title: Alueiden komitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto Unionin politiikkojen pohjoinen ulottuvuus"

eurovoc_concepts:
EU policy
Northern Europe

text: 23. 12. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 374/1 II (Valmistavat säädökset) ALUEIDEN KOMITEA Alueiden komitean lausunto aiheesta ”Komission tiedonanto Unionin politiikkojen pohjoinen ulottuvuus” (1999/C 374/01) ALUEIDEN KOMITEA, joka ottaa huomioon komission tiedonannon ”Unionin politiikkojen pohjoinen ulottuvuus” (KOM(1998) 589 lopull. ), ottaa huomioon 10. maaliskuuta 1999 työvaliokuntansa Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 c artiklan neljännen kohdan nojalla tekemän päätöksen antaa aiheesta lausunto sekä antaa lausunnon valmistelu valiokunta 1:n ”Aluepolitiikka – Rakennerahastot – Taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus – Rajanylittävä ja alueidenvälinen yhteistyö” tehtäväksi, ottaa huomioon valiokunta 1:n kesäkuun 30. päivänä 1999 hyväksymän lausuntoluonnoksen CdR 107/99 rev. 1, jonka esittelijät olivat Markku Kauppinen (FIN – ELDR) ja Jorma Virtanen (FIN – PSE), ottaa huomioon alueiden komitean lausunnon aiheesta ”Euroopan unionin pohjoinen ulottuvuus sekä EU:n ja Venäjän rajan ylittävän sekä Barentsin alueen yhteistyöpolitiikan kehittäminen” (CdR 10/96 fin. ) (1), ottaa huomioon alueiden komitean lausunnon aiheesta ”EU:n nykyinen ja tuleva, erityisesti alue- ja paikallisnäkökulmaa painottava Itämeren alueen politiikka” (CdR 141/96 fin. ) (2), ottaa huomioon alueiden komitean lausunnon aiheesta ”Eurooppalainen aluesuunnittelu” (CdR 340/96 fin. ) (3), ottaa huomioon alueiden komitean lausunnon aiheesta ”Paikallisyhteisöjen rajanylittävä ja ylikansallinen yhteistyö” (CdR 145/98 fin. ) (4), ottaa huomioon komission PO XVI:n 28. heinäkuuta 1997 toimittaman raportin komission Rovaniemellä 18. maaliskuuta 1997 pitämästä ensimmäisestä Northern Dimension -kokouksesta, ottaa huomioon Euroopan parlamentin mietinnön arktisen maatalouden uudesta strategiasta (1999), ottaa huomioon Euroopan parlamentin mietintöluonnoksen komission tiedonannosta ”Euroopan unionin politiikkojen pohjoinen ulottuvuus”, (1) EYVL C 337, 11. 11. 1996, s. 7. (2) EYVL C 42, 10. 2. 1997, s. 6. (3) EYVL C 116, 14. 4. 1997, s. 1. (4) EYVL C 51, 22. 2. 1999, s. 21. C 374/2 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 23. 12. 1999 hyväksyi 15. ja 16. syyskuuta 1999 pitämässään 30. täysistunnossa (syyskuun 15. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Yleistä liittyvä erityiskysymys on, miten EU:n ja Venäjän raja-aluetta ja rajan yli tapahtuvaa yhteistoimintaa tulee kehittää. Alueiden komitea toteaa tyydytyksellä, että komitean kesäkuun 12. päivänä 1996 täysistunnossaan hyväksymien ehdotusten mukaisesti komissio on ryhtynyt toimenpiteisiin Euroopan unionin pohjoisen ulottuvuuden toimintapolitiikan määrittele- miseksi. 1. 4. Luoteis-Venäjän likeisempi kytkeytyminen ja yhteis- työn tiivistäminen EU:n kanssa on kuitenkin olennainen asia myös koko EU:n kannalta. Perusteet liittyvät erityisesti energia-, liikenne-, ympäristö- ja turvallisuuspolitiikkaan sekä kaupan esteiden poistamiseen. Suomen hallituksen 12. joulukuuta 1998 tekemä aloite ja siihen liittyvä Eurooppa-neuvoston päätös ovat muodostaneet vahvan perustan AK:n ehdotukselle laatia unionin pohjoista ulottuvuutta käsittelevä määrittely ja PU:n huomioimiselle unionin politiikoissa. 1. Johdanto: pohjoisen ulottuvuuden muodostuminen 1. 1. Suomen ja Ruotsin liittyminen Euroopan unioniin merkitsi uuden pohjoisen ulottuvuuden muodostumista unio- nille. Alue poikkeaa ilmastollisesti, sijainnillisesti, talousmaan- tieteellisesti ja geopoliittisesti merkittävästi muista unionin alueista. Pohjoisille alueille antavat oman leimansa harva asutus ja pitkät etäisyydet, jotka antavat myös alue- ja paikallis- hallinnolle Pohjolassa oman, muusta Euroopasta poikkeavan luonteensa. 1. 2. Maantieteellisesti pohjoinen ulottuvuus sisältää olosuh- teiltaan vaikeita alueita. Pohjoinen periferia on kaukana unio- nin ydinalueista, mikä aiheuttaa lisäkustannuksia siellä oleville toimijoille. Toisaalta luonto ja ilmasto-olosuhteet ovat karuja ja vähätuottoisia. Yhdessä mainitut tekijät aiheuttavat sen, että näiden alueiden talous ja elinkeinot eivät ole kehittyneet unionin vauraimpien alueiden tasolle, joten niiden osallistumi- nen yhteisiin markkinoihin vaatii muiden heikosti kehittynei- den alueiden tavoin erityisresursseja ja -tukea. EU:n politiikan näkökulmasta syntyy kysymys, miten ulkosuhteiden ohella EU:n sisäisessä politiikassa pohjoisen ulottuvuuden erityisvaati- mukset otetaan huomioon. 1. 3. Itävallan, Ruotsin ja Suomen jäsenyys vaikutti Euroo- pan unionin geopoliittiseen asemaan merkittävästi, ja unionin seuraavalla laajentumisella tulee olemaan samantyyppinen vaikutus. Suomen jäsenyyden seurauksena Euroopan unionille muodostui 1 300 kilometriä pitkä yhteinen raja Venäjän fede- raation kanssa. Tämä on raja-alueena ainutlaatuinen sen suuren elintasokuilun, kulttuurisen merkityksen ja Luoteis-Venäjän luonnonvarojen ja ympäristöongelmien vuoksi. Tällä alueella on vahvuutensa ja ongelmansa, jotka pitää ottaa huomioon aluetta kehitettäessä. Pohjoisen ulottuvuuden ulkosuhteisiin EU:n seuraava laajentuminen tapahtuu Maltan ja 1. 5. Kyproksen lisäksi itään ja pohjoiseen. Baltian maat ja Itämeri ovat laajentumisaluetta. Itämerestä on tulossa unionin sisäme- ri. Välimeri-strategian tyyppisen strategian on ajateltu olevan tarpeellinen myös pohjoisessa, kun Suomen ja uusien jäsen- maiden kautta EU:lla tulee olemaan yhteinen raja Venäjän ja monien IVY-maiden kanssa. 1. 6. Pohjoinen ulottuvuus on tullut esille useissa eri politiik- kayhteyksissä. Harvan asutuksen ja ilmastollisten tekijöiden osalta pohjoinen ulottuvuus nousi esille Suomen ja Ruotsin jäsenyysneuvotteluissa. Alueelle on kohdennettu alue-, raken- ne- ja maatalouspolitiikkaan liittyviä tukia, joiden jakoperus- teena on syrjäinen sijainti, ilmaston ankaruus, erityisen harva asutus sekä rajayhteistyö Venäjän kanssa. Agenda 2000:n päätelmissä keväällä 1999 näiden avustusten jatkuvuus var- mistui. 1. 7. Pohjoisten alueiden rooli on kokonaisuudessaan koros- tunut viimeisen kymmenen vuoden aikana. Itämeren ja Barent- sinmeren alueiden yhteistyöstä on kehittynyt mainio esimerkki Euroopan alueellisesta yhteistyöstä, joka ulottuu lähes kaikille politiikan, yhteiskunnan ja talouden aloille. 2. Pohjoiset alueet ja erityisolosuhteet 2. 1. Maantieteellisesti pohjoisen ulottuvuuden käsite kattaa alueen, joka ulottuu Islannista Luoteis-Venäjälle sekä Norjan-, Barentsin- ja Karanmeriltä Itämeren etelärannikolle. Pohjoisen ulottuvuuden käsitteen maantieteellisen painopisteen muodos- tavat Itämeren ympärysvaltiot sekä Luoteis-Venäjä ja Kalinin- gradin alue. 2. 2. Ruotsi ja Suomi ovat pinta-alaltaan EU:n suurimpia jäsenmaita. Näiden maiden pinta-ala on 800 000 km2. Pohjoi- set alueet muodostavat 2,5 % käytössä olevasta maatalous- maasta ja 38 % metsämaan pinta-alasta EU:ssa. 23. 12. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 374/3 2. 3. EU:n jäsenmaiden keskimääräinen asukastiheys on 115 asukasta/km2. Ruotsin ja Suomen pohjoisimmat alueet Norrbotten ja Lappi ovat kumpikin pinta-alaltaan noin 100 000 km2. Tämä alue on siten laajempi kuin Luxemburg, Belgia, Alankomaat, Tanska ja Irlanti yhteensä. Näiden mainit- tujen maiden asukastiheys on keskimäärin 184 asukasta/km2, kun kahdessa unionin pohjoisessa läänissä Ruotsin ja Suomen alueella on vain kaksi asukasta/km2. Harva asutus merkitsee paikallisten markkinoiden suppeutta ja pitkää etäisyyttä vienti- markkinoille, mikä rajoittaa elinkeinotoiminnan kehittämistä. Vastaavasti kansalaisille tuotettavien julkisten ja peruspalvelu- jen sekä infrastruktuurin ylläpitokustannukset nousevat väistämättä korkeammiksi kuin tiheään asutuilla alueilla. 2. 4. Kasvukausi on 60. leveyspiirin kohdalla noin 170 vuo- rokautta, ja unionin pohjoisimmissa osissa vain noin 130 vuo- rokautta. EU:n arktisiin ja subarktisiin alueisiin kuuluvat Suomi, Ruotsista Tukholman pohjoispuolinen alue, osia Skot- lannista ja eräät Alppien alueet, joilla vuosittaiset lämpötila- summat jäävät 400-1 300ºC -asteeseen. Näiden alueiden maa- taloudelle ilmastollinen haitta lyhyine kasvu- ja laidunkausi- neen muodostaa pysyvän kilpailuhaitan, jonka lisäksi alueiden pieni väestöpohja, syrjäisyys ja peltoalueiden hajanaisuus lisäävät tuotantokustannuksia. Arktisen maatalouden vah- vuuksina ovat ympäristön puhtaus, erityiskasvuolosuhteet, alhainen kotieläintiheys, eettisesti ja eläinsuojelullisesti kestävät hoitomenetelmät sekä kasvinsuojeluaineiden ja antibioottien vähäinen käyttö. 2. 5. Suomen ja Ruotsin jäsenyys merkitsi EU:n metsävaro- jen huomattavaa kasvua: EU:sta tuli puuntuotannon suhteen omavarainen. Unioni sai kokonaan uuden pohjoisen havu- metsävyöhykkeen, alueen jossa metsien uudistaminen ja kestävä käyttö on ollut niin alue- kuin kansantalouden tukipila- ri. Näillä alueilla sijaitsevat myös Länsi-Euroopan viimeiset erämaa-alueet, joiden virkistyskäyttöarvo on eurooppalaisit- tain myös mittava. Pohjoisen luonto on ainutlaatuinen ja helposti haavoit- 2. 6. tuva, mutta luonnonvaroiltaan rikas. 2. 7. Pohjoisissa olosuhteissa sekä maa- että talonrakentami- sessa ja teknisen huollon verkostojen rakentamisessa on otetta- va huomioon ilmasto-olosuhteet, mikä nostaa kustannuksia. Lämmityskustannukset ja talviliikenteen aiheuttamat haitat rajoittavat niin yksityisten kansalaisten kuin yritystenkin toi- mintamahdollisuuksia pohjoisilla alueilla. Ankarat ilmasto-olot ovat varsinkin Ruotsin ja Suomen pohjoisosissa synnyttäneet erityisosaamista, toimintamalleja ja tekniikoita, joiden sovelta- minen voi tarjota mahdollisuuksia muuallakin vaikeiden ilmas- to-olosuhteiden alueilla. Erityisesti Suomen ja Ruotsin pohjoi- set alueet ovat luonnonolosuhteiltaan hyvä laboratorio poh- joisten erityisongelmien ratkaisemiselle ja erityisosaamisen kehittämiselle. 2. 8. Talvimerenkulku muodostaa oman erityisalueensa. Esi- merkiksi Suomen vientikuljetuksista pääosa tapahtuu meritse. Säännöllisten kuljetusten varmistaminen edellyttää tehokkaan jäänmurtajakaluston olemassaoloa ja käyttöä. 2. 9. Välittömästi unioniin rajoittuvat Venäjän federaation alueet käsittävät Pietarin kaupungin (4,8 milj. asukasta), sitä ympäröivän Leningradin oblastin (1,7 milj. asukasta) ja Karja- lan tasavallan alueet (750 000 asukasta) sekä Murmanskin (1,1 milj. asukasta) oblastin. Tähän alueeseen toiminnallisesti liittyy vielä Murmanskiin rajoittuva Arkangelin (1,6 milj. asu- kasta) alue. Kaikkiaan näillä Venäjän luoteisilla raja-alueilla asuu noin 10 miljoonaa asukasta, mikä on 6,7 % koko Venäjän federaation väkiluvusta. Erillisalueena Itämeren rannalla Ve- näjään kuuluu myös Liettuan ja Puolan välillä sijaitseva Kaliningradin alue, jossa on 913 000 asukasta. 2. 10. Sirkumpolaarinen alue jaetaan arktiseen ja subarkti- seen. Tällä laajalla alueella on asunut ja asuu edelleen taloudelli- sesti erilaisia ryhmiä, arvioiden mukaan 600 000-800 000 alkuperäiskansojen asukasta: metsästäjä-kalastajia, metsästäjä- poronhoitajia sekä suurten jokien kalastajia. Näiden kansojen perinteinen elämäntapa osaltaan kertoo ihmisen sopeutumises- ta luonnonoloihin. Pohjoiset alkuperäiskansat ovat ikimuistoi- sista ajoista lähtien eläneet maasta, merestä, jäästä ja uusiutuvis- ta luonnonvaroista. 3. Luonnonvarat ja energiaverkostot 3. 1. Euroopan pohjoisilla alueilla on merkittävät luonnon- varat, jotka luovat valtavasti taloudellista potentiaalia. Luon- nonvarat muodostuvat suurista metsä-, malmi-, mineraali-, öljy- ja kaasuvarannoista sekä kalavaroista. 3. 2. Euroopan unionin riippuvuus tuontienergiasta kasvaa. Vuonna 2 020 EU tuo arviolta yli 70 % kuluttamastaan kaasus- ta ja yli 90 % öljystä. Tämä korostaa tarvetta monipuolistaa EU:n energiatuotannon lähteitä ja verkostoja. Tilanne korostaa Luoteis-Venäjällä sijaitsevien energialähteiden strategista mer- kitystä. EU on jo nyt Venäjän energian ja raaka-aineiden pääostaja. 3. 3. Luoteis-Venäjän luonnonvarojen hyödyntäminen kes- tävällä tavalla edellyttää laajaa tutkimustoimintaa sekä kansain- välisen rahoituksen merkittävää osallistumista nykyisten tuo- tantolaitosten uudistamiseen ja uusinvestointeihin. C 374/4 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 23. 12. 1999 3. 4. Energiaverkostojen rakentamisessa keskeisintä on laa- jan ja kattavan kaasuverkoston luominen. Sähköverkon osalta kehittämisen painotus tulee olemaan Baltiassa ja Luoteis- Venäjällä. Lisäksi pitää korostaa energian säästöön liittyviä toimenpiteitä sekä vaihtoehtoisten paikallisten ja uusiutuvien energialähteiden käytön edistämistä. Näillä toimenpiteillä olisi välittömiä vaikutuksia paikallisen väestön työllisyyden paran- tamisessa ja kustannusten alentamiseen. 4. Turvallisuus Pohjoisten alueiden välisen kasvaneen yhteistyön tavoi- 4. 1. te on osaltaan lisätä poliittista vakautta sekä yhteiskunnallista ja sotilaallista turvallisuutta. Paikallisen väestön kannalta tur- vallisuuden lisääminen on keskeinen asia. 4. 2. Lisääntynyt avoimuus ja yhteistyö on tuonut muka- naan myös lisääntyvää rikollisuutta. Järjestäytyneen rikollisuu- den vastainen taistelu on kansalaisten ja yritysyhteistyön kannalta tärkeää myös pohjoisessa. Myös huumeiden käyttö on kasvava ongelma Euroopan pohjoisosissa. EU:n ja Venäjän raja-alueiden välinen elintasokuilu 4. 3. synnyttää ongelmia terveydenhuollon ja sosiaalisen hyvinvoin- nin osalta. Venäjän raja-alueiden kansalaisten kannalta on ensiarvoisen tärkeää panostaa perusterveydenhuollon kehittä- miseen. Tämä on välttämätön edellytys yhteiskunnallisen vakauden edistämiselle. 5. Ympäristö 5. 1. Pohjoinen ympäristö on helposti haavoittuvaa. Valitet- tavasti monin paikoin Luoteis-Venäjän, Itämeren alueen ja arktisten alueiden ympäristö on pahoin saastunut. Ongelmat liittyvät luonnonvarojen hyödyntämiseen, maatalouden lisäai- neisiin, liikenteeseen ja käsittelemättömiin jätevesiin. Paikalli- nen väestö kokee kyseiset ongelmat välittömästi. Koko EU:a koskeva asia on ydin- ja säteilyturvallisuus. 5. 2. Keskeinen ongelma liittyy ydinvoimalaitosten osin riittämättö- miin turvatoimiin. Myös radioaktiivisten jätteiden ja käytetyn ydinpolttoaineen säilytys on usein puutteellisesti hoidettu. 5. 4. Myös Itämeren suojelukomissio (Helcom) tekee tärkeää työtä. Näissä toimissa ovat mukana kaikki Itämeren rannikko- valtiot ja EU:n komissio. 6. Liikenneverkot ja aluesuunnittelu Euroopan pohjoisen alueen ongelmana taloudellisessa 6. 1. ja toiminnallisessa mielessä on etäisyys EU:n keskusalueista. Sen vuoksi on oleellista luoda hyvät liikenneyhteydet Pohjois- Euroopan ja muun Euroopan liikenneinfrastruktuurin kanssa. Pohjoismaissa on huonot itä-länsi-yhteydet. Siksi EU kehittää edelleen Euroopan laajuisia liikenneverkkoja (Trans European Networks, TEN). Barentsin euroarktinen liikennealue on yksi uusista 6. 2. hankekokonaisuuksista, joilla itä-länsi-yhteyksiä pyritään ke- hittämään. Arkangelin ja Barentsin käytävät liittyvät tähän kokonaisuuteen. Lentoliikenne, jonka puutteellisuus vaikeuttaa erityisesti elinkeinoelämän yhteistyön kehittymistä, sekä Via Baltica ja Pohjolan kolmio -liikennealue ovat myös erityisen huomionarvoisia. Toisaalta myöskin rautatieliikenteen kehittä- minen ja verkostojen parempi toiminnallinen yhteensovittami- nen on pohjoisessa keskeinen asia. 6. 3. Pitkät välimatkat, syrjäinen sijainti, merikuljetusten keskeinen merkitys kaupalle ja nopeiden yhteyksien tarve jotka asettavat pohjoiselle ulottuvuudelle erityisvaatimuksia, on otettava huomioon sekä TEN-verkon kehittämisessä että tietotekniikan hyödyntämisessä. Pohjoinen ulottuvuus tulisi 6. 4. jatkossa näkyä selkeästi myös juuri valmistuneen Euroopan alueiden käytön suuntavii- voja käsittelevän ohjelman (Euroopan aluekehityssuunnitelma, ESDP) konkretisoinnissa. Erityisesti tämä koskee liikenneverk- koja ja energiaverkostoja. Pohjoisen ulottuvuuden politiikan tulisi myös osaltaan edistää monikeskuksisen kilpailukykyisen alueen muodostumista näille syrjäalueille. 7. Kaupan esteet 7. 1. Kaupan esteet EU:n ja Venäjän välillä ovat rakenteellisia ja teknisiä, perinteisiä rajakaupan esteitä, rikollisuuden sekä koulutuksen ja kulttuurin aiheuttamia esteitä. 5. 3. Myönteisenä seikkana voidaan todeta Arktisen neuvos- ton alaisuudessa tehtävä arktisten alueiden ympäristöyhteistyö joka on käynnistynyt jo vuonna nk. Rovaniemen prosessi, 1990. Myös Itämeren ja Barentsin yhteistyössä ympäristökysy- myksillä on keskeinen asema. 7. 2. Rakenteellisista esteistä yksi merkittävimpiä on luotet- tavan tiedon saaminen taloudellisista toimijoista. Tästä johtuen riskit ovat isot ja liiketoiminnan kustannukset Venäjällä kor- keat. 23. 12. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 374/5 7. 3. Venäjällä ei ole olemassa lainsäädäntöä, joka käytän- nössä mahdollistaa maan myymisen, ostamisen ja kiinnittä- misen. 9. Nykyiset kehittämistyön välineet 7. 4. Keskeinen ongelma sekä lyhytaikaisen että pitkäaikai- sen rahoituksen hankkimisessa Venäjällä on se, että juuri mitään ei voida antaa luottojen vakuudeksi. Epävarma omistus- oikeus ja omistusoikeuden rekisteröinnin puute tekee mahdot- tomaksi kiinnittää omaisuutta. Ulkomaalaisten mahdollisuudet saada lainojen vakuuksia ovat hyvin rajoitetut. 9. 1. Pohjoisen ulottuvuuden käsitteen kattavalla alueella tehdään monimuotoista rajatylittävää, maiden ja alueiden välistä yhteistyötä sekä EU:n tukemana että kansallisesti. EU:n ohjelmista keskeisimpiä ovat Itämeren alueen, Pohjoismaiden sisäiset ja Suomen ja Venäjän raja-alueelle suunnatut Interreg II ja ulkoisessa yhteistyössä Venäjän ja Baltian maiden kanssa toteutettavat Tacis- ja Phare -ohjelmat. -ohjelmat 7. 5. Venäjän kohtuuttomat standardit ja sertifiointivaati- mukset vaikeuttavat kauppaa. Lisäksi sertifiointikustannukset voivat olla yllättävän korkeita ja ylittää etukäteisarviot. 7. 6. Perinteisistä rajakaupan esteistä tärkeimmät ovat tulli- selvitysten viemä pitkä aika ja kustannukset, kohtuuttomat maksut, rajanylityksen hankaluudet sekä korkeat ja alituisesti muuttuvat tariffit. 8. Maantieteellinen määrittely ja olemassa olevat yhteis- työn organisaatiot 8. 1. Maantieteellisesti pohjoisen ulottuvuuden käsite kattaa alueen, joka ulottuu Islannista Luoteis-Venäjälle sekä Norjan-, Barentsin- ja Karanmeriltä Itämeren etelärannikolle. Keskeiset näitä alueita koskevat valtioiden väliset yh- 8. 2. teistyöelimet ovat Itämeren alueen neuvosto, Barentsin euro- arktinen neuvosto, Pohjoismaiden ministerineuvosto, Arktinen neuvosto ja Itämeren suojelukomissio. Bilateraalisesta yhteis- työstä voi esimerkkinä myös mainita Suomen ja Venäjän federaation hallitusten välisen lähialueyhteistyön kehittämis- työryhmän, jossa erityisesti rajaseudut ovat edustettuina. Aluetason välisessä yhteistyössä keskeisimpiä yhteis- 8. 3. työorganisaatioita ovat Itämeren maiden subregionaalinen yhteistyöelin, Itämeren komissio, Barentsin alueneuvosto, Itä- meren alueiden eri yhteistyöorganisaatiot, Pohjoismaisen mi- nisterineuvoston yhteydessä toimivat alueyhteistyöorganisaa- tiot, kuten Pohjoiskalotin neuvosto, kansainvälinen pohjoisten alueiden ”Northern Forum” -organisaatio sekä Pohjanmeriko- missio (North Sea Commission, NSC). Näiden ohella alueiden välistä käytännön yhteistyötä vievät eteenpäin Interreg- ohjelmien seuranta- ja hallintokomiteat. Pohjoisen ulottuvuuden kehitystyössä ei ole tavoiteltu 8. 4. uusien yhteistyömuotojen rakentamista, vaan työ toteutetaan nykyisten rakenteiden puitteissa. EU:n jäsenvaltioilla ja esim. Norjalla on kahdenkeskei- 9. 2. ja siä yhteistyöohjelmia Venäjän ja Baltian maiden kanssa, niiden kautta myönnetään avustuksia, vientiluottoja ja teknistä apua. Myös USA on osallistunut esim. Barentsin alueen kehittämishankkeisiin. 9. 3. Kansainväliset rahoitusorganisaatiot, kuten EBRD, EIB, NEFCO, NIB, ovat myös olleet rahoittamassa alueen kehittä- mistä. Ruotsin ja Suomen unioniin liittymistä varten vuonna 9. 4. 1995 Euroopan yhteisö käynnisti rakennetuen, joka on erityi- sesti suunniteltu ongelmien ratkaisemiseksi EU:n pohjoisilla alueilla, missä väestötiheys on äärimmäisen alhainen (tavoite 6). Tämän tavoitteen mukaisilla ohjelmilla on keskeinen rooli ko. alueiden kehittämistyössä. Uusien rakennerahastosäädök- sien mukaan tavoite 1 -alueiksi hyväksytään BKT-kriteerin ja ne ”pohjoisimmat erityisen ohella merentakaiset alueet harvaanasutut alueet, jotka eivät BKT-kriteerillä valikoidu tavoite 1 -alueiksi, mutta ovat nyt tavoite 6 –alueita”. 9. 5. Maa- ja metsätalouspolitiikka liittyvät kiinteästi asutuk- sen ja elinkeinotoiminnan ylläpitämiseen pohjoisilla alueilla. Komission päätöksen perusteella Suomi on saanut oikeuden maksaa kansallisella rahoituksella pitkäaikaista pohjoista tukea alueilla, jotka sijaitsevat 62. leveyspiirin pohjoispuolella sekä joilla on samanlaiset, niihin välittömästi maataloutta huomattavasti vaikeuttavat ilmastolliset olosuh- teet. Pohjoista tukea tarvitaan jatkossakin ylläpitämään perus- tuotantoa ja sitä kautta tukemaan työllisyyttä, maataloustuot- teiden markkinoille saattamista ja jalostusta sekä erityisesti ympäristönsuojelun ja maaseudun asutuksen säilyttämiseksi. liittyvillä alueilla, joka EU on hyväksynyt metsästrategialinjauksensa, 9. 6. antaa yhteisen perustan ekologiselle metsätaloudelle ja metsien hyödyntämiselle maaseudun voimavarana. Komissio tukee paneurooppalaista sertifiointiprosessia, joka perustuu kansal- listen mallien hyväksymiselle. Tällöin maaseudun kehitys voi- daan määritellä maan olosuhteiden mukaan, sitä voidaan soveltaa toimivasti myös pohjoisilla alueilla. C 374/6 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 23. 12. 1999 10. Alue- ja paikallishallinnon roolin kehittäminen 10. 1. Alue- ja paikallishallinnon kehittyneisyys, toimivuus ja roolin merkitys kansainvälisessä yhteistyössä vaihtelee oleel- lisesti pohjoisen ulottuvuuden alueen maissa. EU:n jäsenmai- den osalta voi todeta paikallis- ja aluetason roolin olevan perinteisesti vahva. Sen sijaan esim. Venäjän siirtymisessä demokratiaan 10. 2. ja markkinatalouteen tärkeä kysymys on se, kuinka Venäjä onnistuu pyrkimyksissä luoda toimiva eurooppalaismallinen paikallis- ja aluehallintojärjestelmä. 10. 3. Käytännön kehittämishankkeet ovat kaikki viime kädessä alueellisia. Hankkeen toteutukset kohdentuvat näin ollen aina alueen väestöön. Sen vuoksi on olennaista luoda toiminta- ja periaatteet, joilla alue- ja paikallishallinto sekä kansalaisjärjestöt voivat osallistua toimintaan ja päätöksente- koon. Pohjoisessa ulottuvuudessa käytännön kehittämis- 10. 4. työtä tehdään usein erityisen vaikeissa olosuhteissa, jolloin alue- ja paikallishallinnon asiantuntemus ja merkitys on keskei- nen. Erityisesti kestävän kehityksen turvaaminen edellyttää alue- ja paikallistason toimijoiden mukanaoloa. 11. Johtopäätökset Yhteenvetona alueiden komitea toteaa seuraavaa: Euroopan unioni on viimeisimmän laajentumisen 11. 1. yhteydessä saanut pohjoisen ulottuvuuden ja sen myötä tietyn- laista tuntumaa jäsenyyttä hakeneisiin valtioihin ja Venäjään. Pohjoisella Euroopalla on erityispiirteitä, jotka toisaalta edel- lyttävät erityisiä tukitoimia, mutta samalla alue muodostaa merkittävän kehittämispotentiaalin koko EU:ta ajatellen. Poh- joisten jäsenvaltioiden alue- ja paikallistahojen edustajilla on merkittävää kokemusta, josta voi olla apua integroidun ohjel- malähtökohdan luomisessa pohjoiselle ulottuvuudelle. Tämä on erityisen tärkeää hakijamaiden kanssa harjoitettavan yhteis- toiminnan kannalta. 11. 3. maantieteellisenä alueena, Venäjälle ja Norjan-, Barentsin- etelärannikolle ulottuvan alueen. Pohjoinen ulottuvuus on nähtävä toisaalta laajana joka kattaa Islannista Luoteis- ja Karanmeriltä Itämeren Pohjoinen ulottuvuus on nähtävä sekä ulkoasioiden 11. 4. että sisäasioiden muodostamana kokonaisuutena. Sisäasioiden osalta pohjoisen ulottuvuuden erityistarpeet tulee näkyä erityi- sesti alue-, rakenne- ja maatalouspolitiikassa. 11. 5. Euroopan pohjoisilla alueilla olevien luonnonvarojen käyttöönotosta on laadittava selvitykset ottamalla huomioon luonnonsuojelulliset seikat sekä se, millä tavalla itse alueet – niiden väestö, mukaan lukien alkuperäiskansat, sekä alueiden elinkeinoelämä – tulevat hyötymään käyttöönotosta. Megapro- jektien toteutuksessa alue- ja paikallistason tulee olla alusta lähtien tiiviisti mukana. 11. 6. On kehitettävä järjestelmä, jonka avulla EBRD ja EIB voivat laajentaa rahoitusta uusille toimialoille ja ottaa nykyistä suurempaa riskiä kehittämishankkeissa. On laadittava kattava suunnitelma alueen järjestäyty- 11. 7. neen rikollisuuden torjumiseksi. On tärkeää, että järjestäyty- nyttä rikollisuutta ja rahanpesua käsitelleen Itämeren maiden neuvoston työryhmän suosituksia aletaan panna täytäntöön. 11. 8. Barentsin liikennealuetta kehitettäessä on synny- tettävä logististen keskusten järjestelmä, joka edistää puuttu- vien yhteyksien rakentamista sekä säännöllisen liikenteen syntymistä keskusten välille. Erityisesti tulee edistää puuttuvien tie- ja rautatieyhteyksien rakentamista ja jo olemassa olevien parantamista Pohjois-Skandinavian ja Venäjän pohjoisten alueiden välillä. On huolehdittava itä-länsisuuntaisten lentoyh- teyksien säilymisestä ja kehittämisestä sekä luotava toimin- taympäristö turvalliselle ilmaliikenteelle. On luotava tehokkaat tietokonepohjaiset järjestelmät nopealle tavaraliikenteelle lii- kennealueen sisällä. On edistettävä koillisväylän kaupallista hyväksikäyttöä. 11. 9. Säännöllisten kuljetusten varmistaminen pohjoisilla alueilla myös talviaikana edellyttää tehokkaan jäänmurtajaka- luston olemassaoloa ja käyttöä. Meriyhteyksien varmistamisek- si on voitava subventoida näitä merenkululle aiheutuvia lisä- kustannuksia muualta tulevilla väylä-, luotsaus- yms. maksuilla. Tiedonannossaan komissio pitää tärkeänä pohjoisen 11. 2. ulottuvuuden sisällyttämistä yhteisön politiikkoihin olemassa olevien kehittämispotentiaalien hyödyntämiseksi ja koko EU:n kannalta tärkeiden ongelmien ratkaisemiseksi. EU:n tulee koota yhteisen toiminta-ajattelun mukaisesti kehittämistoimet Poh- joisen ulottuvuuden alaisessa yhteistyössä ja tehostaa nykyisten instrumenttien hyödynnettävyyttä. 11. 10. Euroopan laajuista liikenneverkkoa kehitettäessä on sen piiriin otettava myös Itämeren alue ”yhteiseurooppalaisena liikennealueena” sekä EU:n liikennepolitiikan puitteissa tuetta- va Itämeren satamien laajentamista ja niiden yhteyksiä sisä- maahan. 23. 12. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 374/7 11. 11. Perifeerisyys on huomioitava pohjoisten alueiden kehittämisessä sallimalla pk-yrityksille tuotteiden kuljetuskus- tannuksia subventoiva kuljetustukijärjestelmä. Perifeerisyys on käsite, joka liittyy kaikkiin EU:n reuna-alueisiin. 11. 19. Pohjoisen ulottuvuuden alueen osalta tulisi mahdol- listaa Itämeren alueen ja Barentsin alueen Interreg III B -ohjelmat. Kyseiset ohjelmat voimistaisivat entisestään hyvin käynnistynyttä yhteistyötä näillä alueilla. Interreg III B -ohjel- missa tulee aluetason roolia nykyisestään kasvattaa. 11. 12. Pohjoisen alueen lentoliikenteen turvaamiseksi on hyväksyttävä periaate, että kaikkien lentokenttien ei tarvitse olla taloudellisesti itse kannattavia, vaan niiden toimintaa voidaan subventoida aluepoliittisin perustein muualta saatavil- la liikennemaksuilla. Tacis-ohjelman hallintoa tulee kehittää ja yksinker- 11. 20. taistaa sekä kohdentaa sen toimenpiteet ottaen huomioon alueiden omat näkemykset. Tacisin raja-alueohjelman (Tacis CBC ) osuutta tulee lisätä, samalla päätösvaltaa tulee siirtää enemmän aluetasolle. 11. 13. Liikennettä ajatellen on EU:n elinkeinoalueiden suh- teen tärkeää, että hakijamaat todella noudattavat sosiaalisia, turvateknisiä ja muita teknisiä vaatimuksia (kaikissa liikenne- muodoissa) ja että ne voivat osallistua markkinoihin ja harjoit- taa alaan liittyviä ammatteja (ennen kaikkea maantieliiken- teessä) liittyessään unioniin. Tässä yhteydessä on erityisesti painotettava periaatteen ”harmonisointi ennen liberalisointia” johdonmukaista noudattamista. Tämä koskee myös perusra- kenteiden käytön korvaamisen periaatteita ja niiden sovelta- mista käytäntöön. 11. 21. Interreg-ohjelmien ja Tacis CBC:n/Phare CBC:n yh- teensovitusta tulee lisätä. Tacis CBC -ohjelma tulee myös tehdä monivuotiseksi ohjelmaksi sovittaa uusien Interreg- ja ohjelmien kanssa. Mikäli Tacis CBC ja Phare CBC -ohjelmia voidaan kehittää ja yksinkertaistaa olisi mahdollista valita kyseisille ohjelmille yhteiset päätöksentekoelimet. Tällöin olisi myöskin tarkoituksenmukaista luoda yhteinen rahasto Inter- reg-ohjelmille ja Tacis CBC ja Phare CBC -ohjelmille. 11. 14. Luotettavan tiedon saamiseksi taloudellisista toimi- joista Venäjällä on luotava ajan tasalla pidettävä, helposti käytettävä alueidenvälinen informaatiojärjestelmä, josta selviää yritysten omistusrakenne ja josta saa myös yritysten luottotie- toja. Vapaatalousvyöhykkeen muodostaminen Suomen 11. 22. ja Venäjän rajan yli voisi merkittävästi edistää kulttuuri-, talous- ja ympäristöyhteistyötä EU:n ja Venäjän yhteisellä raja-alueella. Euroopan unionin tulisi alueiden komitean mie- lestä edistää vapaatalousvyöhykkeen perustamista koskevaa selvitystyötä ja osallistua siihen. Venäjää on autettava nopeasti luomaan laillinen ja 11. 15. käytännöllinen maaomaisuuden ja kiinteistöjen rekisteröin- tijärjestelmä ja säännökset, jotka suojaavat rekisteröidyt oi- keudet. että uudet On tarkoituksenmukaista, 11. 16. Interreg- ohjelmat voidaan hyväksyä alueille, joilla jo on aikaisemmalta ohjelmakaudelta vakiintunut yhteistyö (jatkuvuus). On tärkeää, että ohjelmat ovat niitä koskevien alueiden hallinnoitavissa. Uusien yhteistyömuotojen rakentaminen on suotavaa, mutta hallinto- ja yhteistyömallien erilaisuus on mahdollistettava (joustavuus). 11. 17. Uudessa Interreg-yhteisöaloitteessa on painopiste asetettava selkeästi rajanylittäviin yhteistyöohjelmiin. Näiden ohjelma-alueiden maantieteellinen rajaus voitaisiin periaat- teessa säilyttää ennallaan. 11. 18. Baltic Project Facilityn jatkaminen EU:n Phare- ja Tacis-ohjelmien puitteissa on välttämätöntä Pohjois-Puolan, Baltian maiden ja Venäjän alue- ja paikallisviranomaisten avustamiseksi pohjoisen ulottuvuuden käsitteen alla harjoitet- tavassa yhteistyössä. Tämän lisäksi Tacis-ohjelmaan tulisi sisäl- jotta lyttää erityistoimia instituutioiden luomista varten, Venäjän ja etenkin Luoteis-Venäjän alue- ja paikallisviranomai- sia voitaisiin tukea. 11. 23. Euroopan kannalta on tärkeää, että pohjoiset alueet entistä tiiviimmin paneutuvat kehittämään arktista osaamista ja tutkimusta sekä teknologiaa osana yhteistä eurooppalaista osaamista. Se vahvistaisi paitsi pohjoisten alueiden elinkeino- ja ympäristöpoliittisia kehittämismahdollisuuksia, myös Eu- roopan asemaa globaalisti. 11. 24. Arktisten alueiden hyödyntämättömien luonnonrik- kauksien kartoituksessa ja ympäristön kestävässä hyödyntämi- sessä on tutkimuksen keinoin varmistauduttava siitä, että hyödyntämistoiminnassa huolehditaan luonnonmaiseman, biologisen monimuotoisuuden ja geenivarojen sekä alkuperäis- kansojen oikeuksien ja pohjoisten kulttuurien elinvoimaisuu- den säilymisestä. Globaalimuutoksen tutkimuksessa erityistä huomiota tulee kiinnittää biodiversiteetin vähenemiseen, ilma- kehän ja maaperän saastumiseen ja liikenteen, matkailun sekä elinkeinotoiminnan pohjoiselle luonnolle aiheuttamiin rasituksiin. 11. 25. Arktisen ihmisen yhdyskuntia koskevassa tutkimuk- sessa tulee kohdistaa kasvavaa huomiota pohjoisen alueraken- teen dynamiikkaan sekä alueellisen kehityksen strategioihin päämääränä kaikkien väestöryhmien kannalta toimivat, moni- puoliset, elinkelpoiset ja terveelliset yhdyskunnat. Tutkimuksen pitää tuottaa tietoa siitä, kuinka aluerakenteen muutokset ja sosiaalisesti voivat hallitusti. Yhdyskuntien sosiaaliset ongelmat tulee identifioida ja ratkaisumalleja kehittää. tapahtua ekologisesti, taloudellisesti C 374/8 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 23. 12. 1999 Pohjoisten alueiden luonnonvarojen kestävä hyö- 11. 26. dyntäminen elinkeino- ja energiapolitiikan tavoitteina on tärkeää koko Euroopan kannalta. Myös alueen matkailullinen ja virkistyskäytöllinen hyödyntäminen tulee nähdä selkeänä kehityspotentiaalina. 11. 27. Pohjoisten alueiden kehitysongelmiin liittyy myös sukupuolten välisen jakauman vinoutuminen. Voimakas muut- toliike vaikuttaa nykyisin osaltaan tilanteeseen. Kehittämistoi- mien tulisi näin ollen tukea naisten työssäkäynnin mahdolli- suuksien parantamista. Tasa-arvokysymys on luonteeltaan myös sellainen, joka edellyttää pohjoisen ulottuvuuden suhteen läheisyysperiaatteen parempaa huomioimista. ollen pohjoisen ulottuvuuden käsitteeseen tulisi sisällyttää myös kulttuuri eri muodoissaan. 11. 29. Pohjoista ulottuvuutta koskevan politiikan tulevassa kehityksessä on tärkeää antaa alue- ja paikallisviranomaisille ja/tai niiden yhteistyöorganisaatioille mahdollisuus osallistua tähän prosessiin. Osallistuminen voisi alkaa marraskuussa Helsingissä pidettävässä pohjoista ulottuvuutta käsittelevässä ministerikonferenssissa. 11. 30. Komission tulee harkita osallistumista sellaisten or- ganisaatioiden toimintaan, jotka oleellisesti edistävät pohjoisen ulottuvuuden tavoitteiden toteutumista. 11. 28. Pohjoisen ulottuvuuden piiriin kuuluvat alueet eroa- vat toisistaan monin tavoin, ei vain yhteiskunnallisen kehityk- sen ja elintason vaan myös kulttuurin osalta. Kulttuuristen erojen molemminpuolinen ymmärtäminen lisää hedelmällisen yhteistyön mahdollisuuksia erityyppisessä toiminnassa. Näin 11. 31. Pohjoista ulottuvuutta koskevan EU:n lähestymista- van edistämiseksi uuden komission on perustettava virallinen yksikkö, jossa myös paikallisen ja alueellisen toimivallan tarve otetaan huomioon ja joka tukee aihetta käsittelevien EU:n politiikan alojen yhteistyötä. Bryssel 15. syyskuuta 1999. Alueiden komitean puheenjohtaja Manfred DAMMEYER


title: Parecer do Comité das Regiões sobre o «Relatório da Comissão ao Conselho Europeu «Legislar melhor 1998. Uma responsabilidade a partilhar»»

eurovoc_concepts:
EU law
principle of subsidiarity

formats: html pdf print

text: 23. 12. 1999 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias C 374/11 O Comité das Regio˜ es louva a nova redacça˜o do regulamento em que o controlo da autorizaça˜o e do pagamento de todas as despesas e o controlo e a verificaça˜o de todas as receitas da Agência sa˜o exercidos pelo auditor financeiro porquanto assegura um sistema independente e uniforme. Bruxelas, 15 de Setembro de 1999. O Presidente do Comité das Regio˜es Manfred DAMMEYER Parecer do Comité das Regio˜ es sobre o «Relato´ rio da Comissa˜o ao Conselho Europeu “Legislar melhor 1998. Uma responsabilidade a partilhar”» (1999/C 374/04) O COMITE´ DAS REGIO˜ ES, Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Europeia (Tratado CE) e, em particular, o artigo 5. o; Tendo em conta o Tratado de Amsterda˜o e, em particular, o Protocolo 7, sobre a aplicaça˜o dos princı´pios de subsidiariedade e de proporcionalidade, bem como a Declaraça˜o n. o 39, sobre a qualidade de redacça˜o da legislaça˜o comunita´ria; Tendo em conta as concluso˜ es do Conselho de Viena de 11 e 12 de Dezembro de 1998, segundo as quais os futuros relato´ rios da Comissa˜o sobre o tema «legislar melhor» teriam de ser apresentados a tempo de possibilitar ana´lise aprofundada, nomeadamente no Comité das Regio˜ es; Tendo em conta o relato´ rio da Comissa˜o ao Conselho Europeu «Legislar melhor 1998. Uma responsabilidade comum» (COM(1998) 715 final); Tendo em conta a resoluça˜o do Parlamento Europeu sobre o Relato´ rio da Comissa˜o ao Conselho Europeu «Legislar melhor 1997», adoptada em 18 de Dezembro de 1998; Tendo em conta a decisa˜o da Mesa de 10 de Março de 1999, em conformidade com o 4. o para´grafo do artigo 198. o-C do Tratado que institui a Comunidade Europeia, de confiar a preparaça˜o de um parecer de iniciativa à Comissa˜o de Assuntos Institucionais; Tendo em conta o parecer do Comité das Regio˜ es de 11 de Março de 1999 sobre o princı´pio de subsidiariedade «Para uma verdadeira cultura da subsidiariedade — Apelo do Comité das Regio˜ es» (CdR 302/98 fin) (1); Tendo em conta o projecto de parecer elaborado pela Comissa˜o de Assuntos Institucionais em 27 de Abril de 1999 (relatora: Mercedes Bresso) (CdR 50/99 rev. 1); Considerando que o princı´pio de subsidiariedade, introduzido no actual artigo 5. o do Tratado CE pelo Tratado de Maastricht, em 1992, é um princı´pio dinâmico com valor constitucional, tendente a garantir que as deciso˜ es sejam tomadas o mais pro´ ximo possı´vel dos cidada˜os da Unia˜o; (1) JO C 198 de 14. 7. 1999, p. 73. C 374/12 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias 23. 12. 1999 Considerando que o princı´pio de subsidiariedade, tal como enunciado nos Tratados e no Protocolo 7 do Tratado de Amsterda˜o, respeita aos sectores que na˜o sa˜o de competência exclusiva da Comunidade e proporciona uma orientaça˜o sobre o modo como as competências devem ser aplicadas a nı´vel comunita´rio, observado que seja o acervo comunita´rio e o equilı´brio institucional; Considerando que o respeito do princı´pio de subsidiariedade é mais importante do que nunca numa altura em que ha´ que construir e afirmar uma cidadania europeia mais ampla, adoptou, na 30. a reunia˜o plena´ria de 15 e 16 de Setembro de 1999 (sessa˜o de 15 de Setembro), o presente parecer por unanimidade. 1. Introduça˜o O relato´ rio sobre a aplicaça˜o do princı´pio de subsidia- 1. 1. riedade, apresentado anualmente pela Comissa˜o ao Conselho Europeu desde 1992, foi ampliado em 1995. Hoje, no mesmo documento, a Comissa˜o examina as iniciativas tomadas para melhorar as normas comunita´rias, referindo tanto a aplicaça˜o dos princı´pios de subsidiariedade e de proporcionalidade como os problemas que respeitam à qualidade da redacça˜o dos textos e respectiva divulgaça˜o. 1. 2. Referindo-se aos princı´pios de subsidiariedade e de proporcionalidade, a Comissa˜o considera que, com a sua inserça˜o no novo artigo 5. o do Tratado CE e a adopça˜o do Protocolo 7 sobre essa matéria, anexo à Acta Final do Tratado de Amsterda˜o, existem actualmente regras bem claras sobre a aplicaça˜o de tais princı´pios, regras essas que a Comissa˜o se propo˜ e aplicar sem aguardar a ratificaça˜o do pro´ prio Tratado. 1. 3. Em 1998, legislar melhor foi um constante objectivo da Comissa˜o, que considera ter efectuado um trabalho que «deu os seus frutos», com resultados concretos. Em termos globais, o nu´ mero de propostas diminuiu, a Comissa˜o concen- trou-se, no exercı´cio do seu direito de iniciativa, em objectivos polı´ticos priorita´rios, consultando as partes interessadas, nomeadamente, mediante o mecanismo de apresentaça˜o de livros brancos, verdes e comunicaço˜ es, e elaborando disposi- ço˜ es que fossem o mais claras possı´vel, simples e acessı´veis. Neste contexto, e na sequência da adopça˜o do Proto- 1. 4. colo 7 sobre subsidiariedade e proporcionalidade, anexo ao Tratado de Amsterda˜o, e da Declaraça˜o n. o 39 sobre a qualidade de redacça˜o da legislaça˜o comunita´ria, anexa ao Tratado mencionado, o interesse polı´tico pelo processo legisla- tivo aumentou muito. Tanto o Conselho Europeu de Cardiff, de Junho de 1998, como a reunia˜o informal de Chefes de Estado e de Governo de Pörtschach, em Outubro, sublinharam a centralidade do princı´pio de subsidiariedade como elemento de reforço da legitimidade democra´tica da Unia˜o. na˜o se podem eximir às suas responsabilidades perante os cidada˜os. Esta responsabilidade implica também os Estados- -Membros, que devem multiplicar os esforços tanto para simplificar a legislaça˜o nacional como para transpor para o direito nacional correcta e atempadamente as directivas comunita´rias. Para que o trabalho efectuado para «legislar melhor» 1. 6. seja compreendido a todos os nı´veis, é também indispensa´vel um esforço de informaça˜o e comunicaça˜o dirigido aos cida- da˜os, que tenha também em conta as novas tecnologias e respectivo potencial. 1. 7. Todos os intervenientes no processo legislativo comu- nita´rio devem colaborar no sentido de explicar «quem faz o quê» na Unia˜o Europeia, para que os cidada˜os possam compreender a utilidade de uma acça˜o a nı´vel europeu. O apoio dos cidada˜os à construça˜o europeia depende da transparência dos poderes e da possibilidade de identificar as responsabilidades. 2. Observaço˜ es na generalidade 2. 1. Um parecer que desbravara´ o caminho 2. 1. 1. Na sequência das concluso˜ es do Conselho Europeu de Viena, de 11 e 12 de Dezembro de 1998, segundo as quais haveria que apresentar os futuros relato´ rios da Comissa˜o sobre subsidiariedade a tempo de permitir debates aprofundados, nomeadamente, no âmbito do Comité das Regio˜ es, este examinou pela primeira vez o relato´ rio «Legislar melhor», que a Comissa˜o anualmente apresenta ao Conselho Europeu. 2. 1. 2. O Comité sublinha a importância deste parecer, pioneiro e precursor do futuro procedimento de consulta previsto nas concluso˜ es de Viena para os relato´ rios anuais sobre subsidiariedade. 1. 5. Legislar melhor é tarefa que respeita a todos os o´ rga˜os legislativos comunita´rios, é uma responsabilidade comum, como o sublinhou a Comissa˜o ao dar tı´tulo ao seu pro´ prio relato´ rio, que respeita a todas as instituiço˜ es, instituiço˜ es que 2. 1. 3. A aplicaça˜o dos princı´pios de subsidiariedade e de proporcionalidade é actualmente o quadro de referência de toda a actividade legislativa comunita´ria no âmbito das competências na˜o exclusivas da Unia˜o. 23. 12. 1999 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias C 374/13 2. 1. 4. No parecer de iniciativa sobre o princı´pio de subsidia- riedade «Para uma verdadeira cultura de subsidiariedade — Apelo do Comité das Regio˜ es» (CdR 302/98 fin) (1), adoptado em 11 de Março de 1999, o CR recordou como, desde a sua constituiça˜o, sempre se erigira em guardia˜o do princı´pio de subsidiariedade. O Comité sempre se declarou favora´vel à defesa de instituiço˜ es europeias fortes, mas simultaneamente ligeiras e eficientes e que se concentrassem em tarefas que os outros nı´veis de governo directamente responsa´veis perante os cidada˜os na˜o pudessem resolver eficazmente. Na˜o tinha assim lo´ gica alguma que a instituiça˜o que 2. 1. 5. congrega os representantes das pessoas colectivas territoriais e que é, portanto, a natural deposita´ria do princı´pio de subsidiariedade, na˜o fosse chamada a exprimir a sua avaliaça˜o sobre o relato´ rio de uma actividade legislativa que nesse princı´pio se inspira e em que assenta a sua aplicaça˜o. 2. 1. 6. dimento de consulta comunita´rio seja agora eliminada. O Comité congratula-se que essa anomalia no proce- 2. 2. Os princı´pios de subsidiariedade e de proporcionalidade 2. 2. 1. No relato´ rio «Legislar melhor 1998. Uma responsabi- lidade comum», a Comissa˜o define os princı´pios de subsidiarie- dade e de proporcionalidade como princı´pios «claros e agora codificados», partindo do que a subsidiariedade na˜o é para chegar àquilo que ela é. 2. 2. 2. Admite, todavia, que tais princı´pios sa˜o e devera˜o continuar a ser evolutivos, convindo, assim, na˜o fixar as competências da Unia˜o de uma vez por todas, mas antes dinamiza´-las, intervindo ou abstendo-se aquela de intervir, apresentando justificaça˜o oportuna e definindo com mais exactida˜o os termos e a dimensa˜o da sua acça˜o. 2. 2. 3. O Comité concorda com a Comissa˜o sobre o cara´cter dinâmico do princı´pio de subsidiariedade, dado que a acça˜o da Comunidade se pode ampliar ou reduzir de acordo com as circunstâncias, sempre dentro dos limites dos objectivos e competências previstos nos Tratados. A este respeito, o Comité entende por necessa´rio lançar o mais brevemente possı´vel um debate sobre a repartiça˜o de competências, de forma a preservar a ampliaça˜o da margem de iniciativa das regio˜ es e autarquias locais dos Estados- -Membros, e solicita que este tema seja tratado na pro´ xima Conferência Intergovernamental. 2. 2. 4. O Comité considera que o princı´pio de subsidiarie- dade é um princı´pio regulador das relaço˜ es entre a Unia˜o Europeia, os Estados-Membros e as autarquias, devendo, por isso, a definiça˜o dada no novo artigo 5. o do Tratado CE aplicar-se às relaço˜ es entre a Comunidade, os Estados-Membros e as autarquias locais e regionais, sem prejuı´zo de as relaço˜ es (1) JO C 198 de 14. 7. 1999, p. 73. entre as autarquias e os pro´ prios Estados serem disciplinadas pelos respectivos sistemas constitucionais. 2. 2. 5. O pro´ prio Tratado, sublinha o Comité, prevê que as deciso˜ es sejam tomadas ao nı´vel mais pro´ ximo do cidada˜o, que na˜o coincide necessariamente com o nı´vel nacional. O princı´pio de subsidiariedade é assim um princı´pio de proximidade e de efica´cia, inferindo-se que esse princı´pio se destina a ser aplicado também às relaço˜ es com as autarquias, implicando que os Estados devem deixar às autarquias locais e regionais as responsabilidades e as deciso˜ es que estas podem tomar com mais efica´cia. 2. 2. 6. O Comité considera oportuno lembrar que, quando da revisa˜o dos Tratados, por va´rias vezes solicitou a instituiça˜o de garantias jurı´dicas e polı´ticas de plena aplicaça˜o do princı´pio de subsidiariedade, mas isso agora na˜o foi contemplado, ta˜o-pouco o foi no Tratado de Amsterda˜o. 2. 2. 7. O Comité tem para si que um sistema de garantias que incluı´sse também as autarquias evitaria, ainda, o risco de os Estados-Membros se sentirem tentados a utilizar a subsidiariedade como a´libi para a renacionalizaça˜o das polı´ti- cas comunita´rias. O Comité considera que os princı´pios de proximi- 2. 2. 8. dade e de efica´cia podem ser realizados mediante uma nova definiça˜o das competências da Unia˜o Europeia, no quadro da qual seja possı´vel distribuir as responsabilidades, ou reconhecer comunidades de responsabilidade, na˜o so´ entre os nı´veis comunita´rio e nacional, mas entre os va´rios nı´veis, dando preferência ao que proporcione possibilidades de decisa˜o mais eficaz e de envolvimento dos cidada˜os. Convém recordar aqui que a aplicaça˜o administrativa do direito comunita´rio deve continuar a ser, em princı´pio, prerrogativa dos Estados- -Membros, de conformidade com as suas disposiço˜ es constitu- cionais. E´ o modo de assumir as competências, repartidas e partilhadas entre todos, que deve ser examinado, tendo em vista garantir a coerência e conferir à subsidiariedade uma dimensa˜o realmente evolutiva e dinâmica. Nesta matéria, o Comité reafirma a sua firme con- 2. 2. 9. vicça˜o de que o rigoroso respeito do princı´pio de subsidiarie- dade é mais importante do que nunca, numa altura em que ha´ que construir e afirmar uma cidadania europeia mais ampla. 2. 2. 10. O Comité insiste, também, em que a solidariedade europeia representa um valor fundamental do modelo social europeu, complementar ao princı´pio de subsidiariedade. 3. Observaço˜ es na especialidade 3. 1. O Comité sublinha que o facto de tratar num u´ nico documento da aplicaça˜o dos princı´pios de subsidiariedade e de proporcionalidade, bem como dos problemas relativos à qualidade formal dos textos, redunda em prejuı´zo do aprofundamento da ana´lise e do debate sobre os dois aspectos, entre si muito diferentes, mas simultaneamente ta˜o essenciais um como o outro para aproximar a Unia˜o Europeia dos cidada˜os. C 374/14 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias 23. 12. 1999 3. 2. O Comité regista o esforço efectuado pela Comissa˜o para respeitar o princı´pio de subsidiariedade no exercı´cio dos seus poderes legislativos e regulamentares, retirando muitas das suas propostas e reduzindo o nu´ mero de novas propostas. A Comissa˜o deve concentrar a sua acça˜o nas questo˜ es verdadei- ramente europeias que lhe foram atribuı´das pelos Tratados e abster-se de regulamentar em âmbitos que sa˜o de competência regional ou local e que sa˜o manifestamente mais bem tratados em nı´veis de governo mais pro´ ximos do cidada˜o. As deciso˜ es europeias deveriam ser elaboradas de 3. 3. forma a deixarem a maior margem possı´vel às deciso˜ es nacionais, regionais e locais: assim, o Comité sublinha, também, a necessidade de a legislaça˜o europeia se limitar, tanto quanto possı´vel, a leis-quadro que fixem objectivos de harmonizaça˜o, deixando a regulamentaça˜o especı´fica para os nı´veis inferiores. Com efeito, uma harmonizaça˜o demasiado precisa a nı´vel europeu pode ter pesadas consequências nas autarquias locais, quer no exercı´cio das suas competências quer na sua capacidade de adaptaça˜o. O Comité das Regio˜ es recorda, neste contexto, o seu parecer sobre a «Euroformaça˜o para as autoridades locais e regionais da Europa» (CdR 404/98 fin) (1). Nele, o Comité das Regio˜ es convidava justamente a Comissa˜o a estabelecer um programa que assegurasse aos polı´ticos e funciona´rios locais e regionais formaça˜o que os capacitasse para satisfazer as obrigaço˜ es de informaça˜o. 3. 8. O Comité sau´ da a disposiça˜o da Comissa˜o de promover um dia´logo amplo, aberto e construtivo com as partes directamente afectadas pela legislaça˜o comunita´ria, lamen- tando, na˜o obstante, que o poder regional e local na˜o seja mencionado na lista de parceiros, conhecendo-se o papel-chave que aquele desempenha na vida europeia. Entende o Comité que ele pro´ prio, bem como as respectivas associaço˜ es reconhe- cidas, deveriam ser necessariamente consultados sobre todas as grandes questo˜ es que lhes (e aos cidada˜os que representam) dizem respeito. Assim, o Comité toma conhecimento com grande 3. 9. interesse das linhas comuns em matéria de qualidade de redacça˜o dos textos legislativos (2). Assim, o Comité insiste na necessidade de respeitar a 3. 4. prioridade das directivas sobre os regulamentos, deixando as primeiras aos Estados-Membros e autarquias a possibilidade de identificar, com base nas realidades respectivas, os instrumen- tos legislativos mais adequados à realizaça˜o dos objectivos ja´ fixados a nı´vel europeu. O Comité regista as medidas de simplificaça˜o tomadas 3. 10. apo´ s o Conselho de Edimburgo, com a iniciativa SLIM e a task force Best, mas considera que deve ainda ser feito um esforço, juntamente com os Estados-Membros, para avançar rapida- mente neste domı´nio. 3. 5. O Comité frisa que seria conveniente, como também é sublinhado pelo Parlamento Europeu na resoluça˜o sobre o relato´ rio «Legislar melhor» relativo a 1997, adoptada em 18 de Dezembro de 1998, reexaminar a nomenclatura dos diplomas comunita´rios e introduzir uma hierarquia de normas. 3. 6. Quanto aos problemas inerentes à qualidade formal das normas comunita´rias, o Comité sublinha que estas abran- gem as regio˜ es e as autarquias locais na sua condiça˜o de destinata´rios das medidas, responsa´veis, nalguns casos, pela aplicaça˜o da legislaça˜o, e de divulgadores da informaça˜o a nı´veis territoriais inferiores e aos cidada˜os. 3. 7. O livro verde sobre a informaça˜o do sector pu´ blico na sociedade da informaça˜o insiste na importância do acesso para os cidada˜os e o papel do sector pu´ blico. As autarquias locais sa˜o cada vez mais chamadas a garantir acesso generalizado à informaça˜o, que responda à exigência dos cidada˜os de saber mais sobre a Unia˜o Europeia, exigência essa quantificada também pelas sondagens do Eurobaro´ metro. 3. 11. O Comité convida, ainda, a Comissa˜o a acelerar o mais possı´vel o trabalho de codificaça˜o e consolidaça˜o e, em particular, a envidar todos os esforços ao seu alcance para que, o mais rapidamente possı´vel, se chegue a um acordo interinstitucional, que a pro´ pria Comissa˜o deseja, sobre a revisa˜o redaccional, em muitos casos ja´ indispensa´vel para se poder consultar as normas comunita´rias. Relativamente à atença˜o reservada à utilizaça˜o do 3. 12. potencial oferecido pelos tecnologicamente instrumentos avançados, o Comité observa que estes precisam em breve de uma requalificaça˜o. Tal como é demonstrado pelos pro´ prios dados fornecidos pela Comissa˜o no seu relato´ rio, o utilı´ssimo instrumento que é o servidor Europa atingiu, devido ao elevadı´ssimo nu´ mero de contactos, um tal nı´vel de saturaça˜o, que se torna praticamente inacessı´vel em tempo razoa´vel através dos equipamentos de que normalmente dispo˜ em os cidada˜os. O feno´ meno também ja´ atinge, alia´s, algumas bases de dados que proporcionam serviços pagos. Por outro lado, o preço do acesso a essas bases de dados na˜o deve exceder o preço de custo. 3. 13. Assim, o Comité convida a Comissa˜o a adaptar os instrumentos às exigências de cada vez maior nu´ mero de cidada˜os de entrar em contacto com a Unia˜o Europeia através do seu servidor. O Comité sustenta que este papel crescente das regio˜ es e autarquias locais como divulgadores das informaço˜ es sobre a Unia˜o Europeia deve ser tido em devida consideraça˜o nos pro´ ximos documentos da Comissa˜o. (1) JO C 198 de 14. 7. 1999, p. 86. (2) JO C 73 de 17. 3. 1999. 23. 12. 1999 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias C 374/15 3. 14. O Comité insiste ainda na necessidade de as escolhas tecnolo´ gicas efectuadas pelas instituiço˜ es europeias respeita- rem sempre a livre concorrência, garantindo o acesso a todos os cidada˜os, independentemente do sistema informa´tico utilizado. 3. 15. O Comité frisa, também, a importância de multiplicar os esforços para aumentar as redes de informaça˜o, recorrendo, como ja´ acontece, à colaboraça˜o com as autarquias, e de aumentar a divulgaça˜o que através destas podem ter as publicaço˜ es e as campanhas de informaça˜o. 3. 16. O Comité subscreve a to´ nica colocada pela Comissa˜o na necessidade de colaboraça˜o entre as instituiço˜ es para alcançar o objectivo de legislar melhor, mas considera também dever sublinhar que so´ com uma revisa˜o do processo legislativo na Unia˜o, e uma mais correcta clarificaça˜o dos poderes das instituiço˜ es, tal sera´ verdadeiramente possı´vel. Bruxelas, 15 de Setembro de 1999. O Presidente do Comité das Regio˜es Manfred DAMMEYER Parecer do Comité das Regio˜ es sobre os «Aspectos Institucionais do Alargamento “O Poder Local e Regional no Centro da Europa”» O COMITE´ DAS REGIO˜ ES, (1999/C 374/05) Tendo em conta a decisa˜o da Mesa de 15 de Julho de 1998, nos termos do artigo 198. o-C, quarto para´grafo do Tratado que institui a Comunidade Europeia, de elaborar um parecer sobre a matéria e de encarregar a Comissa˜o de Assuntos Institucionais da preparaça˜o dos correspondentes trabalhos; Tendo em conta o parecer adoptado pela Comissa˜o de Assuntos Institucionais em 6 de Julho de 1999 (CdR 52/99 rev. 2) (relatores: Lorde Hanningfield DL e Louppen-Laurant), adoptou na 30. a reunia˜o plena´ria de 15 e 16 de Setembro de 1999 (sessa˜o de 15 de Setembro) o parecer que segue. 1. Introduça˜o A pro´ xima adesa˜o dos novos Estados-Membros representara´ o maior alargamento da histo´ ria da Unia˜o quer pelo nu´ mero de novos Estados-Membros, quer pelo aumento da populaça˜o. Reconhece-se, em geral, que as estruturas criadas ha´ quatro décadas para uma unia˜o econo´ mica entre seis paı´ses esta˜o desadequadas para uma Unia˜o a 15, muito menos a vinte ou mais Estados-Membros. Os recentes acontecimentos mostra- ram claramente a necessidade de proceder com urgência a uma revisa˜o radical das instituiço˜ es e da administraça˜o da Unia˜o Europeia, de mais democracia e transparência. Acresce que a «trama» da Unia˜o é hoje muito mais cerrada do que ha´ quarenta anos. A Unia˜o ja´ na˜o é uma associaça˜o de capitais; tornou-se também uma Europa de regio˜ es e municı´- pios, facto reconhecido com a criaça˜o do Comité das Regio˜ es. As regio˜ es e os municı´pios podem considerar-se partes consti- tutivas da Unia˜o, desempenhando um papel crucial no pro- cesso contı´nuo de desenvolvimento da Unia˜o Europeia. A pro´ xima conferência intergovernamental deve conduzir a uma Unia˜o Europeia democra´tica, descentralizada e eficiente, com instituiço˜ es bem apetrechadas para responder às exi- gências de mais de 500 milho˜ es de cidada˜os europeus no século XXI. A perspectiva de um ulterior alargamento da UE oferece a possibilidade de rever as regras de funcionamento das va´rias instituiço˜ es comunita´rias, incluindo o Comité das Regio˜ es. O presente parecer trata dos aspectos institucionais do 1. 1. alargamento relacionados com o Comité das Regio˜ es. Versa sobre dois domı´nios fundamentais: — o impacte directo do alargamento sobre os trabalhos do CR