title: Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om «Kommissionens forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om energieffektivitetskrav for ballaster til lysstofbelysning»

text: 20. 12. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 368/11 Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommissionens forslag til Europa- Parlamentets og Rådets direktiv om energieffektivitetskrav for ballaster til lysstofbelysning« (1999/C 368/04) Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 8. oktober 1999 under henvisning til EF-traktatens artikel 175 og 262 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne. Det forberedende arbejde henvistes til ØSU’s Sektion for Transport, Energi, Infrastruktur og Informations- samfundet, som udpegede Giannino Bernabei til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 5. oktober 1999. Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 367. plenarforsamling af 20. -21. oktober 1999, mødet den 20. oktober 1999, med 103 stemmer for og 1 hverken for eller imod, følgende udtalelse. 1. Indledning 1. 1. Kommissionens forslag indgår i strategien til forbed- ring af ydeevnen af eludstyr bestemt til endeligt forbrug. Sigtet er at opfylde energipolitikkens mål om forsyningssikkerhed, konkurrenceevne og miljøbeskyttelse. 1. 2. Initiativet følger samme indfaldsvinkel som ved fastsæt- telsen af mindstekrav til energieffektiviteten i form af direktiver, eksempelvis 1992-direktivet om varmvandskedler til hushold- ningsbrug og 1996-direktivet om køleskabe til husholdnings- brug samt frivillige aftaler som f. eks. dem om fjernsynsappara- ter, videobåndoptagere og vaskemaskiner, som ØSU tidligere har afgivet udtalelse om (1). 1. 3. Kommissionen finder det væsentligt med mindstekrav til forbedring af effektiviteten af ballaster til lysstofbelysning og har undersøgt enhver mulighed for at nå til en forhandlings- baseret aftale med erhvervet angående gradvis ophør med brug af ballaster med ringe ydeevne, men de europæiske fabrikanter er bange for, at den markedsandel, som de opgiver, øjeblikke- ligt vil blive overtaget af importvarer. Der er derfor behov for en harmonisering af mindstekravene for alle produkter, som findes på det europæiske marked, idet man herigennem vil kunne undgå handelshindringer. 1. 4. Desuden er alle generelt enige om det nødvendige i at overholde målene fra Kyoto-konferencen om nedbringelse af drivhusgasemissioner. For EU’s vedkommende indebærer disse mål en nedbringelse af emissionerne med 8 % i perioden 1990-2010. Angående dette punkt påpeger Kommissionen, at der kan opnås et betydeligt positivt bidrag ved at indføre de foreslåede mindstekrav til effektiviteten af ballaster til lysstofbelysning, selv om »virkningen af krav til elforbruget først vil vise sig på længere sigt« (under 5 % af et samlet forbrug, der forventes at ligge på ca. 111 TWh/år i år 2010). (1) EFT C 155 af 21. 6. 1995 s. 18; EFT C 102 af 18. 4. 1991, s. 46. 1. 5. Kommissionen anser det derfor for nødvendigt at fremme apparater med ringe energitab. I Den Europæiske Sammenslutning af Belysningsfabrikanter, CELMA’s klassifika- tionsordning, der omfatter 47 klasser og 4 typer, svarer disse apparater til type A og B; type D vil gradvis blive fjernet fra markedet i en første etårig etape, mens der for fjernelsen i en anden etape af type C opereres med en overgangsperiode på 4 år. 2. Generelle bemærkninger ØSU har flere gange (2) — senest i udtalelsen om 2. 1. meddelelsen om »Energieffektivitet i Det Europæiske Fælles- skab — en strategi for rationel energianvendelse« — understre- get betydningen af frivillige, forhandlingsbaserede aftaler og udtalt, at der »bør anlægges en positiv indfaldsvinkel og at man bør belønne de fabrikanter, som lægger vægt på udstyr med et lavt energiforbrug og på udstyr med bestanddele, der kan genbruges«. Allerede i udtalelsen om direktivet om køleskabe opfordrede ØSU Kommissionen til at fremme en aktiv medind- dragelse af industrien og forbrugerne i resultatevalueringen og evt. udarbejdelsen af en anden række normer for energiyde- evnen. 2. 2. ØSU er enig i direktivforslagets formål og ånd, men havde dog på baggrund af sagens kompleksitet foretrukket, at spørgsmålet var blevet løst gennem frivillige brancheaftaler. 2. 3. Kommissionen anfører selv, at der foregår omfattende import; ballaster, der udføres som selvstændige enheder eller som komponenter i belysningsudstyr, omfattes ikke af direkti- vet, endvidere kan der muligvis samtidig forekomme CE- mærkning, som beror på andre direktiver. Af disse årsager (2) KOM(1998) 246 endelig udg. — Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommissionens meddelelse om energieffek- tivitet i Det Europæiske Fællesskab — en strategi for rationel energianvendelse«, EFT C 407 af 28. 12. 1998. Jf. tillige ØSU’s initiativudtalelse om »Politikker for rationel energiudnyttelse i Den Europæiske Union EFT C 407 af 28. 12. 1998. ansøgerlandene«, og i C 368/12 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 20. 12. 1999 understreger ØSU kraftigt, at det er nødvendigt med effektiv markedskontrol samt passende tilsyns- og garantiordninger i hver enkelt medlemsstat, således at de europæiske producenter øjeblikkeligt og inden for bestemte frister beskyttes mod illoyal konkurrence og handel med ulovlige ballaster. 2. 4. ØSU anser disse overgangsperioder for et minimum for tilpasning og omstilling af produktionen samt for den omlægning af udgifterne til nye teknologier, forskning og medarbejderuddannelse, som vil blive nødvendig. Disse udgif- ter vil få negative følger for virksomhedernes konkurrenceevne, da det skorter på passende EU-instrumenter til finansiel støtte, uddannelse og oplysning såvel for denne som for alle de sektorer, der berøres af planerne om at forbedre energieffektivi- teten. 2. 5. ØSU er helt enig i, at det er nødvendigt at fastsætte præcise krav til energieffektiviteten, således at der efter reglerne i standardiseringspolitikkens »nye metode« opereres med rets- gyldige forpligtelser i medlemsstaternes lovgivning. ØSU kan også godkende proceduren for overensstemmelsesvurdering, som er baseret på intern fabrikationskontrol, således at man undgår at ty til obligatorisk typeoverensstemmelsesvurdering udført af eksterne »bemyndigede organer«. 2. 6. Sideløbende med de store krav, som stilles til de berørte produktionssektorer med hensyn til sikring af høje sikkerheds- og kvalitetsnormer samt brug af stadig mere avancerede teknologier, uden at man dog af den grund udelukker andre teknologiformer, bør der efter ØSU’s mening sættes ind med mere omfattende og synlige ledsagetiltag — i lighed med det amerikanske Green Lights Program — vedrørende bevidstgø- relse og formidling. Der bør ydes støtte til innovative teknolo- gier (BAT — Best Available Technology) og gennemføres oplysnings- og uddannelseskampagner. Fællesskabet bør sørge for, at dette engagement kommer tydeligere til udtryk i nøgleaktionerne inden for EU’s 5. FTUD-rammeprogram. Disse lovfæstede mål bør også optages i andre efterspørgselsoriente- rede strategier, såsom bygningsregulativer, licitationer, miljø- konsekvensanalyser forud for udstedelse af tilladelser, i EU’s fremmeindsats på det globale marked samt i en kraftig indsats med det sigte at gøre vore europæiske standarder til internationale normer. 3. Problemstillingens eksterne dimensioner og forholdet til ansøgerlandene lov til at Siden november 1995 har de amerikanske producen- 3. 1. 1. ter ikke haft importere eller sælge lysstofbelysning, der ikke opfylder forbundsstatens lovgivning. Og de tilskyndes til at arbejde for, at disse normer vedtages på udenlandske markeder, især i Latinamerika og Asien. fremstille, 3. 1. 2. Samtidig søsatte Det Amerikanske Miljøbeskyttelses- agentur (EPA) sidst i 1990 et støtteprogram, Green Lights Program, som på frivilligt grundlag samlede store el- forbrugere, el-virksomheder, el-distributionsselskaber samt producenter og forhandlere af få opstillet tidsplaner for fastlæggelse af energieffektivitetskrav til lysstofbelysning samt sikre bistand til oplysningskampagner og andre fremmetiltag. Som følge af en kraftig vækst i markedet er udgifterne til de forskellige komponenter faldet stærkt, og prisen på elektroniske ballaster er faldet med over halvdelen i løbet af fem år. lysstofbelysning for at 3. 1. 3. Endelig kan det anføres, at miljøbeskyttelsesagenturet EPA den 28. juni 1999 satte ind med et nyt tiltag til bedre beskyttelse af befolkningens sundhed og miljøet mod kvik- sølvsforurening, idet forbrugerne opfordres til at sørge for genbrug ved frivilligt at aflevere lysstofrør og andre almindeligt udbredte produkter, som indeholder giftige stoffer, således at disse ikke ender på lossepladser og i forbrændingsanlæg. 3. 1. 4. Efter ØSU’s mening bør der i stil med EPA’s Green Lights Program også snarest vedtages et europæisk program, som for tiden stadig er til behandling i Det Fælles Forsknings- center. Thi det er vigtigt at indføre en konsekvent global ramme, hvor der ydes støtte til miljøsikkerheden i forbindelse med oparbejdning af giftige stoffer, herunder ikke mindst det kviksølv som forekommer i lysstofrør. Målet skal være at fremme energieffektiviteten og miljøbeskyttelsen og samtidig støtte den europæiske produktions konkurrenceevne. ØSU finder det ligeledes vigtigt, at der tages hensyn til 3. 2. direktivforslagets eksterne dimension, især for ansøgerlandene, som netop er ved at forberede sig på at gennemføre det indre markeds tekniske regler, og hvis belysningsudstyrsindustri er veludviklet, omend effektiviteten er stærkt begrænset. Der bør sættes ind med teknologioverførsel, anvendelse af de midler, som er afsat til førtiltrædelsesfasen og PHARE, udvidelse af SAVE II-programmet samt ledelsesmæssig bistand og oplys- ning om de foreslåede energieffektivitetsforanstaltninger. 3. 1. I USA er mindstekravene til lysstofbelysningens energi- effektivitet nedfældet i Energy Policy Act af 24. oktober 1992, som i løbet af en treårig periode har ført til, at tre lysstofrør (F40, F96, F96/HO), der ikke opfyldte forbundsstatens krav til LPW-værdier (Lumens pr. Watt) eller CRI-værdier (Solor rendering index), er forsvundet fra markedet. 3. 3. Der bør indføres tilsvarende fremmetiltag i samarbejds- og støtteprogrammerne til gavn for det euromediterrane område, Mercosur og Latinamerika samt i samarbejdsinstru- menterne for AVS og initiativerne vedrørende Asien. 20. 12. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 368/13 4. Særlige bemærkninger for at være af allerstørste betydning, at overgangen fra den nuværende ordning til den nye ordning foregår så ensartet som muligt i hele EU samt forløber gradvist. 4. 1. Anvendelsesområde 4. 3. 2. I særdeleshed understreger ØSU, at man bør: Da ballasten ikke sættes i funktion alene, men via 4. 1. 1. belysningsudstyret, finder ØSU det vigtigt at tydeliggøre, om og i hvilken udstrækning de grænser og forpligtelser, som gælder for ballasten og dennes producent, overføres til det belysningsudstyr, som ballasten er monteret på. Dette er nødvendigt af hensyn til korrekt overvågning af markedet, og har eksempelvis betydning for kontrollen med belysningsud- styr, der importeres til EU. 4. 1. 2. På grund af uoverensstemmelser mellem forslagets forskellige sprogversioner er det nødvendigt at tage udgangs- punkt i den engelske udgave med hensyn til artikel 1, stk. 1: udtrykket »to be exported« svarer helt til kravene i belysnings- udstyrets produktionsforløb. Samme udtryk bør tillige benyttes i artikel 3, stk. c, af hensyn til ensartetheden og konsekvensen. 4. 1. 3. Undtagelsen fra anvendelsesområdet bør efter ØSU’s mening gælde både for den ballast, som udføres direkte, og for ballast, som sælges til en producent af belysningsudstyr med henblik på eksport. 4. 1. 4. Den undtagelse fra anvendelsesområdet, som er nedfældet i artikel 1, stk. 2, bør gælde med forbehold af bestemmelserne i artikel 3, stk. c (angivelse af vare bestemt til eksport). 4. 2. CE-mærkning og overensstemmelsesvurdering 4. 2. 1. ØSU finder det vigtigt at tydeliggøre gennemførelses- reglerne vedrørende CE-mærkning, jf. artikel 3, 5 og 6, med hensyn til følgende: — efterlevelse af direktiverne efter »den nye metode« med hensyn til ballaster og belysningsapparater, som indeholder ballasten; — harmonisering med de regler om overensstemmelseserklæ- ring, som allerede gælder for de øvrige direktiver, der omhandler ballaster (direktivet om elektromagnetisk kom- patibilitet 89/336/EØF og 93/68/EØF) og belysningsudstyr (lavspændingsdirektivet 73/23/EØF og 93/68/EØF og di- rektivet om elektromagnetisk kompatibilitet 89/336/EØF og 93/68/EØF). 4. 3. Gennemførelsesfrister 4. 3. 1. På baggrund af erfaringerne med gennemførelsen af de foregående direktiver efter »den nye metode« anser ØSU det — forlænge fristen for medlemsstaternes efterlevelse af direk- tivet fra 12 til 18 måneder (art. 8, stk. 1); — ændre fristen for forbud mod markedsføring tilsvarende (art. 8, stk. 1, andet afsnit); — indføre en ekstra frist på 12 måneder for forbuddet mod ibrugtagning (art. 2, stk. 1) for at gøre det muligt at få afsat distributionsleddets og producenternes lagre af belysnings- udstyr, som indeholder de ballaster, der er genstand for direktivet; — indføre en tilsvarende ekstra frist på 12 måneder for at muliggøre lagrenes afsætning ved ikrafttrædelsen af direktivets anden etape (artikel 9, stk. 1). 4. 4. Overvågning og ændring 4. 4. 1. ØSU understreger, at forbrugerne og producenterne lægger stor vægt på, at der ved direktivets omsættelse i national lovgivning gives reelle garantier for, at markedsovervågningen foregår rettidigt og effektivt i hele EU. 4. 4. 2. ØSU mener nemlig, at mangelen på markedskontrol- mekanismer kan blive til stor skade for sektoren i løbet af relativt kort tid (nogle få måneder), både hvad produktionen og beskæftigelsen angår. 4. 5. Støtteforanstaltninger 4. 5. 1. ØSU mener, at der i forslagets »betragtninger« bør tilføjes et nyt punkt 20 omhandlende muligheden for, at der ud over strukturindgreb og EIB-støtte samt relevante FTU- og energiprogrammer også sættes ind med støtte- og fremme- foranstaltninger for hele den sektor, som berøres af teknolo- giske innovationer og omstruktureringer, således at denne sættes i stand til at tilpasse sig de nye EU-regler for energieffekti- viteten. 5. Afsluttende bemærkninger ØSU retter følgende afsluttende henstillinger til Kom- 5. 1. missionen, Parlamentet og Rådet: — ØSU er nok enig i direktivforslagets sigte og ånd, men vurderer, at det ville have været at foretrække, om man var nået frem til en frivillig aftale på baggrund af den komplekse, indbyrdes sammenhæng mellem de forskellige foreslåede bestemmelser og direktiverne efter »den nye metode«, som gælder for den pågældende sektor; C 368/14 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 20. 12. 1999 — da der eksporteres store mængder ballaster som selvstændi- ge enheder eller som komponenter i belysningsudstyr, bør man sørge for i passende grad at forlige målsætningerne om energieffektivitet, beskæftigelse, international konkur- renceevne og miljøbeskyttelse; — da der foreligger mulighed for, at der vil blive indført en tredje etape i forbedringen af energieffektiviteten, er det nødvendigt at tilvejebringe en sammenhængende ramme for udvikling af en integreret produktpolitik (IPP: energi- effektivitet, forvaltning i produktets slutfase, brug af poten- tielt farlige stoffer, forbrugerbeskyttelse); — i fastlæggelsen af selve reglerne er det nødvendigt at tydeliggøre anvendelsesområdet med hensyn til, om de forpligtelser, som gælder for ballasten, også overføres til det belysningsudstyr, som ballasten indgår i. Endvidere bør man tydeliggøre samordningen med de relevante direktiver, som omhandler brug af CE-mærkning. Endelig bør man omformulere fristerne for omsættelse og gennem- førelse, så dette foregår ensartet og gradvist; — den betydelige indsats, som kræves af de berørte produk- tionssektorer, bør modsvares af konsekvente, synlige initia- tiver med hensyn til bevidstgørelse, oplysning og uddannel- se samt indlemmelse af de relevante energifremmemålsæt- ninger i forskellige interne politikker (offentlige udbud, bygningsregulativer osv. ) samt eksterne politikker (udvidel- sesforhandlinger, samarbejde med og bistand til Middel- havsområdet, Mercosur, Latinamerika, AVS og Asien). Bruxelles, den 20. oktober 1999. Beatrice RANGONI MACHIAVELLI Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg


title: Advies van het Economisch en Sociaal Comité over het "Voorstel voor richtsnoeren voor het werkgelegenheidsbeleid van de lidstaten voor 2000"

eurovoc_concepts:
EU employment policy
business activity
competitiveness
fight against unemployment
gender equality
innovation

formats: html pdf print

text: 20. 12. 1999 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen C 368/31 Advies van het Economisch en Sociaal Comité over het „Voorstel voor richtsnoeren voor het werkgelegenheidsbeleid van de lidstaten voor 2000” (1999/C 368/12) De Raad heeft op 6 oktober 1999 besloten, overeenkomstig de bepalingen van art. 128 van het Verdrag tot oprichting van de Europese Gemeenschap, het Economisch en Sociaal Comité te raadplegen over het voornoemde voorstel. De Afdeling „Werkgelegenheid, sociale zaken, burgerschap”, die met de voorbereiding van de desbetreffen- de werkzaamheden was belast, heeft haar advies goedgekeurd op 30 september 1999. Rapporteur was de heer Lustenhouwer. Het Economisch en Sociaal Comité heeft tijdens zijn 367e Zitting (vergadering van 20 oktober 1999) het volgende advies uitgebracht, dat met 78 stemmen vo´ o´ r en 1 stem tegen, bij 1 onthouding werd goedgekeurd. 1. Inleiding Het Economisch en Sociaal Comité heeft met grote 1. 1. belangstelling kennis genomen van de voorstellen van de Commissie voor de werkgelegenheidsrichtsnoeren 2000. Het Comité is verheugd over het feit dat het zich nu over dit onderwerp kan uitspreken op basis van een formele raadple- ging door de zoals die door de inwerkingtreding van het Verdrag van Amsterdam thans vereist is. Het Comité be- schouwt dit als een belangrijke erkenning van zijn rol in het proces van totstandbrenging van een Europees werkgelegen- heidsbeleid. Met deze voorstellen komt de Commissie tegemoet aan de oproep hiertoe van de Europese Raad van Keulen van 3 en 4 juni 1999. Voorts geeft de Commissie hiermee aan de strategie te continueren die is uitgezet in het kader van het proces van Luxemburg. 1. 2. Het Comité realiseert zich dat de nu voorliggende ontwerprichtsnoeren de eerste zijn die gezien moeten worden in het kader van het door de Europese Raad te Keulen vastgestelde Europese Werkgelegenheidspact. Het werkgele- genheidsbeleid (Luxemburg) wordt door dit Pact in directe samenhang gebracht met de coördinatie van het economisch beleid (proces van Keulen) en het beleid gericht op verbetering van het innovatievermogen en het meer doeltreffend maken van de markten voor goederen, diensten en kapitaal (proces van Cardiff). 1. 3. Met deze allesomvattende aanpak die als ultieme doelstelling heeft een duurzame vermindering van de werk- loosheid in de EU, komt de Raad in hoge mate tegemoet aan de wens van het Comité terzake. Immers, in zijn advies betreffende de implementatie van de werkgelegenheidsrichtsnoeren 1999 (1), bepleitte het Comité de noodzaak van een dergelijke, alles omvattende „overall”- strategie. Het Comité meende en meent nog steeds dat een dergelijk „overall”-concept een verbinding dient te bevatten tussen het macro-economische beleid en de overige beleidster- reinen die een impact hebben op de werkgelegenheid. Zo constateert het Comité dat het bijv. wenselijk zou zijn een verbinding te maken tussen het werkgelegenheidsbeleid en het arbeidsveiligheids- en gezondsheidsbeleid. Een doeltreffend veiligheids- en gezondsheidsbeleid draagt immers bij tot een verhoogde inzetbaarheid en een verbetering van de kwaliteit van de arbeid. Het ESC is in die zin verheugd dat deze geïntegreerde benadering reeds tot uiting is gekomen in de Aanbeveling van de Raad van 12 juli 1999 inzake de globale richtsnoeren voor het economisch beleid van de lidstaten en van de Gemeenschap (ex art. 99 lid 2 Verdrag) (2). Het economisch beleid wordt hierin immers volledig in het teken gesteld van de gecombi- neerde hoofdprioriteit: krachtige duurzame groei én werkgele- genheid! 1. 4. Nu de Raad deze visie heeft overgenomen in de vorm van het Europese Pact, zal ook het Comité de onderhavige ontwerprichtsnoeren bezien als onderdeel van een groter geheel. Derhalve zal het Comité zich ook buigen over de ontwikkelingen in het kader van het proces van Keulen en van Cardiff en deze visie geïntegreerd formuleren in een bijdrage aan de bijzondere Europese Raad in Portugal in het voorjaar 2000, alwaar de vorderingen in het kader van de drie genoemde processen besproken zullen worden. Dit laat onverlet dat in de tussentijd op basis van de door de lidstaten verstrekte gegevens een eerste beoordeling gemaakt kan worden op aspecten van doeltreffendheid en kwaliteit van de getroffen maatregelen. Het Comité realiseert zich dat met het oog op de komende uitbreiding van de Europese Unie het bijzonder moeilijk, maar daardoor des te noodzakelijker zal zijn zo spoedig mogelijk de kandidaat-lidstaten bij (de discussie over) deze werkgelegenheidsstrategie te betrekken en ervarin- gen uit te wisselen daar waar „best practices” zich voor overeenkomstige toepassing zouden lenen. 2. Algemene beoordeling Het Comité constateert dat de voorstellen van de 2. 1. Commissie de hoofdlijnen van de huidige werkgelegenheids- richtsnoeren in stand houden. Het Comité stemt in met deze uiting van continuïteit van beleid. De werkgelegenheidsstra- tegie vraagt immers van de lidstaten aanpassingen. Ook deze (1) PB C 209 van 22. 7. 1999. (2) PB L 217 van 17. 8. 1999. C 368/32 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 20. 12. 1999 aanpassingen vergen tijd en lenen zich nauwelijks voor ingrijpende jaarlijkse bijstelling. Naar de mening van het Comité dient er echter naar te worden gestreefd meer doelstel- lingen in de werkgelegenheidsrichtsnoeren in te bouwen waarvan het resultaat qua tijdsbestek en/of kwantificeerbaar- heid verifieerbaar is. Hierbij komt, zo realiseert het Comité zich, dat de opgedane ervaringen nog slechts beperkt inzicht geven in de meetbare effecten van de huidige aanpak. Bijstelling zou dan ook slechts mogelijk zijn indien meer kwantificeerbare effecten van de beoogde doelstellingen voorhanden zijn. Wellicht dat de bijzondere Europese Raad in Portugal een eerste „midterm review” zou kunnen geven. Zoals ook blijkt uit de Aanbeveling van de Commissie voor Aanbevelingen van de Raad inzake de tenuitvoerlegging van het werkgelegenheids- beleid van de lidstaten, is het verbeteren, juist ook op nationaal niveau, van de statistische informatie een zaak die op korte termijn gerealiseerd zal moeten worden. 2. 2. Het Comité meent voorts dat handhaving en coherente en evenwichtige voortzetting van de bestaande vier pijlers onder de richtsnoeren van belang is vooral ten opzichte van die lid-staten die blijkens het ontwerp van het gezamenlijke verslag over de werkgelegenheid, dat tegelijkertijd met de ontwerprichtsnoeren is gepubliceerd, op diverse terreinen nog achter blijven bij de daadwerkelijke implementatie ervan. In die zin fungeren de nu voorliggende voorstellen dan ook als een herinnering in termen van „frapper toujours”. 3. De vier richtsnoeren 3. 1. Verbetering van de inzetbaarheid 3. 1. 1. Het zal duidelijk zijn dat het Comité voorstander is van continuering van de activiteiten binnen deze pijler. Alle lidstaten zullen werk moeten blijven maken van een preventie- ve en pro-actieve aanpak die moet voorkomen dat mensen in een situatie van werkloosheid terecht komen. Hoewel de economische vooruitzichten rooskleuriger lijken te zijn dan een jaar geleden, zal van zelfgenoegzaamheid ten aanzien van de werkgelegenheidssituatie van met name jongeren en langdurig werklozen geen sprake mogen zijn. Temeer daar de rapportages van diverse lidstaten aangeven dat de kwantificeer- bare doeleinden nog slechts in beperkte mate bereikt zijn. Juist op dit onderdeel van de richtsnoeren zijn aanpassingen het werk van lange adem en vergen zij meer tijd. Dit vergt het in het algemeen, ontwikkelen van arbeidsbemiddeling en, dienstverlening op het gebied van arbeidsmarkt, onderwijs en opleiding, terwijl er daarnaast ook voldoende middelen moeten worden toegekend, anders kunnen de doelstellingen niet worden gehaald. Een actief arbeidsmarktbeleid kan immers vaak slechts binnen het kader van een aangepast stelsel van belastingheffing en sociale zekerheid. Het ontbreken van een voldoende mate van convergentie tussen de lidstaten op deze belangrijke terreinen bemoeilijkt helaas nog altijd de optimale effectiviteit van een Europees arbeidsmarktbeleid. Dergelijke aanpassingen realiseren kost tijd en zij kunnen ook slechts hun effect bewijzen bij een meerjarige toepassing. Hoewel op onderdelen, bijv. ten aanzien van levenslang leren, goede vorderingen op EU-niveau en in bepaalde lidstaten zijn ge- maakt waarbinnen elke lidstaat zijn eigen specifieke situatie recht kan doen, zullen op tal van andere terreinen de acties geïntensiveerd moeten worden. Het Comité wijst op deze plaats nog eens op het belang van het stimuleren van beroepsopleidingen, bijv. in het kader van leerlingstelsels (combinaties van werken en leren). Juist voor bepaalde groepen jongeren kan het „werkend leren” een aantrekkelijke manier zijn om geschoold te worden en hun inzetbaarheid te vergro- ten. Om de resultaten van deze acties te kunnen meten zullen de lidstaten, zoals de Commissie nu ook voorstelt, meer werk moeten maken van het verschaffen van inzicht in de mate waarin daadwerkelijk een integratie van de jeugdige werklozen in de arbeidsmarkt heeft plaatsgevonden. Aan de hand van ondubbelzinnige indicatoren moet aangegeven kunnen wor- den of training, begeleiding bij het zoeken naar een baan en andere vormen van actief beleid ook echt leiden tot het verkrijgen van een baan. Uiteindelijk is niet de toezegging van de lidstaat maar het resultaat van belang voor formulering van toekomstige activiteiten. Hierbij mag overigens ook niet vergeten worden dat naast het aanbod van scholingsactiviteiten er ook een zekere individuele verantwoordelijkheid bestaat bij de betrokkenen om actief mee te werken aan het behouden en vergroten van de eigen inzetbaarheid door een hoge mate van bereidheid om ook daadwerkelijk deel te nemen aan de aangeboden mogelijkheden tot her- en bijscholing. 3. 1. 2. Genoegen nemen met een licht dalend verloop van de werkloosheid is uit den boze, volgens het Comité. De werkloosheid is in deze benadering niet het enige probleem; de deelname aan de werkgelegenheid zal op termijn een bron van veel grotere zorg zijn wanneer demografische ontwikkelingen de financiering van oudedagsvoorzieningen door een te kleine groep van actieven in ernstige problemen kunnen brengen. Zo stelt de Raad in zijn eerder genoemde Aanbeveling (zie voetnoot 2) inzake de richtsnoeren voor het economische beleid: „Met ongeveer 61 % in 1998 is de participatiegraad in de EU als geheel laag, zowel historisch gezien als in vergelijking met andere landen in de wereld. Een sterke verhoging van dit werkgelegenheidspercentage en een verlaging van de werkloosheid op middellange termijn zou een gunstige invloed hebben op de levensstandaard, de houd- baarheid van de openbare financiën vergemakkelijken en de cohesie van de samenleving verzekeren”. 3. 1. 3. De sociale en economische onaanvaardbaarheid van werkloosheid vanda´a´g zal bij achterwege blijven van succes ten aanzien van vergroting van de arbeidsparticipatie, mo´ rgen de fundamenten van diezelfde maatschappij kunnen aantasten. De vraag rijst evenwel of de nadruk die de Commissie in deze richtsnoeren (met name in richtsnoer 4) thans legt op de noodzaak ouderen zo lang mogelijk in het arbeidsproces te behouden, op de korte termijn niet haaks staat op het streven meer langdurig werkloze jongeren in het arbeidsproces te krijgen. Het zal noodzakelijk zijn een beleidsmatig evenwicht te vinden dat niet leidt tot een kunstmatige tegenstelling tussen jongeren en ouderen. Op het niveau van de onderneming zijn dan ook zorgvuldige discussies en onderhandelingen nodig over het geheel van aspecten van werken en werktijden gedurende een professionele carrière (inclusief aspecten van vrijwillige demotie, vrijwillige deeltijdpensionering, mentor- schap of peterschap) in combinatie met modernisering van de werkorganisatie. 20. 12. 1999 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen C 368/33 Het Comité constateert met instemming dat de Commissie onder deze pijler het aspect van de immer voortschrijdende informatiemaatschappij erkent. In het kader van de overgang van school naar werk zullen acties ontwikkeld moeten worden om het kwalificatieniveau van schoolverlaters ten aanzien van het werken met instrumenten van die informatiemaatschappij goed aan te laten sluiten op de behoeften en praktijken van het bedrijfsleven. Een hoog niveau van scholing kan daaraan bijdragen mits de scholen en overige leerinstellingen de beschikking hebben over dezelfde faciliteiten (computers, Internetverbindingen, databases) als die welke in het bedrijfsle- ven worden gebruikt. Het onderwijssysteem in de lidstaten zal zich hieraan moeten aanpassen en er zullen de nodige investeringen moeten plaatsvinden om te voorkomen dat schoolverlaters zich op de arbeidsmarkt presenteren reeds met een achterstand ten opzichte van het werken met deze vormen van informatie- en communicatietechnieken. 3. 1. 4. Het Comité benadrukt hier nog eens het belang dat het hecht aan het bestrijden en voorkomen van sociale uitsluiting, zoals dit ook tot uitdrukking komt in richtsnoer 9. Het Comité heeft sterk de indruk dat dit onderdeel van de richtsnoeren nog slechts zeer beperkt in concrete maatregelen in de lidstaten is omgezet. Het is van het grootste belang achtergebleven groepen (gehandicapten, etnische minderheden en andere groepen) in de samenleving een gelijke kans te verschaffen en het bevorderen van die gelijke kansen geïnte- greerd op alle terreinen tot onderdeel van het beleid te maken zoals ook op basis van mainstreaming het geval is bij het beleid van gelijke kansen voor vrouwen (zie par. 3. 4. ). 3. 2. Ontwikkeling van ondernemerschap In vrijwel alle lidstaten, alsook op het niveau van de EU en haar instellingen (1), wordt zelfstandig ondernemerschap door de overheden gezien als een belangrijke motor achter de economie. Een motor die niet alleen een bijdrage aan het BNP levert, maar ook als een echte „banenmotor” fungeert. Immers, kleine bedrijven worden veelal gekenmerkt door hun arbeidsin- tensieve karakter en scheppen relatief meer banen dan grote, meer kapitaalintensieve bedrijven. Ook hier blijkt weer het belang van de aanbeveling om de belasting op de factor arbeid te verlagen, hetgeen nog slechts in weinig lidstaten daadwerkelijk gerealiseerd is. Zoals uit de NAP’s van de meeste lidstaten blijkt, bestaan de activiteiten vooral uit voorlichting, informatievoorziening, het bevorderen van het „ondernemers- gevoel” bij jongeren en op scholen, en slechts in beperkte mate in concrete aanpassing van het regime van wet- en regelgeving. Juist wat de randvoorwaarden voor het oprichten en uit- bouwen van bedrijven betreft, zou in de sfeer van het tenietdoen van onnodige administratieve belastingen en for- maliteiten echter nog veel gedaan kunnen worden, hetgeen vooral aan de micro-bedrijven ten goede zal komen. Maar, en het Comité is het hier eens met de bevindingen van een recent onderzoek van de European Trade Union Institute (2), een enkele stijging van het aantal MKB-bedrijven in de EU is op zich nog geen goede indicator voor het succes van het beleid. is te bewerkstelligen dat het aantal Waar het om gaat innovatieve kleine bedrijven toeneemt en dat voorkomen wordt dat mensen noodgedwongen kiezen voor zelfstandig ondernemerschap omdat de reguliere arbeidsmarkt hun geen kans of uitzicht biedt op een functie in loondienst. Bevorderen van ondernemerschap moet vanuit deze optiek plaatsvinden en zich ook niet beperken tot de traditionele markt- (en dus winstgerichte) bedrijfsactiviteiten. Ontwikkeling van onderne- merschap wordt nog te weinig vorm gegeven in wat wel de „sociale economie” genoemd wordt. Bepaalde zorgtaken (voor kinderen, ouderen, gehandicapten) die door in uitgaven snoeiende overheden onder druk worden gezet, zouden in nieuwe vormen van bedrijvigheid tot bloei kunnen komen. Het is dan ook terecht, zo meent het Comité, dat de Commissie het belang van dit type bedrijven voor de lokale ontwikkeling benadrukt. Professioneel ondernemerschap (in termen van bedrijfseconomisch management) bij deze typen bedrijven is vaak nog slechts beperkt ontwikkeld en behoeft een geheel specifieke ondersteuning. Dat hierbij gelijke voorwaarden gelden ten opzichte van meer reguliere bedrijven, staat voor het Comité evenwel voorop teneinde concurrentievervalsing te voorkomen. (3) In dit kader zou ook het instrument van verlaging van het toepasselijke BTW-tarief voor dit soort dienstverlening goede mogelijkheden kunnen bieden om de betaalbaarheid binnen het bereik van de beoogde doelgroep te realiseren. Het Comité roept de lidstaten op hiermee rekening te houden bij de samenstelling van de lijsten van diensten die zij voor dit verlaagde tarief in aanmerking wensen te laten komen. (4) 3. 3. Bevordering van het aanpassingsvermogen van de ondernemin- gen en van hun werknemers In combinatie met het onder par. 4. 1 genoemde 3. 3. 1. element van innovatie, gaat het bij deze pijler om een conditio sine qua non voor het Europese bedrijfsleven. Bij dit vraagstuk gaat het erom aspecten van uiteenlopende aard (mentaliteit, culturele acceptatie, het kader van wet- en regelgeving en de belangen van de werknemer en die van het bedrijf) zoveel mogelijk op één lijn te brengen, zodat elk van deze aspecten harmonieert met de andere. Een delicaat evenwicht tussen zekerheid en dynamiek kenmerkt de complexiteit van de vraagstukken die onder dit hoofdstuk vallen. Het is dan ook terecht dat de sociale partners binnen de activiteiten van deze pijler een belangrijke rol toegedicht krijgen (1). Op de werkvloer van de bedrijven en organisaties zullen de noodzakelijke aanpassingen concreet vorm moeten krijgen. 3. 3. 2. Zoals het Comité in zijn advies over het Groenboek van de Commissie „Partnerschap voor een nieuwe werkorgani- satie” (5) duidelijk heeft gemaakt, zal het concurrentievermogen van het Europese bedrijfsleven in een mondiale economie „afhankelijk zijn van zijn vermogen om méér te gaan innoveren en om ‘intelligentere‘ oplossingen te vinden voor de problemen van werkorganisatie en techniek. Het komt erop aan, de verhouding van techniek en werkorganisatie enerzijds en (1) PB C 219 van 30. 7. 1999. (2) Entrepreneurship in the European employment strategy, European Trade Union Institue (ETUI), Brussels, 1999. (3) PB C 209 van 22. 7. 1999. (4) Zie ook Conclusies van de Raad Ecofin, van 12 juli 1999. (5) PB C 73 van 9. 3. 1998. C 368/34 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 20. 12. 1999 de benutting van de menselijke hulpbronnen anderzijds te optimaliseren. Hiërarchische vormen van bedrijfsvoering en traditionele, getayloriseerde vormen van werkorganisatie ko- men niet altijd tegemoet aan de noodzaak van een flexibelere organisatie van de productie van goederen en diensten waar- mee rechtstreeks op de veranderingen van de markt kan worden ingespeeld. In plaats daarvan moeten er nieuwe vormen van productie- en werkorganisatie worden gevonden, waarin het menselijke kapitaal — dé voorwaarde voor het vermogen om te innoveren — tot volle ontplooiing kan komen. ” Kenmerkend voor dergelijke nieuwe vormen van 3. 3. 3. werkorganisatie is dat het daarbij gaat om arbeidsstructuren waaraan coöperatie en participatie ten grondslag liggen en om gevarieerd werk waaraan qua kwalificaties hoge eisen worden gesteld. Uit de reacties op een vragenlijst van de Europese Stichting tot verbetering van de levens- en arbeidsomstandig- heden (Dublin) aan het bedrijfsleven in tien landen van Europa is gebleken dat in 72 % van de ondervraagde ondernemingen de rechtstreekse participatie van de werknemers tot produc- tiestijgingen heeft geleid en in 96 % daarvan tot kwaliteitsver- beteringen. Bovendien heeft die participatie een betere werk- motivatie opgeleverd: in ongeveer één op de drie ondervraagde bedrijven liep het (ziekte)verzuim terug (1). 3. 3. 4. De resultaten wijzen uit dat nieuwe vormen van werkorganisatie waaraan coöperatie en werknemersparticipa- tie ten grondslag liggen, kunnen bijdragen tot verhoging van de productiviteit, toename van het concurrentievermogen en verbetering van de arbeidsvoorwaarden. Daarom stelt het in zijn advies over het Groenboek van de Comité ook al Commissie dat de sociale partners „tot een verdieping van die discussie moeten worden aangezet”. Dergelijke discussies moeten plaatsvinden in de ondernemingen met als doel concrete projecten voor de modernisering van de werkorgani- satie op touw te zetten. De ervaringen met en resultaten van dergelijke bedrijfsprojecten kunnen ingebracht worden in de discussie over nieuwe vormen van werkorganisatie op het sectorniveau om te bezien o´ f, in overeenstemming met de rol die in de richtsnoeren voor het werkgelegenheidsbeleid aan de sociale partners wordt toebedeeld, de mogelijkheid aanwezig is hierover ook op sectorniveau overeenkomsten te sluiten. De preciseringen die de Commissie in deze richtsnoeren in het vooruitzicht stelt, zijn volgens het Comité geschikt om het scala aan gespreksonderwerpen en mogelijke overeenkomsten te omvatten. (Bij-)scholing krijgt in dit verband een bijzondere betekenis, omdat deze opgewassen moet zijn tegen de nieuwe eisen als gevolg van de door de informatietechnologie teweeg- gebrachte kentering en de nieuwe vormen van werkorganisatie. De Commissie zou daarbij een helpende hand kun- 3. 3. 5. nen reiken door (bv. d. m. v. door het organiseren van conferen- ties) te bevorderen dat informatie wordt uitgewisseld over ervaringen die zijn opgedaan met geslaagde voorbeelden van nieuwe vormen van werkorganisatie. 3. 4. Versterking van de gelijke kansen voor mannen en vrouwen Het Comité heeft in tal van adviezen gewezen op de 3. 4. 1. nog altijd bestaande achterstandspositie van vrouwen in het maatschappelijk leven. Het opnemen van dit zwaartepunt „gelijke kansen” werd dan ook door het Comité ondersteund in zijn advies over de eerste ontwerprichtsnoeren van de (1) Vgl. EPOC: nieuwe vormen van werkorganisatie — kan Europa zijn potentieel verwezenlijken?, Dublin 1998. Commissie, te weten die voor het jaar 1998. (2) Het verheugt het Comité dat op EU-niveau door de Commissie uitvoering is gegeven aan de opdracht krachtens het Verdrag van Amster- dam, te weten dat de verschillen in behandeling tussen mannen en vrouwen dienen te verdwijnen en dat gelijke kansen bij alle activiteiten van de EU dienen te worden bevorderd. Het, overigens uitstekend leesbare, jaarverslag 1998 3. 4. 2. inzake „gelijke kansen” van de Commissie (3) toont aan dat het beleid van „mainstreaming” (= integratie van gelijke kansen in het beleid op alle beleidsterreinen waar de EU actief is) aangevuld met specifieke acties, nu daadwerkelijk tot uitvoe- ring is gekomen op het EU-niveau. De lidstaten zullen volgens het Comité nog veel sterker activiteiten moeten ontwikkelen om eindelijk een echte vooruitgang te boeken om vrouwen een gelijke kans op werk te bieden. Het Comité blijft erop hameren dat voortzetting van deze activiteiten absoluut nood- zakelijk blijft (4). De toezegging van de kandidaat-Commissaris voor dit beleid in de hoorzitting door het Europees Parlement op 31 augustus jl. , inhoudende dat zij een 5e Actieprogramma „Gelijke Kansen” met een daarbij behorend adequaat budget zal voorbereiden, moet dan ook worden toegejuicht. Overigens komt de geloofwaardigheid van de lidstaten bij achterwege blijven van concrete resultaten ernstig in het geding, zeker wanneer een aantal van hen zelfs niet aan hun Verdragsver- plichting voldoen tot omzetting in de nationale wetgeving van de EU-richtlijn inzake ouderschapsverlof (5). Ook de sociale partners moeten, zo meent het Comité, op alle niveaus hun bijdrage leveren op gebieden als intreding of herintreding van vrouwen op de arbeidsmarkt, toegang tot (voortdurende) opleiding en combinatie van verantwoordelijkheden voor gezin en werk, waarbij het vraagstuk van het tekort aan kinderopvangmogelijkheden helaas, ondanks de aantoonbare inspanning van diverse lidstaten, nog altijd blijft bestaan. 4. Nieuw toegevoegde dimensies die zich uitstrekken over meerdere richtsnoeren 4. 1. Innovatie Een dimensie die in de thans voorliggende ontwerp- 4. 1. 1. richtsnoeren in het oog springt is de aandacht die voor innovatie wordt gevraagd. Het Comité benadrukt hierbij dat innovatie niet slechts gezien mag worden in de strikt enge in de zin van maatschappelijke technische zin. Innovaties, processen, moeten zich ook voordoen daar waar arbeidsmark- ten niet optimaal functioneren. Dit kan een nieuwe rolverdeling tussen verantwoordelijke overheden en sociale partners bete- kenen in de zin van het meer betrekken van de sociale partners bij alle maatregelen, bijvoorbeeld ter voorkoming van werkloosheid. Vooral op het lokale niveau kunnen hier op, basis van „best practices”, innovatieve toepassingen van modern, pro-actief arbeidsmarktbeleid tot successen leiden. (2) PB C 19 van 21. 1. 1998, par. 2. 8. (3) Europese Commissie „Gelijke kansen voor vrouwen en mannen in de Europese Unie, Jaarverslag 1998”, Brussel maart 1999. (4) Zo is bijv. de participatiegraad van vrouwen op de arbeidsmarkt voor de EU-15 slechts een magere 50 % waarbij deze in 6 lidstaten zelfs nog beneden dit EU-gemiddelde ligt. (5) Gelijke kansen Jaarverslag 1998, blz. 24. 20. 12. 1999 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen C 368/35 4. 1. 2. Innovatie in de technische zin (betreffende zowel producten als productieprocessen) zal het uitgangspunt moe- ten zijn bij het werkgelegenheidsbeleid van de EU en de lidstaten ter vergroting van de kennisintensiviteit van de Europese productie- en dienstenindustrie. Alleen dan kan een vergrote toegevoegde waarde worden gerealiseerd die het Europees bedrijfsleven in staat stelt vanuit een level playing field de mondiale concurrentie aan te gaan. De bijzondere bijeenkomst van de Europese Raad te Portugal in maart 2000 zal, gelet op de thematiek „Naar een Europa van de innovatie en de kennis”, een zeer bijzondere impuls aan dit proces moeten geven. Daarbij zal ook en vooral aandacht moeten worden besteed aan de achterstandspositie van vrouwen, zowel in de toegang tot opleidingen alsook betreffende de achterblijvende participa- tie van vrouwen in wetenschappelijk onderzoek. 4. 1. 3. Het Comité juicht de besluiten van de Europese Raad te Keulen toe, om via de Europese Investeringsbank meer geld beschikbaar te stellen voor de zgn. Europese technologiefacili- in teit en voor financieringen op basis van risicokapitaal spitstechnologie in het MKB. Het Comité verwacht evenwel van de EIB een hogere mate van eigen risicobereidheid om deze middelen beschikbaar te stellen aan die bedrijven die elders, gelet op de hoge risico’s, niet aan de benodigde financiering voor hun investeringen kunnen komen. In een volgend jaarverslag van de EIB zou hier meer diepgaand inzicht in moeten worden verschaft. 4. 1. 4. Naast het genoemde „gelijke kansen”-onderdeel van de vier pijlers, verwacht het Comité ook van de lidstaten dat zij het element van „innovatie in ruime zin” ook daadwerkelijk tot uitdrukking zullen laten komen in hun NAP’s ten aanzien van de pijlers „ontwikkeling van ondernemerschap” en „bevor- dering van het aanpassingsvermogen”. 4. 2. Het belang van de dienstensector benadrukken Nog recent is op basis van onderzoek in opdracht van de Commissie aangetoond dat Europa een aanzienlijk potentieel van werkgelegenheidscreatie onbenut laat, te weten in de dienstensector. De ontwikkelingen in de Verenigde Staten en Japan tonen aan dat een belangrijk deel van de in de klassieke productieve industrie verloren gegane arbeidsplaatsen, gecom- penseerd zijn door een sterke toename van de werkgelegenheid in de dienstenindustrie. Het is terecht, zo meent het Comité, Brussel, 20 oktober 1999. dat binnen alle pijlers van het werkgelegenheidsbeleid, de lidstaten geen mogelijkheid onbenut mogen laten de diensten- sector in kansrijke markten met een hoog kennisniveau te ontwikkelen. Daarnaast kenmerkt de dienstensector zich door de aanwezigheid van zeer uiteenlopende bedrijven waaronder ook vele zeer arbeidsintensieve. Vooral in de consumentverzor- gende dienstensector treft men dergelijke, veelal kleine, bedrij- ven aan (o. a. in detailhandel en consumentverzorgend am- bacht). Het behoud van deze bedrijven en het bevorderen van hun uitzicht op continuïteit is dan ook vanuit werkgelegen- heidsperspectief noodzakelijk. Niet alleen vanuit de economi- sche optiek zal dit nodig zijn, maar ook ter verbetering van de arbeidsmarktpositie van vrouwen, die traditioneel sterk vertegenwoordigd zijn in de dienstensector, zal deze actie vruchten kunnen afwerpen. 5. Afsluitend De betrokkenheid van lokale actoren (in het bijzonder 5. 1. de sociale partners op lokaal niveau) is eigenlijk te lang onderbelicht geweest volgens het Comité. De systematiek van de richtsnoeren is een zekere „top-down”-benadering niet vreemd. 5. 2. Als vertegenwoordiger van de georganiseerde burger- maatschappij vertolkt het Comité de geluiden van tal van actoren in onze samenleving. Uitvoering van beleidsvoorne- mens, zoals de onderhavige, vindt echter op het lokale niveau plaats. Da´a´r moet het ook plaatsvinden, dicht bij de burger en samen met die burger. Alleen dan kan het proces van Europese integratie en samenwerking zichtbaar worden en leren mensen van elkaars ervaringen. Alleen dan kan de „top-down”- benadering aangevuld worden met een „bottom-up-input” waarbij noden, verlangens én successen de aanpassingen voor de toekomst in het beleid verrijken en effectiever maken. 5. 3. Het Comité roept dan ook de Commissie, de lidstaten, de lokale overheden en sociale partners in ruime zin op ter plaatse inhoud te geven aan het geheel van richtsnoeren voor de werkgelegenheid. Het Comité biedt het platform waar deze lokale ervaringen uitgewisseld kunnen worden. 5. 4. De toegevoegde waarde van de bijdrage van het Comité aan deze discussie mag en ka´n niet ontkend worden. Alleen door het geheel van al deze interacties tussen de betrokken actoren (organisaties en instellingen) kunnen de gewenste resultaten bereikt worden. De voorzitter van het Economisch en Sociaal Comité B. RANGONI MACHIAVELLI


title: Komission asetus (EY) N:o 2232/1999, annettu 20 päivänä lokakuuta 1999, viljojen tukeen sovellettavan korjauskertoimen muuttamisesta

eurovoc_concepts:
cereals
export refund

formats: pdf print

text: 21. 10. 1999 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 271/23 KOMISSION ASETUS (EY) N:o 2232/1999, annettu 20 päivänä lokakuuta 1999, viljojen tukeen sovellettavan korjauskertoimen muuttamisesta EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, ottaa huomioon vilja-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 30 päivänä kesäkuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1766/92 (1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission asetuksella (EY) N:o 1253/1999 (2), ja erityisesti sen 13 artiklan 8 kohdan, sekä katsoo, että 1) 2) viljojen tukeen sovellettava korjauskerroin vahvistetaan komission asetuksessa (EY) N:o 2195/1999 (3), tällä hetkellä voimassa oleva viljojen tukeen sovellettava korjauskerroin olisi muutettava tämän päivän cif- hintojen ja cif-termiiniostohintojen perusteella ja ottaen huomioon markkinoiden odotettavissa oleva kehitys, ja 3) korjauskerroin ja tuki on vahvistettava samaa menettelyä noudattaen; kerrointa voidaan muuttaa kahden vahvista- misen välisenä aikana, ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN: 1 artikla Asetuksen (ETY) N:o 1766/92, 1 artiklan 1 kohdan a, b ja c alakohdassa ottamatta maltaita, ennakolta vahvistettuihin vientitukiin sovellettava korjauskerroin muutetaan liitteen mukaisesti. tarkoitettujen tuotteiden, lukuun 2 artikla Tämä asetus tulee voimaan 21 päivänä lokakuuta 1999. Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenval- tioissa. Tehty Brysselissä 20 päivänä lokakuuta 1999. Komission puolesta Franz FISCHLER Komission jäsen (1) EYVL L 181, 1. 7. 1992, s. 21. (2) EYVL L 160, 26. 6. 1999, s. 18. (3) EYVL L 267, 15. 10. 1999, s. 49. L 271/24 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 21. 10. 1999 viljojen tukeen sovellettavan korjauskertoimen muuttamisesta 20 päivänä lokakuuta 1999 annettuun komission asetukseen LIITE Tuotekoodi Määräpaikka (1) Kuluva 10 1. jakso 11 2. jakso 12 3. jakso 1 4. jakso 2 5. jakso 3 6. jakso 4 (EUR/t) 1001 10 00 9200 1001 10 00 9400 1001 90 91 9000 1001 90 99 9000 1002 00 00 9000 1003 00 10 9000 1003 00 90 9000 1004 00 00 9200 1004 00 00 9400 1005 10 90 9000 1005 90 00 9000 1007 00 90 9000 1008 20 00 9000 1101 00 11 9000 1101 00 15 9100 1101 00 15 9130 1101 00 15 9150 1101 00 15 9170 1101 00 15 9180 1101 00 15 9190 1101 00 90 9000 1102 10 00 9500 1102 10 00 9700 1102 10 00 9900 1103 11 10 9200 1103 11 10 9400 1103 11 10 9900 1103 11 90 9200 1103 11 90 9800 — 01 — 04 02 01 — 03 02 — 01 — 01 — — — 01 01 01 01 01 — — 01 — — 01 01 — 01 — — 0 — 0 0 0 — 0 0 — 0 — 0 — — — 0 0 0 0 0 — — 0 — — 0 0 — 0 — — –1,00 — 0 0 0 — –25,00 0 — 0 — 0 — — — 0 0 0 0 0 — — 0 — — 0 0 — 0 — — –2,00 — 0 0 0 — –25,00 0 — 0 — 0 — — — 0 0 0 0 0 — — 0 — — 0 0 — 0 — — –3,00 — –3,00 –3,00 0 — –25,00 0 — 0 — 0 — — — –4,11 –3,84 –3,54 –3,27 –3,06 — — 0 — — 0 0 — 0 — — –4,00 — –4,00 –4,00 0 — –25,00 0 — 0 — 0 — — — –5,48 –5,12 –4,72 –4,36 –4,08 — — 0 — — 0 0 — 0 — — — — –4,00 — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — –4,00 — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — (1) Määräpaikat ovat: 01 kaikki kolmannet maat, 02 muut kolmannet maat, 03 USA, Kanada ja Meksiko, 04 Mauritania, Mali, Nigeria, Senegal, Burkina Faso, Gambia, Guinea-Bissau, Guinea, Kap Verde, Sierra Leone, Liberia, Norsunluurannikko, Ghana, Togo, Tšad, Keski-Afrikan tasavalta, Benin, Kamerun, Päiväntasaajan Guinea, São Tomé ja Príncipe, Gabon, Kongo, Kongon demokraattinen tasavalta, Ruanda, Burundi, Angola, Sambia, Malawi, Mosambik, Namibia, Botswana, Zimbabwe, Lesotho, Swazimaa, Seychellit, Komorit, Madagaskar, Djibouti, Etiopia, Eritrea ja Mauritius. Huom. Alueet määritellään komission asetuksessa (ETY) N:o 2145/92, sellaisena kuin se on muutettuna (EYVL L 214, 30. 7. 1992, s. 20)


title: Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Förslag till rådets beslut om systemet för Europeiska unionens egna medel"

eurovoc_concepts:
Member States' contribution
VAT
administrative expenditure (EU)
financing method
general budget (EU)
own resources

text: C 368/16 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 20. 12. 1999 Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om ”Förslag till rådets beslut om systemet för Europeiska unionens egna medel” (1999/C 368/06) Den 3 augusti 1999 beslutade rådet i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget att rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda förslag. Sektionen för Ekonomiska och monetära unionen, ekonomisk och social sammanhållning, som ansvarat för det förberedande arbetet i ärendet, antog sitt yttrande den 29 september 1999. Föredragande var Vasco Cal. Vid sin 367:e plenarsession den 20–21 oktober 1999 (sammanträdet den 20 oktober 1999) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 109 röster för, 1 emot och 2 nedlagda röster. Förslaget till rådets beslut om systemet för Europeiska 1. unionens egna medel som kommissionen lade fram i juli 1999 är en uppföljning av slutsatserna från Europeiska rådet i Berlin den 24–25 mars om finansieringen av Europeiska unionen under perioden 2000–2006. I fråga om egna medel fattade rådet i huvud sak 1. 1. följande beslut: — Att minska den maximala procentsatsen för medel som härrör från mervärdesskatt från 1 % till 0,75 % under år 2002 och 2003, och till 0,5 % från och med år 2004. — Att öka procentandelen av de s. k. ”traditionella egna medlen” som medlemsstaterna behåller för att täcka kost- naderna för uppbörden (från 10 % till 25 %). — Att vidta tekniska justeringar av den korrigering av obalan- ser i budgeten som görs till förmån för Storbritannien (med hänsyn till Europeiska rådets slutsatser och de framtida kostnaderna i samband med utvidgningen). — Att för O¨ sterrike, Tyskland, Nederländerna och Sverige minska andelen av finansieringen av Storbritanniens rabatt till 25 %. — Att uppmana kommissionen att göra en översyn av systemet för egna medel före den 1 januari 2006 och se över effekterna av utvidgningen, korrigeringen av obalan- ser i budgeten som beviljats Storbritannien och minskning- en av andelen av finansieringen av Storbritanniens rabatt för de fyra ovan nämnda länderna, samt frågan om att skapa nya autonoma egna medel för EU. 2. Ekonomiska och sociala kommittén har redan haft tillfälle att behandla dessa frågor i sitt initiativyttrande ”Euro- peiska unionens inkomster” (1), som lades fram vid plenarses- sionen den 24–25 mars 1999 i anslutning till Europeiska rådets möte som ägde rum samma datum. I detta yttrande påpekade vi att det finns svårigheter när det gäller att genomföra vissa av de förslag som diskuterats, bland annat förslaget om att skapa nya egna medel, och vi uttalade oss till (1) EGT C 138, 18 maj 1999. förmån för vissa åtgärder som Europeiska rådet antagit och som nu ingår i det förslag till rådets beslut som lagts fram för behandling, bland annat: ett mer utbrett utnyttjande av BNI-medlet och en minskning av den maximala procentsatsen för medel som härrör från mervärdesskatt, en ökning av den procentandel som medlemsstaterna behåller för att täcka kostnaderna för uppbörd samt en översyn av effekterna av utvidgningen när det gäller finansieringen av Storbritanniens rabatt. 2. 1. Mot bakgrund av att det ännu inte finns någon säker kostnadsberäkning eller tidsplan för utvidgningen, ansåg ESK i sitt yttrande om ”Europeiska unionens inkomster” att det är nödvändigt att före år 2006 göra en övergripande översyn av de egna medlen, inklusive vissa medlemsstaters budgetobalans. Vi välkomnar därför Europeiska rådets uppmaning till kom- missionen att göra en allmän översyn av systemet med egna medel. 2. 2. Att en sådan översyn är nödvändig är uppenbart om man analyserar de aktuella budgetobalanserna och uppskattar de ökade utgifter under de olika budgetposterna som ut- vidgningen kommer att innebära. Man har gjort ”en grov underskattning” av utvidgningens kostnader inom unionsbud- geten. 2. 3. Men den grundläggande fråga som ESK framför i sitt yttrande går steget längre. Vi anser inte att positiva punktinsat- ser räcker för att säkerställa ett system för egna medel som i enlighet med Europeiska rådets önskemål är ”rättvist, öppet för insyn, kostnadseffektivt och enkelt”. Den nya situation som utvidgningen ger upphov till gör det nödvändigt att, från och med år 2005/2006 då de första anslutningarna beräknas ske, införa en generell regleringsmekanism varigenom en ram fastställs för det nya systemet för egna medel. Denna mekanism skall göra det möjligt att direkt relatera det nationella välståndet (uttryckt i BNI per capita) till nettobidraget från varje medlems- stat. Man måste därför se till att den samlade resursnivån vad gäller egna medel är så hög att Europeiska unionen verkligen kan fylla sin roll och dessutom stärka den. Den kurva som grafiskt illustrerar denna mekanism 2. 3. 1. får inte överskrida de gränser som fastställts för budgetbalan- serna. 20. 12. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 368/17 Den direkta relationen mellan dessa båda variabler bör inte uttryckas med enbart en linje utan med ett skuggat område kring denna linje, så att korrigeringsmekanismen träder in när nettosituationen i en medlemsstat faller utanför det skuggade området och avviker starkt från nettosituationen i andra medlemsstater med samma välståndsnivå. Relationen mellan budgetobalansen mätt i relation till BNI per capita och budget- balansutfallet kräver en formel som tar hänsyn till årliga variationer i bidraget till budgeten. I princip bör de överens- komna mekanismerna innefatta en variationsmarginal som är godtagbar som genomsnitt för en period som överstiger ett år. Storleken på denna marginal bör vara tillräcklig för att uppnå en bättre balans mellan inkomstnivåns stabilitet och tillförlitlighet och de korrigeringar som görs av budgetbalanser- na när de faller utanför det accepterade variationsintervallet. På så sätt kan man undvika allmänna korrigeringar varje år. 2. 4. ESK anser att den ”rapport om hur systemet med egna medel fungerat, vilken särskilt skall behandla utvidgningens effekter på finansieringen av budgeten” (artikel 9 i förslaget till rådets beslut) som kommissionen skall lägga fram före den 1 januari 2006 bör föregås av en bred debatt inom samtliga institutioner och i medlemsstaterna om den relativa minsk- ningen av EU:s traditionella egna medel, EU:s finansiella självständighet och om tillräckliga egna medel för att stärka EU:s roll. Denna debatt bör göra det möjligt att uppnå ett brett samförstånd som underlättar för kommissionen att lägga fram konkreta förslag. Bryssel den 20 oktober 1999. Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Beatrice RANGONI MACHIAVELLI


title: Regulamento (CE) n° 2224/1999 da Comissão, de 20 de Outubro de 1999, que determina em que medida podem ser aceites os pedidos de certificados de importação de determinados produtos do sector da carne de suíno apresentados em Outubro de 1999 ao abrigo do regime previsto nos acordos concluídos pela Comunidade com a República da Polónia, a República da Hungria, a República Checa, a Eslováquia, a Bulgária e a Roménia

eurovoc_concepts:
Central and Eastern Europe
agreement (EU)
import licence
pigmeat
veterinary legislation

text: L 271/8 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias 21. 10. 1999 REGULAMENTO (CE) N. o 2224/1999 DA COMISSÃO de 20 de Outubro de 1999 que determina em que medida podem ser aceites os pedidos de certificados de importação de determinados produtos do sector da carne de suíno apresentados em Outubro de 1999 ao abrigo do regime previsto nos acordos concluídos pela Comunidade com a República da Polónia, a República da Hungria, a República Checa, a Eslováquia, a Bulgária e a Roménia A COMISSÃO DAS COMUNIDADES EUROPEIAS, ADOPTOU O PRESENTE REGULAMENTO: Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Europeia, Tendo em conta o Regulamento (CE) n. o 1898/97 da Comissão, de 29 de Setembro de 1997, que estabelece as regras de execução, no sector da carne de suíno, do regime previsto pelo Regulamento (CE) n. o 3066/95 do Conselho e que revoga os Regulamentos (CEE) n. o 2698/93 e (CE) n. o 1590/94 (1) alte- rado pelo Regulamento (CE) n. o 618/98 (2), e, nomeadamente, o n. o 5 do seu artigo 4. o, Considerando que os pedidos de certificados de impor- tação apresentados para o quarto trimestre de 1999 totalizam quantidades inferiores às disponíveis, podendo, em consequência, ser inteiramente satisfeitos; Artigo 1. o Os pedidos de certificados de importação, relativos ao 1. período de 1 de Outubro a 31 de Dezembro de 1999, apresen- tados ao abrigo do Regulamento (CE) n. o 1898/97, são aceites como referido no anexo I. Durante os primeiros dez dias do período de 1 de Janeiro 2. a 31 de Março de 2000 podem ser apresentados pedidos, nos termos do Regulamento (CE) n. o 1898/97, de certificados de importação em relação às quantidades totais constantes do anexo II. Considerando que é conveniente determinar o excedente que se adiciona à quantidade disponível para o período seguinte; 3. Os certificados só podem ser utilizados para produtos que estejam em regra com todas as disposições veterinárias actualmente em vigor na Comunidade. Considerando que é oportuno chamar a atenção dos operadores sobre o facto de os certificados só poderem ser utilizados para produtos que estejam em regra com todas as disposições veterinárias actualmente em vigor na Comunidade, Artigo 2. o O presente regulamento entra em vigor em 21 de Outubro de 1999. O presente regulamento é obrigatório em todos os seus elementos e directamente aplicável em todos os Estados-Membros. Feito em Bruxelas, em 20 de Outubro de 1999. Pela Comissão Franz FISCHLER Membro da Comissão (1) (2) (3) (1) JO L 267 de 30. 9. 1997, p. 58. (2) JO L 82 de 19. 3. 1998, p. 35. 21. 10. 1999 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias L 271/9 ANEXO I Percentagem de aceitação dos certificados de importação apresentados para o período de 1 de Outubro a 31 de Dezembro de 1999 100,0 100,0 100,0 100,0 100,0 100,0 100,0 100,0 100,0 100,0 100,0 100,0 100,0 100,0 100,0 100,0 100,0 Grupo 1 2 3 4 H1 H2 5 6 7 8 9 10/11 12/13 14 15 16 17 ANEXO II Grupo Quantidade total disponível para o período de 1 de Janeiro a 31 de Março de 2000 (em t) 1 2 3 4 H1 H2 5 6 7 8 9 10/11 12/13 14 15 16 17 3 831 488,9 1 406 11 653,4 1 800 375 2 700 1 787,5 7 694,8 1 260 9 180 4 715 2 070 270 810 1 483,9 11 250


title: Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Prioriterade miljömål för jordbruket inom ramen för det mångfunktionella jordbruk som beskrivs i Agenda 2000"

eurovoc_concepts:
EU environmental policy
agricultural product
common agricultural policy
environmental protection
pollution from agricultural sources
product quality

text: C 368/68 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 20. 12. 1999 är förenlig med städernas och regionernas utveckling, samtidigt som unionen aktivt är engagerad i de europeiska medborgarnas livskvalitet. Detta sammanfattar de utmaningar som framtiden medför. Bryssel den 21 oktober 1999. Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Beatrice RANGONI MACHIAVELLI Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om ”Prioriterade miljömål för jordbruket inom ramen för det mångfunktionella jordbruk som beskrivs i Agenda 2000 ” (1999/C 368/20) Den 28 januari 1999 beslutade Ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 23. 3 i arbetsordningen utarbeta ett yttrande ”Prioriterade miljömål inom ramen för det mångfunktionella jordbruk som beskrivs i Agenda 2000” för jordbruket Sektionen för jordbruk, landsbygdsutveckling och miljö, som fick uppdraget att förbereda ärendet, antog sitt yttrande den 28 september 1999. Föredragande var Sergio Colombo. Vid den 367:e plenarsessionen den 20–21 oktober 1999 (sammanträdet den 20 oktober) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 93 röster för, 1 röst emot och 4 nedlagda röster. 1. Inledning 1. 1. Vid toppmötet i Berlin den 24–25 mars 1999 presente- rade Europeiska rådet det som de själva hade definierat som ”en rättvis och meningsfull reformering av den gemensamma jordbrukspolitiken. Innehållet i reformen kommer att säkerstäl- la att jordbruket är multifunktionellt, hållbart, konkurrenskraf- tigt och utsträckt över hela Europa, inbegripet regioner med särskilda problem, att det har kapacitet för landskaps- och naturvård och väsentligt bidrar till landsbygdens livskraft, att det möter konsumenternas farhågor och krav i fråga om livsmedlens kvalitet och säkerhet, miljöskydd och skydd av djurens välbefinnande. ” (1) 1. 2. Reformen tar mest upp innehållet i förordning (EEG) nr 2078/92 (2) som antogs som en kompletteringsåtgärd för att främja spridning av miljövänligare jordbruksmetoder och kompensera jordbrukarna för miljövänliga insatser. Denna förordning föreskriver frivillig anslutning av jord-brukare i form av individuella avtal genom att erbjuda finansiella medel (1) Europeiska rådet i Berlin den 24–25 mars 1999. Ordförandeska- pets slutsatser. DOC/99/1 av den 26 mars 1999. (2) Senare förordning (EG) nr 1257/99, EGT L 160, 26. 6. 1999. för att uppfylla särskilda tekniska och produktionsrelaterade krav eller utveckla vissa naturresurser på gårdarna. Detta har hittills utgjort det viktigaste operativa instrumentet för att säkerställa grundläggande integration av miljödimensionen i jordbrukspolitiken. 1. 2. 1. Den viktigaste nyheten inom ramen för åtgärdspake- tet Agenda 2000 och i de nyligen godkända förordningarna rör definitionen av ett antal gemensamma regler för direkta betalningar till jordbrukarna inom ramen för GJP:s stödsystem. Medlemsstaterna skall anta åtgärder som de anser vara lämpliga inom miljöområdet med hänsyn till de särskilda villkor som rör jordbruksmark och jord-bruksproduktion. Dessa åtgärder kan innefatta beviljande av stöd i utbyte mot miljöinsatser inom jordbruket och fastställande av tvingande miljökrav av allmän karaktär eller särskilda miljökrav som skall uppfyllas för att jordbrukarna skall kunna dra nytta av direkta betalningar. Medlemsstaterna måste utforma lämpliga sanktioner som är anpassade till hur allvarliga de ekologiska effekter är som följer av bristande tillämpning av regler för god praxis inom jordbruket. Dessa regler skall ha utformats enligt harmonisera- de standarder i medlemsstaterna efter samråd med yrkesorgani- sationer inom jordbruket. Om de särskilda kraven inte är uppfyllda kan stödet enligt reglerna minskas eller i vissa fall upphävas. 20. 12. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 368/69 1. 2. 2. I denna fråga hänvisar kommittén till sitt yttrande som antogs den 10 september 1998(1) och uppmärksammar den rad beslut som fattats på området samt kommissionens meddelande om ”Ett hållbart framtida jordbruk” (2). Kommittén konstaterar att denna del av reformen 1. 3. ligger i linje med ESK:s tidigare yttranden, i synnerhet med det yttrande som utarbetades på basis av initiativrätten, och som antogs den 14 september 1994 med stor och avgörande majoritet i ämnet ”Kontrakt mellan jordbruk och samhälle” (3). i ”Granadadokumentet” (4) (från 1. 4. Med utgångspunkt november 1992) framhålls gemenskapsjordbrukets multifunk- tionella karaktär i yttrandet. Dessutom identifieras de faktorer som är viktiga för ett ”kontrakt” mellan jordbrukare, landsbygd och samhälle inom EU. 1. 5. På så sätt upprepades till stor del kommitténs synpunk- ter från de två yttrandena i september 1988 om kommissio- nens meddelanden ”Lantbrukssamhällets framtid” och ”Miljö och jordbruk” (5); det vill säga att inför den radikala omvand- lingen av EU:s traditionella lantbruk måste jordbruket upprätt- hålla sin grundläggande och centrala roll i lantbrukssamhället genom att såväl säkerställa att befolkningens grundläggande behov tillfredsställs kvantitativt och kvalitativt som att naturen och miljön bevaras. 1. 6. Kommittén framhöll redan då hur det ömsesidiga beroendet mellan jordbruk och miljö kräver effektiva riktlinjer för jordbruksproduktion och främjande av lantbrukssamhället inom ramen för ömsesidig förståelse mellan jordbruksprodu- center och andra grupper i samhället, särskilt konsumenterna. 1. 7. Kommittén fastslog sålunda att det viktigaste instru- mentet för ömsesidig förståelse mellan jordbruk och samhälle utgörs av en samstämmig satsning på lantbruksutveckling som baseras på den mängd funktioner som utförs inom jordbruket; särskilt jordbrukets förmåga att svara mot kollektivets produk- tiva, sociala och miljömässiga behov. (1) EGT C 407, 28. 12. 1998. ESK:s yttrande om ”Begränsning av direkt inkomststöd (Agenda 2000)”. (2) KOM(1999) 22 slutlig. (3) EGT C 393, 31. 12. 1994, s. 86. Ej officiell titel. (4) ”Granadadokumentet” är slutsatserna från det 6:e seminariet om jordbrukslagstiftning inom gemenskapen som hölls i Granada den 27–28 november 1992, under ledning av sakkunniga i jordbruks- och gemenskapslagstiftning, för europeiska forskare och gemen- skapens institutioner. Texten till ”Granadadokumentet” finns som bilaga till kommitténs yttrande om ”Kontrakt mellan jordbruk och samhälle”. (5) KOM(88) 501 slutlig av den 28 juli 1988 och dok. KOM(88) 338 slutlig av den 8 juni 1988. ESK:s yttrande: EGT C 298, 27. 11. 1988 ss. 32 och 40. (Lantbrukssamhällets framtid) och Roger Burnel (Miljö och jordbruk). Ej officiella titlar. 1. 7. 1. I huvudsak uppmanas jordbrukarna att se till att uppnå målen när det gäller mark-utvecklingsmetodernas kom- patibilitet och förenlighet med skyddet av landskapet och miljön tillsammans med markens avkastningskrav. Nya tjänster kommer att kunna tillföras genom ett konkurrenskraftigt och lönsamt jordbruk som är förenligt med miljön eller i jämvikt med natur-resurserna, när det gäller användning och skydd, genom att deras förmåga att förnyas och den ekologiska stabiliteten säkerställs. 1. 7. 1. 1. Mot bakgrund av detta kan man definiera ”multi- funktionellt jordbruk”, det vill säga verksamhet som sträcker sig långt utöver allmän livsmedelsproduktion. Begreppet ”multifunktionellt jordbruk” baseras på 1. 7. 1. 2. slutsatserna från Europeiska rådets möte i Luxemburg den 12–13 december 1997, enligt vilka: ”Unionen har viljan att fortsätta att utveckla den nuvarande europeiska jordbruksmodellen och att samtidigt eftersträva större intern och extern konkurrenskraft. Det europeiska jordbruket måste såsom ekonomisk sektor vara multifunk- tionellt, hållbart, konkurrenskraftigt och fördelat på hela det europeiska territoriet, inbegripet de regioner som har särskilda problem. Det är lämpligt att fortsätta, fördjupa, anpassa och komplettera den reformprocess som inleddes 1992 genom att utvidga den till att omfatta Medelhavspro- duktionen. Reformen bör leda till lösningar som är ekono- miskt sunda och livskraftiga, socialt acceptabla och som möjliggör rimliga inkomster samt full balans mellan pro- duktionssektorer, producenter och regioner och undviker snedvridning av konkurrensen (6). ” 1. 7. 1. 3. I vilket fall som helst måste man skilja mellan ”multifunktionalitet” och ”kompletterande verksamheter”. Det sistnämnda avser fall där jordbrukaren också idkar annan verksamhet (hantverk, handel eller är arbetstagare) vilket i själva verket innebär att odling och uppfödning bara upptar en del, men inte hela jordbrukarens arbetstid. Man beaktar alltså att landsbygdsutveckling upprätthålls av verksamhet och tjänster som ligger utanför jordbruket eller av kompletterande eller alternativa inkomstkällor, som kan vända avfolknings- tendensen och gynna den ekonomiska livskraften och livet på landet. Genom multifunktionaliteten (7) uppmanas jord- 1. 7. 1. 4. brukaren att anta nya uppgifter i form av dels traditionell och dels innovativ verksamhet som är förenlig med jordbrukets utveckling, dock utan att — där det finns olika bestämmelser i den nationella lagstiftningen — de särskilda skatte-, socialför- säkrings-, och pensionsvillkoren påverkas. (6) Europeiska rådet i Luxemburg den 12–13 december 1997 — ordförandeskapets slutsatser. SN 400/97 (punkt 40). (7) För en grundligare definition av begreppet mångfunktionellt jordbruk se yttrandet om ”En politik som främjar den europeiska jordbruksmodellen”. C 368/70 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 20. 12. 1999 1. 8. Till skillnad från traditionella åtgärder som enbart syftar till att förbättra produktionsstrukturerna och som ofta tolkas som en form av jordbruksstöd på skattebetalarnas bekostnad, anser kommittén att miljöåtgärder inom jordbruket uppmanar till ökat solidaritetstänkande från det civila samhäl- lets sida gentemot jordbruket. 1. 9. ESK ser positivt på hur denna ståndpunkt till stor del delas, först i slutsatserna från Europeiska konferensen om landsbygdsutveckling som hölls i Cork i november 1996 — där hållbar landsbygdsutveckling uppgavs vara en av EU:s prioriteringar och grund för all regionalpolitik, bland annat för att vända avfolkningstendensen och främja sysselsättningen i ”Agenda 2000” (1) där — och sedan i kommissionen genom att presentera en europeisk jordbruks- modell bekräftade den viktiga miljöfunktion som jordbruks- sektorn sedan mycket länge har på grund av att jordbruket är den viktigaste formen för utnyttjande av jordarna. jordbrukskapitlet systemet med arealuttag (jordar tas ur produktion) överges och ersätts med stöd i förhållande till prestation av tjänster för aktivt bevarande av jordarna. 1. 10. 3. Kommittén framhåller att det är nödvändigt att undvika oberättigade snedvridningar av konkurrensen till följd av påtvingade miljökrav eller förstärkta skyddssystem som begränsar möjligheterna till att utnyttja jordarna på lämpligt sätt. Dessutom behövs det utarbetas ett antal regler för bästa jordbrukspraxis som både säkerställer att de allmänna och särskilda miljökraven observeras för att jordbrukarna skall kunna dra nytta av direkt ersättning enligt GJP-reformen. 1. 9. 1. Det bör preciseras att kommittén, trots den uppskatt- ning som uttryckts här om ståndpunkterna i ”Agenda 2000”, inte på något sätt avser att ta avstånd från sin kritiska bedömning totalt sett och per produktionssektor i olika yttranden om jordbrukskapitlet i ”Agenda 2000” och om de enskilda reformförslagen när det gäller GOM som hör samman med denna fråga (2). 1. 10. 4. GJP håller i korthet på att utvecklas till en förfinad politik som avser hela landsbygden, vilken inte längre skall betraktas som bakåtsträvande och mindre betydelsefull, utan som ett område som skall ses mot bakgrund av de möjligheter som erbjuds när det gäller att förbättra livskvaliteten och att använda naturresurserna klokt och rationellt. 1. 10. Enligt ”Agenda 2000” kommer politiken för inkomst- stöd i allt högre grad att vara beroende av de tjänster som jordbrukarna kan tillhandahålla samhället, och jordbrukssek- torns konkurrenskraft måste kopplas till produktionsteknik som kan ta tillvara naturresurserna, minska och där det är möjligt undvika miljöförorening samt leverera kvalitetspro- dukter. 1. 10. 1. Medan det traditionellt dominerande kravet att öka livsmedelsproduktionen minskar öppnas möjligheter för nya alternativ inom jordbruket för samhällets bästa genom att hållbara metoder tillämpas inom jordbruket och produkternas egenskaper och kvalitet förbättras. 1. 10. 2. Dessutom föreskrivs att stöd skall beviljas i utbyte mot direkta miljöinsatser inom jordbruket genom att det enkla (1) KOM(97) 2000 slutlig av den 15 juli 1997. (2) EGT C 73, 9. 3. 1998 s. 71. ESK:s yttrande om ”Jordbruksaspekter på kommissionens meddelande ‘Agenda 2000‘”. EGT C 284, 14. 9. 1998, s. 55. ESK:s yttrande om ”Den gemensamma markna- den för spannmål (Agenda 2000)”. EGT C 407, 28. 12. 1998, s. 196. ESK:s yttrande om ”Den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött (Agenda 2000)”. Samma dok. , s. 203. ESK:s yttrande om ”Den gemensamma organisationen av markna- den för mjölk och mjölkprodukter (Agenda 2000)”. Samma dok. , s. 208. ESK:s yttrande om ”System för direkt stöd (Agenda 2000)”. Samma dok. , s. 210. ESK:s yttrande om ”Stöd från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) (Agen- da 2000)”. Samma dok. , s. 221. ESK:s yttrande om ”Reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken (Agenda 2000)”. 1. 11. Mot bakgrund av EU:s avsikt att mer konsekvent och effektivt än tidigare uppvärdera jordbruksarbete och aktiviteter för att skydda och förvalta markområden samt att främja ytterligare spridning av miljövänlig produktionsteknik inom jordbruket, avser kommittén med detta yttrande att bidra till utformning av: — Mer direkta målsättningar för att skydda landsbygden, förebygga skador på miljön och bevara naturresurserna, vilkas resultat skulle bli att den ekonomiska verksamheten säkerställs, i bergsregionerna och i andra naturligt eftersatta regioner, och att nuvarande och kom- mande generationer kan finna sysselsättning och bo kvar. i synnerhet — Prioriterade åtgärder för att i högre grad främja de traditio- nella livsmedlens kvalitet och särskilda egenskaper för att svara mot de krav som samhället riktar mot jordbruket när det gäller produkternas kvalitet, säkerhet och ekologiska hållbarhet. — Nödvändigt stöd för att jordarna skall kunna bevaras och det europeiska jordbruket skall kunna uppvärderas genom att miljöskydd kopplas samman med behovet av att öka produktionssystemets effektivitet inom EU inför den ökade konkurrensen på världsmarknaderna. 20. 12. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 368/71 2. Kraftigare målsättningar för att skydda landsbygden, förebygga miljöförstöring och bevara naturresurserna 2. 1. Skydd av jordbruksmark 2. 1. 1. Mot bakgrund av de ständiga angreppen på miljön och den regionala identiteten har landsbygden offrats när naturliga livsmiljöer invaderas och traditionell vattenförvalt- ning och system för bevarande av jordarna riskerar att försämras. Bostadsområdenas fortsatta utbredning och lokalise- 2. 1. 2. ring av andra bostäder — med tillhörande infrastrukturer — till områden med blomstrande jordbruksverksamhet har i synnerhet bidragit till att jordbrukets struktur rivits upp och till att städerna har kunnat erövra naturområden, vilket i sin tur har lett till betydande landskapsförändringar. 2. 1. 2. 1. Kommittén betonar att landsbygden inte kan fort- sätta att betraktas som markreserv, utan den måste bli en integrerad del i ett enda program för markutnyttjande som styr planeringsprocessen på olika nivåer genom att planerings- myndigheterna respekterar avsedda ändamål och syften med bestämda områden. 2. 1. 3. Effekterna av att många jordbruk läggs ner och att hela områden avfolkas och överges är lika allvarliga som effekterna av miljöförstörelsen. Därför anser kommittén att det är betydelsefullt att främja och tillhandahålla lämpligt stöd till hållbart jordbruk på familjedrivna gårdar som ett medel att aktivt förvalta landsbygden. Gårdarna skall leverera tillräckligt med varor av god kvalitet samtidigt som den ekologiska balansen mellan alla ekosystemets befintliga faktorer upprätt- hålls. Dessutom skall de hjälpa till att bevara naturresurserna som unika och oersättliga offentliga tillgångar. När det gäller att uppmuntra ungdomsföretagande 2. 1. 3. 1. måste liknande stödåtgärder införas, särskilt med avseende på etablering och utvidgning av produktionsenheter, till exempel genom att särskilda kredit- och skattebestämmelser tillämpas. På nationell nivå måste beviljande och tilldelning av stöd reserveras särskilt för inrättande av kooperativ för att möta efterfrågan på tjänster inom miljösektorn och förbättra villko- ren för bearbetning och marknadsföring av produkter. 2. 2. Särskilda åtgärder för eftersatta regioner och bergsregioner är utmärkande för bergsregionerna. I eftersatta regioner som, trots vackra landskap och djurliv, kännetecknas av lågkonjunk- turer måste de offentliga insatserna för att förändra de sociala strukturerna och omfördela inkomsterna inriktas på att å ena sidan säkerställa offentliga bastjänster (skolor, sjukhus och transporter) — även där de inte är ekonomiskt försvarbara — och å andra sidan på att koncentrera investeringar och främja utveckling av miljövänliga produktionsinitiativ, eftersom mil- jöns fortlöpande förändring leder till katastrofala jordskred, översvämningar och andra naturkatastrofer. 2. 2. 2. Mot bakgrund av jordbrukets centrala betydelse när det gäller att framhäva eftersatta regioner och avfolkningsre- gioner och i kraft av dess samverkan med naturresurserna, anser kommittén att det inom ramen för ökad social solidaritet är nödvändigt att förstärka de offentliga utvecklingsinsatserna inom dessa områden. Målet skall vara levande gårdar där produktions-kapaciteten utnyttjas fullt ut och familjejord- bruken skall uppmuntras genom att de traditionella värdena erkänns. Detta kommer att gynna samhällets intresse av att främja en miljö där människan står i centrum. När det gäller bergsjordbruket bör man främja olika 2. 2. 3. slag av kvalitetsmärkning och värdehöjande åtgärder för typiska jord- och skogsbruksprodukter. 2. 3. Mångsidigt utnyttjande av naturparker och naturreservat 2. 3. 1. Det finns en tendens att skydda regionalt betydelse- fulla områden för att slå vakt om naturen och bevara kulturella värden på landsbygden. 2. 3. 2. Med tanke på alla de invecklade omständigheter som styr jämvikten i naturen måste kommittén dock precisera att bevarande av områden inte nödvändigtvis innebär att de aldrig skall utnyttjas, utan snarare att man måste finna rätt villkor för balanserad samverkan. 2. 3. 2. 1. I detta sammanhang framhåller kommittén att det är nödvändigt att naturparker och naturreservat utnyttjas mångsidigt och inte bara betraktas som öar i landskapet eller skyddsområden som undantagits från utvecklingsprogram, utan som platser för forskning och försök, där detta är möjligt, när det gäller att integrera människa och miljö. 2. 2. 1. Med tanke på de strukturella och naturliga skillnader- na mellan olika jordbruksregioner och kravet på att samman- koppla miljöskyddsåtgärder med förnyelsen av landsbygds- ekonomin, fäster kommittén särskild uppmärksamhet vid eftersatta regioner eller regioner som karaktäriseras av lågpro- duktivt jordbruk till följd av svåra naturförhållanden och låg befolkningstäthet eller avfolkningstendenser, vilket i synnerhet 2. 3. 3. Kommittén påpekar att dessa områdens särskilda egenskaper kan utnyttjas för andra ändamål än bara natur- skydd, till exempel när det gäller de lokala samhällenas ekonomiska utveckling genom att lämpliga former för turism och traditionell verksamhet inom jordbruk, skogsbruk och boskapsskötsel främjas enligt hållbara metoder. C 368/72 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 20. 12. 1999 2. 4. Bevara den biologiska mångfalden 2. 4. 1. Mot bakgrund av miljöförstöringen och den ökande utarmning på genetisk nivå när det gäller arter och ekosystem på grund av naturens minskade förmåga att genetiskt förnya sig, anser kommittén att de viktigaste faktorerna när det gäller skydd av naturens mångfald består i att ekosystemen och de naturliga livsmiljöerna bevaras samt att arterna gynnas i sina naturliga miljöer. — Utveckla förnybara energikällor genom att investera i teknik för produktion av vind- och solenergi samt bio- massa. — Investera i transporttjänster där olika transportsätt an- vänds. — Stödja odlings- och uppfödningsmetoder som främjar den biologiska mångfalden. Det måste dock påpekas att bevarande av den 2. 4. 2. biologiska mångfalden kräver dels skydd av ekosystem, djur- och växtarter och dels att det grundläggande målet för hållbar utveckling uppnås enligt modeller och förfaranden som ger tid för naturresurserna att förnya sig. Kommittén anser dock att utvecklingspolitiken på 2. 5. 2. landsbygden skall följa subsidiaritetsprincipen genom att främ- ja landsbygdssamhällenas traditioner och kultur samt den regionala mångfalden. 2. 4. 3. I detta avseende betonar kommittén att jordbruket har en särskild roll dels när det gäller att bidra till en korrekt förvaltning av markområdena genom att bekämpa miljöförstöring och dels när det gäller att upprätthålla livsmil- jöer och samverkan mellan olika ekosystem i syfte att åstad- komma ett hållbart utnyttjande av naturresurser och en respektfull utveckling av mångfalden när det gäller djur och växter. 2. 4. 4. En stödstrategi när det gäller åtgärder som respekte- rar den biologiska mångfalden kan dessutom leda till ytterligare investeringar inom jordbrukssektorn genom att de ekonomiska möjligheterna till förbättrat mervärde ökar, produktionssorti- menten blir större, tjänsteutbudet breddas i samband med att den naturliga miljön utnyttjas och allmänheten kan vistas där under fritiden. 2. 5. Föreslagna åtgärder för att återställa och gynna bosättning och lokala tjänster 2. 5. 1. Framför allt anser kommittén att det är nödvändigt att bromsa flykten från lands-bygden och förbättra livskvali- teten genom att främja sysselsättning, särskilt i regioner med hög arbetslöshet (bergsregioner och andra naturligt eftersatta regioner). Detta skall bland annat ske genom att: — Inrätta och anpassa administrativa tjänstenätverk efter de kvalitetsnivåer som krävs för att främja information om produktiv turism- och övernattningsverksamhet. — Bedriva regionalt underhållsarbete med avseende på skogs- tillgångar genom särskilda insatser för att förebygga och skydda mot skogsbränder och för att upprätthålla vatten- förvaltningen. — Införa kreditpolitiska åtgärder och administrativa förenk- lingar när det gäller att etablera lokala jordbruk där produktionen till största delen skall vara inriktad på att främja lokala odlingssystem och mångfald genom val av typiska produkter och kvalitet som hör samman med lokal kultur och tradition. 2. 5. 3. Utvecklingen på landsbygden bestäms av specifika lokala socioekonomiska och fysiska villkor och kräver följaktli- gen differentierade åtgärder. Därför föreslås en modell som överensstämmer med den ursprungliga produktionen med särskild betoning på kvalitet och de särskilda lokala varor som produceras genom miljövänlig teknik och där djurens välbefinnande har en central roll. 3. Prioriterade åtgärder för att främja kvalitet och särskil- da livsmedel mer effektivt 3. 1. Den ökade efterfrågan på miljövänliga produkter som medför att marknads-konkurrensen grundas på produktdiver- sifiering istället för på minskade produktions-kostnader kan säkert skapa ett gynnsamt klimat för särskilda lokala produkter. Dessa produkter öppnar nya möjligheter genom 3. 1. 1. vilka jordbruket skulle kunna återknyta kontakten med kunden genom att uppfylla kundens önskemål och behov samt genom att anta en mer framträdande roll som ansvarig för produkten. 3. 1. 2. Att skydda operatörernas och medborgarnas hälsa och säkerhet måste vara en av teknikleverantörernas prioritera- de målsättningar för jordbruken. 3. 1. 2. 1. De sanitära reglerna måste skydda medborgarnas hälsa, men också beakta att jordbruksmetoderna inte behöver vara identiska med de metoder som tillämpas vid industri- produktion. Kvalitetsproduktion kan leda till att följande målsätt- 3. 2. ningar uppnås: — Maximering av produktionen upphör att vara den enda målsättningen genom att mervärdet för slutkonsumenten beaktas, det vill säga genom en uppvärdering av produk- tens kvalitet. 20. 12. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 368/73 — Stöd till utveckling av lokala system genom att befintliga mänskliga och naturliga resurser inom ett visst område främjas samt till traditioner och lokala sedvänjor. — O¨ kad jämvikt inom jordbruks- och livsmedelssektorn genom utveckling av lokal verksamhet i marknadsnischer som eftersöks av mer sofistikerade kunder. — Lokala yrken och kunskaper bevaras genom att lokal integreras i det multifunktionella hantverksverksamhet jordbruket. — Livsmedelsproduktion med särskilda smak- och luktegen- skaper säkerställs som inte alltid förekommer i masspro- duktionen. 3. 3. Högkvalitativa jordbruksprodukter måste därför priori- teras med tanke på de positiva effekterna när det gäller följande: — Konsumenternas hälsa och säkerhet samt kraven på miljö- mässig renhet. — Produktbeskrivningens överensstämmelse med produkten på hyllan. — Produktens grundläggande egenskaper är beständiga. — Produktionsteknik. — Miljöskydd genom minskad användning av gödningsmedel och växtskyddsmedel samt införande av integrerade jord- brukssystem. — Kompletterande verksamhet (turism, hantverk, handel etc. ) på lokal nivå. — Kopplingen till den lokala regionen. 3. 3. 1. 2. Förslaget syftar till att uppvärdera produkter från områden som sträcker sig utöver de lokala och regionala parametrar som vanligtvis används vid skyddad ursprungsbe- teckning eller geografisk beteckning, och som går utöver konceptet med lokala specialiteter genom att deras ursprungs- beteckning eller nationella varumärke erkänns. 3. 3. 1. 3. Dessa produkter som i själva verket är avsedda för masskonsumtion via stora distributionskedjor måste dock svara mot konsumenternas krav på särskilda kvalitetsegen- skaper, geografiskt ursprung och de garantier som den lokala jordbruks- och livsmedelssektorn ger. 3. 3. 1. 4. Kommittén anser att de högkvalitativa jordbruks- produkternas starka lokala för-ankring dels bidrar till att behålla en dominerande del av mervärdet inom de lokala samhällena och dels kräver och främjar utveckling av angrän- sande ekonomiska sektorer (turism och hantverk) genom att ytterligare stimulera landsbygdsutveckling via särskilda och innovativa investeringar (inom kvalitet, säkerhet och miljö). 3. 4. Kommitténs rekommendationer för att utveckla skydd för styrning parallellt med naturresurser och möjligheter kompletterande initiativ till produktion till 3. 4. 1. Mot denna bakgrund uppmanas även producent- organisationerna att spela en avgörande roll för att marknads- föra produkter, tillämpa lämpliga standarder och tekniker, etablera kontroller och upprätthålla standarder och öka medve- tandet om den lokala produktens unika egenskaper. 3. 5. Kommittén menar även att lokala myndigheter kan samarbeta med producent-organisationer för att utveckla produktion som motsvarar målen att skydda och utveckla natur-resurser, som till exempel följande: Dessa aspekter kan uppskattas av medborgarna, som ju är skattebetalare och konsumenter, på grund av att de får en kännbar positiv inverkan på livskvalitet, hälsa och mathållning. — Inleda utbildningsinitiativ (redan i grundskolan) för att förbättra möjligheterna till lokal sysselsättning. 3. 3. 1. Genom att garantera en produkts geografiska ur- sprung i form av konsumentinformation kan särskilda produk- ter marknadsföras som unika när det gäller produktionscykel och lokala villkor, vilket höjer dess värde hos konsumenten. 3. 3. 1. 1. Det måste klargöras att när det finns starka band med en viss region skall produktens märkning kunna innehålla hänvisningar till ett visst geografiskt ursprung och särskilda odlings- och produktionsmetoder även om det inte finns någon särskild gemenskapscertifiering (1). — Inrätta stödprogram som skräddarsytts för lokala företag och ge finansiellt stöd till företag. — Återupprätta lokal ekonomisk verksamhet (traditionellt hantverk och produktionstekniker). — Utnyttja turismens potential genom att utveckla högkvali- tativa lokala produkter som har samband med specifika regionala företeelser. (1) Skyddad ursprungsbeteckning eller skyddad geografisk beteck- ning. — Upprätta externa nätverk för marknadsföring för lokalt tillverkade högkvalitetsprodukter, även genom att utnyttja ny teknik. C 368/74 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 20. 12. 1999 — Införa en ny sysselsättningspolitik som främjar tjänster som ges av lantbrukare, till exempel återställande och bevarande av odlingsmark. — Om inte tillräckligt görs för att korrigera den ekologiska obalansen i användningen av naturresurser i intensivt jordbruk kommer den miljöförsämring som blir följden att bli dyrbar. 4. Incitament som krävs för att upprätthålla arbete med att bevara odlingsmark och öka produktionssystemets effektivitet 4. 1. Att ge jordbruket nya tekniska mål, att byta fokus från kvantitet till kvalitet kommer att innebära att man måste erkänna de varor och tjänster som är förbundna med speciella drag hos åkerjordbruk och djuruppfödning, liksom skogsbruk, särskilt där traditionella former av jordbruk kommer att användas. — Arten och omfattningen av incitament som ges till deltids- för att hindra jordbruk kommer inte vara tillräckligt människor från att lämna jordbruket. 4. 5. 2. Med tanke på detta uttrycks det därför i förslaget Agenda 2000, som redan antagits och omarbetats till ett regelverk, ett erkännande av jordbrukarnas roll som miljö- vårdare och förvaltare av landsbygden, och större tyngd ges åt direkt gemenskapsstöd, modernisering av landsbruken och bättre lönsamhet. 4. 6. Behovet att bedöma externa effekter och vidta åtgärder för att bekämpa negativa effekter och främja positiva är även det en central fråga. 4. 2. Att jordbruken är regionalt spridda gör det nödvändigt att bedöma hur de bidrar till att skydda naturresurser och till att skydda och stärka det sociala och kommersiella nätverket i den lokala ekonomin. 4. 6. 1. Bland andra åtgärder borde ett samlat grepp på landsbygdsutveckling hjälpa till att öka inkomster och syssel- sättning. Detta förutsätter ett mindre stelt och sektorsbaserat angreppssätt vad gäller sysselsättningspolitiken. 4. 3. För närvarande är de praktiska åtgärder och den finansiella uppbackning som inriktas på detta otillräckliga och ineffektiva. 4. 7. Möjliga initiativ omfattar: a. Utmärkelser för 4. 3. 1. En uppskattning av när miljöskydd skall upphöra att vara en frivillig uppgift och övergå till att bli en betald tjänst återstår fortfarande att göra. Endast genom att ett multifunktionellt jordbruk er- 4. 4. känns kan relationen mellan produktionsprocessen och miljön slutligen ändras. Under tiden måste naturresurser behandlas både som en miljömässig produktionsfaktor och en allmännyt- tig tillgång som ligger till grund för lokal välfärd. 4. 4. 1. Resultatet bör bli att en mer balanserad förståelse av de gränser som styr användn-ingen av naturresurser i produktionen främjas, samtidigt som deras produktivitet ökas. — att skydda och utveckla viltlivsstammen när det gäller utrotningshotade arter, — att återställa landsbygden och miljön och göra den mer tillgänglig för allmänheten, — att främja återväxt av skog och skydda mark mot skogsbränder, — att anpassa boskapsskötsel i avsikt att minska miljöpå- verkan samtidigt som djurens välfärd beaktas. Dessa utmärkelser skall tilldelas mot bakgrund av objektiva kriterier och mätbara resultat. b. O¨ verenskommelser med lantbrukare att tillhandahålla tjänster vad gäller tillämpning måste elimineras i syfte att Effektiva statliga interventioner är kopplade till konti- 4. 5. nuiteten hos kompletterande åtgärder. Negativa faktorer som styr lokal införa miljömässigt hållbara metoder och beteendemönster. De nya instrumenten för jordbrukspolitiken måste införas i sin helhet för att skapa nya möjligheter till sysselsättning i jordbruksom- rådena. — återställande av miljö, — bevarande av den biologiska mångfalden, — markbevaring och förvaltning, Att döma av erfarenheterna hittills löper de nuvar- 4. 5. 1. ande kompletterande åtgärderna, även om de fortsätter med ökat finansiellt stöd, följande risker: — skydd av vatten och åtgärder vad gäller avrinningsom- råden. c. Stöd för skydd av miljön och markområden. 20. 12. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 368/75 d. Stöd för att främja bosättning av jordbrukare i jordbruks- områden och bergsområden samt i andra naturmässigt missgynnade områden. föranstaltningar för direkt betalning för tjänster, förutsatt att arbetets omfattning är rimlig och att den ersättning som skall betalas inte överskrider ett givet värde. 4. 8. Stöd till den överenskomna politiken kan vara särskilt angeläget för att skydda platser som är av stort biologiskt värde, eftersom skötsel av naturparker och reservat i hög grad styrs av den jordbrukspolitik som ligger bakom den fysiska planeringen. 4. 8. 1. För att multifunktionellt jordbruk skall nå en mog- nadsfas måste den ekonomiska politiken åtminstone beakta följande aspekter: a) Skydd av de sociala nätverken och landsbygdsbefolkning- ens livskvalitet. b) En mångfald av styrmetoder, på grundval av varje områdes utvecklingsmöjligheter. c) Upprättande av en balans mellan offentliga och privata intressen vid användningen av naturresurser. d) Utvärdering av externa kostnader i företagens resultaträk- ningar. 5. En överenskommelse mellan jordbruket och myndig- heterna för att skydda miljön 5. 1. Det är kommitténs åsikt att man för att omforma lantbrukarnas roll måste bygga upp miljörelaterade tjänster och uppmuntra en större praktisk redovisningsskyldighet, som en del av ett miljöprogram. 5. 1. 1. I ljuset av detta hoppas kommittén att myndigheterna kommer att ingå lämpliga frivilliga avtal med enskilda lant- brukare eller lantbruksorganisationer om arbeten eller tjänster som avser skydd och förvaltning av jordbruk, skogsbruk och landsbygdsmiljö, vattenförvaltning, samt skydd och utveckling av miljö och landsbygd. 5. 1. 2. Dessa frivilliga avtal bör ange syftet och omfattning- en av de allmänna regionala tjänster för skydd och förvaltning som skall tillhandahållas, tiden för avtalen och den ersättning som myndigheterna skall betala ut. För att förenkla och snabba på processen skall myndigheterna också vara fria att göra Bryssel den 20 oktober 1999. 5. 1. 3. Vidare bör särskild uppmärksamhet ägnas åt att öka lantbrukares kunskaper och färdigheter genom att öka yrkesstandarderna. Snabba förändringar av marknadsvillkor och teknik och utveckling av nya produkttyper kräver ett verkligt engagemang för vidareutbildning, forskning och stöd i syfte att göra miljövänligt jordbruk möjligt och effektivt förvalta marken. 6. Slutsatser 6. 1. Kommittén anser att den kan spela en avgörande roll genom att bedöma hur hållbara resultaten av reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken är vad gäller att göra jordbruk och produktion så produktiva som möjligt. Sektorns framtid i praktiska termer måste ligga i att man koncentrerar sig på att komma igenom de nuvarande förändringarna av marknadspolitiken i syfte att åstadkomma en integrerad, hållbar europeisk modell för jordbruk. Kommittén vill därför sträva efter att stödja tillämpningen av nya åtgärder för att utveckla landsbygden och att bidra till att nya kriterier för tilldelning av offentliga medel antas som kan svara mot problem som arbetslöshet och avfolkning av landsbygden. Kommittén kommer att stödja en politik för att ge infrastruk- turstöd till lantbygds-områden och jordbruk, återta lokala produkters konkurrenskraft genom att visa på fördelarna med kvalitet och lokala specialiteter och öka inkomstnivåerna genom att ge jordbruksverksamheterna bredd, med mångfunk- tionellt jordbruk som det slutliga målet. 6. 2. Kommittén vill att detta yttrande uppfattas som ett vägledande bidrag, som kan utvärderas i ljuset av de program som medlemsstaterna kommer att presentera avseende stöd till utveckling av landsbygden inom ramen för den nya förordning (EG) nr 1257/1999. Andra viktiga utvärderings- instrument är också att vänta i samband med utarbetandet av miljöindikatorer för jordbruket, något som ministerråden i Cardiff och Wien föreslagit i syfte att integrera miljöskydd i alla politikområden. En första läsvärd studie om jordbruket och miljön har utarbetats i samarbete mellan Eurostat, GD Jordbruk och GD Miljö vid kommissionen. Kommittén hoppas att konkreta resultat kommer att föreligga före årsslutet till ministerrådsmötet i Helsingfors. Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Beatrice RANGONI MACHIAVELLI