle betingelser for budgetpost B7-7 0 2 0, og at han havde udfyldt det standard- skema, der var vedlagt disse. Kommissionen erkl(cid:230)rede imidlertid, at det i betragtning af det store antal ansłgninger om stłtte, man modtog (mere end 300 om (cid:229)ret, hvoraf kun 20 % kunne imłdekommes), var sv(cid:230)rt at give en detaljeret forklaring p(cid:229) hvert enkelt afslag. I den foreliggende sag erkl(cid:230)rede Kommissionen, at projektet overvejende var af social og medicinsk karakter (psykologisk pleje af błrn) og derfor ikke faldt ind under budgetpostens direkte prioriteter. Beslutningen om afslag var derfor i hłjere grad baseret p(cid:229) projektets art. Klageren medgav, at han havde modtaget de generelle betingel- ser for budgetposten. Han bem(cid:230)rkede dog, at disse var meget bredt formulerede og (cid:229)bne for fortolkningsmuligheder. Han fastslog ogs(cid:229), at han stadig manglede en klar argumentation for, hvorfor hans projekt ikke passede nłjagtigt ind i udv(cid:230)lgel- seskriterierne. Afgłrelsen Klagerens bem(cid:230)rkninger 1. Den p(cid:229)st(cid:229)ede manglende begrundelse for beslutningen om afslag Klageren bem(cid:230)rkede, at Kommissionen s(cid:229) bort fra den ango- lanske regerings godkendelse af projektet. Mere specielt ang(cid:229)- ende begrundelsen for beslutningen om afslaget fastslog klage- ren, at Kommissionen aldrig havde underrettet ham om de nłj- 1. 1. Klageren p(cid:229)stod, at beslutningen af 3. december 1996, med hvilken Kommissionen afviste han ansłgning om stłtte, var uklar og manglede tilstr(cid:230)kkelig begrundelse. Kommissionen bem(cid:230)rkede, at den havde informeret kla- C 300/138 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 geren om udv(cid:230)lgelseskriterierne, og at man kun kunne stłtte projekter, der bidrog til den demokratiske udvikling af landet. I sine yderligere kommentarer bem(cid:230)rkede Kom- missionen, at det p(cid:229) grund af det store antal ansłgninger var sv(cid:230)rt at give en detaljeret forklaring p(cid:229) hvert enkelt afslag. 1. 2. I henhold til Domstolens retspraksis skal begrundelsen fra den myndighed, der har gennemfłrt en handling, formid- les p(cid:229) en klar og utvetydig m(cid:229)de, s(cid:229) de p(cid:229)g(cid:230)ldende perso- ner p(cid:229) den ene side bliver klar over begrundelserne for handlingen, s(cid:229) de dermed bliver i stand til at forsvare deres rettigheder, og s(cid:229) Domstolen p(cid:229) den anden side bli- ver i stand til at udłve sin kontrollerende domsmyndig- hed (1). 1. 3 Kommissionen afviste i sit brev af 3. december 1996 ansłgningen p(cid:229) fłlgende m(cid:229)de: »((cid:133)) Efter at have undersłgt Deres ovenn(cid:230)vnte forslag sam- men med vores delegation i Angola og den geografiske tjene- ste med ansvar for Angola beklager jeg at m(cid:229)tte meddele Dem, at Kommissionen ikke har mulighed for at tage Deres projekt i betragtning. De begr(cid:230)nsede ressourcer til budgetpost B7-7 0 2 0 i for- hold til store antal lande og aktivitetsomr(cid:229)der, der d(cid:230)kkes, kr(cid:230)ver, at der ops(cid:230)ttes prioriteter for at sikre en geografisk og tematisk balance ved tildeling af stłtte. Selv om Deres fokuserer p(cid:229) et meget aktuelt og vigtigt problem projekt for budgetpost det opfylder B7-2 0 7 0. ikke nłjagtigt kriterierne I overensstemmelse med kriterierne for vores budgetpost er det kun de projekter, der i stłrst omfang kan skabe en demo- kratisk udvikling i landet, der er blevet udvalgt ((cid:133))«. 1. 4. Ombudsmanden noterede sig fłrst, at klageren i sine eks- tra bem(cid:230)rkninger indrłmmede, at han var blevet under- rettet om udv(cid:230)lgelseskriterierne (projekter med den stłrst mulige indvirkning p(cid:229) at styrke demokratiet, retssikkerhe- landet). I den og respekten for menneskerettighederne i den forbindelse fremgik det derefter af ovenst(cid:229)ende korre- spondance, at Kommissionen faktisk gav tilstr(cid:230)kkelige begrundelser for at afsl(cid:229) klagerens ansłgning, idet han var klar over, at hans projekt ikke opfyldte disse udv(cid:230)lgelses- kriterier, og at kun projekter, der i stłrst mulig grad frem- mede den demokratiske udvikling i landet, var blevet udvalgt. Da klagerens projekt hovedsageligt drejede sig om social og medicinsk hj(cid:230)lp, forekom Kommissionens forklaring at v(cid:230)re fornuftig. 2. Den p(cid:229)st(cid:229)ede ubegrundede forsinkelse ved svar p(cid:229) korrespondance 2. 1. Klageren p(cid:229)stod, at Kommissionen ikke havde besvaret fire breve dateret henholdsvis den 27. december 1996, 6. marts, 3. april og 3. september 1997, i hvilke han bad om en uddybet forklaring p(cid:229) afslaget p(cid:229) hans ansłgning. Kommissionen bem(cid:230)rkede, at den besvarede disse breve efter henholdsvis tre uger (fax af 8. april 1997) og otte uger (svarbrev af 12. november 1997), hvilket den ans(cid:229) for at v(cid:230)re rimelige frister med den eksisterende arbejds- byrde og de menneskelige ressourcer, der var til r(cid:229)dighed. Hvad ang(cid:229)r det p(cid:229)g(cid:230)ldende projekts indhold tvivler vi end- videre p(cid:229), at de »nye familier«, der allerede nu st(cid:229)r over for enorme daglige problemer, kan v(cid:230)re ideelle hjem for disse s(cid:229)rbare błrn ((cid:133))«. 2. 2. Principperne for god forvaltningsadf(cid:230)rd kr(cid:230)ver, at breve fra klagere til Kommissionen modtager et svar inden for en rimelig frist. I sit brev af 12. november 1997 svarede Kommissionen p(cid:229) fłlgende m(cid:229)de: »((cid:133)) Som allerede tidligere n(cid:230)vnt beklager jeg at m(cid:229)tte meddele Dem, at Kommissionen ikke er i stand til at tage en finansiering af Deres projekt i betragtning. For det fłrste vil jeg gerne meddele Dem, at antallet af pro- jektforslag, vi modtager her er s(cid:229)dant, at vi er nłdt til at gennemfłre en streng udv(cid:230)lgelse for at sikre en geografisk og tematisk balance ved tildeling af vores begr(cid:230)nsede łkonomi- ske ressourcer (17 mio ECU om (cid:229)ret til ca. 100 lande). 2. 3. Ombudsmanden bem(cid:230)rker, at faxen fra GD VIII af 8. april 1997 var et svar p(cid:229) klagerens brev, hvori denne bad om navnene p(cid:229) Kommissionens repr(cid:230)sentanter i Angola, og det gav ingen yderligere oplysninger om begrundelsen for beslutningen om afslaget. Det var fłrst den 12. november 1997, en telefonisk opfordring fra ombudsmandens kontor, at GD VIII besvarede klagerens anmodning om yderligere oplysninger. Dette kan ikke anses for en rimelig frist for at besvare korrespondance. At Kommissionen fłrst den 12. november 1997 besva- rede klagerens korrespondance, der begyndte i december 1996, udgłr derfor et tilf(cid:230)lde af fejl og forsłmmelse. efter Deres projektforslag er, sammen med de łvrige vi har mod- taget, blevet undersłgt af vores geografiske tjenester i Bruxel- les og i Luanda inden for den samlede ramme af prioriteter, som EF skal se p(cid:229) under de nuv(cid:230)rende forhold i Angola. Konklusion (1) Sag T-166/94, Koyo Seiko mod R(cid:229)det, Sml. 1995, s. II-2129, pr(cid:230)mis. 103. P(cid:229) baggrund af ombudsmandens undersłgelser af dette aspekt af klagen, var det nłdvendigt at frems(cid:230)tte fłlgende kritiske bem(cid:230)rkning: 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/139 Principperne for god forvaltningsskik kr(cid:230)ver, at breve fra kla- gere til Kommissionens administration modtager et svar inden for en rimelig frist. At Kommissionen fłrst den 12. november 1997 besvarede klagerens korrespondance, der begyndte i december 1996, udgłr derfor et tilf(cid:230)lde af fejl og forsłm- melse. (cid:151) maksimalt 120 ECU ved en afstand p(cid:229) mere end eller lig med 800 km og under 1 500 km (cid:151) maksimalt 180 ECU ved en afstand p(cid:229) mere end eller lig med 1 500 km. « Da dette aspekt af sagen angik procedurer, der vedrłrte pro- cedurer som led i et overst(cid:229)et h(cid:230)ndelsesforlłb, var det ikke relevant at finde en mindelig lłsning af sagen. Ombudsmanden afsluttede derfor sagen. forsłge at 3. 5. 4. REVISIONSRETTEN REFUSION AF OMKOSTNINGER FOR DELTAGERE I EN UDV˘LGELSESPR(cid:216)VE Beslutning Revisionsretten vedrłrende klage 928/7. 10. 96/LL-JP/FIN/PD mod Klagen returbillet Helsinki-Bruxelles, Klagerne mente, at det refusionsniveau, som disse regler ville medfłre for dem, var utilstr(cid:230)kkeligt. For at kunne deltage i prłven, som fandt sted p(cid:229) en torsdag, ville de skulle kłbe en ordin(cid:230)r ca. 1 212 ECU. Opholdsomkostninger for en nat i Bruxelles p(cid:229) ca. 63 ECU ville bringe klagernes omkostning ved deltagelse i de skriftlige prłver op p(cid:229) 1 275 ECU, hvorimod de kun ville v(cid:230)re berettiget til at f(cid:229) refunderet 180 ECU. Da det omkostnings- belłb, de selv skulle b(cid:230)re, svarede til mere end en m(cid:229)neds net- togage, afholdt klagerne sig fra at deltage i udv(cid:230)lgelsesprłven. som kostede I deres klage til ombudsmanden p(cid:229)stod klagerne, at reglerne vedrłrende refusion af rejseomkostninger i dette tilf(cid:230)lde havde givet fortrinsstilling til ansatte, som arbejdede i Luxembourg og Bruxelles, hvilket var i modstrid med lighedsprincippet. Kla- gerne mente ogs(cid:229), at virkningen af reglerne var i modstrid med det princip, som er fastlagt i artikel 27 i vedt(cid:230)gten for tjene- stem(cid:230)nd, hvorefter: skal rette »Rekruttering institutionerne sig mod embedsm(cid:230)nd af hłjeste standard med hensyn til evner, effektivitet og h(cid:230)derlighed, idet disse skal rekrutteres p(cid:229) det bredest mulige geografiske grundlag blandt statsborgere i F(cid:230)llesskabernes med- lemsstater. « sikre at I oktober 1996 klagede hr. L. og hr. P. til ombudsmanden, idet de p(cid:229)stod, at Revisionsretten havde behandlet dem uretf(cid:230)rdigt og diskriminerende ved at tilbyde dem en meget begr(cid:230)nset refusion af de rejseudgifter, de ville have p(cid:229)taget sig ved at del- tage i en udv(cid:230)lgelsesprłve arrangeret af Revisionsretten. Kla- gerne fremsendte ogs(cid:229) en kopi af deres klage direkte til Revi- sionsretten Undersłgelsen Udtalelse fra Revisionsretten Den p(cid:229)g(cid:230)ldende udv(cid:230)lgelsesprłve var intern og interinstitutio- nel, s(cid:229)ledes at embedsm(cid:230)nd og andre personer, som var i tje- neste i alle F(cid:230)llesskabets institutioner kunne słge. Klagerne meldte sig som deltagere i udv(cid:230)lgelsesprłven. P(cid:229) det tidspunkt arbejdede de begge for Kommissionens repr(cid:230)sentation i Fin- land. Pr. brev af 9. august 1996 fra Revisionsretten fik klagerne meddelelse om, at de havde f(cid:229)et tilladelse til at deltage i de skriftlige prłver. I henhold til brevet skulle disse finde sted den 17. oktober 1996 i Bruxelles. Klagerne blev bedt om at v(cid:230)re til stede fra kl. 8. 30. Som bilag til brevet var der et ark, som angiv de g(cid:230)ldende regler for refusion af rejseudgifter. I henhold til artikel 2 i disse regler ville der ikke ske nogen refusion, s(cid:229)fremt afstanden mellem ansłgerens bop(cid:230)l og stedet for afholdelsen af udv(cid:230)lgelsesprłven var mindre end eller lig med I artikel 3 stod der, at hvis afstanden var over 300 km. 300 km, ville ansłgerne v(cid:230)re berettiget til et belłb, som blev beregnet p(cid:229) kilometerbasis som fłlger: »(cid:151) maksimalt 60 ECU ved en afstand p(cid:229) over 300 km og under 800 km Klagen blev fremsendt til Revisionsretten. I sin udtalelse angav Revisionsretten, at den havde begr(cid:230)nset sig til at anvende de regler, som er fastlagt i konklusion 211/95, som er vedtaget af administrationschefkollegiet. I henhold til ordlyden heraf, g(cid:230)lder konklusionen kun for almene udv(cid:230)lgelsesprłver, som arrangeres af institutionerne, men ved en intern beslutning i Revisionsretten er disse regler ogs(cid:229) gjort g(cid:230)ldende for udv(cid:230)l- gelsesprłver som den her omhandlede. Yderligere undersłgelser Ombudsmanden bad Revisionsretten fremsende de dokumen- ter, som ligger bag vedtagelsen af konklusion 211/95. Det fremg(cid:229)r af de modtagne dokumenter, at konklusionen havde til form(cid:229)l at nedbringe de omkostninger, institutionerne har ved at refundere rejseomkostninger, samt at forenkle refusionssyste- met. Det fremgik imidlertid ogs(cid:229), at der var blevet udtrykt frygt C 300/140 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 for, at konklusionen ikke tog hłjde for den kraftige łkonomi- ske byrde, der hermed ville blive lagt p(cid:229) ansłgere, som kom langt v(cid:230)k fra, og at der s(cid:229)ledes var en tvivlsom forbindelse til princippet om, at ansłgere skal have lige muligheder for at del- tage i udv(cid:230)lgelsesprłver. Denne frygt blev behandlet i erkl(cid:230)- ringer, som gik ud p(cid:229), at antallet af udv(cid:230)lgelsesprłvesteder ville blive udvidet, og at der ville ske en decentralisering. 2. Ombudsmanden bem(cid:230)rkede sig ligeledes, at udvalget angav, at da man vedtog reglerne, var institutionerne enige om at indfłre flere udv(cid:230)lgelsesprłvesteder for at mindske rejseafstanden for deltagerne. Ombudsmanden bem(cid:230)rkede, at Revisionsretten ikke havde handlet i overensstemmelse med denne aftale. P(cid:229) denne baggrund skrev ombudsmanden et brev til Revisions- retten. I brevet bem(cid:230)rkede ombudsmanden, at de p(cid:229)g(cid:230)ldende prłver ikke var lagt p(cid:229) en anden dag i ugen, f. eks. en lłrdag, s(cid:229) deltagerne ville kunne have draget fordel af billigere flypri- ser. Ombudsmanden bem(cid:230)rkede ligeledes, at s(cid:229)fremt udv(cid:230)lgel- sesprłven kun blev afholdt Øt sted, f. eks. Bruxelles, s(cid:229) ville den gennemsnitlige omkostning for en ansłger (efter fratr(cid:230)k af refusionsbelłbet) for en togrejse p(cid:229) anden klasse fra (cid:151) Luxemburg v(cid:230)re 43 ECU (cid:151) Strasbourg v(cid:230)re 29 ECU, og (cid:151) Athen v(cid:230)re 330 ECU. Ombudsmanden bem(cid:230)rkede, at ansłgere fra fjerne steder łjen- synligt skulle b(cid:230)re uforholdsm(cid:230)ssigt hłje omkostninger, og spurgte Revisionsretten, om den kunne forestille sig at tr(cid:230)ffe foranstaltninger til at sikre, at en lignende situation ikke ville opst(cid:229) igen. Efter at spłrgsm(cid:229)let var forelagt Udvalget til forberedelse af sta- tutm(cid:230)ssige anliggender, et organ under administrationschefkol- legiet, meddelte Revisionsretten ombudsmanden, at institutio- nerne i udvalget havde p(cid:229)peget, at refusionen af rejseomkost- ninger i sig selv var et łkonomisk gode for ansłgerne, som ikke var angivet i vedt(cid:230)gten for tjenestem(cid:230)nd, og at institutio- nerne, da de vedtog konklusionen, var blevet enige om at łge antallet af steder, hvor udv(cid:230)lgelsesprłver afholdtes, s(cid:229) afstan- den blev mindre for ansłgerne. Med hensyn til det sidstn(cid:230)vnte aspekt tilfłjede Revisionsretten, at dens beslutning om kun at organisere skriftlige prłver i Luxembourg og Bruxelles var rimelig, n(cid:229)r man tog hłjde for omst(cid:230)ndighederne og tjeneste- grenens interesser. I henhold til Revisionsretten ville det havde medfłrt uforholdsm(cid:230)ssigt hłje omkostninger at afholde skrift- lige prłver andre steder, s(cid:229)som de steder, hvor F(cid:230)llesskabet har repr(cid:230)sentationer. Beslutningen 1. Ombudsmanden bem(cid:230)rkede sig den kendsgerning, at de institutioner, der var samlet i udvalget til forberedelse af statutm(cid:230)ssige anliggender, angav, at rejse- omkostninger var et łkonomisk bidrag, som ikke var fore- skrevet tjenestem(cid:230)nd. Ombudsmanden bem(cid:230)rkede, at selv om administrationen foretager handlin- ger, som ikke fremg(cid:229)r af vedt(cid:230)gten for tjenestem(cid:230)nd, s(cid:229) skal administrationen stadig overholde de regler og princip- per, som er bindende for den. i vedt(cid:230)gten for refusion af 3. Revisionsretten słgte at retf(cid:230)rdiggłre sin afvigelse fra afta- len ved at henvise til de uforholdsm(cid:230)ssigt hłje omkostnin- ger ved ogs(cid:229) at afholde prłver i Finland. Ombudsmanden bem(cid:230)rkede, at organiseringen af udv(cid:230)lgelsesprłver var et anliggende for Revisionsretten, som kunne have udłvet sine befłjelser, s(cid:229) dens egne og deltagernes omkostninger blev nedsat. Der var intet, som tydede p(cid:229), at udv(cid:230)lgelses- prłven ikke kunne have v(cid:230)ret afholdt en anden ugedag, eller at det ville have medfłrt uforholdsm(cid:230)ssigt hłje omkostninger at afholde udv(cid:230)lgelsesprłven et andet sted f. eks. ved at bede Kommissionens eller Parlamentets repr(cid:230)- sentationer om hj(cid:230)lp. 4. Det var ubestridt, at anvendelsen af reglerne i dette tilf(cid:230)lde medfłrte for hłje omkostninger for et begr(cid:230)nset antal potentielle deltagere i de skriftlige prłver i den p(cid:229)g(cid:230)ldende udv(cid:230)lgelsesprłve. God forvaltningsskik kr(cid:230)ver, at admini- strationen forholder sig fair og retf(cid:230)rdigt over for alle ansłgere i en udv(cid:230)lgelsesprłve. At organisere en udv(cid:230)lgel- sesprłve p(cid:229) en m(cid:229)de, som medfłrer for hłje omkostninger for et begr(cid:230)nset antal deltagere, kan ikke anses at leve op til dette krav. Konklusion P(cid:229) grundlag af Den europ(cid:230)iske ombudsmands undersłgelser vedrłrende denne klage forekommer det nłdvendigt at frem- fłre den fłlgende kritiske bem(cid:230)rkning: God forvaltningsskik kr(cid:230)ver, at administrationen forholder sig fair og retf(cid:230)rdigt over for alle deltagere i udv(cid:230)lgelsesprłver. I dette tilf(cid:230)lde forekommer det, at Revisionsretten har organise- ret en udv(cid:230)lgelsesprłve p(cid:229) en s(cid:229)dan m(cid:229)de, at det medfłrte for hłje omkostninger for to ansłgere fra en medlemsstat (en fly- billet til ca. 1 212 ECU retur). Ved at organisere udv(cid:230)lgelses- prłven p(cid:229) denne m(cid:229)de har Revisionsretten derfor gjort sig skyldig i fejl og forsłmmelser. Det var op til Revisionsrettten at organisere udv(cid:230)lgelsesprłver, s(cid:229) de opfylder kravene, f. eks. ved at afholde udv(cid:230)lgelsesprłven flere steder, s(cid:229) rejseafstanden kunne nedbringes. Da dette aspekt af sagen angik procedurer, der omhandlede specifikke h(cid:230)ndelser i fortiden, var det ikke relevant at słge en mindelig lłsning af sagen. Ombudsmanden afsluttede derfor sagen. 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/141 3. 6. UDKAST TIL OMBUDSMANDENS HENSTILLINGER Klagerens bem(cid:230)rkninger 3. 6. 1. R¯DET FOR DEN EUROP˘ISKE UNION EN OPDATERET LISTE OVER TRUFNE FORANSTALTNINGER INDEN FOR OMR¯DET RETLIGE OG INDRE ANLIGGENDER til henstilling vedrłrende klage 1055/25. 11. 96/STATE- Udkast WATCH/UK/IJH mod R(cid:229)det I sine bem(cid:230)rkninger anerkendte klageren R(cid:229)dets bestr(cid:230)belser p(cid:229) at give mere information. Imidlertid mente han, at det er et tegn p(cid:229) manglende effektivitet, s(cid:229)fremt R(cid:229)det ikke selv har en opdateret liste over de foranstaltninger, der vedtages inden for hvert omr(cid:229)de. Han gentog ogs(cid:229) sin p(cid:229)stand om, at det er uac- ceptabelt, at borgerne ikke p(cid:229) anmodning kan f(cid:229) en opdateret liste over de foranstaltninger, der er vedtaget. Klagen I november 1996 klagede hr. B. til ombudsmanden over, at R(cid:229)det ikke fłrer en liste over de foranstaltninger, det tr(cid:230)ffer inden for omr(cid:229)det Retlige og Indre Anliggender (1), og stiller denne til r(cid:229)dighed for offentligheden. Klageren p(cid:229)stod, at hvis man havde interesse i at informere borgerne og overholde de demokratiske standarder, s(cid:229) burde R(cid:229)det fłre en s(cid:229)dan liste og stille den til r(cid:229)dighed p(cid:229) anmodning. Undersłgelsen R(cid:229)dets udtalelse Klagen blev fremsendt til R(cid:229)det. I sin udtalelse henviste R(cid:229)det til de betydelige bestr(cid:230)belser, det har gjort sig for at forbedre gennemsigtigheden af sit arbejde inden for denne sam- menh(cid:230)ng. Is(cid:230)r blev fłlgende fremfłrt: Der fremstilles en gang om (cid:229)ret et sammendrag af R(cid:229)dets beslutninger i henhold til afsnit VI i traktaten om Den Europ- (cid:230)iske Union, og dette offentliggłres som bilag til den (cid:229)rlige gennemgang af R(cid:229)dets arbejde; dette er sket fra 1995-udgaven og fremefter. Beslutninger, der tr(cid:230)ffes af R(cid:229)det b(cid:229)de under afsnit VI og inden for andre omr(cid:229)der, offentliggłres gennem pressemeddelelser, der udsendes af Generalsekretariatet, i princippet inkluderende de akter, der vedtages ved den skriftlige procedure. Beslutnin- ger, der tr(cid:230)ffes formelt af R(cid:229)det i sammens(cid:230)tninger, som ikke svarer til det p(cid:229)g(cid:230)ldende emne, fremkommer under en s(cid:230)rskilt overskrift, som er let at finde i pressemeddelelserne. Der kan foretages słgning p(cid:229) computer i indholdet af R(cid:229)dets pressemeddelelser ved brug af »Rapid«-basen, som kan n(cid:229)s over Internettet ved brug af »Europa«-serveren. R(cid:229)dets Generalsekretariat arbejder p(cid:229) at etablere egne databa- ser, som ogs(cid:229) vil kunne n(cid:229)s via Internettet. Man vil bl. a. vise R(cid:229)dets beslutninger inden for Retlige og Indre Anliggender samt under den F(cid:230)lles Udenrigs- og Sikkerhedspolitik (2). Ombudsmandens forsłg p(cid:229) at n(cid:229) en mindelig lłsning Efter nłje at have overvejet klagen, udtalelsen og bem(cid:230)rknin- gerne, skrev ombudsmanden til R(cid:229)det den 15. december 1997 for at słge at opn(cid:229) en mindelig lłsning p(cid:229) klagen, i overens- stemmelse med artikel 3, stk. 5, i ombudsmandsstatutten. Han meddelte R(cid:229)det, at efter hans opfattelse kunne den mang- lende liste over opdaterede foranstaltninger fra R(cid:229)det v(cid:230)re et tilf(cid:230)lde af fejl og forsłmmelse, idet: i) Det er et grundprincip for god forvaltningsskik, at en offentlig myndighed opretholder tilstr(cid:230)kkelige registrerin- ger. Disse registreringer hj(cid:230)lper med til at sikre, at aktivite- terne er konsekvente og kontinuerlige, som n(cid:230)vnt i artikel C i traktaten om Den Europ(cid:230)iske Union. Utilstr(cid:230)kkelige registreringer kunne głre det vanskeligt at finde relevante dokumenter pr(cid:230)cist og hurtigt. i ii) R(cid:229)det offentliggłr et sammendrag af de beslutninger, der tr(cid:230)ffes under afsnit VI traktaten om Den Europ(cid:230)iske Union en gang om (cid:229)ret. At R(cid:229)dets sekretariat kun skal fremstille en s(cid:229)dan liste ved udgangen af hvert (cid:229)r kunne fłre til fejl og udeladelser. Det ville v(cid:230)re en mere effektiv forvaltningsteknik, s(cid:229)fremt sekretariatet fłrte en opdateret liste i (cid:229)rets lłb. iii) Der synes ikke at v(cid:230)re nogen juridisk (cid:229)rsag til den nuv(cid:230)- rende stilling. R(cid:229)det kunne fłre en liste i kraft af sine befł- jelser som international organisation, hvor man har til- ladelse til at tr(cid:230)ffe de nłdvendige foranstaltninger for at sikre, at den interne drift sker i overensstemmelse med god forvaltningsskik (3). Ombudsmanden foreslog, at R(cid:229)det kunne reagere ved at g(cid:229) ind p(cid:229) at fłre en opdateret liste over foranstaltninger, R(cid:229)det ved- tager inden for omr(cid:229)det Retlige og Indre Anliggender. Ombudsmanden angav ligeledes, at hvis man stillede en s(cid:229)dan liste til r(cid:229)dighed for offentligheden, ville det styrke gennemsku- eligheden og styrke R(cid:229)dets demokratiske natur samt skabe stłrre offentlig tillid til dets forvaltning, som angivet i deklara- tion 17, der er vedh(cid:230)ftet traktaten om Den Europ(cid:230)iske Union. (1) Afsnit VI i traktaten om Den Europ(cid:230)iske Union; den »tredje słjle«. (2) Afsnit V i traktaten om Den Europ(cid:230)iske Union; den »anden słjle«. (3) Se f. eks. s. I-2169. sag C-58/94, Nederlandene mod R(cid:229)det, Sml. 1996, C 300/142 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 R(cid:229)dets svar Pr. brev dateret 26. februar 1998 svarede R(cid:229)det ombudsman- den som fłlger: »Tak for Deres brev af 15. december 1997 vedrłrende klagen fra hr. B og hans łnske om, at R(cid:229)det skal fłre en opdateret liste over de foranstaltninger, der vedtages inden for omr(cid:229)det Retlige og Indre Anliggender, og stille denne liste til r(cid:229)dighed for offentlighe- den. Jeg er glad for at kunne bekr(cid:230)fte, at Generalsekretariatet rent fak- tisk fłrer en liste over alle disse foranstaltninger. Spłrgsm(cid:229)let om hvordan og i hvilken form, disse oplysninger kunne stilles til r(cid:229)dighed for offentligheden, overvejes i łjeblikket. vedrłrte sidstn(cid:230)vnte. Desuden angav klageren, at offentliggł- relsen af en liste over foranstaltninger i R(cid:229)dets (cid:229)rlige gennem- gang ikke var tilstr(cid:230)kkeligt til at leve op til de demokratiske standarder, hvorunder det kr(cid:230)ves, at borgerne p(cid:229) anmodning skal kunne f(cid:229) en opdateret liste over foranstaltningerne p(cid:229) ethvert tidspunkt af (cid:229)ret. I lyset af ovenst(cid:229)ende s(cid:229) det ud til, at ombudsmandens forsłg p(cid:229) at n(cid:229) en mindelig lłsning p(cid:229) klagen var sl(cid:229)et fejl. Udkast til henstilling Efter at have overvejet R(cid:229)dets svar p(cid:229) de punkter, der er anfłrt i ombudsmandens brev af 15. december 1997, n(cid:229)ede han frem til fłlgende konklusioner: Desuden vil R(cid:229)det for Retlige og Indre Anliggender den 19. marts 1998 se p(cid:229) det overordnede spłrgsm(cid:229)l om gennemsigtig- hed i den tredje słjle. « i) R(cid:229)det har angivet, at dets generalsekretariat fłrer en liste over alle de foranstaltninger, der vedtages inden for omr(cid:229)- det Retlige og Indre Anliggender. Pr. brev dateret 13. juli 1998 fremkom R(cid:229)det med yderligere oplysninger, som bl. a. indeholdt fłlgende punkter: i) Generalsekretariatet skal oprette en database om R(cid:229)dets aktiviteter inden for RIA-omr(cid:229)det, som skal v(cid:230)re tilg(cid:230)nge- lig via Internettet. Der vil bl. a. v(cid:230)re mulighed for at se lister over de instrumenter, der vedtages i kronologisk r(cid:230)kkefłlge og emneopdelt, og man vil kunne se den fulde tekst p(cid:229) alle de officielle sprog. ii) Hvad ang(cid:229)r offentliggłrelse af listen over de foranstaltnin- ger, R(cid:229)det tr(cid:230)ffer inden for RIA, vil der ud over de mulig- heder, der tilbydes af databasen, v(cid:230)re indeholdt oplysnin- ger i den (cid:229)rlige gennemgang af R(cid:229)dets arbejde. R(cid:229)dets brev indeholdt ogs(cid:229) de konklusioner, der blev vedtaget af RIA-R(cid:229)det ved dets młde den 19. marts 1998 ang(cid:229)ende gennemskuelighed inden for RIA-omr(cid:229)det, samt oplysninger om opfłlgningen p(cid:229) konklusionerne. Klagerens svar ii) Artikel 1, stk. 2, i R(cid:229)dets afgłrelse 93/731/EF af 20. december 1993 om offentlighedens adgang til R(cid:229)dets dokumenter (1), definerer som »enhver skriftlig tekst, uanset dennes medium, som indeholder eksi- sterende data, og som R(cid:229)det ligger inde med«. »R(cid:229)dsdokument« iii) Listen over alle de foranstaltninger, der vedtages inden for omr(cid:229)det Retlige og Indre Anliggender, som ifłlge R(cid:229)det fłres af dets Generalsekretariat, forekommer at v(cid:230)re et »R(cid:229)dsdokument« i den betydning, der g(cid:230)lder for artikel 1, stk. 2, i afgłrelse 93/731/EF. I henhold til artikel 3, stk. 6, i ombudsmandstatutten, foretager ombudsmanden derfor fłlgende udkast til henstilling i forhold til R(cid:229)det: R(cid:229)det błr p(cid:229) anmodning og i overensstemmelse med bestem- melserne i afgłrelse 93/731/EF stille listen over alle de for- anstaltninger, som vedtages inden for omr(cid:229)det Retlige og Indre Anliggender, og som R(cid:229)dets Generalsekretariat fłrer, til r(cid:229)dig- hed for offentligheden. R(cid:229)dets breve af 26. februar 1998 og 13. juli 1998 blev frem- sendt til klageren, som svarede pr. brev af 9. marts 1998 og 18. september 1998. Klageren błd velkommen de nye initiati- ver med hensyn til gennemsigtighed inden for RIA-omr(cid:229)det, som blev n(cid:230)vnt i R(cid:229)dets brev af 13. Imidlertid opretholdt han sin klage, idet han is(cid:230)r p(cid:229)pegede, at den liste over instrumenter, som blev n(cid:230)vnt af R(cid:229)det, ikke var det samme som en liste over foranstaltninger, og at hans klage juli 1998. R(cid:229)det og klageren vil blive informeret om dette udkast til hen- stilling. I henhold til artikel 3, stk. 6, i ombudsmandstatutten skal R(cid:229)det fremsende en detaljeret udtalelse senest 31. januar 1999. Denne detaljerede udtalelse kunne best(cid:229) af en accept af ombudsmandens udkast til henstilling samt en beskrivelse af, hvorledes denne er iv(cid:230)rksat. (1) EFT L 340 af 31. 12. 1993, s. 43). 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/143 3. 7 UNDERS(cid:216)GELSER P¯ EGET INITIATIV FORETAGET AF Undersłgelsen OMBUDSMANDEN 3. 7. 1 EUROPA-KOMMISSIONEN ALDERSGR˘NSER VED ANS˘TTELSE Afgłrelse i undersłgelse p(cid:229) eget initiativ 626/97/BB Emnerne I juli 1997 begyndte ombudsmanden en egetinitiativundersł- gelse af anvendelsen af aldersgr(cid:230)nser for ans(cid:230)ttelse ved F(cid:230)lles- skabets institutioner efter en lang r(cid:230)kke klager, der hovedsage- ligt drejede sig om udelukkelse af ansłgere fra s(cid:230)rlige udv(cid:230)l- gelsesprłver arrangeret af forskellige f(cid:230)llesskabsinstitutioner. Klagerne indeholdt i det v(cid:230)sentlige fłlgende punkter: Alders- gr(cid:230)nser er imod de grundl(cid:230)ggende borgerrettigheder og er diskriminerende (1042/25. 11. 96/SKTOL/FIN/BB, 479/11. 3. 96/ MCHP/ES/KT, 850/3. 9. 96/JIA/FR/KT, 851/3. 9. 96/ALC/ES/PD, 300/97/BB, 725/97/BB, 277/98/IP). De er et brud p(cid:229) princip- pet om lighed mellem ansłgere (529/98/XD). De g(cid:230)lder ikke for dem, der allerede har v(cid:230)ret ansat et (cid:229)r ved institutionerne (325/8. 1. 96/ML/L/PD, 529/98/XD). Der er ingen aldersgr(cid:230)nser for ansłgere til politiske poster (479/11. 3. 96/MCHP/ES/KT). Det juridiske grundlag for fasts(cid:230)ttelse af de nuv(cid:230)rende alders- gr(cid:230)nser for ansłgere er ikke klart (695/5. 7. 96/RW/UK/KT). Fłdselsdatoen er et ikke-objektivt kriterium i meddelelser om udv(cid:230)lgelsesprłver, og det st(cid:229)r i mods(cid:230)tning til objektive krite- rier s(cid:229)som erhvervserfaring og l(cid:230)geundersłgelse (529/98/XD). Nogle klagere henviste til, at aldersgr(cid:230)nser i nogle medlemssta- ter er forbudt i henhold til forfatningen eller juridiske bestem- melser. Kommissionens udtalelse Kommissionens udtalelse var i sammendrag som fłlger: Kommissionen besluttede sig til som sin politik at afskaffe aldersgr(cid:230)nser i meddelelser om udv(cid:230)lgelsesprłver. Kommissionen anerkendte behovet for at gennemfłre dette princip med institutionernes f(cid:230)lles samtykke. Derfor besluttede den som en midlertidig foranstaltning at h(cid:230)ve aldersgr(cid:230)nsen til 45 (cid:229)r for kommende udv(cid:230)lgelsesprłver til begynderniveau i overensstemmelse med Europa-Parlamentets beslutning af 20. oktober 1997. Kommissionens erkl(cid:230)rede, at den nłdvendige forsinkelse med hensyn til at opn(cid:229) f(cid:230)lles enighed blandt institutionerne ville give mulighed for at overveje mulige foranstaltninger ved administrationen af karriereforlłb. R(cid:229)dets udtalelse R(cid:229)dets udtalelse var i sammendrag som fłlger: Institutionerne har ikke alene frihed til selv at v(cid:230)lge de mest passende midler til at opfylde deres krav til personale, men ogs(cid:229) en udstrakt frihed til at udforme kravene til en udv(cid:230)lgel- sesprłve. Alder indg(cid:229)r ikke blandt de kriterier, ud fra hvilke nogen som helst skelnen ved en ans(cid:230)ttelse er forbudt ifłlge vedt(cid:230)gten for tjenestem(cid:230)nd. Undersłgelsesnote om anvendelse af aldersgr(cid:230)nser i De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers medlemsstater I henhold til artikel 1, litra g), i bilag III til vedt(cid:230)gten for tjene- stem(cid:230)nd er en aldersgr(cid:230)nse en af de betingelser, der om nłd- vendigt legitimt kan fasts(cid:230)ttes af den udn(cid:230)vnende myndighed. Ombudsmanden mente, at det var nłdvendigt med en under- słgelse for fuldt ud at kunne vurdere den nuv(cid:230)rende situation i de forskellige medlemsstater. Derfor kontaktede ombudsman- den Domstolen, der erkl(cid:230)rede sig villig til at samarbejde og lade sin afdeling for forskning og dokumentation udarbejde en undersłgelsesnote til ombudsmanden. Af noten fremgik det, at der ikke findes noget f(cid:230)lles forfat- ningsm(cid:230)ssigt eller juridisk princip i medlemsstaterne, der til- lader eller forbyder aldersgr(cid:230)nser. I den offentlige sektor findes der en aldersgr(cid:230)nse i mere end halvdelen af medlemsstaterne. Denne aldersgr(cid:230)nse er dog generelt hłjere end 35 (cid:229)r, og begrundelserne for anvendelse afviger fra den ene medlemsstat til den anden. Endvidere bem(cid:230)rkede man, at der i nogle med- lemsstater var en tendens til at behandle aldersgr(cid:230)nser som ubegrundet diskrimination, og at man derfor var i gang med at afskaffe brugen af disse. Det er endnu ikke klarlagt, om vedt(cid:230)gten for tjenestem(cid:230)nd i denne henseende er i overensstemmelse med f(cid:230)llesskabsrettens generelle principper, is(cid:230)r hvad ang(cid:229)r respekt for de grundl(cid:230)g- gende rettigheder, der garanteres ved den europ(cid:230)iske konven- tion til beskyttelse af menneskerettigheder og grundl(cid:230)ggende frihedsrettigheder, undertegnet i Rom den 4. november 1950, og s(cid:229)ledes som de fłlger af medlemsstaternes f(cid:230)lles forfat- ningsm(cid:230)ssige traditioner, som generelle principper for f(cid:230)lles- skabsretten. R(cid:229)det bem(cid:230)rkede, at Amsterdam-traktaten endnu ikke er tr(cid:229)dt i kraft. I begyndelsen af 1990’erne blev det undersłgt, hvorvidt spłrgsm(cid:229)let om alder skulle spille en rolle som udv(cid:230)lgelseskri- terium. Efter at have bem(cid:230)rket de ułnskede konsekvenser for C 300/144 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 institutionen ved at afskaffe alle aldersgr(cid:230)nser, s(cid:229)som best(cid:229)ede ansłgere, der n(cid:229)ede pensionsalderen, satte man aldersgr(cid:230)nsen til 50 (cid:229)r ved en lang r(cid:230)kke udv(cid:230)lgelsesprłver. om at h(cid:230)ve aldersgr(cid:230)nsen til 45 (cid:229)r i mods(cid:230)tning til dette prin- cip, og den er derfor uacceptabel. Efter 1995 tilrettelagde man f(cid:230)lles udv(cid:230)lgelsesprłver, og man harmoniserede betingelserne for adgang til disse, hvilket omfat- tede fasts(cid:230)ttelse af en aldersgr(cid:230)nse p(cid:229) 35 (cid:229)r for ansłgere til stillinger p(cid:229) begynderniveau, idet man tog hensyn til ungdoms- arbejdslłshedsproblemet i Den Europ(cid:230)iske Union. En klager erkl(cid:230)rede, at han ikke var tilfreds med R(cid:229)dets hold- ning. Ifłlge klageren udgłr artikel 27 i vedt(cid:230)gten for tjene- stem(cid:230)nd reelt et juridisk grundlag for aldersdiskrimination. Klageren h(cid:230)vdede, at R(cid:229)det vilk(cid:229)rligt fastsatte aldersgr(cid:230)nser, og at dette skulle stoppes. Han h(cid:229)bede, at ombudsmanden ikke ville afslutte sin undersłgelse, fłr institutionerne havde (cid:230)ndret politik p(cid:229) dette punkt, og fłr alle aldersgr(cid:230)nser var blevet fjer- net. Ved de seneste udv(cid:230)lgelsesprłver for de nye medlemsstater var aldersgr(cid:230)nserne fastsat til 55 og 45 (cid:229)r for at tage hensyn til den erfaring, der kr(cid:230)vedes til disse stillinger. Afgłrelsen De seneste meddelelser om udv(cid:230)lgelsesprłver giver mulighed for i visse tilf(cid:230)lde at udvide aldersgr(cid:230)nsen med maksimalt seks (cid:229)r. 1. Aldersgr(cid:230)nser og menneskerettigheder Regler for aldersgr(cid:230)nser fasts(cid:230)ttes ikke mekanisk, men varierer i forhold til de forskellige afdelingers behov i overensstemmelse med kravene i artikel 27 i vedt(cid:230)gten for tjenestem(cid:230)nd, og de giver mulighed for at skelne mellem ansłgerne for at tage hen- syn til deres respektive situationer. R(cid:229)dets Generalsekretariat finder ikke, at anvendelsen af alders- gr(cid:230)nser ved de stillinger, der skal bes(cid:230)ttes med best(cid:229)ede ansł- gere ved en udv(cid:230)lgelsesprłve, s(cid:229)dan som det er beskrevet i vedt(cid:230)gten for tjenestem(cid:230)nd, is(cid:230)r artikel 1, litra g), i bilag III, sammen med muligheden for en udvidelse for at tage hensyn til s(cid:230)rlige situationer, er en »diskriminerende« foranstaltning i den betydning, Den Europ(cid:230)iske Menneskerettighedsdomstol og EU’s Domstol har givet dette begreb. Til orientering oplyste Generalsekretariatet endvidere, at det for łjeblikket diskuterer et forslag til (cid:230)ndring af vedt(cid:230)gten for tje- nestem(cid:230)nd, hvad ang(cid:229)r ligebehandling af m(cid:230)nd og kvinder (1). Klagerens bem(cid:230)rkninger 1. 1. I artikel F, stk. 2, i traktaten om Den Europ(cid:230)iske Union st(cid:229)r der: »Unionen respekterer de grundl(cid:230)ggende rettigheder, s(cid:229)ledes som de garanteres ved den europ(cid:230)iske konvention til beskyt- telse af menneskerettigheder og grundl(cid:230)ggende frihedsrettig- heder, undertegnet i Rom den 4. november 1950, og s(cid:229)ledes som de fłlger af medlemsstaternes f(cid:230)lles forfatningsm(cid:230)ssige traditioner, som generelle principper for f(cid:230)llesskabsretten. « 1. 2. Med hensyn til menneskerettighedsbestemmelser om ikke- diskrimination hedder det i den europ(cid:230)iske menneskeret- tighedskonventions artikel 14 fłlgende: »Udłvelsen af disse rettigheder og friheder omtalt i denne konvention skal sikres uden diskrimination af nogen art, hverken p(cid:229) grund af kłn, race, hudfarve, sprog, religion, politisk eller anden overbevisning, national eller social oprin- delse, tilknytning til nationale mindretal, ejendomsforhold, fłdsel eller anden status. « Artikel 14 supplerer de łvrige v(cid:230)sentlige bestemmelser i konventionen og protokollerne. Den har ikke nogen selvst(cid:230)ndig eksistens, idet den udelukkende har virkning i forhold til »udłvelsen af disse rettigheder og friheder«, der sikres af disse bestemmelser. Ombudsmanden sendte Kommissionens udtalelse til syv klagere og R(cid:229)dets udtalelse til en klager for at f(cid:229) deres bem(cid:230)rkninger. Han modtog bem(cid:230)rkninger fra tre klagere. To af disse h(cid:230)vdede at i og med, at Kommissionen nu har erkendt, at det er forkert at anvende aldersgr(cid:230)nser og har taget en politisk beslutning om principielt at afskaffe disse, st(cid:229)r den midlertidige beslutning (1) ˘ndret forslag til R(cid:229)dets forordning (Euratom, EKSF, E(cid:216)F) om (cid:230)ndring af vedt(cid:230)gten for tjenestem(cid:230)nd i De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesska- ber samt af ans(cid:230)ttelsesvilk(cid:229)rene for de łvrige ansatte i F(cid:230)llesska- berne for s(cid:229) vidt ang(cid:229)r ligebehandling af m(cid:230)nd og kvinder, KOM(96)0077 af 4. marts 1996. Ifłlge Den Europ(cid:230)iske Menneskerettighedsdomstols rets- praksis i forhold til artikel 14 er en forskellig behandling diskriminerende, hvis den »ikke er objektivt og rimeligt begrundet«, det vil sige, hvis den ikke har et »legitimt for- m(cid:229)l«, eller hvis der ikke er nogen »rimelig forholdsm(cid:230)ssig sammenh(cid:230)ng mellem de anvendte midler og det m(cid:229)l, der słges realiseret« (2). (2) Sag, Gaygusuz mod (cid:216)strig (39/1995/545/631). Dom af 16. sep- tember 1996. 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/145 Forbuddet mod diskrimination i De Forenede Nationers internationale konvention om borgerlige og politiske ret- tigheder (1) fastsl(cid:229)s i konventionens artikel 2: »Enhver stat, der deltager som part i denne konvention, for- pligter sig til at respektere og sikre alle enkeltpersoner p(cid:229) sit territorium, og som er underlagt denne stats jurisdiktion, de rettigheder, der anerkendes i denne konvention, uden forskels- behandling af nogen art, hverken p(cid:229) grund af kłn, race, hudfarve, sprog, religion, politisk eller anden overbevisning, national eller social oprindelse, ejendomsforhold, fłdsel eller anden status. « 1. 3. Selv om hverken artikel 14 i den europ(cid:230)iske menneske- rettighedskonvention eller artikel 2 i den internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder udtryk- forbyder diskrimination p(cid:229) grundlag af alder, er keligt anvendelsesomr(cid:229)det for begge ovenn(cid:230)vnte bestemmelser om diskrimination ekstremt bredt. Det kan ikke udeluk- kes, at dette anvendelsesomr(cid:229)de ogs(cid:229) kunne d(cid:230)kke diskri- mination p(cid:229) grund af alder i sager, hvor der ikke findes nogen objektiv og rimelig begrundelse for en s(cid:229)dan diskri- mination. 1. 4. I juli 1997 tog Den Europ(cid:230)iske Union skridt til at bek(cid:230)mpe aldersdiskrimination. Med Amsterdam-traktaten blev der indfłrt en ny artikel 13 i EF-traktaten, hvor alder n(cid:230)vnes som en form for diskrimination. Artiklen lyder som fłlger: 1. 7. Ifłlge Domstolens vedholdende retspraksis er det generelle lighedsprincip et af de grundl(cid:230)ggende principper i loven om offentlig tjeneste i F(cid:230)llesskabet. Ifłlge dette princip m(cid:229) sammenlignelige situationer ikke behandles forskelligt, medmindre en s(cid:229)dan forskelsbehandling kan objektivt begrundes (2). 2. Anvendelse af aldersgr(cid:230)nser i medlemsstaterne Ombudsmandens undersłgelser afslłrede, at der for łje- blikket ikke findes noget f(cid:230)lles forfatningsm(cid:230)ssigt eller juridisk princip i medlemsstaterne, der tillader eller for- i den byder aldersgr(cid:230)nser. Der offentlige sektor i mere end halvdelen af medlemsstaterne, men disse er dog generelt hłjere end 35 (cid:229)r. Endvidere er der i visse medlemsstater en tydelig tendens mod at afskaffe aldersgr(cid:230)nser som diskriminerende. findes aldersgr(cid:230)nser 3. Anvendelse af aldersgr(cid:230)nser ved F(cid:230)llesskabets institutioner 3. 1. Alle F(cid:230)llesskabets institutioner anvender aldersgr(cid:230)nser ved ansłgeres adgang til udv(cid:230)lgelsesprłver. Denne mulig- hed er n(cid:230)vnt i artikel 1, litra g), i bilag III til vedt(cid:230)gten for tjenestem(cid:230)nd, hvor der st(cid:229)r, at en meddelelse om en (cid:229)ben udv(cid:230)lgelsesprłve skal angive: »aldersgr(cid:230)nsen, hvor dette er relevant, samt enhver udvidelse af denne for f(cid:230)llesskabsansatte, som har afsluttet mindst et (cid:229)rs tjeneste. « »Med forbehold af denne traktats łvrige bestemmelser og inden for rammerne af de befłjelser, som traktaten till(cid:230)gger F(cid:230)llesskabet, kan R(cid:229)det med enstemmighed p(cid:229) forslag af Kommissionen og efter hłring af Europa-Parlamentet tr(cid:230)ffe hensigtsm(cid:230)ssige foranstaltninger til at bek(cid:230)mpe forskels- behandling p(cid:229) grund af kłn, race, etnisk oprindelse, religion eller tro, handicap, alder eller seksuel orientering. « 3. 2. I artikel 27, stk. 2, i vedt(cid:230)gten for tjenestem(cid:230)nd st(cid:229)r der fłlgende: »Tjenestem(cid:230)nd skal udv(cid:230)lges uden hensyn til race, religiłs overbevisning eller kłn«. 1. 5. Selv om Amsterdam-traktaten endnu ikke er tr(cid:229)dt i kraft, har Den Europ(cid:230)iske Union ved at planl(cid:230)gge indfłrelsen af den nye artikel erkendt alderen som en mulig (cid:229)rsag til ubegrundet diskrimination. Da den nye artikel 13 om ikke-diskrimination endvidere stadf(cid:230)stes, błr F(cid:230)llesskabets institutioner ikke tłve med aktivt og p(cid:229) eget initiativ at forbedre respekten for bestemmelserne om menneskeret- tigheder. 1. 6. De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Domstol har erkendt, at F(cid:230)llesskabet ved ans(cid:230)ttelser skal respektere lighedsprin- cippet. Det m(cid:229) ikke diskriminere ved at behandle ansł- gere i samme situation forskelligt, hvis der ikke er nogen begrundelse for at głre dette. (1) International konvention om borgerlige og politiske rettigheder, vedtaget den 16. december 1966. 3. 3. Ombudsmanden er klar over, at den udn(cid:230)vnende myndig- hed med baggrund i artikel 1, litra g), i bilag III til vedt(cid:230)g- ten for tjenestem(cid:230)nd kan angive en aldersgr(cid:230)nse i medde- lelser om udv(cid:230)lgelsesprłver. 3. 4. Ombudsmanden fandt imidlertid, at hensyn til princippet om, at beslutninger skal v(cid:230)re begrundede, bestemmelsen i artikel 27 i vedt(cid:230)gten for tjenestem(cid:230)nd, ordlyden i artikel 1, litra g), i bilag III til vedt(cid:230)gten for tjenestem(cid:230)nd, is(cid:230)r s(cid:230)tningen »hvor dette er relevant« sammenholdt med Domstolens vedholdende retspraksis for det generelle lig- hedsprincip synes at pege p(cid:229), at aldersgr(cid:230)nser ikke kan indfłres vilk(cid:229)rligt, og at der skal v(cid:230)re en stłttende begrundelse for, hvorfor en specifik aldersgr(cid:230)nse anses for at v(cid:230)re relevant ved en bestemt udv(cid:230)lgelsesprłve. (2) Dom af 14. juli 1983 i de forenede sager 152, 158, 162, 166, 170, 173, 175, 177 til 179, 182 og 186/81 W. Ferrario og andre mod Kommissionen for De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskaber Sml. 1983, s. 2357-2367. C 300/146 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 tjenestem(cid:230)nd fastl(cid:230)gger et princip, 3. 5. Den udviklede praksis viser, at de udn(cid:230)vnende myndighe- der har anvendt forskellige aldersgr(cid:230)nser, der varierer fra den ene institution til den anden. Artikel 31 i vedt(cid:230)gten for ifłlge hvilket ansłgere skal ans(cid:230)ttes p(cid:229) det laveste tjenestetrin. Derfor har man generelt sat en aldersgr(cid:230)nse p(cid:229) under 35 (cid:229)r, idet de laveste grader kun egner sig for unge nyuddannede, som med tiden kan głre karriere som EU-tjenestemands- ansatte. 3. 6. Ifłlge Kommissionen har man fastsat andre aldersgr(cid:230)nser, f. eks. 55 (cid:229)r for afdelingsledere, 50 (cid:229)r for ledende over- s(cid:230)ttere og 40 (cid:229)r for overs(cid:230)ttere med mulighed for i visse tilf(cid:230)lde at h(cid:230)ve disse gr(cid:230)nser (1). R(cid:229)det fasts(cid:230)tter alders- gr(cid:230)nser p(cid:229) 35, 45, 50 og 55 (cid:229)r med mulighed for at h(cid:230)ve dem med maksimalt seks (cid:229)r (2). 4. F(cid:230)llesskabsinstitutionernes begrundelser for at fasts(cid:230)tte aldersgr(cid:230)nser 4. 1 Begrundelserne for at fasts(cid:230)tte aldersgr(cid:230)nser har varieret inden for de forskellige f(cid:230)llesskabsinstitutioner. Institutio- nerne fremlagde en r(cid:230)kke forskellige (cid:229)rsager for ombuds- manden i forbindelse med de individuelle klager over anvendelsen af aldersgr(cid:230)nser. Begrundelserne kan opsum- meres som fłlger: (cid:151) der er et behov for en balanceret forvaltning af de menneskelige ressourcer, og is(cid:230)r karrierestrukturen (cid:151) systemet egner sig ikke for ans(cid:230)ttelse af (cid:230)ldre perso- ner med en stor erfaring opn(cid:229)et gennem en lang kar- riere (cid:151) problemerne for nye tjenestem(cid:230)nd med at tilpasse sig et multikulturelt og sprogligt miljł kan łges med alderen (1) For ansłgere, der har udfłrt obligatorisk milit(cid:230)rtjeneste eller en hvilken som helst anden form for obligatorisk tjeneste, for ansłge- re, der p(cid:229) et hvilket som helst tidspunkt har v(cid:230)ret uden betalt besk(cid:230)ftigelse gennem mindst et (cid:229)r uden afbrydelse for at tage sig af et afh(cid:230)ngigt barn under den skolepligtige alder, eller som beviseligt lider af et alvorligt psykisk eller fysisk handicap, samt for fysisk handicappede ansłgere, kan aldersgr(cid:230)nsen h(cid:230)ves. Endvidere g(cid:230)lder der ingen aldersgr(cid:230)nse for ansłgere, som p(cid:229) sk(cid:230)ringsdatoen for indsendelse af ansłgninger har arbejdet uden ophold som tjeneste- mandsansat eller p(cid:229) anden m(cid:229)de v(cid:230)ret i tjeneste for De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskaber gennem mindst et (cid:229)r. (2) Man har h(cid:230)vet aldersgr(cid:230)nsen for ansłgere, der har givet afkald p(cid:229) et betalt arbejde gennem mindst et (cid:229)r for at tage sig af et barn under 16 (cid:229)r, der bor sammen med dem. Aldersgr(cid:230)nsen vil i dette tilf(cid:230)lde blive h(cid:230)vet med den periode, hvor vedkommende ikke har haft betalt arbejde, idet man yder tre (cid:229)r per barn op til maksimalt seks (cid:229)r. For ansłgere, der har aftjent deres obligatoriske milit(cid:230)rtje- neste eller enhver anden form for obligatorisk tjeneste, deres oprin- delsesland kr(cid:230)ver af dem, vil aldersgr(cid:230)nsen blive h(cid:230)vet med varig- heden af den udfłrte tjeneste. Der vil ikke blive taget hensyn til perioder med frivillig tjeneste, der ligger ud over perioden for den obligatoriske tjeneste. For ansłgere, der har et fysisk handicap, der kan forenes med den tjeneste, der skal udfłres, og som er blevet behłrigt anerkendt af de kompetente nationale myndigheder, kan aldersgr(cid:230)nsen h(cid:230)ves med tre (cid:229)r. (cid:151) institutionerne er bundet af kravet om at ans(cid:230)tte ud fra det bredest mulige geografiske grundlag uden at tage hensyn til nationale kvoter (cid:151) muligheden for mobilitet aftager b(cid:229)de med alderen og i forhold til ansłgerens arbejdssted og bop(cid:230)l (cid:151) ans(cid:230)ttelse af yngre ansłgere głr det lettere at opn(cid:229) en rimelig geografisk balance og en stłrre ligev(cid:230)gt mellem mandlige og kvindelige ansatte (cid:151) fasts(cid:230)ttelsen af en aldersgr(cid:230)nse p(cid:229) 35 (cid:229)r for ansłgere til stillinger p(cid:229) et begynderniveau tager hensyn til pro- blemet med unge arbejdslłse i Den Europ(cid:230)iske Union (cid:151) erfaringen viser, at den kvindelige deltagelse er hłjere ved udv(cid:230)lgelsesprłver p(cid:229) niveauet A 8 end p(cid:229) niveauet A 7/6. Derfor hj(cid:230)lper aldersgr(cid:230)nser ogs(cid:229) med til forbedre balancen mellem kłnnene (cid:151) en afskaffelse af aldersgr(cid:230)nser ville modarbejde pro- duktiviteten, idet den ville łge antallet af ansłgninger fra m(cid:230)nd og kun głre lidt for at fjerne hindringer for kvinderne (cid:151) der er et behov for at sikre de bedst mulige vilk(cid:229)r for en balanceret forvaltning af karriererne (cid:151) personer med stor erfaring, der ans(cid:230)ttes p(cid:229) lavere kar- rieretrin, nedbryder personalestrukturen (cid:151) hvis institutionerne hypotetisk afskaffede det generelle princip om at ans(cid:230)tte personale p(cid:229) det laveste trin, ville man muligvis ikke kunne begrunde ans(cid:230)ttelse p(cid:229) et mere relevant trin, og dette kunne derfor skabe for- styrrelser i personalegruppen samt negativ indvirkning p(cid:229) motivation og god ledelse (cid:151) det kan forudses, at (cid:230)ldre A 8 og A 7 ansatte hurti- gere anmoder om forfremmelse for at opn(cid:229) en grad, der passer til deres erfaring (cid:151) regler for aldersgr(cid:230)nser fasts(cid:230)ttes ikke mekanisk, men varierer i forhold til de forskellige afdelingers behov, s(cid:229)dan at der gives mulighed for at skelne mellem ansłgerne for at tage hensyn til disses respektive situationer (cid:151) det er ofte uofficielt blevet n(cid:230)vnt, at anvendelsen af aldersgr(cid:230)nser er et middel til at begr(cid:230)nse antallet af ansłgere, og at de derfor i praksis głr det muligt at afholde »styrbare« udv(cid:230)lgelsesprłver. 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/147 4. 2. Ombudsmanden var bekymret over, at de grunde, de for- skellige f(cid:230)llesskabsinstitutioner fremfłrte for at fasts(cid:230)tte aldersgr(cid:230)nser, ikke syntes at v(cid:230)re objektivt begrundede med henblik p(cid:229) at fjerne muligheden for vilk(cid:229)rlighed. Der- for kunne fasts(cid:230)ttelsen af aldersgr(cid:230)nser uden tilstr(cid:230)kkelig begrundelse udgłre en diskrimination. 5. Unionens borgeres mulighed for at słge ans(cid:230)ttelse ved Den Europ(cid:230)iske Unions forvaltning 5. 1. Det er ombudsmandens opfattelse, at enhver borger i Unionen błr have mulighed for at słge ans(cid:230)ttelse ved Den Europ(cid:230)iske Unions forvaltning. Hvis det anses for at v(cid:230)re relevant at begr(cid:230)nse denne mulighed, skal dette głres med tilstr(cid:230)kkelig begrundelse, idet man i ans(cid:230)ttel- sesprocedurerne undg(cid:229)r ethvert element, der kan betragtes som diskriminerende eller vilk(cid:229)rligt. 5. 2. Ombudsmandens undersłgelse p(cid:229) eget initiativ af alders- gr(cid:230)nser samt de individuelle klager viser klart, at F(cid:230)lles- skabets institutioner har anvendt forskellige aldersgr(cid:230)nser uden en f(cid:230)lles begrundelse enten i deres praksis eller ud fra den bestemmelse i vedt(cid:230)gten for tjenestem(cid:230)nd, der g(cid:230)lder for fasts(cid:230)ttelse af aldersgr(cid:230)nser. 6. Korrekt anvendelse af aldersgr(cid:230)nser 6. 1. Ombudsmanden bem(cid:230)rkede, at artikel F i traktaten om Den Europ(cid:230)iske Union forpligter alle F(cid:230)llesskabets insti- tutioner til at overholde menneskerettighedsbestemmelser- ne, s(cid:229)dan som de garanteres i den europ(cid:230)iske menneske- rettighedskonvention, og som de fłlger af medlemsstater- nes forfatningsm(cid:230)ssige traditioner. Det forekommer rele- vant initiativ f(cid:230)llesskabsinstitutionerne at p(cid:229) eget anvende disse bestemmelser p(cid:229) deres forbedring af respek- ten for menneskerettighederne og de grundl(cid:230)ggende fri- hedsrettigheder, s(cid:229)dan som de (cid:229)benbart har gjort det med indfłrelsen af den nye artikel 13 i EF-traktaten. for 6. 2. Ombudsmanden fandt, at alder m(cid:229) betragtes som en mulig (cid:229)rsag til diskrimination. Hvad ang(cid:229)r Den Europ(cid:230)i- i ske Union, er dette forhold is(cid:230)r blevet gjort klart Amsterdam-traktaten, og derfor vil behovet at bek(cid:230)mpe aldersdiskrimination fłrst n(cid:229) sit hłjdepunkt, n(cid:229)r denne tr(cid:230)der i kraft. for foretr(cid:230)kke, at man gjorde de relevante bestemmelser i vedt(cid:230)gten for tjenestem(cid:230)nd mere klare med henblik p(cid:229) at garantere, at aldersgr(cid:230)nser ikke anvendes p(cid:229) en diskrimi- nerende eller vilk(cid:229)rlig m(cid:229)de. 7. F(cid:230)llesskabsinstitutionernes handlinger i forbindelse med aldersgr(cid:230)nser 7. 1 Europa-Parlamentet besluttede den 20. oktober 1997 at h(cid:230)ve aldersgr(cid:230)nserne til 45 (cid:229)r ved kommende udv(cid:230)lgel- sesprłver til begynderans(cid:230)ttelsestrin med en evaluering to (cid:229)r senere p(cid:229) grundlag af en bet(cid:230)nkning, som personale- afdelingen indsender til Parlamentets Generalsekretariat. 7. 2 Kommissionen besluttede den 21. januar 1998 som poli- tisk princip at afskaffe aldersgr(cid:230)nser i sin ans(cid:230)ttelsespoli- tik. I sine kommentarer ans(cid:229) Kommissionen det for nłd- vendigt at oms(cid:230)tte sin beslutning til praksis i f(cid:230)lles enig- hed med de andre institutioner, og at den, indtil det sker, vil anvende en aldersgr(cid:230)nse p(cid:229) 45 (cid:229)r. 7. 3 P(cid:229) baggrund af ovenn(cid:230)vnte udvikling erkendte ombuds- manden, at der er et reelt behov for en f(cid:230)lles interinstitu- tionel aftale. Konklusion P(cid:229) baggrund af ombudsmandens undersłgelse p(cid:229) eget initiativ, og idet han tager hłjde for Kommissionens frems(cid:230)ttelse af et politisk princip om at afskaffe anvendelsen af aldersgr(cid:230)nser gennem en mulig interinstitutionel aftale, fandt ombudsman- den ikke, der var noget grundlag for yderligere at forts(cid:230)tte sin undersłgelse p(cid:229) eget initiativ af anvendelsen af aldersgr(cid:230)nser, og han besluttede derfor at afslutte undersłgelsen. Ombuds- manden bad Kommissionen om at holde ham underrettet om, hvad den foretager sig med henblik p(cid:229) at opn(cid:229) en f(cid:230)lles inter- institutionel aftale for at afskaffe aldersgr(cid:230)nser. PENSIONSRETTIGHEDER FOR LOKALT ANSATTE I KOMMISSIONEN Undersłgelse p(cid:229) eget initiativ 1150/97/OI/JMA 6. 3. Det er ombudsmandens opfattelse, at f(cid:230)llesskabsinstitutio- nernes nuv(cid:230)rende praksis med at fasts(cid:230)tte forskellige aldersgr(cid:230)nser af forskellige (cid:229)rsager og uden tilstr(cid:230)kkelig begrundelse ikke kan anses for at v(cid:230)re en korrekt anven- delse af aldersgr(cid:230)nser. Klagen 6. 4. Men ombudsmandens undersłgelser viste, at f(cid:230)llesskabs- institutionerne kunne planl(cid:230)gge at fasts(cid:230)tte en f(cid:230)lles aldersgr(cid:230)nse med relevant og tilstr(cid:230)kkelig begrundelse. Hvis stand til at afskaffe anvendelsen af aldersgr(cid:230)nser, ville det v(cid:230)re at f(cid:230)llesskabsinstitutionerne ikke er i I november 1997 overfłrte Europa-Parlamentet til Ombuds- manden andragende nr. L-35/96, som det havde modtaget fra en chilensk statsborger, fru A. V. Andragendet drejede sig om Kommissionens afslag p(cid:229) at anerkende hendes pensionsrettig- heder for perioden 1977-1978, hvor hun var ansat som lokal agent ved Kommissionens latinamerikanske delegation. C 300/148 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 Andragendet var registreret som en klage, som det var nłdven- digt at erkl(cid:230)re uantagelig til behandling, idet klageren hverken var borger i Unionen eller i en af medlemsstaterne. Hun opfyldte derfor ikke kriterierne fastlagt i EF-traktatens artikel 138e og Ombudsmandens statuts artikel 2, stk. 2. P(cid:229) grund af sagens karakter besluttede ombudsmanden imidler- tid at (cid:229)bne en undersłgelse af sagen p(cid:229) eget initiativ med grundlag i EF-traktatens artikel 138e. Sagen blev registreret under nummeret 1150/97/OI/JMA. Undersłgelsen Kommissionens udtalelse I december 1997 orienterede ombudsmanden b(cid:229)de formanden for Europa-Parlamentets Udvalg for Andragender og forman- den for Europa-Kommissionen om undersłgelsen p(cid:229) eget ini- tiativ og bad Kommissionen om en udtalelse inden udgangen af marts 1998. Som svar meddelte Kommissionen ombudsmanden, at dens tje- nestegrene med ansvar for pensioner som fłlge af dette ind- greb var begyndt at evaluere pensionsforholdene for dens lokalt ansatte. Kommissionen forklarede derefter, at fru A. V. havde arbejdet for dens latinamerikanske delegation fra 1. januar 1977 til 30. september 1978. Med grundlag i artikel 80 om vilk(cid:229)r for besk(cid:230)ftigelse af andre ansatte ved De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskaber d(cid:230)kker Kommissionen socialsikringen af sine lokalt ansatte i lighed med lokale bestemmelser. Men p(cid:229) grund af den hłje inflationsrate i Chile i 1970’erne gjorde Kommissionen det muligt for sine lokalt ansatte i Santiago at tilslutte sig en s(cid:230)rlig social sikringsordning, »Office de SØcuritØ Sociale d’Outre-Mer« (OSSOM), i Bruxelles. Med (cid:230)ndringen af de łkonomiske vilk(cid:229)r i Chile blev Kommissionens lokalt ansatte der gradvist kłrt ind under det nationale chilenske socialsikringssystem. Hvad angik fru A. V. ’s pensionsrettigheder, kontaktede Kommis- sionen OSSOM og fik oplyst, at hun havde v(cid:230)ret registreret der gennem den periode, hvor hun arbejdede for den latiname- rikanske delegation. Ved beregning af hendes pensionsrettig- heder fra og med hendes 55. (cid:229)r skulle der derfor tages hensyn til de socialsikringsbidrag, der var blevet i denne periode. indbetalt Afgłrelsen P(cid:229) baggrund af oplysningerne i Kommissionens udtalelse og de ekstra oplysninger, klageren havde leveret, konkluderede ombudsmanden, at problemet var blevet lłst af Kommissionen, og han afsluttede derfor sagen. 4. FORBINDELSER MED ANDRE AF DEN EUROP˘ISKE UNIONS INSTITUTIONER 4. 1. EUROPA-PARLAMENTET OG UDVALGET FOR ANDRAGENDER Den 19. januar fremlagde Jacob S(cid:246)derman sin fłrste s(cid:230)rrap- port til Udvalget for Andragender efter sin undersłgelse p(cid:229) eget initiativ af aktindsigt. Den 20. januar afholdt Jacob S(cid:246)derman og sekretariatets leder, Ian Harden, et młde i Luxembourg med den juridiske konsu- lent, Garz(cid:243)n Clariana, og medlemmer af Parlamentets Juridiske Tjeneste. Den 20. april 1998 fremlagde Jacob S(cid:246)derman sin (cid:229)rsberetning for 1997 for Europa-Parlamentets Udvalg for Andragender, ledet af Edward Newman. S(cid:246)derman’s tale blev efterfulgt af en livlig debat, og der var et stort antal journalister til stede ved pressekonferencen efter młdet. Den 25. juni holdt S(cid:246)derman en tale i udvalget om institutio- nelle spłrgsm(cid:229)l i Bruxelles i forbindelse med dets hłring om (cid:229)benhed. Ordfłrer var af Europa-Parlamentet, medlem Maj-Lis L(cid:246)(cid:246)w. Blandt andre talere var professor Deirdre Curtin fra Uni- versitetet i Utrecht, statssekret(cid:230)r i det svenske justitsministe- rium, Kristina Rennerstedt, og Hans Brunmayr fra R(cid:229)det. Den 25. juni młdtes S(cid:246)derman ogs(cid:229) med Europa-Parlamentets formand, Gil Robles og med generalsekret(cid:230)ren, Julian Priestley. De diskuterede (cid:229)bne emner i forbindelse med etableringen af ombudsmandens kontor samt budgetforslaget for 1999. Den 7. juli młdtes S(cid:246)derman og Ian Harden med den juridiske konsulent, Garz(cid:243)n Clariana, i Luxemburg for at diskutere juri- diske emner med forbindelse til budgettet. Den 23. november udvekslede S(cid:246)derman synspunkter med Udvalget for Andragender i Bruxelles. Kommissionen meddelte ogs(cid:229) ombudsmanden, at den havde sendt disse oplysninger til klageren med henvisning til hans indgriben. 4. 2. EUROPA-KOMMISSIONEN Ombudsmanden videresendte brevet fra Kommissionen til fru A. V. i juni 1998, men modtog ingen kommentarer fra hende. Den 2. februar havde Ian Harden og Peter Dyrberg et młde med Kommissionen for at finde en mindelig lłsning p(cid:229) sag 1109/96. 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/149 Den 20. april młdtes S(cid:246)derman og Dyrberg med direktłren Jean-Claude Eeckhout for Kommissionens Generalsekrerariat, og Philippe Godts. De diskuterede muligheden for at afholde et f(cid:230)lles seminar for kontaktmedarbejdere og »Euro-Jus«-repr(cid:230)sen- tanter i medlemsstaterne i Bruxelles i november m(cid:229)ned. s(cid:229)som retten til fri bev(cid:230)gelighed, der garanteres af EF-trakta- tens artikel 8 A. I mange sager kan s(cid:229)danne klager behandles effektivt af de nationale ombudsm(cid:230)nd eller lignende organer (som udvalg for andragender), som i stadigt stigende grad arbejder med sager, der handler om de nationale forvaltningers indarbejdning af F(cid:230)llesskabets love. Den 21. april młdtes S(cid:246)derman med vicegeneraldirektłr San- tiago G(cid:243)mez-Reino Lecoq for Generaldirektorat I B (cid:151) Eksterne Relationer: Det Sydlige Middelhav, Mellemłsten, Latinamerika, Syd- og Sydłstasien samt Nord-Syd samarbejdet. De diskute- rede Unionens muligheder for at hj(cid:230)lpe og samarbejde med de nationale ombudsm(cid:230)nd i Centralamerika. 5. 1. KONTAKTNETTET Den 7. maj havde S(cid:246)derman et młde med direktłr Alfonso Mattera Recigliano, Direktorat XV B (cid:151) Fri bev(cid:230)gelighed for varer og offentlige forsyninger, hvor de diskuterede artikel 169-proceduren. juli młdtes S(cid:246)derman med ambassadłren ved Dan- Den 8. marks Permanente Repr(cid:230)sentation i Bruxelles, Christoffersen. Om eftermiddagen młdtes han med kommiss(cid:230)r Anita Gradin, og de udvekslede synspunkter. Den 29. september 1998 havde S(cid:246)derman młde med direktłr i Europa-Kommissionens GD XV, Mattera Recigliano, samt en fort(cid:230)lle generelt om r(cid:230)kke af dennes medarbejdere for at ombudsmandens procedurer for behandling af klager i forbin- delse med Kommissionens artikel 169-procedurer. Den 30. september 1998 holdt S(cid:246)derman en tale med titlen »Har Kunden altid Ret?« i Europa-Kommissionens lokaler i Bruxelles. Til stede ved konferencen var et stort antal persona- ler fra alle F(cid:230)llesskabets institutioner og organer. Młdet blev ledet af generaldirektłr i GD IX, Steffen Smidt. Samarbejdet mellem de nationale ombudsm(cid:230)nd og tilsvarende organer og Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand fortsatte i 1998. Kontaktbrev nummer 2 blev udgivet i maj 1998, og det tredje blev produceret sidst p(cid:229) efter(cid:229)ret. Den 23. -24. november 1998 blev der afholdt et seminar i Bruxelles sammen med kontaktmedarbejderne p(cid:229) de nationale ombudsmandskontorer og »Euro-Jus«-medarbejderne. P(cid:229) semi- naret behandlede man omr(cid:229)der som f(cid:230)llesskabsretten, standar- der for god forvaltningspraksis og de nationale ombudsm(cid:230)nds og tilsvarende organers arbejde i forbindelse med en juridisk gennemgang og konkrete sager med relation til f(cid:230)llesskabsret- ten. Blandt talerne var S(cid:246)derman, kommiss(cid:230)r Anita Gradin, n(cid:230)stformand for Europa-Parlamentets Udvalg for Andragender, Edward Newman, dommer ved EU’s Domstol, Leif Sev(cid:243)n, pro- fessor i jura ved University College i London, David O’Keeffe, den irske De Brouwer, ombudsmands kontor, Ebermann, Europa- Kommissionen, administrator ved Retten i Fłrste Instans, Palacio GonzÆlez, Philippe Bardiaux, den franske ombudsmands kontor, Ribeiro fra den portugisiske ombudsmands kontor, Gerstberger, den tyske Bundestags for andragender, Andersen, den danske ombudsmands kontor, Tate, Det For- enede Kongeriges ombudsmandskontor, Gasparinetti og Stood- ley, Europa-Kommissionen. Samlingen blev ledet af S(cid:246)derman, Bermejo fra den spanske ombudsmands kontor, Riitta L(cid:228)nsis- yrj(cid:228) fra den finske ombudsmands kontor og Bardiaux fra den franske ombudsmands kontor. Europa-Kommissionen, Brophy, for udvalget sekretariat 5. FORBINDELSER MED NATIONALE OMBUDSM˘ND OG TILSVARENDE ORGANER 5. 2. SAMARBEJDE OM BEHANDLING AF KLAGER fleksibelt For at beskytte EU-borgernes rettigheder er man ved at etablere et samarbejdssystem mellem Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand og nationale ombudsm(cid:230)nd og tilsvarende orga- ner i medlemsstaterne. Ansvaret for at gennemfłre mange aspekter af F(cid:230)llesskabets love ligger hos de nationale, regionale eller lokale forvaltninger i medlemsstater. Klager fra borgere, der mener, at s(cid:229)danne myndigheder har kr(cid:230)nket deres rettigheder under f(cid:230)llesskabs- retten, ligger uden for Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand mandat, ogs(cid:229) selv om der indg(cid:229)r en af unionsborgerskabets rettigheder, Ved seminaret afholdt i Strasbourg i september 1996 med de nationale ombudsm(cid:230)nd og tilsvarende organer og Den Europ- (cid:230)iske Ombudsmand blev man enige om, at Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand ville v(cid:230)re villig til at modtage forespłrgsler fra nationale ombudsm(cid:230)nd og tilsvarende organer om f(cid:230)llesskabs- ret og enten yde svarene direkte eller sende forespłrgslen til en relevant EU-institution eller -organ for at f(cid:229) et svar. I lłbet af 1998 behandlede man fem forespłrgsler p(cid:229) denne m(cid:229)de. C 300/150 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 5. 3. SAMARBEJDE MED REGIONALE OMBUDSM˘ND OG TILSVARENDE ORGANER Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand kontorer, og han inviterede Ombudsmanden til at besłge Toscana. I maj 1997 modtog Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand en fore- spłrgsel fra den regionale ombudsmand i Andalusien, Chamizo De La Rubia. Han klagede over de franske myndigheders bevidst passive holdning over for de angreb, spanske lastbil- chauffłrer blev udsat for i Frankrig samt destruktion af deres landbrugsvarer. Denne holdning var efter hans mening i strid med et af Det Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabs grundl(cid:230)ggende princip- per, nemlig den frie bev(cid:230)gelighed for varer, og is(cid:230)r EF-trakta- tens artikel 38, 39 og 74. Chamizo understregede de meget negative konsekvenser, disse handlinger havde for den spanske landbrugseksport og is(cid:230)r for landbrugere i Andalusien. (Klage 478/97/JMA). Den 12. oktober 1998 młdtes S(cid:246)derman med udvalget for andragender fra den saksiske Landdag, ledet af dets formand, Thomas M(cid:228)dler. Efter den tale, S(cid:246)derman holdt om sit arbejde som europ(cid:230)isk ombudsmand, udvekslede parterne synspunkter om et fremtidigt samarbejde mellem de to organer. 6. PR-AKTIVITETER Han opfordrede Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand til at indlede en undersłgelse p(cid:229) eget initiativ af sagen for at f(cid:229) Kommissio- nen som traktatens vogter til at skride ind over for den franske regering. 6. 1. ¯RETS H(cid:216)JDEPUNKTER FIDE-KONGRESSEN 1998 Efter at have undersłgt de argumenter, der blev fremfłrt i kla- gen, konkluderede ombudsmanden, at den ikke kunne antages til behandling, idet der ikke tidligere var rettet administrative henvendelser til den ansvarlige EF-institution, s(cid:229)dan som det kr(cid:230)ves i ombudsmandsstatuttens artikel 2, stk. 4. Han beslut- tede derfor at overfłre klagen til Europa-Kommissionen. I sit brev fra juni 1997 til Chamizo forklarede ombudsmanden, at overfłrslen ville głre det muligt for Kommissionen at tage de relevante forholdsregler. Kommissionen meddelte den andalusiske ombudsmand, at hans brev var blevet registreret som en klage. I august 1997, under- rettede GD VI’s generaldirektłr, Legras, Chamizo om den sene- ste udvikling i situationen. Kommissionen forklarede, at den havde overv(cid:229)get situationen og fandt, at den var i strid med traktatens artikel 30. Kommissionen havde i overensstemmelse hermed derfor, efter at have indledt et overtr(cid:230)delsessłgsm(cid:229)l, indbragt sagen for Domstolen (sag C-265/95). forbindelse med de seneste tilf(cid:230)lde havde Kommissionen sendt adskillige breve til de franske myndigheder. Legras sendte yderligere et brev til Chamizo i marts 1998, hvori han meddelte Domsto- lens kendelse mod Frankrig. Legras forklarede endvidere, at Kommissionen siden topmłdet i Amsterdam i juni 1997 havde arbejdet p(cid:229) et forslag til forordning, som allerede var blevet sendt til R(cid:229)det. Forordningen ville s(cid:230)tte Kommissionen i stand til at gribe ind over for medlemsstater, som ikke foretager sig alt, hvad der er nłdvendigt for at undg(cid:229) angreb p(cid:229) den fri bev(cid:230)gelighed for varer. I Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand var generel ordfłrer for temaet »Borgeren, forvaltningen og f(cid:230)llesskabsretten« p(cid:229) den 18. FIDE- kongres, afholdt i Stockholm, Sverige den 3. -6. juni 1998. Han blev ledsaget af Ian Harden, Peter Dyrberg og JosØ Mart(cid:237)nez Arag(cid:243)n. Temaets arbejdsmłder blev ledet af forkvinden for G(cid:246)teborgs administrative appelret, Elisabeth Palm, og dommer ved EF- Domstolen, Hans Ragnemalm. Mere end 500 delegerede fra EU’s institutioner, alle Unionens medlemsstater, Cypern, Malta, Norge og Schweiz deltog i FIDE- kongressen. P(cid:229) kongressens indledende plenarmłde holdt den svenske justitsminister, Laila Freivalds, en tale over emnet »retssikkerhe- den og udvidelsen af Den Europ(cid:230)iske Union« og Domstolens retspr(cid:230)sident, Dr. Gil Carlos Rodr(cid:237)guez Iglesias gav den indle- dende forel(cid:230)sning med titlen »De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Domstol og samspillet mellem f(cid:230)llesskabsretten og nationalret- ten. « Ombudsmandens generelle rapport over temaet »Borgeren, for- valtningen og f(cid:230)llesskabsretten« og hans afsluttende rapport til plenarmłdet er tilg(cid:230)ngelige p(cid:229) Internetsiden p(cid:229) engelsk og fransk. P(cid:229) baggrund af disse forklaringer skrev Chamizo i maj 1998 til ombudsmanden og gav udtryk for sin tilfredshed med de initia- tiver, Kommissionen havde taget. Han takkede endvidere ombudsmanden for hans samarbejde med hensyn til at finde en lłsning p(cid:229) problemet. ¯RSBERETNINGEN FOR 1997 Den 17. juli 1998 ledsagede den regionale ombudsmand i Toscana, Romano Fantappie, sine medarbejdere p(cid:229) et besłg til Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand fremlagde sin (cid:229)rsberetning for 1997 for Europa-Parlamentet p(cid:229) et plenarmłde i Strasbourg den 16. juli 1998. 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/151 Medlem at Europa-Parlamentet, Edward Newman, der talte for Udvalget for Andragender, udtrykte tilfredshed med ombuds- mandens definition p(cid:229) »fejl og forsłmmelser«. De tidligere (cid:229)r havde Europa-Parlamentet opfordret ombudsmanden til at anvende sit mandat fuldt ud til at tage sig af fejl og forsłmmel- forbindelse med handlinger foretaget af F(cid:230)llesskabets ser i institutioner og organer, og det havde lagt v(cid:230)gt p(cid:229) det vigtige i en klar definition af termen »fejl og forsłmmelser«. 6. 2. KONFERENCER OG M(cid:216)DER TYSKLAND P(cid:229) baggrund af oplysninger fra nationale ombudsm(cid:230)nd og til- svarende organer fremlagde Den Europ(cid:230)iske ombudsmand fłl- gende definition i sin (cid:229)rsberetning: »Der foreligger fejl eller for- słmmelser, n(cid:229)r en offentlig myndighed ikke handler i overensstem- melse med en bindende regel eller et bindende princip. « Parlamentet vurderede, at denne definition sammen med de n(cid:230)vnte eksempler i (cid:229)rsberetningen giver et klart billede af, hvad der ligger inden for ombudsmandens handleomr(cid:229)de. Par- lamentet vedtog derefter p(cid:229) Newmans forslag p(cid:229) vegne af Udvalget for Andragender en beslutning, der udtrykte tilfreds- hed med definitionen (1). DEN EUROP˘ISKE OMBUDSMANDS S˘RRAPORRT Ombudsmandens s(cid:230)rraport om sin undersłgelse p(cid:229) eget initia- tiv af aktindsigt, som han fremlagde for Europa-Parlamentets formand den 15. december 1997, blev debatteret af Parlamen- tet p(cid:229) plenarmłdet i juli p(cid:229) grundlag af bet(cid:230)nkningen om rap- porten udarbejdet af Udvalget for Andragender (ordfłrer Astrid Thors) (2). I sin beslutning om s(cid:230)rraporten gl(cid:230)dede Parlamentet sig over ombudsmandens initiativer ang(cid:229)ende gennemsigtighed i Unionen. Det bem(cid:230)rkede, at en łget gennemsigtighed og for- bedring af aktindsigt h(cid:230)nger t(cid:230)t sammen med den kodeks for god forvaltningsskik, som ombudsmanden foreslog i sin (cid:229)rs- beretning for 1997. EN EU-DAGSORDEN FOR MENNESKERETTIGHEDER FOR ¯R 2000 Den 9. og 10. oktober 1998 deltog Jacob S(cid:246)derman, ledsaget af Peter Dyrberg, i en konference i Wien med temaet »EU og Menneskerettigheder: Mod en dagsorden for (cid:229)r 2000«. Konfe- rencen var tilrettelagt af Det Europ(cid:230)iske Universitetsinstitut i samarbejde med det łstrigske udenrigsministerium. Jacob S(cid:246)derman holdt en tale om Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand og menneskerettighederne med forslag til, hvordan beskyttelsen af disse kunne forbedres inden for Unionen. Den 10. maj var S(cid:246)derman inviteret af medlem af Europa-Par- lamentet Karl von Wogau til at tale om »EU-borgernes rettighe- der« i forbindelse med fejringen af »Europadagen« i Bad Krozin- gen. Mere end 1 000 personer, b(cid:229)de fra det omkringliggende omr(cid:229)de og fra Frankrig og Schweiz deltog i festlighederne og besłgte de forskellige stande. EU-standen fremviste og uddelte brochurer om Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand. S(cid:246)derman havde b(cid:229)de lejlighed til at młdes med Baden W(cid:252)rt- tembergs landbrugsminister, Gerdi Staiblin og Bad Krozingens borgmester, Ekkehart Meroth. Den 27. juni var S(cid:246)derman inviteret til at deltage i en paneldis- kussion over temaet »EU i dag (cid:151) dens institutioner og dens befolkninger«, tilrettelagt af professor Dr. H(cid:246)nnighausen fra Bonns Universitet i forbindelse med Transatlantic Summer Aca- demy (TASA) 1998. Panelet blev ledet af journalist fra Wall Street Journal Europe, Matt Marshall. Blandt andre talere deltog leder af Friedrich Ebert-stiftelsens afdeling for udenrigspolitik, Eckhard L(cid:252)bkemeier, og professor i statsvidenskab ved Univer- sitetet i Trier, Hella Mandt. Publikum omfattede 32 studenter fra forskellige universiteter i Amerikas Forenede Stater, Canada, Rusland, Italien, Nederlandene, Makedonien (cid:151) Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, Det Forenede Kongerige, Ukraine, Jugoslavien, Irland, Lithauen og Estland. Den 22. -23. oktober deltog Vicky Kloppenburg og Mart(cid:237)nez Arag(cid:243)n i et seminar om »Samarbejde inden for Retlige og Indre Anliggender, og Schengen efter Amsterdam«, tilrettelagt af Aka- demiet for EU-ret i Trier. P(cid:229) kurset forsłgte man at evaluere de (cid:230)ndringer, der var blevet indfłrt med Amsterdam-traktaten, hvad ang(cid:229)r juridisk og politisk samarbejde i Den Europ(cid:230)iske Union, samt konsekvenserne af de nye EU-bestemmelser om f(cid:230)lles regler for asyl, immigration og gr(cid:230)nsekontrol. Man diskuterede de befłjelser, traktaten giver ombudsmanden med henblik p(cid:229) at overv(cid:229)ge gennemfłrelsen af disse bestem- melser, idet man tog hensyn til de begr(cid:230)nsninger, der var ble- is(cid:230)r Domstolen, og vet p(cid:229)lagt andre f(cid:230)llesskabsinstitutioner, disses indvirkning p(cid:229) borgernes rettigheder. Man var generelt enige om, at gennemfłrelsen af disse nye bestemmelser ville rejse betydelige juridiske problemer, der ville kr(cid:230)ve en sam- arbejdsindsats blandt nationale og f(cid:230)llesskabsinstitutioner. (1) A4-0258/98 (EFT C 292 af 21. 9. 1998, s. 168). (2) A4-0265/98 (EFT C 292 af 21. 9. 1998, s. 170). Den 5. november 1998 młdtes Peter Dyrberg med forkvinden Kn(cid:246)fler for udvalget for andragender i den tyske delstat Sach- sen-Anhalts parlament, og udvalgets administrator, Sch(cid:228)fer. C 300/152 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 Den 6. november 1998 holdt Peter Dyrberg en tale med titlen »Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand og gennemsigtighed og demo- krati« p(cid:229) en konference med titlen »Gennemsigtighed og Demokrati«, afholdt i Magdeburg af sammenslutningen »Euro- pa-Forum Magdeburger B(cid:246)rde e. V. « S(cid:246)derman, der var inviteret af professor Dr. J(cid:252)rgen Schwarze, gav den 2. december en forel(cid:230)sning p(cid:229) Freiburgs Universitet. SPANIEN forbindelse med 50-(cid:229)rsdagen for FN’s menneskerettigheds- I erkl(cid:230)ring inviterede det katalanske institut for menneskerettig- heder S(cid:246)derman til sammen med den regionale ombudsmand for Katalonien, Caæellas, og den spanske ombudsmand, `lvarez de Miranda y Torres, at deltage i en konference i Barcelona den 6. marts 1998. Rundbordsdiskussionen drejede sig om menneskerettighedernes placering i ombudsm(cid:230)ndenes arbejde. Debatten blev overv(cid:230)ret af et blandet publikum af advokater og jurastuderende. S(cid:246)derman blev ledsaget af JosØ Mart(cid:237)nez Arag(cid:243)n. Som en del af initiativerne fra Den Iberisk-Amerikanske Fłde- ration af Ombudsm(cid:230)nd (FIO), afholdt universitetet AlcalÆ de Henares i Madrid et »Kursus for at styrke ombudsmandsinstitu- tionen i Latinamerika« fra marts til december 1998. Form(cid:229)let med kurset er at give ansatte p(cid:229) de forskellige ombudsmands- kontorer i Latinamerika praktisk undervisning. Jacob S(cid:246)derman var inviteret til at tale ved (cid:229)bningsceremonien den 9. marts 1998. I en gennemgang af udviklingen af unionsborgerskabet i de seneste (cid:229)r drog han nogle konklusioner af interesse for det latinamerikanske publikum. Blandt de łvrige deltagere kan n(cid:230)vnes rektor ved universitetet, Gala, den portugisiske ombudsmand, Pimentel, den spanske ombudsmand, `lvarez de Miranda y Torres, den regionale ombudsmand for Katalonien, Caæellas, og den regionale ombudsmand for Andalusien, Chamizo. Universitetet Complutense afholdt »1as Jornadas sobre derecho interno y derecho comunitario europeo« i Madrid den 27. -29. april 1998 med temaet »Armonizaci(cid:243)n e Integraci(cid:243)n de los Ordenamientos Jur(cid:237)dicos de los Estados Miembros en el Derecho de la Uni(cid:243)n Europea«. Jacob S(cid:246)derman besłgte ogs(cid:229) Europa-Parlamentets kontor i Madrid. I forbindelse med jubil(cid:230)et for menneskerettighedserkl(cid:230)ringen var S(cid:246)derman inviteret til at tale p(cid:229) Universidad Complutense i Madrid den 9. december om EU og menneskerettighederne. Den 10. -11. december deltog S(cid:246)derman ledsaget af Mart(cid:237)nez Arag(cid:243)n i et seminar med titlen »Jornadas sobre Educaci(cid:243)n en Derechos Humanos«, afholdt i Sevilla af den andalusiske ombudsmand. S(cid:246)derman gav den indledende forel(cid:230)sning. FRANKRIG Den 5. og 6. februar var S(cid:246)derman inviteret til at deltage i et forum tilrettelagt af den franske ombudsmand, Jacques Pelletier, i forbindelse med den franske institutions 25-(cid:229)rs dag. Blandt de łvrige deltagere holdt den franske pr(cid:230)sident, Jacques Chirac, (cid:229)bningstalen og premierminister, Lionel Jospin, deltog i afslut- ningsceremonien. Jacob S(cid:246)derman talte om ombudsmandsinsti- tutionens oprindelse og udvikling p(cid:229) verdensplan. Han var led- saget af Olivier Verheecke. Juridisk medarbejder, Benita Broms, deltog i forumet »I vore H(cid:230)nder (cid:151) Hvor effektivt beskyttes menneskerettighederne 50 (cid:229)r efter den internationale erkl(cid:230)ring?« Forumet blev afholdt i Strasbourg, den 2. -4. september 1998 af Europar(cid:229)det som et bidrag til at mindes 50-(cid:229)ret for den internationale menneske- rettighedserkl(cid:230)ring og nyvurderingen i 1998 af gennemfłrel- sen af Wiener-deklarationen og handlingsprogrammet. ¯bningstalen blev holdt af FN’s hłjkommiss(cid:230)r for menneske- rettigheder, Mary Robinson. Der blev blandt andet diskuteret fłlgende emner: Forebyggelse af eller lłsninger p(cid:229) strukturelle eller i stor skala overtr(cid:230)delser af menneskerettighederne, ordfł- rer: Vojin Dimitrijevic; sociale rettigheder: udfordringen i ude- lelighed og indbyrdes afh(cid:230)ngighed, ordfłrer: Aalt-Willem He- ringa; effektiv gennemfłrelse af kvinders rettigheder, ordfłrer: Katarina Tomasevski; beskyttelse: en effektiv indsats p(cid:229) natio- nalt plan, ordfłrer: RØgis De Gouttes; beskyttelse: en effektiv Jeremy McBride; indsats p(cid:229) internationalt plan, ordfłrer: fremme af menneskerettighederne: oplysning, uddannelse og undervisning, ordfłrer: Kaija Gertnere. Parallelle diskussions- grupper under de forskellige temaer blev ledet af fremtr(cid:230)dende personer p(cid:229) menneskerettighedsomr(cid:229)det. Peter Dyrberg deltog i den 24. Internationale Kongres for For- valtningsvidenskab, afholdt af Det Internationale Institut for Forvaltningsvidenskab i Paris den 7. -11. september. S(cid:246)derman var inviteret til at tale ved afslutningsceremonien den 29. april. Han holdt en tale med titlen »La figura del Defensor del Pueblo europeo: Funciones y perspectivas de actuaci(cid:243)n«. Den 20. oktober aflagde MØdiateur de la RØpublique, Bernard Stasi, et besłg hos Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand sammen 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/153 med DØlØguØ GØnØral, Vincent Bouvier, Conseiller pour les relations extØrieures, Philippe Bardiaux, ChargØe de mission pour la Communication, Anne Morrier, og ChargØ de mission pour les DØlØguØs dØpartementaux, Jean-Fran(cid:231)ois Leroy. lov, der organiserer ombudsmandsinstitutionen i Italien, er et vigtigt emne for unionsborgerskabet. S(cid:246)derman understregede, at selv om Italien har aktive lokale og regionale ombudsm(cid:230)nd, der ofte har ansvaret for regioner, der er stłrre end nogle af medlemsstaterne i Den Europ(cid:230)iske Union, er landet blandt de f(cid:229) i Unionen, der ikke har en national ombudsmand. Under debatten blev man enige om at afholde et seminar i sep- tember 1999 i Paris. Efter młdet gav Stasi og S(cid:246)derman en f(cid:230)lles pressekonference. IRLAND Den 4. og 5. november fremlagde Ian Harden Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand arbejde p(cid:229) seminarer om gennemsigtighed og demokrati i EU i Dungarvan, County Waterford og i Killarney, County Kerry, tilrettelagt af henholdsvis South East European Centre og South-West Ireland Rural Carrefour of the South Kerry Development Partnership. Blandt de łvrige talere var Michael Brophy fra den irske ombudsmands kontor, »Euro- Jus«-repr(cid:230)sentanten i Irland, Siobhan Duffy, Paul Gormley fra Kommissionens repr(cid:230)sentation og Jim O’Brien fra Europa-Par- lamentets repr(cid:230)sentation. ITALIEN Jacob S(cid:246)derman aflagde et officielt besłg i Italien den 23. -26. september 1998. Under sit besłg i Firenze havde han fłrst et młde med den regionale ombudsmand i Toscana, Romano Fantappie, og hans personale. S(cid:246)derman blev underrettet om forskellige projekter udarbejdet af den regionale ombudsmands kontor, s(cid:229)som oprettelsen af et elektronisk netv(cid:230)rk for at for- binde samtlige ombudsm(cid:230)nd i Toscana og afholdelse af et internationalt młde for regionale ombudsm(cid:230)nd i EU. Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand młdtes ogs(cid:229) med minister i Toscanas regionale regering med ansvar for EU-politik, Paolo Giannarelli. Denne n(cid:230)vnte betydningen af Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand aktiviteter, som efter hans opfattelse er afgł- rende vigtige for at głre italienerne opm(cid:230)rksomme p(cid:229) unions- borgerskabet. Jacob S(cid:246)derman udtalte et łnske om at skabe st(cid:230)rke forbindelser med italienske ombudsm(cid:230)nd p(cid:229) alle niveauer. Det projekt, den regionale ombudsmand i Toscana havde fremlagt, var en fremragende m(cid:229)de at opn(cid:229) dette sam- arbejde p(cid:229). Under dette młde fik Den Europ(cid:230)iske Ombuds- mand forelagt to sager mellem Europa-Kommissionen og Toscana (sager ang(cid:229)ende vinproduktion og opdr(cid:230)t af levende dyr). Fantappie havde inviteret de lokale ombudsm(cid:230)nd i Toscana, tredive i alt, til et młde med Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand. Dette gav mulighed for at diskutere problemer forbundet med en meget uensartet sammensat organisation af den italienske ombudsmandsinstitution. En samling af reglerne p(cid:229) dette omr(cid:229)de og et forbedret samarbejde mellem ombudsm(cid:230)nd lod til at v(cid:230)re yderst nłdvendigt. S(cid:246)derman aflagde ogs(cid:229) et besłg p(cid:229) Det Europ(cid:230)iske Universi- tetsinstitut i Fiesole, hvor han havde młde med Instituttets leder, professor Masterson, Instituttets direktłr, professor Meny, professor Dehousse og professor Ziller. Jacob S(cid:246)derman talte om sit arbejde og om termen fejl og forsłmmelser. Der foregik endvidere en udveksling af synspunkter om relationerne mellem Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand og andre EU-institutio- ner samt til nogle af de nationale domstole eller ombudsm(cid:230)nd. Til slut understregede S(cid:246)derman det vigtige i at oprette et netv(cid:230)rk mellem Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand og nationale, regionale og lokale ombudsm(cid:230)nd, is(cid:230)r set ud fra perspektivet i Amsterdam-traktaten. Młdet blev efterfulgt af et młde med lederen af Toscanas regionalr(cid:229)d, professor Angelo Passaleva. Han udtrykte gl(cid:230)de over at kunne byde S(cid:246)derman velkommen til Toscana, der var den fłrste region i Italien, der fik en regional ombudsmand. Professor Passaleva og S(cid:246)derman udvekslede synspunkter p(cid:229) Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands arbejde samt om det vigtige i at have relationer mellem ombudsm(cid:230)nd p(cid:229) alle lokale, regio- nale og nationale niveauer. Om sit arbejde fortalte professor Passaleva, at i Italien udgłr spłrgsm(cid:229)l om den offentlige sund- hed en vigtig del af de regionale ombudsm(cid:230)nds arbejde, og at han lagde meget v(cid:230)gt p(cid:229) dette arbejde. Professor Passaleva og S(cid:246)derman var enige om, at den kommende afstemning om en Den 26. september blev der afholdt en konference i Verona af den lokale ombudsmand, Giovanni Fraizzoli. Jacob S(cid:246)derman var inviteret til at tale om »Samarbejde med nationale, regio- nale og lokale ombudsm(cid:230)nd for at beskytte og fremme unions- borgerskabet«. Den regionale ombudsmand fra Katalonien, Anton Caæellas, pr(cid:230)senterede det regionale ombudsmands- arbejde set fra en spansk synsvinkel, hvor han fremh(cid:230)vede sin egne erfaringer. Professor i offentlig ret i Verona, Paolo Cavale- ri, og den regionale ombudsmand i Veneto, professor Lucio Strumendo, blev opfordret til at pr(cid:230)sentere de italienske emner, der angik ombudsm(cid:230)ndenes arbejde is(cid:230)r med henblik p(cid:229) den kommende afstemning i det italienske parlament. C 300/154 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 Konferencen blev fulgt op af en debat, der inddrog s(cid:229)vel regio- nale og lokale ombudsm(cid:230)nd fra forskellige dele af Italien som borgere fra Verona. NEDERLANDENE Fra 8. -10. maj 1998 deltog Olivier Verheecke og Ben Hagard i Europa-kongressen, afholdt i Haag (Lad os bygge et Europa for det 21. (cid:229)rhundrede som et omr(cid:229)de for solidaritet og frihed) for at fejre 50-(cid:229)ret for den fłrste Europa-kongres. Kongressen var tilrettelagt af Den Internationale Europ(cid:230)iske Bev(cid:230)gelse, ledet af Mario Soares, som holdt velkomsttalen. Kongressen blev hłjti- deligt (cid:229)bnet den 9. maj 1998 af Hendes Majest(cid:230)t Dronningen af Nederlandene. Derefter fulgte indl(cid:230)g fra Europa-Parlamentets formand, JosØ Maria Gil-Robles, minister uden portefłlje, Peter Mandelson (Det Forenede Kongerige), formand for Europa- Kommissionen, Jacques Santer, retspr(cid:230)sident for De Europ(cid:230)i- ske F(cid:230)llesskabers Domstol, Gil Carlos Rodriguez Iglesias og forkvinde for Europar(cid:229)dets parlamentariske forsamling, Leni Fischer. Under kongressen styrede Verheecke og Hagard en stand om Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand p(cid:229) »Expo Europe«, hvor de oplyste deltagere i kongressen om Den Europ(cid:230)iske Ombuds- mand rolle og aktiviteter. Ud af kongressens 3 000 deltagere besłgte over 700 ombudsmandens stand for at stille spłrgsm(cid:229)l og indsamle materiale. Verheecke deltog i workshoppen »Demokrati, Borgerskab og Menneskerettigheder«, ledet af dommer ved EF’s Domstol, P. J. G. Kapteyn. Blandt opl(cid:230)gsholderne p(cid:229) workshoppen var professor ved the European Studies Institute (Bruxelles), og leder af initia- tivkomiteen for Den Internationale Europ(cid:230)iske Bev(cid:230)gelse, Jean-Victor Louis, generalsekret(cid:230)r for Den Internationale Europ(cid:230)iske Bev(cid:230)gelse, Pier Virgilio Dastoli, og medlem af Europar(cid:229)dets parlamentariske forsamling, Andreas Gross. Debatten tog udgangspunkt i den indledende tekst, »Demokrati og Borgerskab i EU« fremlagt af formanden for Unionen af Europ(cid:230)iske Fłderalister (UEF), Jo Leinen. Et af de vigtigste for- m(cid:229)l med debatten drejede sig om at udforme en EU-konstitu- tion. De tre łvrige workshopper var »EU’s łkonomiske og sociale dimension«, »EU’s multikulturelle dimension« og »EU i verden«. PORTUGAL Młder med hłjstst(cid:229)ende portugisiske embedsm(cid:230)nd indgik ogs(cid:229) i programmet, og de omfattede generalsekret(cid:230)r for EU- anliggender i udenrigsministeriet, Seixas da Costa, leder af for- fatningsdomstolen, Cardoso da Costa, formanden for det portu- gisiske parlament, Santos, og formanden for det udvalg i det portugisiske parlament, der arbejdede med forfatningsspłrgs- m(cid:229)l, rettigheder, friheder og garantier for borgerne, Martins. Jacob S(cid:246)derman havde ogs(cid:229) lejlighed til at młde SOARES, der er tidligere pr(cid:230)sident for Republikken Portugal og nuv(cid:230)rende formand for Den Europ(cid:230)iske Bev(cid:230)gelse. S(cid:246)derman młdtes endvidere med Freitas do Amaral professor i forvaltningsret ved Universitetet i Lissabon og formand for den portugisiske afdeling af Den Europ(cid:230)iske Bev(cid:230)gelse. FINLAND Den 14. marts gav S(cid:246)derman en forel(cid:230)sning med titlen »Bor- gernes EU« i Tampere, Finland. I młdet deltog omkring 150 jurastuderende fra domstole i fłrste instans. Jacob S(cid:246)derman deltog i et seminar om etik tilrettelagt af (cid:230)rke- biskoppen i Turku den 20. maj 1998. Han holdt en tale om »Europ(cid:230)iske v(cid:230)rdier«. Jacob S(cid:246)derman, der var ledsaget af juridisk medarbejder, Benita Broms, deltog i »Den Nordiske konference om F(cid:230)lles- skabsretten« den 6. -8. november i Helsinki. S(cid:246)derman holdt en tale om EU-borgerne og F(cid:230)llesskabets institutioner. S(cid:246)derman pr(cid:230)senterede ogs(cid:229) sit arbejde i Kajaani, Sein(cid:228)joki og Imatra henholdsvis den 11. , 12. og 15. november. SVERIGE I forbindelse med FIDE-kongressen (3. -6. Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand det pr(cid:230)senterede sit arbejde for Europaudvalget den 2. juni. juni 1998) besłgte svenske parlament og Den 16. oktober besłgte S(cid:246)derman G(cid:246)teborg i Sverige og gav forel(cid:230)sninger p(cid:229) seminaret »Demokrati och transparens i v(cid:229)rt Europa«. Seminaret er en del af Carrefour West Europe, der stłttes af Kommissionen. Leder af Kommissionens repr(cid:230)senta- tion i Sverige, Linda Steneberg, holdt en tale om adgang til EU- relaterede oplysninger, og EP-medlemmerne Ivar Virgin og Anneli HulthØn, talte om deres arbejde i Europa-Parlamentet. Jacob S(cid:246)derman foretog et officielt besłg til Portugal fra den 13. til den 15. april 1998. Besłget var tilrettelagt af s(cid:229)vel den nationale portugisiske ombudsmand, JosØ Meneres Pimentel, og lederen af Europa-Parlamentets informationskontor i Lissabon, Nuno Antas de Campos. Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand aflagde besłg p(cid:229) den nationale portugisiske ombudsmands kontor. Han besłgte ogs(cid:229) Europa-Parlamentets informations- kontor og Europa-Kommissionens repr(cid:230)sentation i Lissabon. DET FORENEDE KONGERIGE Den 23. januar aflagde S(cid:246)derman et officielt besłg i Skotland, hvor han besłgte kommiss(cid:230)ren for lokal forvaltning, Frederick Marks. Han aflagde ogs(cid:229) besłg p(cid:229) Kommissionens repr(cid:230)senta- 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/155 tion i Edinburgh, og han blev af professor John Usher inviteret til at forel(cid:230)se p(cid:229) Edinburghs Universitet over Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand rolle. Den 12. Piszk, besłg hos Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand i Strasbourg. februar aflagde Costa Ricas ombudskvinde, Sandra Jacob S(cid:246)derman besłgte sammen med Internet kommunika- tionsmedarbejderen, Ben Hagard, Det Forenede Kongerige den 28. -29. maj. Den 28. maj afholdt S(cid:246)derman et seminar om Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands rolle p(cid:229) Reading universitets for ombudsmandsstudier. Forinden havde S(cid:246)derman center młde med centrets direktłr, professor Roy Gregory, der der- efter ledede seminaret. En livlig diskussion fulgte efter S(cid:246)der- man’s indl(cid:230)g. Blandt deltagerne var professor Roy Gregory og Dr. Philip Giddings fra centret for ombudsmandsstudier, pro- fessor Peter Woodward og Dr. Alex Warleigh fra Reading uni- versitets politiske institut, lederen af politisk institut, professor Richard Bellamy, dekan ved universitetets fakultet for litteratur, professor Tony Downs, og professor Gavin Drewry fra the Royal Holloway College, University of London. Der fremkom senere artikler om S(cid:246)derman’s besłg i Reading Evening Post og Reading Chronicle, samt i Reading Universitets Bulletin. Efter seminaret var vicerektor ved Reading Universitet, profes- sor Roger Williams, v(cid:230)rt ved en (cid:230)resmiddag for Jacob S(cid:246)der- man. Den 29. maj talte S(cid:246)derman til »Focus Europe« briefingen ved Civil Service College i London. Fłrstelektor i politik, regerings- ledelse og EU, Michael Duggett, ledede briefingen. I spłrgerun- den efter S(cid:246)derman’s tale deltog blandt andre Michael Duggett, John Tate fra kontoret for Det Forenede Kongeriges parlamen- tariske kommiss(cid:230)r, Det Forenede Kongeriges pensionsombuds- mand, Julian Parry, Margaret Batty fra the Civil Service College, Nick O’Brien fra kontoret for Det Forenede Kongeriges ombudsmand for juridiske tjenester og Keith Finch fra land- brugsministeriet. Den 6. november fremlagde Ian Harden Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands arbejde p(cid:229) en konference afholdt af byr(cid:229)det i Lancashire. Blandt de łvrige talere var medlem af Europa-Parla- mentet, Tony Cunningham, Alan Watson fra kontoret for den parlamentariske kommiss(cid:230)r for forvaltning og Alison Hook fra repr(cid:230)sentation. Konferencen blev ledet af Kommissionens Patricia Thomas, der er kommiss(cid:230)r for lokal forvaltning i Eng- land. 6. 3. ANDRE ARRANGEMENTER Den peruvianske ombudsmand, Jorge Santistevan de Noriega, besłgte ombudsmandens Bruxelles-kontor, hvor han den 12. februar havde młde med den ledende juridiske medarbejder, Peter Dyrberg. Den 19. februar młdtes S(cid:246)derman og Harden med lederen af Strasbourgs magistrat for internationale forbindelser, GØrard Beliard. som europ(cid:230)isk Jacob S(cid:246)derman forel(cid:230)ste om sin rolle ombudsmand for omkring 50 medlemmer af Det Amerikanske Handelskammers EU-udvalg i Belgien. Młdet fandt sted i Stras- bourg den 11. marts. Den australske ambassadłr i Frankrig, John Michael Spender, besłgte Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand i Strasbourg den 11. marts. S(cid:246)derman młdtes med ambassader(cid:229)d p(cid:229) Norges Repr(cid:230)senta- tion ved Den Europ(cid:230)iske Union, Jan Grevstad, den 12. marts i Strasbourg. Den 17. marts holdt Ian Harden tale for Centret for europ(cid:230)iske politiske studier i Bruxelles med titlen »Arbejdet p(cid:229) Den Euro- p(cid:230)iske Ombudsmands kontor«. Den 18. marts Ombudsmands rolle for 20 studenter fra Sachsen-Anhalt. talte Peter Dyrberg om Den Europ(cid:230)iske Den 23. marts besłgte lederen af Tyrkiets Conseil de Superivision d’Etat (cid:224) la PrØsidence, Fahri Ozturk, og medlem af samme r(cid:229)d, Nuri Tortop, Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand. Besłget var tilret- telagt af det franske udenrigsministerium som en del af en offi- ciel rejse til Frankrig. Formanden for Partiet for et anderledes Tyrkiet og medlem af det tyrkiske parlament, Dr. G(cid:246)khan ˙apoglu, besłgte Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand den 1. april. Den 6. april 1998 modtog Olivier Verheecke en gruppe stu- denter og l(cid:230)rere fra Scuola Media Statale i Belluno (Italien) og gav en pr(cid:230)sentation af Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands arbej- de. Den 7. april forel(cid:230)ste Jacob S(cid:246)derman for 12 statskundskabs- studerende fra the Strasbourg Centre of Syracuse University (New York, USA). Den 9. februar forel(cid:230)ste S(cid:246)derman over sin rolle som Euro- p(cid:230)isk Ombudsmand for ca. 400 studenter fra UniversitØ Robert Schuman i Strasbourg. Arrangementet blev afholdt af Europa-Parlamentet i forbindelse med »Den Europ(cid:230)iske Uge«, og det fandt sted i Parlamentets sal i Strasbourg. Den 21. april talte Peter Dyrberg om Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands arbejde for 35 l(cid:230)rere fra Sachsen-Anhalt. Han modtog ogs(cid:229) en gruppe p(cid:229) 20 danske journalister og talte om ombudsmandens seneste resultater. C 300/156 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 Den 23. april pr(cid:230)senterede Jacob S(cid:246)derman sit arbejde som europ(cid:230)isk ombudsmand for en gruppe p(cid:229) 60 medlemmer af sammenslutningen »Internationales Kolpingwerk«. Blandt pub- likum var der personer fra Tyskland, Schweiz, (cid:216)strig, Ungarn, Tjekkiet, Polen og Slovakiet. Młdet fandt sted i forbindelse med et (cid:229)rligt besłg til Europa-Parlamentet i Strasbourg. Den 28. april forel(cid:230)ste S(cid:246)derman for en gruppe p(cid:229) 50 stude- rende fra Universitetet i Bayreuth, Tyskland. Den 7. maj talte Peter Dyrberg over emnet »En (cid:229)ben styring og behovet for gennemsigtighed« ved et seminar om »Parlamenter p(cid:229) Nettet«, arrangeret af Det Europ(cid:230)iske Center for parlamen- tarisk forskning og dokumentation i Bruxelles. Den 7. maj, pr(cid:230)senterede Jacob S(cid:246)derman sit arbejde for en gruppe p(cid:229) 20 studerende fra Jyv(cid:228)skyl(cid:228) Universitet, Finland, som var p(cid:229) besłg Bruxelles. I forbindelse med Den Europ(cid:230)iske Dag organiserede Europa Parlamentet en (cid:229)ben dag, b(cid:229)de i Bruxelles og Strasbourg den 9. maj. Blandt de ansl(cid:229)ede 9 000 besłgende i Bruxelles og 5 000 i Strasbourg besłgte et stort antal ombudsmandens stande i den nye Leopoldbygning i Bruxelles og i IPE1 i Strasbourg. Ombudsmandens personale gav generelle oplysninger p(cid:229) stan- dene og uddelte informationsmateriale. Den 11. maj 1998 fortalte Jacob S(cid:246)derman 20 medlemmer af European Information Association fra Det Forenede Kongerige, Estland, (cid:216)strig og Italien om ombudsmandens arbejde og om fremtiden for ombudsmandens Internet. Den 11. maj gav S(cid:246)derman ogs(cid:229) 20 medlemmer af det finske parlaments Europaudvalg et indblik i sit arbejde. Jacob S(cid:246)derman blev endvidere inviteret til at holde foredrag for 12 hłjstst(cid:229)ende finske embedsansatte, der deltog i et under- visningsforlłb p(cid:229) Centre des (cid:201)tudes EuropØennes i Strasbourg den 11. maj. Generalsekret(cid:230)ren for det chilenske kommunistparti, Gladys Marin, som besłgte Europa-Parlamentet, aflagde ogs(cid:229) besłg hos S(cid:246)derman den 13. maj. Den 25. maj aflagde den finske vicejustitskansler, Jukka Pasa- nen, og refendarr(cid:229)d p(cid:229) justitskanslerens kontor, Jukka Okko, besłg hos ombudsmanden. Den 28. og 29. maj deltog Peter Dyrberg i en konference tilret- (Firenze) med telagt af Det Europ(cid:230)iske Universitetsinstitut temaet for (cid:229)r 2000«. »En EU-dagsorden for menneskerettigheder Ian Harden talte om Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands rolle for en gruppe studerende ved Leidens juridiske fakultet, ledet af professor Dr. H. G. Schermers den 11. juni 1998. Den 15. juni pr(cid:230)senterede Jacob S(cid:246)derman sit arbejde for en gruppe p(cid:229) 38 medlemmer fra Det Nationale Kulturcenter fra Lissabon, som var inviteret p(cid:229) besłg i Europa-Parlamentet af medlem af Europa-Parlamentet, Vaz da Silva. Ian Harden talte om Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands rolle for en gruppe praktikanter fra Centre des Etudes SupØrieures de la fonction publique territoriale, den 17. juni 1998. juni besłgte den katalanske ombudsmand, Anton Den 18. Caæellas I Balcells ombudsmandens Bruxelles-kontor. Han var ledsaget af ombudsmanden for det flamske samfund i Belgien, Jan Gordon, og de udvekslede begge synspunkter med Peter Dyrberg. P(cid:229) anmodning fra »Montgelas selskabet fremme af det fransk-bayerske samarbejde« gav Jacob S(cid:246)derman den 2. juli en forel(cid:230)sning for 20 hłjtst(cid:229)ende embedsansatte fra Bayern. til Den 6. juli modtog Jacob S(cid:246)derman en gruppe studerende fra »Gymnasium Geretsried«, Tyskland, som besłgte Europa-Parla- mentet. Han gav dem en forel(cid:230)sning om sin rolle og sine akti- viteter. Professor Roy Gregory fra Reading Universitets center for ombudsmandsstudier besłgte ombudsmandens kontor den 6. juli. Han udvekslede synspunkter med S(cid:246)derman og med Har- den. Ian Harden talte om Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands rolle for medlemmer af den finske sammenslutning af statsautoriserede revisorer i Strasbourg den 14. maj. Ian Harden talte om Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands rolle for en gruppe journalister fra Pakistan og Bangladesh, der besłgte European Journalism Centre, den 15. september 1998. Peter Dyrberg talte for medlemmer af den danske fagforening HK-Handel fra ¯rhus, i Bruxelles den 19. maj. Den 24. september 1998 talte Peter Dyrberg til en gruppe af finske universitetsstuderende om ombudsmandens arbejde og borgernes adgang til oplysninger. Ligeledes den 19. maj gav Vicky Kloppenburg en pr(cid:230)sentation af Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands arbejde til en gruppe af fin- ske journalister, som besłgte Europa-Parlamentet i Bruxelles p(cid:229) invitation af medlem af Europa-Parlamentet, Astrid Thors. Den 23. oktober młdtes Jacob S(cid:246)derman med en gruppe fra Leidens Studentersammenslutning, og han gav dem en gen- nemgang af Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands rolle og pligter. 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/157 Ian Harden gav en pr(cid:230)sentation af retten til at klage til Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand p(cid:229) et seminar tilrettelagt af L’Institut des Hautes (cid:201)tudes EuropØennes i Strasbourg den 17. -18. november. Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands besłg i Portugal (13. -15. april) fik en meget bred medied(cid:230)kning, is(cid:230)r fra TV-stationen SIC og den portugisiske avis DiÆrio de Not(cid:237)(cid:231)ias. Den 20. november modtog Jacob S(cid:246)derman en dansk gruppe studerende fra Handelsskolen i Ballerup i Strasbourg. Den 23. november gav Benita Broms et overblik over Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands rolle til en gruppe finske dommere og advokater, der var p(cid:229) besłg i Strasbourg. Jacob S(cid:246)derman forel(cid:230)ste over »Le MØdiateur dans le systŁme communautaire, r(cid:244)le de la Commission des Affaires juridiques« for l’Union des Avocats EuropØens den 27. november i Stras- bourg. Der blev forel(cid:230)st om Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands rolle af Olivier Verheecke den 2. december i Wageningen, Nederlan- dene og af Xavier Denoºl den 10. december i Midi PyrØnØes, Frankrig, p(cid:229) konferencer, der var »Carre- af four«-netv(cid:230)rket af informationscentre i landdistrikterne. tilrettelagt 6. 4. KONTAKTER TIL MEDIERNE Den 6. januar blev S(cid:246)derman interviewet af journalist ved det finske dagblad, Helsingin Sanomat, Anna Paljakka. Frances Horsburgh fra Glasgow Herald interviewede Jacob S(cid:246)derman den 23. januar i forbindelse med hans besłg i Edin- burgh, Skotland. Den 27. januar gav Ian Harden et interview til Claude Keiflin p(cid:229) vegne af La Croix om Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands arbejde. Eva Spira interviewede Jacob S(cid:246)derman til den svenske avis, Statstj(cid:228)nstemannen. Journalister ved det svenske dagblad, Dagens Industri og det finske, Kauppalehti, interviewede ombudsmanden i Strasbourg den 17. februar. Den 18. februar orienterede Jacob S(cid:246)derman en delegation p(cid:229) 15 danske journalister, der deltog i et seminar i Strasbourg. Zornitza Venkova, en bulgarsk journalist, der arbejder for det nationale bulgarske tv, interviewede Jacob S(cid:246)derman den 19. februar til tidsskriftet, Europ Magazine, der udkommer kvartals- vist. Den 10. marts interviewede P(cid:228)ivi Palm Jacob S(cid:246)derman til avi- sen Turun Sanomat. Der blev afholdt en pressekonference i Bruxelles den 21. april efter freml(cid:230)gningen af (cid:229)rsberetningen for 1997 for Udvalget for Andragender. Udvalgets n(cid:230)stformand, Edward Newman, deltog ogs(cid:229) i pressekonferencen. Den 27. april gav Jacob S(cid:246)derman et telefoninterview til Sez- nec p(cid:229) vegne af den franske publikation 7 jours Europe. Den 29. april blev Jacob S(cid:246)derman interviewet af Berna G. Harbour, journalist ved det nationale dagblad El Pa(cid:237)s, under sit besłg p(cid:229) Europa-Parlamentets informationskontor i Madrid. En dansk journalist, Pedro, den danske avis Ekstra Bladet i Strasbourg den 12. maj. interviewede Jacob S(cid:246)derman til Den 27. maj interviewede Gilles Bessec Ian Harden til Radio France Internationale’s program »Accents d’Europe«. Den 29. maj interviewede journalisten Jill Morrell, som var til stede ved »Focus Europe«-hłringen p(cid:229) Civil Service College i London, Jacob S(cid:246)derman til British Satellite News. Interviewet blev derefter sammen med filmunderlag fra briefingen formid- let over hele verden via the UK Foreign and Commonwealth Office. Den 2. juni 1998 blev Jacob S(cid:246)derman interviewet til dagbla- det Dagens Nyheter og nyhedsbureauet TT, i Stockholm. Den 17. journalist, Michale Kalz. juni blev Jacob S(cid:246)derman interviewet af den tyske Jacob S(cid:246)derman gav et interview om sin rolle og sine aktivite- ter til Diane Klein for Radio Television Luxembourg, den 2. juli. Den 3. Tanninen fra den finske YLE Radio. juli gav Jacob S(cid:246)derman et telefoninterview til Jouni Den 9. juli deltog Jacob S(cid:246)derman i en pressefrokost p(cid:229) EP’s informationskontor i London. Den 15. juli blev der afholdt pressekonference i Strasbourg efter freml(cid:230)gningen af ombudsmandens (cid:229)rsberetning til Euro- pa-Parlamentet. Samme dag gav Jacob S(cid:246)derman et interview til Bj(cid:246)rn M(cid:229)nsson fra den finsk-svenske avis Hufvudstadsbladet. Terttu Levonen interviewede Jacob S(cid:246)derman den 11. marts til dagbladet Aamulehti. Den 17. juli blev Jacob S(cid:246)derman interviewet af Roland Krimm til Le Temps og Radio Suisse Romande. C 300/158 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 Jesper Vind Jensen fra den danske avis Słndagsavisen, lavede et interview med Jacob S(cid:246)derman den 22. juli. Samme dag blev Jacob S(cid:246)derman interviewet af Tiziana Di Simone fra RAI/Ra- dio/Roma. Den 21. oktober blev Jacob S(cid:246)derman interviewet til gr(cid:230)sk tv til programmet »Europa-Parlamentet og borgeren«. Samme dag blev han interviewet af Muller til den tyske radio iAD. Den 27. ombudsmanden til det franske (cid:229)rsskrift L’AnnØe europØenne. interviewede Christine Holzbauer-Madison juli Den 29. juli gav Jacob S(cid:246)derman et interview til Alfredo Sotil- lo, ABC/Espaæa. Journalisten Lars Str(cid:246)man fra den danske avis Europa-Posten interviewede Jacob S(cid:246)derman den 27. august. Den 19. oktober gav Jacob S(cid:246)derman et interview til journali- sten Markku M(cid:246)tt(cid:246)nen, for den finske radio YLE. Den 20. oktober holdt Bernard Stasi, MØdiateur de la RØpub- lique, og Jacob S(cid:246)derman en f(cid:230)lles pressekonference i forbin- delse med den franske ombudsmands besłg i Strasbourg. Mauro Bellabarba fra den italienske RAI Radio interviewede Jacob S(cid:246)derman den 22. oktober til det daglige program om EU’s institutioner. Jacob S(cid:246)derman gav et interview til den finsk-svenske avis Huf- vudstadsbladet den 22. oktober. La TØlØvision Suisse Romande lavede et program om Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands arbejde via et interview med Jacob S(cid:246)derman den 5. november i Strasbourg. Den 10. november gav Jacob S(cid:246)derman et interview til det fin- ske tv YLE om »Borgernes EU«. Den 18. november blev Jacob S(cid:246)derman interviewet til det franske Investir Magazine. Jakob Vinde Larsen interviewede Jacob S(cid:246)derman til Kommis- sionens m(cid:229)nedlige avis Europa, den 19. november. Den 20. oktober gav Olivier Verheecke et interview til den bel- giske radio RTBF til programmet »RADIO 21«. Den 20. november gav Jacob S(cid:246)derman et Brandon Mitchener for Wall Street Journal. interview til 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/159 BILAG BILAG A STATISTIK OVER DEN EUROP˘ISKE OMBUDSMANDS ARBEJDE I PERIODEN 1. JANUAR 1998 TIL 31. DECEMBER 1998 1. BEHANDLEDE SAGER I 1998 1. 1. Samlet sagsm(cid:230)ngde i 1998 (cid:151) klager og undersłgelser der ikke blev afsluttet ved udgangen af 1997 (cid:151) klager modtaget i 1998 (cid:151) Ombudsmandens undersłgelser p(cid:229) eget initiativ 1. 2. Afsluttet undersłgelse af antagelighed/uantagelighed 1. 3. Klassificering af klagerne 1. 3. 1. Klager i overensstemmelse med Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands mandat (cid:151) inden for mandatet (cid:151) uden for mandatet 1. 3. 2. Begrundelser for at falde uden for mandatet (cid:151) ikke en autoriseret klage (cid:151) ikke imod en f(cid:230)llesskabsinstitution eller et f(cid:230)llesskabsorgan (cid:151) ikke vedrłrende fejl og forsłmmelser (cid:151) imod Domstolen eller Retten i Fłrste Instans vedrłrende disses udłvelse af deres domstolsfunktion 1. 3. 3. Analyse af klager inden for mandatet K l a g e r d e r k u n n e a n t a g e s t i l b e h a n d l i n g (cid:151) p(cid:229)begyndte undersłgelser (cid:151) intet grundlag for en undersłgelse (cid:151) behandlet eller under overvejelse af Udvalget for Andragender: 9 (cid:151) andre: 33 K l a g e r d e r i k k e k u n n e a n t a g e s t i l r e a l i t e t s b e h a n d l i n g , f o r d i (cid:151) klager/genstand ikke kan identificeres (cid:151) tidsfristen overskredet (1) Af hvilke tre var undersłgelse p(cid:229) eget initiativ og 199 antagelige klager. 1 617 244 (1) 1 372 1 93 % 411 (31 %) 911 (69 %) 18 844 46 3 212 170 42 199 67 6 C 300/160 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 (cid:151) forudg(cid:229)ende administrative henvendelser ikke foretaget (cid:151) er behandlet eller bilagt af en domstol (cid:151) interne udveje ikke udtłmt i personalesager 2. P¯BEGYNDTE UNDERS(cid:216)GELSER I 1998 (170 antagelige klager og en undersłgelse p(cid:229) eget initiativ af ombudsmanden) 2. 1. Undersłgte institutioner og organer (1) (cid:151) Europa-Kommissionen (cid:151) Europa-Parlamentet (cid:151) R(cid:229)det for Den Europ(cid:230)iske Union (cid:151) andre (cid:151) Det Europ(cid:230)iske Agentur for L(cid:230)gemiddelvurdering: 1 (cid:151) Domstolen: 1 (cid:151) Revisionsretten: 1 (cid:151) EU-organernes Overs(cid:230)ttelsescenter: 1 (cid:151) Det Europ(cid:230)iske Miljłagentur: 2 (cid:151) Den Europ(cid:230)iske Unions Regionsudvalg: 1 (cid:151) Kontoret for De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Officielle Publikationer: 2 2. 2. P(cid:229)st(cid:229)et type fejl og forsłmmelse (I nogle sager er der p(cid:229)stand om mere end to former for fejl og forsłmmelser). (cid:151) mangel p(cid:229) eller afslag p(cid:229) at give oplysninger, gennemsigtighed (cid:151) uagtsomhed (cid:151) urimelighed, magtmisbrug (cid:151) procedurer, ret til at forsvare sig (cid:151) diskrimination (cid:151) undg(cid:229)elig forsinkelse (cid:151) manglende opfyldelse af forpligtelser (artikel 169) (cid:151) juridisk fejl (cid:151) andre former for fejl og forsłmmelser 97 17 12 171 129 (75 %) 27 (16 %) 7 (4 %) 9 (5 %) 69 (30 %) 38 (16 %) 29 (13 %) 25 (11 %) 21 (9 %) 17 (7 %) 11 (5 %) 7 (3 %) 14 (6 %) (1) Nogle sager ang(cid:229)r to eller flere institutioner eller organer. De fłlgende institutioner og organer er genstand for undersłgelsen p(cid:229) eget initiativ vedrłrende en kodeks for god forvaltningsskik: Europa-Parlamentet, R(cid:229)det for Den Europ(cid:230)iske Union, Europa-Kommissionen, Revisionsretten, Det (cid:216)konomiske og Sociale Udvalg, Den Europ(cid:230)iske Unions Regionsudvalg, Den Europ(cid:230)iske Investeringsbank, Den Europ(cid:230)iske Centralbank, Det Europ(cid:230)iske Center for Udvikling af Erhvervsuddannelse, Det Europ(cid:230)iske Institut til Forbedring af Leve- og Arbejdsvilk(cid:229)r, Det Europ(cid:230)iske Miljłagentur, Det Europ(cid:230)iske Agentur for L(cid:230)gemiddelvurdering, Harmoniseringskontoret for det Indre Marked, Det Europ(cid:230)iske Erhvervsuddannelsesinstitut, Det Europ(cid:230)iske Overv(cid:229)gningscenter for Narkotika og Narkotikamisbrug, EU-organernes Over- s(cid:230)ttelsescenter, Det Europ(cid:230)iske Center for Forbedring af Leve- og Arbejdsvilk(cid:229)rene, EF-Sortsmyndigheden, Kontoret for De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Officielle Publikationer. 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 3. AFG(cid:216)RELSER DER AFSLUTTER EN KLAGESAG ELLER AFSLUTTER EN UNDERS(cid:216)GELSE 3. 1. Klager uden for mandatet (cid:151) overfłrte (cid:151) som andragende til Europa-Parlamentet (cid:151) nationale ombudsm(cid:230)nd (cid:151) 600 r(cid:229)d om at kontakte et andet kontor (cid:151) nationale/regionale ombudsm(cid:230)nd eller sende andragende til et nationalt parlament (cid:151) sende andragende til Europa-Parlamentet (cid:151) Europa-Kommissionen (cid:151) Domstolen (cid:151) Andre 3. 2. Klager inden for mandatet som ikke kan antages til behandling 3. 3. Klager inden for mandatet som kan antages til behandling, men intet grundlag for en undersłgelse 3. 4. Undersłgelse afsluttet med begrundet afgłrelse (En undersłgelse kan lukkes af mere end en af de fłlgende (cid:229)rsager) (cid:151) ingen fejl og forsłmmelser fundet (cid:151) med en kritisk bem(cid:230)rkning henvendt til institutionen (cid:151) lłst af institutionen (cid:151) mindelig lłsning (cid:151) konstatering af fejl og forsłmmelser i udkast til henstilling (cid:151) andre 4. BAGGRUND FOR KLAGER REGISTRERET I 1998 4. 1. Klagens kilde (cid:151) sendt direkte til Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand fra (cid:151) individuelle borgere: 1 237 (cid:151) virksomheder: 60 (cid:151) sammenslutninger: 63 (cid:151) overfłrt via et medlem af Europa-Parlamentet (cid:151) andragender overfłrt til Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand C 300/161 1 337 911 10 7 259 80 154 1 106 199 42 185 (1) 96 (2) 29 51 (2) 4 1 9 (3) 1 360 9 3 (1) Heraf to undersłgelser p(cid:229) eget initiativ foretaget af ombudsmanden. (2) Heraf en undersłgelse p(cid:229) eget initiativ af ombudsmanden. (3) I fire tilf(cid:230)lde afsluttede ombudsmanden sin undersłgelse, fordi klagens genstand ogs(cid:229) faldt ind under Revisionsrettens kompetence, og denne var i gang med at behandle sagen. I to tilf(cid:230)lde fordi Europa-Parlamentets Udvalg for Andragender behandlede sagen, og i to tilf(cid:230)lde i overensstemmelse med artikel 2, stk. 7, i ombuds- mandsstatutten, dvs. p(cid:229) grund af verserende sag ved en domstol. C 300/162 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 4. 2. Geografisk grundlag for klagerne Lande Antal klager Antal klager i % Befolkning i EU i % Tyskland Det Forenede Kongerige Frankrig Italien Spanien Nederlandene Gr(cid:230)kenland Belgien Portugal Sverige (cid:216)strig Danmark Finland Irland Luxembourg Andre 148 111 196 188 197 61 45 105 69 28 18 23 52 35 19 77 11 8 14 14 14 4 3 8 5 2 1 2 4 3 1 6 21,9 15,7 15,6 15,4 10,6 4,1 2,8 2,7 2,6 2,4 2,1 1,4 1,3 0,9 0,1 (cid:151) 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/163 BILAG B OMBUDSMANDENS BUDGET I finansforordningen for De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskaber st(cid:229)r der i artikel 12, at ombudsmanden inden den 1. maj hvert (cid:229)r skal tilsende Europa-Parlamen- tet et skłn over sine indt(cid:230)gter og udgifter for det fłlgende (cid:229)r. Statutten for Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand kr(cid:230)ver, at dennes budget skal tilfłjes som bilag til afsnit 1 (Europa-Parlamentet) i De Europ(cid:230)iske F(cid:230)lles- skabers generelle budget, som offentliggłres i De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende. Lłnninger, godtgłrelser og andre udgifter til besk(cid:230)ftigelse indg(cid:229)r i post nr. 1 i budgettet. Denne post omfatter ogs(cid:229) alle udgifter til delegationer. Bud- gettets post nr. 2 d(cid:230)kker bygninger, udstyr og diverse driftsudgifter. Post nr. 3 indeholder kun Øt kapitel, med 2 000 ECU, hvorfra kontingenter til internationale ombudsmandsorganisationer betales. For at undg(cid:229) unłdvendig overlapning af administrativt og teknisk personale leveres mange af de tjenester, ombudsmanden har brug for, af eller via Europa-Parlamentet i henhold til rammeaftalen for samarbejde mellem Europa-Parlamentet og Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand fra den 22. oktober 1995. Rammeaftalen blev indg(cid:229)et gennem aftaler om administrativt samarbejde og om budget- og łkonomisk samarbejde underskrevet den 12. okto- ber 1995. Omfattede tjenesterne ydet til ombudsmanden ekstra direkte udgifter for Parlamentet, blev der normalt udskrevet en regning i lłbet af 1998, og beta- lingen blev udfłrt via forbindelseskontoen. Leje af kontorer og overs(cid:230)ttelsestjenester er de stłrste udgiftsposter, der behandles p(cid:229) denne m(cid:229)de. Fra begyndelsen af 1998 bestod ombudsmandens etableringsplan af 17 stillinger, en mere end ved udgangen af 1997. Alle posterne er midlertidige. Det samlede belłb af bevillinger, der stod til r(cid:229)dighed p(cid:229) ombudsmandens budget for 1998, var p(cid:229) 2 777 178 ECU. Post nr. 1 (lłnninger, godtgłrel- ser og andre udgifter til besk(cid:230)ftigelse) belłb sig til 2 003 178 ECU. Post nr. 2 (bygninger, udstyr og diverse driftsudgifter) belłb sig 772 000 ECU. I lłbet af (cid:229)ret blev der overfłrt ekstra bevillinger p(cid:229) 201 000 ECU fra Europa-Parlamentets ikke-form(cid:229)lsbestemte reserver, s(cid:229) det samlede belłb for bevillinger til r(cid:229)dighed i 1998 blev p(cid:229) 2 978 178 ECU. Nedenst(cid:229)ende skema viser udgifter i 1998 udtrykt i afsatte bevillinger til r(cid:229)dighed. Post 1 Post 2 Post 3 2 081 548 ECU 657 224 ECU 888 ECU I alt 2 739 660 ECU Indt(cid:230)gterne best(cid:229)r af fradrag fra aflłnningen af ombudsmanden og hans personale. Det budgetterede belłb for indt(cid:230)gter i 1998 var p(cid:229) 264 421 ECU. 1999-budgettet 1999-budgettet, der blev udarbejdet i lłbet af 1998, indeholder en etableringsplan p(cid:229) 23, hvilket er en stigning p(cid:229) seks fra etableringsplanen for 1998. Bevillinger til tre af posterne er blevet indfłrt i reserven. De samlede bevillinger for 1999 er p(cid:229) 3 474 797 ECU. Post 1 (lłnninger, godtgłrelser og andre udgifter til besk(cid:230)ftigelse) belłber sig til 2 665 797 ECU. Post 2 (bygninger, udstyr og diverse driftsudgifter) ligger p(cid:229) 807 000 ECU. Post 3 er p(cid:229) 2 000 ECU. 1999-budgettet har en samlet indt(cid:230)gt p(cid:229) i alt (fradrag fra aflłnningen af ombudsmanden og hans personale) 357 140 ECU. Budgetskłnnene for 1999 blev i enighed med Parlamentets kompetente tjenester foretaget ud fra den antagelse, at de eksisterende samarbejdsaftaler ville forts(cid:230)tte gennem hele 1999. Budgettet for 1999 indeholder ogs(cid:229) et »forvaltningshonorar« p(cid:229) 156 000 ECU til d(cid:230)kning af Europa-Parlamentets C 300/164 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 udgifter til tjenester, der udelukkende best(cid:229)r af personaletimer, s(cid:229)som administration af kontrakter, lłnninger og godtgłrelser, samt en r(cid:230)kke udreg- ningstjenester. Medtagelsen af forvaltningshonoraret er en ekstra forbedring af budgettets gennemsigtighed, men det repr(cid:230)senterer ikke nogen yder- ligere udgifter i forhold til 1998. 1999-budgettet er i lighed med tidligere (cid:229)r udarbejdet som et bilag til Europa-Parlamentets budget i overensstemmelse med de g(cid:230)ldende juridiske bestemmelser. Det indeholder derfor ikke en separat post for ikke-form(cid:229)lsbestemte reserver, idet ombudsmanden om nłdvendigt kan anmode om en overfłrsel fra Parlamentets ikke-form(cid:229)lsbestemte reserver, som det skete i 1996 og i 1998. 18. 10. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 300/165 BILAG C PERSONALE DEN EUROP˘ISKE OMBUDSMAND Jacob S(cid:246)derman DEN EUROP˘ISKE OMBUDSMANDS SEKRETARIAT Ian Harden Sekretariatsleder Tlf. (33) 388 17 23 84 Peter Dyrberg Ledende juridisk r(cid:229)dgiver Bruxelles-kontoret (cid:151) EAS/104 Tlf. (32-2) 284 20 03 JosØ Mart(cid:237)nez Arag(cid:243)n Ledende juridisk r(cid:229)dgiver Tlf. (33) 388 17 24 01 Olivier Verheecke Juridisk medarbejder Tlf. (33) 388 17 53 46 Vicky Kloppenburg Juridisk medarbejder Bruxelles-kontoret (cid:151) EAS/124 (fra 1. 4. 1998) Tlf. (32-2) 284 25 42 Benita Broms Juridisk medarbejder Tlf. (33) 388 17 24 23 Xavier Denoºl Praktikant (til 31. 1. 1998) Assisterende juridisk medarbejder (fra 1. 2. 1998) Tlf. (33) 388 17 24 22 Ida Palumbo Praktikant (til 31. 1. 1998) Assisterende juridisk medarbejder (fra 1. 2. 1998) Midlertidigt ansat (fra 23. 5. 1998) Tlf. (33) 388 17 23 85 Alessandro Del Bon Praktikant (fra 1. 3. 1998) Assisterende juridisk medarbejder (fra 1. 10. 1998) Tlf. (33) 388 17 23 82 Ilta Helkama PresseattachØ Tlf. (33) 388 17 23 98 Ben Hagard Internet kommunikationsmedarbejder (fra 16. 2. 1998) Tlf. (33) 388 17 24 24 Panayotis Thanou (cid:216)konomisk medarbejder (til 15. 4. 1998) Alexandros Kamanis (cid:216)konomisk medarbejder (fra 1. 9. 1998) Tlf. (33) 388 17 24 03 Daniela Tirelli Assistent (til 31. 3. 1998) Nathalie Christmann Administrationsmedarbejder Tlf. (33) 388 17 23 94 Anna Ruscitti Sekret(cid:230)r Bruxelles-kontoret (cid:151) EAS/102 Tlf. (32-2) 284 63 93 Murielle Richardson Den Europ(cid:230)iske Ombudsmands sekret(cid:230)r (orlov 14. 7. 1998(cid:151)4. 1. 1999) Tlf. (33) 388 17 23 88 Ursula Garderet Sekret(cid:230)r Bruxelles-kontoret (cid:151) EAS/103 Tlf. (32-2) 284 23 00 Isabelle Foucaud Sekret(cid:230)r Tlf. (33) 388 17 23 91 Stephanie Kunze Sekret(cid:230)r Fungerende sekret(cid:230)r for Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand (fra 14. 7. 1998) Tlf. (33) 388 17 23 88 Isabelle Lecestre Assisterende sekret(cid:230)r (fra 1. 3. 1998) Tlf. (33) 388 17 24 13 Marie-AndrØe Schwoob Assisterende sekret(cid:230)r (fra 1. 10. 1998) Tlf. (33) 388 17 23 83 Patrick Schmitt Kontrollłr (orlov fra 1. 8. 1998) Charles Mebs Kontrollłr (fra 1. 9. 1998) Tlf. (33) 388 17 70 93 Hanna-Mari Anttilainen Praktikant (til 31. 1. 1998) Henrik Leffler Praktikant (1. 2. -31. 7. 1998) Maria Engleson Praktikant (fra 1. 9. 1998) Tlf. (33) 388 17 24 02 Peter Bonnor Praktikant (fra 15. 9. 1998) Bruxelles-kontoret (cid:151) EAS/105 Tlf. (32-2) 284 38 97. C 300/166 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 18. 10. 1999 S¯DAN KONTAKTER DE DEN EUROP˘ISKE OMBUDSMAND STRASBOURG (cid:151) Pr. brev Den Europ(cid:230)iske Ombudsmand 1, avenue du PrØsident Robert Schuman B. P. 403 F-67001Strasbourg Cedex (cid:151) Pr. telefon (33) 388 17 23 13 (33) 388 17 23 83 (cid:151) Pr. fax (33) 388 17 90 62 (cid:151) Pr. e-post euro-ombudsman@europarl. eu. int (cid:151) Internetside http://www. euro-ombudsman. eu. int. BRUXELLES (cid:151) Pr. telefon (32-2) 284 21 80 (cid:151) Pr. fax (32-2) 284 49 14