title: 1999/695/EF: Kommissionens beslutning af 15. september 1999 om en procedure efter EF-traktatens artikel 81 og EØS-aftalens artikel 53 (sag IV/36.748 - REIMS II) (meddelt under nummer K(1999) 2596) (EØS-relevant tekst)

eurovoc_concepts:
Universal Postal Union
agreement (EU)
application of EU law
postal service
provision of services

text: 26. 10. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 275/17 II (Retsakter hvis offentliggørelse ikke er obligatorisk) KOMMISSIONEN KOMMISSIONENS BESLUTNING af 15. september 1999 om en procedure efter EF-traktatens artikel 81 og EØS-aftalens artikel 53 (sag IV/36. 748 — REIMS II) (meddelt under nummer K(1999) 2596) (EØS-relevant tekst) (1999/695/EF) KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR — under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske samarbejdsområde, under henvisning til Rådets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, første forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikler 85 og 86 (1), senest ændret ved forordning (EF) nr. 1216/1999 (2), særlig artikel 6 og 8, under henvisning til begæringen om negativattest og anmel- delsen med henblik på fritagelse, som blev indgivet i henhold til artikel 2 og 4 i forordning nr. 17 den 31. oktober 1995 og de supplerende anmeldelser af 12. januar, 2. februar og 28. september 1998, under henvisning til resuméet af begæringen og anmeldelsen, der er offentliggjort i overensstemmelse med artikel 19, stk. 3, i forordning nr. 17 (3), efter høring af Det Rådgivende Udvalg for Kartel- og Mono- polspørgsmål, og om negativattest, subsidiært fritagelse efter EF-traktatens artikel 81, stk. 3. Efter at flere andre posttjenester havde tilsluttet sig aftalen, blev oplysningerne i anmeldelsen suppleret og ændret ved breve af henholdsvis 12. januar og 2. februar 1998. Endelig modtog Kommissionen en første tillægsaftale ved brev af 28. september 1998. I brev af 30. juli 1998 præciserede parterne, at deres ansøgning også er indgivet efter de relevante bestem- melser i EØS-aftalen (artikel 53). II. PARTERNE ud fra følgende betragtninger: (2) A. FAKTISKE OMSTÆNDIGHEDER I. INDLEDNING (1) Den 31. oktober 1997 blev en aftale om terminalafgifter til mellem posttjenester Kommissionen efter forordning nr. 17 med anmodning (»REIMS II-aftalen«) anmeldt (1) EFT 13 af 21. 2. 1962, s. 204/62. (2) EFT L 148 af 15. 6. 1999, s. 5. (3) EFT C 371 af 1. 12. 1998, s. 7. På anmeldelsestidspunktet havde 13 posttjenester under- tegnet REIMS II-aftalen. Siden er tre flere kommet til. Aftalen omfatter nu posttjenesterne i alle EF's medlems- stater undtagen Nederlandene samt posttjenesterne i Norge og Island: Post und Telekom Austria (Østrig), La Poste/De Post (Belgien), Post Danmark, Posti (Finland), La Poste (Frankrig), Deutsche Post, Hellenic Post ELTA, Íslandspóstur hf. , An Post (Irland), Poste Italiane, Entre- prise des Postes & Télécommunications (Luxembourg), Posten (Norge BA), CTT Correios de Portugal, Correos y Telégrafos (Spanien), Posten (Sverige) og The Post Office (Det Forenede Kongerige). Parterne er de traditionelle posttjenester i deres respektive lande. L 275/18 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 10. 1999 (3) Hidtil er det kun to medlemsstater (Sverige og Finland), der har gennemført en fuldstændig liberalisering af post- sektoren. Posttjenesterne i alle de andre lande har fortsat lovfæstede monopoler på bestemte områder, hvor de har eneret på at levere posttjenester. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/67/EF af 15. december 1997 om fælles regler for udvikling af Fællesskabets indre marked for posttjenester og forbedring af disse tjenesters kvalitet (4) (postdirektivet) siger i artikel 7, stk. 1 og 2: indsamling, sortering, »1. I det omfang det er nødvendigt for at opfylde befordringspligten, omfatter de tjenester, som de enkelte medlemsstater kan give de befordringspligtige virksom- heder eneret på, transport og omdeling af indenlandske brevforsendelser under 350 g, herunder også hurtigere omdeling end normalt, for hvilken taksten er mindre end fem gange den offentlige takst for en brevforsendelse på første vægtsats i den hurtigste standardkategori, når en sådan findes. I tilfælde af gratis postbefordring for blinde og svagtseende kan der vedtages undtagelser fra vægt- og prisbetingelserne. 2. I det omfang det er nødvendigt for at opfylde befordringspligten, skal grænseoverskridende post og adresserede reklameforsendelser fortsat kunne omfattes af eneret inden for pris- og vægtgrænserne i stk. 1. « Dermed er i det mindste en del af posttjenesterne (især ekspreskurertjenester) liberaliseret i alle landene. Parterne er hver især langt de vigtigste posttjenester i deres hjem- lande. Nogle har en meget stor omsætning. I 1997 nåede den største af disse tjenester, Deutsche Post AG, 27,136 mia. DEM således (13,874 mia. EUR). omsætning på en III. DE BERØRTE MARKEDER (4) Den anmeldte aftale vedrører markederne for normal (i modsætning til eksprespost) grænseoverskridende post, dvs. post, der sendes fra et af landene til et af de andre. Navnlig omfatter aftalen alle brevpostforsendelser som defineret i artikel 8 i verdenspostkonventionen (jf. betragtning 7), med undtagelse af de såkaldte M- sække (5). Denne definition omfatter forsendelser, der som hovedregel vejer op til 2 kg (6). Ifølge en undersø- gelse, som for nylig blev foretaget for Kommissionen (7) består markedet af 5,5 mia. brevforsendelser (1996) til en anslået værdi af grænseoverskridende post for (4) EFT L 15 af 21. 1. 1998, s. 14. (5) Sække med post til en enkelt adressat. (6) Denne definition omfatter også tryksager og forsendelser indehol- dende bøger og tidsskrifter, der vejer op til 5 kg, og læsestof med en vægt på op til 7 kg til blinde. (7) PriceWaterhouseCoopers, Liberalisation of incoming and outgoing inter-Community cross-border mail, december 1998. land. 1-1,2 mia. EUR (65 % af det samlede grænseoverskri- dende marked). Omfanget af grænseoverskridende post varierer fra land til I de mindre medlemsstater udgør grænseoverskridende post generelt en større del af det samlede postmarked end i de større medlemsstater. til at Gennemsnitlig anslås grænseoverskridende post udgøre noget under 10 % af det samlede postmarked (8) i EF. Det relevante marked kan opdeles yderligere i et marked for grænseoverskridende post, hvor posttjenesterne og private virksomheder indsamler post fra kunder i oprin- delseslandet til levering i andre lande, og et undermarked for indgående grænseoverskridende post, hvor posttjene- sterne tilbyder levering af grænseoverskridende post til posttjenester og private postselskaber. Af historiske årsager (herunder blandt andet de nationale monopoler) har grænseoverskridende post traditionelt sorteret under posttjenesterne. Der er imidlertid kommet private virksomheder ind på markedet for grænseover- skridende post gennem remail. Herved forstås, at virk- somheder indsamler post i land A og transporterer den til land B, hvor den indgår i den normale poststrøm. Der sondres normalt mellem tre former remail (9): »Remail ABC« (hvor den endelige adressat bor i land C), »Remail ABB« (hvor den endelige adressat bor i land B) og »Remail ABA« (hvor den endelige adressat bor i land A). I hvert fald nogle af posttjenesterne tilbyder også remail. for IV. BAGGRUND 1. Terminalafgifter Næsten alle lande i verden er medlemmer af Verdens- postunionen, som blev oprettet i 1874. Verdenspost- unionen holder kongresser hvert femte år, hvor verdens- postkonventionen, der danner rammen om de operatio- relationer mellem postadministrationerne, nelle gennemgås. I verdenspostkonventionen har Verdens- postunionens medlemmer aftalt at besørge indkom- mende post fra udlandet i deres land. Før 1969 ydede postadministrationerne ikke hinanden nogen direkte kompensation for omdeling af internati- onal post, idet man antog, at hver postforsendelse ville blive modsvaret af en tilsvarende forsendelse, hvilket ville sikre den generelle balance i trafikken. Denne anta- gelse viste sig imidlertid ikke at holde stik, efterhånden som der begyndte at opstå uligevægt. Verdenspostunionen reagerede herpå ved i 1969 at indføre et system med kompensation for omkostnin- gerne ved at behandle og omdele post fra udlandet i modtagerlandet. De gebyrer, der skal betales herfor, betegnes normalt som »terminalafgifter«. Man fulgte den (5) (6) (7) (8) (9) (8) Ovennævnte rapport frem til 6,3 %. Undersøgelsen omfattede medlemsstaterne, (9) Jf. sag T-110/95, Sml. 1998 II, s. 3605, præmis 2. fra PriceWaterhouseCoopers (fodnote 7) når alle imidlertid ikke 26. 10. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 275/19 fremgangsmåde, at man fastsatte en kg-takst, der var ens for alle de berørte posttjenester. Dette system fungerede ikke tilfredsstillende, da det ikke gav noget korrekt billede af de enkelte operatørers omkostningsstrukturer. Desuden var systemet behæftet med den fejl, at det ikke tog de reelle omdelingsomkostninger i betragtning, fordi det er billigere at omdele en forsendelse, der vejer 1 kg, end at omdele 50 breve, der hver vejer 20 g. (10) Manglerne ved ovennævnte system fik postadministra- tionerne i adskillige europæiske lande til at udarbejde en anden formel inden for rammerne af Den Europæiske Konference af Post- og Teleadministrationer (CEPT), som er en underafdeling af Verdenspostunionen. Disse drøf- telser mundede i 1987 ud i en metode (»CEPT- systemet«), hvorefter den kompensation, der skulle betales, bestod af to elementer: dels en takst pr. forsen- delse (som til sidst lå på 0,147 SDR (10)) og en kg-takst (som til sidst lå på 1,491 SDR). For et standardbrev (11) giver det en terminalafgift på 0,205 EUR. Sammenlignet med det tidligere niveau i verdenspostunionssystemet resulterede CEPT-systemet i betydelige forhøjelser for størsteparten af den post, der faldt ind under systemet. Men CEPT-systemet tog stadig væk ikke fuld højde for de reelle omdelingsomkostninger i modtagerlandet. (11) Efter en klage fra International Express Carriers Confe- rence (IECC) udsendte Kommissionen i 1993 en klage- punktsmeddelelse, hvori den gav udtryk for den opfat- telse, at CEPT-systemet var i strid med artikel 81, stk. 1, eftersom det fastsatte en ensartet takst for omdeling af indkommende international post. Kommissionen anførte desuden, at artikel 81, stk. 3, ikke kunne finde anven- delse, da de aftalte terminalafgifter ikke var omkost- ningsbaserede. I den forbindelse udtalte Kommissionen, at metoden for beregning af fuldt omfang skulle være baseret på omkostningerne eller i hvert fald afspejle omkostningerne bedre, hvilket f. eks. kunne ske ved at beregne terminalafgifterne som en procentdel af indlandstaksterne i modtagerlandet. I lyset af den senere udvikling (som beskrives i de følgende afsnit) besluttede Kommissionen imidlertid, at den ikke ville tage skridt til at vedtage en beslutning om forbud i sagen. Denne holdning blev stadfæstet af Førsteinstans- terminalafgifter i (10) Særlige trækningsrettigheder (»special drawing rights«). I 1997 svarede 1 SDR til 0,824 ECU. (11) Med en vægt på 14,63 g (på basis af de tal, der er lagt til grund i REIMS II-aftalen). retten ved dom af 16. september 1998 i sag T-110/95 (IECC mod Kommissionen) (12). 2. Den første REIMS-aftale (REIMS I) (12) Den 2. juni 1995 indgik 14 offentlige posttjenester en aftale om betaling for obligatorisk omdeling af post fra udlandet (»REIMS I-aftalen«), som blev undertegnet på ny i revideret form af 16 posttjenester den 13. december 1995. Parterne i aftalen var posttjenesterne i alle medlemsstater bortset fra Spanien samt posttjenesterne i Norge og Island. Der blev i december 1995 indgivet ansøgning om negativattest, subsidiært til Kommissionen (13). fritagelse, (13) Ved REIMS I-aftalen blev terminalafgifteme for første gang knyttet sammen med indlandstaksterne på euro- pæisk niveau (14). Med udgangspunkt i det beløb, der skulle betales under CEPT-systemet, skulle tetmtinalafgif- terne hvert år forøjes, således at de kom op på 80 % af indlandstaksterne. Forhøjelsen skulle have været på 15 % i både 1997 og 1998 og på 20 % i 1999 og 2000 (15). Den sidste forhøjelse i år 2001 skulle bringe terminalaf- gifterne op på det endelige niveau (80 % af indlandstak- sterne). Disse forhøjelser var direkte betinget af konkrete forbedringer af servicekvaliteten. En posttjeneste, der ikke nåede op på de fastlagte mål, måtte ikke forhøje sine terminalafgifter. (14) Gyldigheden af REIMS I-aftalen var gjort betinget af, at den spanske posttjeneste undertegnede den senest den 31. maj 1997. Eftersom denne betingelse ikke blev opfyldt, ophørte REIMS I-aftalen med at gælde den 30. september 1997. V. REIMS II-AFTALEN 1. Deltagelse (15) Alle offentlige og private operatører af obligatoriske, universelle posttjenester kan optages i aftalen, forudsat at de har pligt til eller accepterer at levere disse tjenester til de andre parter. 2. Aftalens indhold a) Formål (16) Ifølge parterne er hovedformålet med REIMS II-aftalen (1) at sikre parterne en rimelig kompensation for besør- gelse af post fra udlandet, som bedre afspejler hver parts reelle omdelingsomkostninger, og (2) at forbedre service- kvaliteten i den internationale postbesørgelse. (12) Domstolen er i færd med at behandle en anke af denne dom (C- 449/98 P). (13) Sag IV/35. 849. En meddelelse om denne aftale er offentliggjort i EFT C 42 af 14. 2. 1996, s. 7. (14) De fem lande i den nordiske postforening (Danmark, Finland, Island, Norge og Sverige) har siden 1989 haft et system, hvorefter deres posttjenester yder hinanden betaling for post udvekslet (først mellem disse lande, som er sat 60 % siden 70 %) af indlandstaksten i modtagerlandet. Betalingen er knyttet sammen med kvaliteten af den præsterede service for både udgående og indkommende post. Er servicekvalitetsstandarderne ikke opfyldt, nedsættes betalingen. til en bestemt procentdel (15) For Grækenland skulle forhøjelserne være på henholdsvis 7 %, 11 %, 15 %, og 20 %. L 275/20 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 10. 1999 b) Terminalafgifter aa) Princippet (17) (18) Ved REIMS II-aftalen blev terminalafgifter knyttet sammen med de indenlandske posttakster i modtager- landet og kvaliteten af den service, der præsteres af den posttjeneste, som omdeler posten. Ifølge aftalen skal terminalafgifterne forhøjes hvert år over fire år, indtil de (medmindre de reduceres som sanktion for manglende opfyldelse af det krævede servicekvalitetsniveau) er bragt op på 80 % af indlandstaksterne i år 2001. Parterne erkender, at de på indeværende stadium ikke er i stand til at bevise, at de 80 % af indlandstaksterne svarer til omkostningerne ved at udbringe post fra udlandet. De gør gældende, at dette skyldes forskelle mellem de enkelte parters omkostninger, og at mangelen på omkostningsregnskaber gør det umuligt at beregne omkostningerne ved en bestemt type tjeneste. Parterne fastholder imidlertid, at det tal, der er lagt til grund, giver et tilstrækkeligt pålideligt billede af posttjenesternes faktiske omkostninger. De indsendte i den forbindelse data fra flere posttjenester til underbygning af denne påstand. bb) Indlandstaksterne som referencegrundlag (19) Indlandstaksterne er normalt differentieret efter vægtka- tegorier (f. eks. 20 g, 50 g og 100 g for breve). Ifølge aftalen skal de forskellige takster på grundlag af en stan- dardstruktur konverteres til såkaldte lineære takster ved beregningen af terminalafgifter. Aftalen sondrer i forbin- delse hermed mellem tre kategorier: Breve i op til C5-format og med en vægt på højst 100 g Flade pakker i op til C4-format og med en vægt på højst 500 g Andre pakker i alle formater og inden for de af Verdens- postunionen fastsatte vægt- og størrelsesgrænser. (20) Fremgangsmåden kan illustreres ved følgende eksempel. Ifølge den standardstruktur, der lægges til grund i aftalen, består 1 ton (eller rettere sagt 999,9 kg) brev- post af 68 336 forsendelser, hvoraf 83,01 % er breve med en vægt på op til 20 g, 15,71 % er breve med en vægt på mellem 20 g og 50 g, og 1,28 % er breve med en vægt på mellem 50 g og 100 g. Et gennemsnitsbrev vejer altså 14,63 g. Tilsvarende tal og beregninger er fastlagt for flade pakker og andre pakker. På basis af denne standardstruktur beregnes de lineære takster. (21) Der tages ved beregning af terminalafgifter kun højde for de ændringer i indlandstaksterne, der er givet meddelelse om senest den 1. september i året før. cc) Terminalafgifternes størrelse (22) Aftalen sondrer mellem fire forskellige afgiftsniveauer: — Niveau 1. A-post i blandede sække (der kan inde- holde breve, flade pakker og andre pakker). Termi- nalafgifterne for disse forsendelser skal bringes op på 80 % af indlandstaksterne eksklusive moms (16). — Niveau 2. Den modtagende posttjeneste kan tilbyde rabatter på Niveau 1-afgiften på basis af arbejdsde- ling/postforberedelse (f. eks. hvis posten forinden er sorteret efter format eller bestemmelsessted). Samme rabat skal tilbydes alle afsendertjenester, der opfylder samme betingelser. Parterne skal senest 31. december 1998 give IPC (17) meddelelse om satser og vilkår for sådanne rabatter. — Niveau 3. Alle parterne skal give hinanden adgang til de »almindeligt gældende indlandstakster« (som f. eks. lavere takst for større mængder direct mail-forsen- delser, tryksager eller tidsskrifter) i modtagerlandet. Dette afgiftsniveau (der normalt er lavere end de andre) har særlig betydning for de store mængder forretningspost, der sendes på tværs af grænserne. — B-post. For B-post beregnes terminalafgifter, der er 10 % lavere end for A-post (18). (23) Den terminalafgift, som en part har krav på, kan under ingen omstændigheder (efter fradrag af eventuelle straf- reduktioner) være lavere end terminalafgifterne under CEPT-systemet, undtagen i lande hvor 80 % af den medtagende posttjenestes indlandstakster er lavere end CEPT-taksten. I disse lande må terminalafgifterne aldrig være lavere end 80 % af indlandstaksten. dd) Overgangsperioden (24) Terminalafgifterne skal forhøjes (med forbehold af even- tuelle sanktioner for manglende opfyldelse af servicekva- litetsmålene) i løbet af en overgangsperiode: 1997: CEPT-niveauet + 15 % (19) 1998: 55 % af indlandstaksterne 1999: 65 % af indlandstaksterne (16) I lande med en fuldt liberaliseret postsektor, hvor der anvendes samme takst overalt i landet, og hvor der beregnes moms af inden- landske posttjenester, skal den indenlandske posttakst, der lægges til grund for beregningen af forhøjes med en pro- centsats svarende til halvdelen af momssatsen, dog højst med 12,5 %. terminalafgifter, (17) International Post Corporation i Bruxelles, som bistår parterne med gennemførelsen af REIMS II-aftalen. (18) Som undtagelse herfra vil terminalafgifter for B-post omdelt af det britiske Post Office i betragtning af de lavere indlandstakster for A-post i Det Forenede Kongerige kun være 5 % lavere end termi- nalafgifterne for A-post indtil udgangen af år 2000. Post Office skal dog inden den 31. oktober 2000 fremlægge et nyt tilbud på terminalafgifter fra 1. januar 2001. Som en yderligere undtagelse Island, Luxembourg, Grækenland (indtil kan posttjenesterne udgangen af 2003) og Spanien (indtil udgangen af 2005) behandle al indkommende post som A-post og således modtage terminalaf- gifter herfor. i (19) Denne forhøjelse skulle kun foretages, hvis den pågældende posttje- skulle dog ikke neste havde opfyldt beregnes nogen strafreduktion for manglende opfyldelse heraf. servicekvalitetsmålet. Der 26. 10. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 275/21 2000: 70 % af indlandstaksterne 2001: 80 % af indlandstaksterne. (25) (26) Formålet med overgangsperioden er at give posttjene- sterne og deres kunder tid til at tilpasse sig det nye system og undgå, at pludselige store takstforhøjelser for udgående post skaber forstyrrelser på markedet. terminalafgifterne Frem til udgangen af 1999 skal beregnes på grundlag af de indlandstakster, der var gældende senest den 1. september 1997. Der tages altså ikke hensyn til eventuelle senere forhøjelser (20). ee) Servicekvaliteten (27) Med REIMS II-aftalen er der ud fra ønsket om at højne servicekvaliteten indført et system med servicekvalitets- standarder for Niveau 1- (og Niveau 2-)post. Disse stan- darder er defineret som den procentdel af den indkom- mende post fra udlandet (fra en bestemt udenlandsk posttjeneste), der skal være omdelt senest en arbejdsdag efter dagen for dens ankomst (dag »D«) til den modta- geode posttjenestes udvekslingskontor (21), forudsat at den ankommer inden for »LAT-fristen« (Latest Time Arrival), »CET-fristen« (Critical Entry Time) og/eller »CTT- fristen« (Critical Tag Time) (22). En standard på 80 % D + 1 betyder f. eks. at 80 % af den indkommende post skal være omdelt til den endelige modtager dagen efter. Reglerne for fastsættelse af LAT-, CET- og CTT-fristen fastlægges af IPC efter samråd med parterne (23). (28) Kvaliteten af de enkelte parters service (med hensyn til omdeling af indkommende post fra udlandet) måles ved hjælp af diagnosticeringssystemer udviklet af IPC. Målin- gerne er allerede begyndt. De første disponible tal drejer sig om 1997. (20) Der blev indført en undtagelse for Luxembourg i tilfælde af, at den luxembourgske posttjeneste skulle have besluttet at indføre nye takster før den 1. oktober 1998. Der er imidlertid ikke gjort brug af denne undtagelse, der således er uden relevans. (21) Lørdage betragtes som arbejdsdage i de lande, hvor posttjenesten udbringer indenlandsk post om lørdagen. for luftpost (22) »LAT-fristen« defineres som det seneste accepterede ankomsttids- punkt »CET- fristen« er det seneste accepterede leveringstidspunkt på et udveks- lingskontors platform eller en luftpostenhed med porte udstyret med sensorer. »CTT-fristen« defineres som det seneste tidspunkt, transponderne kan gå gennem portene med sensorer. til omdeling den følgende arbejdsdag. (23) I henhold til disse regler kan ingen af parterne anvende en tidligere CTT-frist end klokken 16. 00 fra mandag til lørdag på deres ho- vedudvekslingskontor i hovedstaden eller en anden storby. Tidligere CTT-frister på andre udvekslingskontorer kan være berettigede af driftshensyn. Endelig kan CTT-fristen i luftpostenheden ligge før klokken 16. 00, men ikke tidligere end 15. 00. (29) Med henblik på fastsættelse af servicekvalitetsstandarder er parterne blevet opdelt i tre grupper. Ifølge parterne er denne opdeling baseret på geografiske og demografiske faktorer. Den spanske og den græske (24) posttjeneste er i Gruppe C. Gruppe B består af posttjenesterne fra Tysk- land, Frankrig, Italien, Portugal og Det Forenede Konge- rige. Alle de andre lande er i Gruppe A. I 1998 skal Gruppe A nå et mål på 90 %, Gruppe B 85 % og Gruppe C 80 % D+1. De respektive mål for 1999 og 2000 er 95 %, 90 % og 85 %. (30) Servicekvalitetsstandarderne og gruppeinddelingen skal tages op til fornyet overvejelse og genforhandles før 31. december 2000. (31) Der er indført et sanktionssystem for de tilfælde, hvor de aftalte standarder ikke er opfyldt (25). Sanktionen består i, at den terminalafgift, den pågældende posttjeneste ellers skulle have haft, reduceres med 1,5 % (når vedkom- mende er nået op på mellem 90 % og 100 % af det mål, der var sat) eller 3,5 % (når der er tale om mellem 80 % og 90 % af målet) for hvert procentpoint, hvormed denne posttjeneste ligger under den fastsatte servicekvali- tetsstandard (26). I værste fald (dvs. hvis den pågældende posttjenestes serviceniveau kun ligger på 80 % af målet) vil de terminalafgifter, en posttjeneste kan gøre krav på, således kunne blive reduceret med 50 %. ff) Særlige overgangsregler for posttjenesterne i Grækenland Italien, Spanien og Portugal (32) For at lette overgangen til det nye terminalafgiftssystem er der indført særordninger for nogle af parterne. De gælder for post til og fra Grækenland, Spanien og Italien. De pågældende posttjenester kan dog ophæve over- gangsordningerne og følge de almindeligt gældende terminalafgiftsregler. Der findes desuden en særordning for postkort sendt fra Portugal. (24) Uanset denne klassificering gælder der særlige regler for Græken- land (se betragtning 32ff)). (25) Sanktionerne beregnes for øjeblikket på grundlag af den enkelte posttjenestes globale serviceniveau (dvs. det niveau, der gælder for al post modtaget fra andre parter). Efter overgangsperiodens udløb skal de baseres på den modtagende posttjenestes servicekvalitet over for hver enkelt afsendertjeneste. (26) Hvis f. eks. servicekvalitetsmålet er, at 90 % af den indkommende post fra udlandet skal være omdelt dagen efter, og det rent faktisk kun er 87 % af denne post, der er omdelt til tiden, betyder det, at 97 % af målet er nået (87 svarer til 97 % af 90). Der er således en kvalitetsmanko på 3 %. Eftersom tallet ligger inden for 90-100 % intervallet, beregnes der en reduktion på 1,5 % for hvert procent- point. Fradraget i terminalafgiften udgør således 3 × 1,5 % = 4,5 %. Det indebærer, at den pågældende posttjeneste kun kan gøre krav på 95,5 % (100 % – 4,5 %) af den terminalafgift, den ellers skulle have haft. I 1998 (hvor terminalafgifterne for Niveau 1 udgjorde 55 % af indlandstaksterne) ville den således få udbetalt terminalaf- gifter svarende til 52,5 % af indlandstaksterne (nemlig 95,5 % af 55 %). L 275/22 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 10. 1999 1 ) G r æ k e n l a n d 1. 1. Udgående post (33) Terminalafgifterne for A-post skulle udgøre 40 % af indlandstaksterne i 1998. Dette forhøjes til 45 % i 1999, 50 % i 2000, 60 % i 2001, 70 % i 2002 og endelig til 80 % i 2003. Hvis den græske posttjeneste ifølge disse regler kommer til at betale højere terminalafgifter end de parter, der ikke har nogen overgangsordning, skal den græske posttjeneste kun betale de terminalafgifter, som disse andre parter betaler. 1. 2. Indkommende post (34) er der indkommende post For fastsat progressivt stigende servicekvalitetsmål, der — hvis de opfyldes — udløser forhøjelser af de terminalafgifter, den græske posttjeneste skal have betalt af andre parter. Servicekvali- tetsmålet for 1998 er sat til 50 %, og hvis det opfyldes, forhøjes terminalafgifterne med 7 %. De tilsvarende mål for servicekvaliteten (og terminalafgiftsforhøjelsen) er 60 % (10 %) for 1999, 70 % (15 %) for 2000, 80 % (15 %) for 2001 og 85 % (20 %) for 2002. I 2003 vil terminalafgifterne være forhøjet til 80 % af indlandstak- sterne, hvis den græske posttjeneste når op på service- kvalitetsmålet for det foregående år (85 %). veau efter REIMS II-aftalen (dvs. 80 % af indlandstak- sterne). Det normale terminalafgiftsniveau vil således være nået i 2006. 2. 2. Indkommende post (36) For indkommende A-post vil den spanske posttjeneste modtage terminalafgifter efter den nugældende CEPT- sats, sålænge denne overstiger 80 % af den spanske indenlandske takst for mellembysforsendelser 3 ) I t a l i e n 3. 1. Udgående post (37) De terminalafgifter, den italienske posttjeneste skal betale til de andre parter for A-post og postkort, skal hvert år forhøjes, forudsat at de modtagende posttjene- ster når op på de fastsatte kvalitetsmål. De skal forhøjes med 15 % i 1998 og med 20 % i både 1999 og 2000. Opfylder de modtagende posttjenester ikke deres mål, men foretager visse serviceforbedringer (28), begrænses forhøjelsen til 5 % i 1998 og til 7 % i både 1999 og 2000. Disse forhøjelser må ikke resultere i højere termi- nalafgifter end dem, de pågældende posttjenester får fra andre parter, der ikke har nogen overgangsordning. Den sidste forhøjelse pr. 1. januar 2001 vil bringe de termi- nalafgifter, den italienske posttjeneste skal betale, op på det endelige afgiftsbeløb under REIMS II-aftalen (dvs. 80 % af indlandstaksterne). 3. 2. Indkommende post (38) Ovenstående regler for udgående post skal også gælde for indkommende post fra andre parter. 2 ) S p a n i e n 4 ) » C a p « - s y s t e m e t 2. 1. Udgående post (35) Terminalafgifterne for A-post og postkort forhøjes med nærmere fastsatte satser hvert år, med udgangspunkt i den gældende CEPT-sats i 1998 (27). Hvis de modtagende servicekvalitetsmål opfyldes, vil deres posttjenesters terminalafgifter fra den spanske posttjeneste blive forhøjet med 10 % i både 1999 og 2000 og med 15 % i 2001, 2002 og 2003. Disse forhøjelser må ikke resultere i, at terminalafgifterne bliver højere end dem, som andre parter uden overgangsordning betaler til de pågældende posttjenester. Fra og med 2004 skal disse terminalaf- gifter forhøjes med en tredjedel af den resterende forskel mellem 2003-niveauet og det endelige terminalafgiftsni- (27) Samme terminalafgifter skal gælde for postkort fra Portugal. (39) Der er indført et såkaldt »cap«-system for at sikre, at posttjenesterne i Grækenland, Spanien og Italien ikke misbruger de fordele, de har fået under de ovenfor beskrevne overgangsordninger. Systemet går ud på at opdele udgående post til andre REIMS II-parter i tre kategorier, nemlig postkort, standardvolumen (»stock«) og tilvækst (»new flows«). »Postkort« er ikke underlagt »cap«-systemet. De nyder derfor godt af de lavere termi- nalafgifter, der gælder for disse posttjenester ifølge over- gangsordningerne. Standardvolumen er den aktuelle mængde af al anden post end postkort. Heri er også indregnet en årlig tilvækst på 5 % (den »organiske vækst- rate«) (29). For standardvolumen anvendes også de lavere terminalafgifter. Tilvækst defineres som den mængde (28) Der kræves en servicekvalitetsforbedring på mindst 10 procent- point, hvis niveauet lå på 55 % eller derunder (f. eks. en forbedring fra 31 % til 41 % eller derover), på mindst 5 procentpoint, hvis niveauet før lå på mellem 55 % og 80 % (f. eks. en forbedring fra 62 % til 67 % eller derover), og på 3 procentpoint, hvis niveauet lå på 80 % eller derover (f. eks. en forbedring fra 81 % til 84 % eller mere). (29) Den spanske posttjeneste kan øge sin »organiske vækstrate« med yderligere 5 % i et af årene 1999, 2000 eller 2001. 26. 10. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 275/23 aftalen undertegnede tillægsaftalen senere (30). Tillægsaf- talen indeholder følgende ændringer og afklaringer: 1. Forbindelsen mellem terminalafgifter og service- kvalitet (46) Under den oprindeligt anmeldte REIMS II-aftale var der mulighed for betaling af terminalafgifter, også selv om den pågældende posttjenestes servicekvalitet faktisk var blevet forringet. Den ændrede aftale fastsætter nu, at der ikke kan ske nogen forhøjelse af terminalafgifter i løbet af overgangsperioden, hvis den pågældende parts service forringes. Om det er tilfældet, fastslås ved at sammen- ligne servicekvalitetsniveauet i et givet år med samme posttjenestes gennemsnitlige servicekvalitet i de fore- gående år, med udgangspunkt i 1997. Der vil ikke være nogen fortolkningsmargen. Reglen gælder ikke for de posttjenester, en overgangsordning. Den kommer naturligvis heller ikke til at gælde, hvis en posttjenestes servicekvalitet er blevet forringet, men dog stadig opfylder den standard, der er fastlagt i aftalen. Terminalafgifterne kan også forhøjes, hvis (og i det omfang) det kan påvises, at en forringelse af en parts servicekvalitet skyldes, at vedkommende har ydet en særlig indsats for at forbedre sit omdelingssystem, og kun er af forbigående karakter. Om disse betingelser er opfyldt, skal i sidste instans afgøres af Kommissionen, der kan overlade denne opgave til en ekspert. der har (47) Endelig er der indført den særlige regel, at de parter, der ikke opfylder deres servicekvalitetsmål for 1998, undta- gelsesvis får lov til at forhøje deres terminalafgifter med 15 % over CEPT-niveauet (men kun op til 55 % af indlandstaksterne), hvis de nåede op på deres servicekva- litetsmål i 1997. post (bortset fra postkort), der overstiger standardvo- lumen (efter tillæg af den organiske vækstrate). Denne post vil være underlagt de normale terminalafgifter, som modtagertjenesterne har krav på i henhold til REIMS II-aftalen. (40) »Cap«-systemet vil ikke blive anvendt på post udvekslet mellem de lande, der har en overgangsordning, dvs. Grækenland, Spanien og Italien. c) Artikel 25 og artikel 49, stk. 4, i verdenspostkon- ventionen (41) Artikel 25 i verdenspostkonventionen indeholder bestemmelser om behandlingen af indenlandsk post sendt fra udlandet (remail). Artikel 49, stk. 4, omhandler terminalafgifter indkommende massepost. Efter udløbet af overgangsperioden vil artikel 25 og artikel 49, stk. 4, i verdenspostkonventionen ikke længere finde anvendelse mellem parterne. for d) Løbetid (42) Aftalen er indgået på ubestemt tid. Enhver part kan dog til enhver tid trække sig ud af den. Det kan ske med virkning fra udgangen af det første hele kalenderår, efter at der er givet varsel herom. Under særlige omstændig- heder kan en part også trække sig ud af aftalen med seks måneders varsel. e) Forhold til andre aftaler I REIMS II-aftalens ændrede version præciseres det, at parterne frit kan indgå bilaterale eller multilaterale aftaler om terminalafgifter med hinanden, hvori der kan fast- sættes andre vilkår, i særdeleshed andre terminalafgifter. Har en part indgået en aftale med en anden part (eller andre parter) om lavere terminalafgifter, skal vedkom- mende dog anvende samme terminalafgifter over for alle parter for samme type transaktioner (underlagt de straf- reduktions- og overgangsregler, der er beskrevet under betragtninger 32-40). (43) (44) (45) VI. ÆNDRINGER OG AFKLARINGER EFTER ANMELDELSEN (48) en foreløbig gennemgang af Efter aftalen pegede Kommissionen over for parterne på adskillige punkter, som den fandt måtte ændres, tilpasses eller afklares, før den kunne overveje at stille sig positivt over for aftalen. Parterne udarbejdede derefter en første tillægsaftale til REIMS II-aftalen (»tillægsaftalen«). Denne tillægsaftale blev indgået den 22. september 1998 af 11 af de 16 REIMS II-parter. De resterende fem parter i REIMS II- 2. Niveau 3 Parterne har præciseret, at de i henhold til REIMS II- aftalen er juridisk forpligtede til at give hinanden Niveau 3-adgang. For at lette denne adgang vil parterne gøre, hvad de kan for at lempe de indenlandske regler for andre parter, hvor disse regler ikke er berettigede og i praksis kunne afskære de andre parter fra adgang til indlandstakster. Er de indenlandske regler fastsat af staten, vil parterne gøre deres bedste for at få dem fjernet i samarbejde med de ansvarlige nationale myndig- heder. (30) Den spanske posttjeneste undertegnede (som den sidste) tillægsaf- talen den 28. januar 1999. L 275/24 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 10. 1999 (49) Alle parter vil få adgang til alle takster og vilkår af relevans for Niveau 3 via en database, der administreres af IPC. Parterne har forpligtet sig til omgående at opda- tere denne database efter ændringer i deres takster og vilkår. (50) (51) (52) 3. Forsinket, bortkommet og beskadiget post Parterne har indført bestemmelser om forsinket, bort- kommet og beskadiget post, hvorefter der skal indføres et hensigtsmæssigt system for behandling og gennem- gang af klager, bl. a. med modtagelseskvittering for hver klage og ensartede tidsfrister for besvarelse af sådanne klager. Kundeservicen skal forbedres, bl. a. ved at indføre et »gratis« telefonnummer for klager og ved at samar- bejde med forbrugerorganisationer. 4. Gennemsigtige omkostningsregnskaber og årsbe- retninger Parterne vil opfylde de forpligtelser, de får pålagt af Kommissionen, til at indføre et gennemsigtigt omkost- ningsregnskabssystem som foreskrevet i postdirektivets artikel 14 inden udgangen af 1999 og udsende årsberet- ninger om udviklingen i de internationale og nationale takster og omkostninger samt udviklingen i de grænse- overskridende poststrømme, herunder oplysninger om Niveau 3-adgang. 5. Andre spørgsmål Parterne har desuden givet tilsagn om, at de vil bestræbe sig på at få vedtaget servicekvalitetsstandarder og et sanktionssystem for B-post. For 1998 og 1999 vil refe- rencestandarden være D+3 eller den standard, som alle- rede er fastlagt af en part (men under ingen omstændig- heder mere end D+4). Endelig vil parterne bestræbe sig på at behandle udgående post til udlandet i overensstem- melse med visse standarder, der er fastlagt i tillægsaf- talen. VII. BEMÆRKNINGER FRA TREDJEMAND OG KOMMISSIO- NENS REAKTION (53) Den 1. december 1998 offentliggjorde Kommissionen i De Europæiske Fælleskabers Tidende en meddelelse (31) i henhold til artikel 19, stk. 3, i forordning nr. 17, hvori den gav en detaljeret redegørelse for den anmeldte aftale og oplyste, at den var positivt stemt over for aftalen. (54) Kommissionen modtog i alt 35 reaktioner. Kun to af de interesserede parter, der fremsatte bemærkninger, anbe- falede at godkende REIMS II-aftalen. Alle de øvrige var i større eller mindre grad kritisk indstillet over for aftalen. En af kritikerne var det britiske Post Office, som er part i imidlertid REIMS II-aftalen. Denne posttjeneste har oplyst, at på baggrund af det kompromis, partnerne nåede frem til om varigheden af overgangsperioden (jf. betragtning 61), kan man fortsat støtte aftalen. Neden- (31) Se fodnote 3. stående afsnit bemærkninger. indeholder et resumé af de vigtigste (55) Den vigtigste indsigelse vedrørte de langsigtede konse- kvenser af at fritage aftalen. I henhold til tidsplanen i REIMS II-aftalen skal terminalafgifterne hæves op til 65 % af indlandstaksterne i 1999 og nå op til deres endelige niveau på 80 % den 1. januar 2001. En lang række interesserede parter mente, at en sådan retroaktiv effekt (som nogle af dem kaldte det) ville få alvorlige følger for kunderne. Det fremførtes især, at den nuvæ- rende tidsplan vil afkorte overgangsperioden til noget under to år og føre til betydelige takstforhøjelser over et kort tidsrum. De fleste parter, der kommenterede dette forhold, mente, at man skulle bevare den oprindelige overgangsperiode i henhold til REIMS-aftalen på fire år, og at den først skulle regnes fra det tidspunkt, hvor Kommissionen havde godkendt aftalen. (56) (57) (58) Flere mente, at terminalafgifterne ikke var omkostnings-, men derimod takstorienterede, og ville vide, om 80 % af indlandstaksterne faktisk var et rimeligt udtryk for omkostningerne. Flere interesserede parter fremførte, at vilkårene for Niveau 3-adgang stadig ikke var klare nok. Man var bange for, at uden servicekvalitetsstandarder (og strafre- duktioner) for denne form for post ville der ikke være tilstrækkeligt incitament til at yde god service. Flere interesserede mente, at der skulle indføres service- kvalitetsstandarder for transport fra punkt til punkt (med straf for udgående post) og ikke blot standarder for den posttjeneste, der modtager og udbringer grænseoverskri- dende post. Nogle af bemærkningerne gik på, at standar- derne også skulle gælde B-post og Niveau 3-post. Den fritagelse, partnerne havde fået (ifølge hvilke terminalaf- gifterne kan forhøjes under visse særlige omstændig- heder, selv hvis servicekvaliteten forringes), fandt man farlig, og den kunne misbruges. En lang række interesse- rede hævdede, at systemet til vurdering af servicekvali- teten skulle overvåges nøje. Det blev især påpeget, at man let kunne foretage »optiske« forbedringer af service- kvaliteten ved at fremrykke det seneste ankomsttids- punkt for levering af post til den modtagende posttje- neste. Reglerne herfor skulle derfor være ens for alle parter og anvendes i hele aftalens løbetid. Den faktiske vurdering skulle foretages uafhængigt, nøjagtigt og repræsentativt. (59) Det blev fremført, at aftalens system for forsinket, bort- kommet og beskadiget post ikke var en passende eller praktisk løsning. Et harmoniseret system (med standardi- seret tilsyn) ville være at foretrække. (60) Flere interesserede parter var utrygge ved, at den neder- landske posttjeneste ikke tog del i aftalen. Det blev hævdet, at dette ville føre til diskrimination (da den nederlandske posttjeneste skulle betale andre terminalaf- gifter). Man frygtede desuden, at deltagerne i REIMS II-aftalen fremover ville behandle hinandens post først, hvilket kunne betyde en kvalitetsforringelse for tredje- mand. 26. 10. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 275/25 (61) forhøjelse Efter at have analyseret disse bemærkninger kom Kommissionen til den konklusion, at overgangsperioden skulle forlænges for at undgå de negative konsekvenser, frygtede. Den konkluderede de interesserede parter endvidere, at den endelige til 80 % af indlandstaksterne ikke skulle accepteres, før der forelå tilstrækkelige oplysninger til, at Kommissionen kunne fastslå, om denne forhøjelse var påkrævet for at afstemme omkostningerne. terminalafgifterne med Parterne blev underrettet herom. På et møde den 4. marts 1999 underrettede parterne Kommissionen om, at de accepterede de betænkeligheder, der lå bag Kommis- sionens synspunkter. De meddelte, at de ville begynde at gennemføre aftalen den 1. april 1999, og at terminalaf- gifterne for 1999 ville blive hævet til maksimalt 55 % af indlandstaksterne. De accepterede desuden, at varig- heden af en eventuel fritagelse skulle begrænses til perioden frem til den 31. december 2001, dvs. inden indlandstaksterne. den endelige forhøjelse til 80 % af B. RETLIG VURDERING I. EF-TRAKTATENS ARTIKEL 81, STK. 1, OG EØS-AFTALENS ARTIKEL 53, STK. 1 1. Aftaler mellem virksomheder (62) Alle parterne i REIMS II-aftalen udøver økonomiske akti- viteter i forskellig retlig form og må derfor betragtes som virksomheder efter EF-traktatens konkurrence- regler (32). REIMS II-aftalen er dermed en aftale som defi- neret i EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1. 2. Konkurrencebegrænsning a) Prisfastsættelse (63) Aftalen fastsætter de terminalafgifter, parterne skal betale hinanden på markedet for indkommende grænseover- skridende post. Disse terminalafgifter er den pris, oprin- delseslandets posttjeneste betaler posttjenesten i bestem- melseslandet levere grænseoverskridende post. Derfor må denne aftale betragtes som en aftale, der fastsætter priser som omhandlet i EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1. for at store beløb der (64) Det er sandt, at REIMS II-aftalen ikke fastsætter, nøjagtigt hvor skal udbetales, men kun en procentdel. Da denne procentdel imidlertid er knyttet til de indenlandske takster, er aftalen ensbetydende med prisfastsættelse. Det er sandt, at parterne frit kan fast- (32) Jf. f. eks. EF-Domstolens dom af 23. april 1991, i sag C-41/90, Höfner og Elser mod Macrotron, Sml. 1991 I, s. 1979, præmis 21. sætte deres egne indenlandske takster. I teorien kan de således variere de terminalafgifter, de skal betale i henhold til REIMS II-aftalen, ved at ændre de inden- landske takster. For de fleste posttjenester er grænseover- skridende post dog af begrænset betydning i forhold til indenlandsk post. Desuden skal enhver mængden af ændring af de indenlandske takster i mange medlems- stater godkendes af de nationale regulerende myndig- heder. Det indenlandske takstniveau må derfor forventes hovedsagelig at blive styret af indenlandske betragt- fastsætte terminalafgifterne som en ninger. Ved at procentdel af indlandstaksterne gennem en indbyrdes aftale har parterne således elimineret eller begrænset deres frihed til at fastsætte et betalingsniveau for at levere indkommende grænseoverskridende post. (65) Man må erkende, at REIMS II-aftalen er en usædvanlig prisfastsættelsesaftale. Den vedrører priser på en tjeneste (levering i modtagerlandet), som posttjenesten i oprin- delseslandet skal bruge for at sikre, at posten når frem til adressaten, og som denne posttjeneste (endnu) ikke kan tilbyde selv (33). Da det er indlysende, at en posttjeneste er berettiget til betaling for at udbringe post fra et andet land, er der naturligvis behov for en form for arrange- ment, der fastsætter størrelsen af denne betaling. Det kunne dog opnås gennem en bilateral aftale med posttje- nesten i det land, posten sendes til, hvori de to parter aftaler de terminalafgifter, der skal betales. Dette ville skabe et net af bilaterale aftaler, hvis indhold ikke nødvendigvis ville være det samme (34). REIMS II-aftalen fastsætter terminalafgifterne for alle parter på samme måde som en procentdel af indlandstaksterne. Det er sandt, at aftalen (som ændret ved tillægsaftalen) udtryk- kelig giver parterne mulighed for at indgå bi- eller multi- laterale aftaler om terminalafgifter med hinanden. Det er dog ikke sandsynligt, at parterne vil udnytte denne mulighed, da indgåelsen af REIMS II-aftalen fjerner ethvert incitament til at indgå særskilte aftaler mellem parterne. Det synes at blive bekræftet af, at der — så vidt Kommissionen er orienteret — kun er indgået én sådan bi- eller multilateral aftale mellem REIMS II-aftalens parter, nemlig den nordiske aftale, der stammer fra længe før, REIMS II-aftalen så dagens lys. Det er værd at bemærke, at ingen andre af REIMS II-aftalens parter synes at have tilsluttet sig denne aftale. Kommissionen konkluderer derfor, at på trods af den specifikke aftale- klausul, der tillader parterne at indgå bi- eller multilate- rale aftaler, fjerner REIMS II-aftalen i praksis i meget stor udstrækning incitamentet til at indgå sådanne aftaler, der kunne give forskellige takster, hvilket kunne være mere fordelagtigt for kunderne. (66) Da REIMS II-aftalens parter besørger størstedelen af den grænseoverskridende post mellem deres respektive lande, må ovennævnte konkurrencebegrænsning også betragtes som betydelig. (33) Der kan eventuelt drages en parallel til aftaler i telesektoren, hvori teleselskaber fra forskellige lande traditionelt har aftalt, hvilken pris (såkaldt »faktureringstakst« (accounting rate)) der skal opkræves for at terminere internationale opkald. (34) Det skete netop i telesektoren. En given operatørs faktureringstak- ster (jf. fodnote 33) varierede fra det ene land til det andet. L 275/26 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 10. 1999 b) Begrænset deltagelse (67) Deltagelse i REIMS II-aftalen er begrænset til offentlige og private operatører af obligatoriske, universelle post- tjenester. Det kunne fortolkes som en udelukkelse af andre operatører fra at drage fordel af de samme takster som REIMS II-aftalens parter. Der er dog intet i aftalen, der forhindrer parterne i at indgå identiske eller lignende ordninger om terminalafgifter med tredjemand. Betin- gelsen for at deltage i REIMS II-aftalen synes således ikke at være en konkurrencebegrænsning. 3. Påvirkning af samhandelen (68) REIMS II-aftalen omhandler afregning for indkommende grænseoverskridende post mellem posttjenester og påvirker dermed pr. definition samhandelen mellem medlemsstaterne og mellem kontrahenterne som defi- neret i EØS-aftalen. På grund af REIMS II-aftalens parters dominans på markederne for indkommende grænseover- skridende post mellem deres respektive lande må denne virkning være betydelig. I denne forbindelse skal det også erindres, at forretningskunder tegner sig for stør- stedelen af den grænseoverskridende post, og at denne forbundet med samhandel mellem post generelt er medlemsstaterne. Selv om en forhøjelse af terminalafgif- terne ikke nødvendigvis er ensbetydende med en tilsva- rende forhøjelse af de samlede takster, må de forventes at blive forhøjet i hvert fald for nogle typer post. En forhøjelse af taksterne for international post har afgjort negativ virkning for samhandelen mellem medlemssta- terne. II. EF-TRAKTATENS ARTIKEL 81, STK. 3, OG EØS-AFTALENS ARTIKEL 53, STK. 3 1. Forbedring af produktionen eller fordelingen af varerne/fremme af den tekniske eller økono- miske udvikling (69) Det er tydeligt, at CEPT-niveauet for terminalafgifter ofte gav en betaling for befordring af grænseoverskridende post, der ikke dækkede omkostningerne. Dette førte til, at posttjenesterne måtte dække underskuddet på den indkommende grænseoverskridende post med deres indenlandske tjenester eller overskud fra udbud af udgående grænseoverskridende tjenester. Denne form for krydssubsidiering ville være uholdbar på længere sigt, især i lyset af den tiltagende liberalisering af postsek- toren. Der er ingen tvivl om, at posttjenesterne er beret- tiget til en betaling for befordring af grænseoverskri- dende post, der dækker deres omkostninger herved. En udvikling i retning af et mere omkostningsbaseret system forbedrer posttjenesternes finansielle stilling og giver dem mulighed for at opretholde og forbedre denne tjeneste. Det er en fordel, som kan betragtes som en forbedring af udbuddet af de pågældende tjenester, som det kræves i EF-traktatens artikel 81, stk. 3, og EØS-afta- lens artikel 53, stk. 3. (70) Den største fordel, som aftalen forventes at give, er en betydelig forbedring af kvaliteten af de grænseoverskri- dende posttjenester. Det ses tydeligst hos den modta- gende operatør, dvs. den posttjeneste, der udbringer posten. Ved at knytte forhøjelser af terminalafgifterne sammen med forbedringer af servicekvaliteten giver REIMS II-aftalen parterne et kraftigt incitament til at forbedre deres resultater. Den modtagende posttjeneste vil kun kunne opkræve højere terminalafgifter fra de andre parter, hvis vedkommende opfylder de ambitiøse mål for servicekvalitet, der er opstillet i aftalen. Hvis målene ikke nås, gælder strafreduktionerne, hvilket kan betyde en markant beskæring af de terminalafgifter, en part er berettiget til. Det incitament til at forbedre kvali- teten, der således gives den modtagende posttjeneste, påvirkes ikke af, at parternes servicekvalitet gøres op på årsbasis. Denne metode synes ikke at udskyde incita- mentet til at forbedre servicekvaliteten, men derimod at være den mest logiske måde, hvorpå man kan sikre, at de terminalafgifter, der forfalder i et givet år, stemmer med den servicekvalitet, der er opnået det pågældende år. (71) For at fastsætte mål for servicekvaliteten har parterne (som omtalt ovenfor (35)) opdelt sig i grupper med forskellige mål. Da aftalen indeholder særlige overgangs- foranstaltninger for alle posttjenester i gruppe C, er der i praksis kun to grupper, nemlig A og B. Den servicekva- litet, posttjenesterne i gruppe A skal nå, er noget højere end målene for parterne i gruppe B. Parterne har imid- lertid forklaret, at denne skelnen er foretaget efter demo- grafiske og geografiske kriterier, idet gruppe A består af parter fra lande, som enten er forholdsvis små, eller som har en stor befolkningskoncentration inden for et forholdsvis lille område. Selv om denne opdeling (der i henhold til aftalen skal tages op til vurdering snarest) i sidste ende synes at være resultatet af et kompromis mellem parterne, er den tilsyneladende ikke foretaget tilfældigt. Under alle omstændigheder må man ikke glemme, at målene for posttjenesterne i gruppe B (90 % D+1) er høje. Sondringen påvirker derfor ikke incita- mentet til at forbedre servicekvaliteten. (72) De særlige overgangsregler for nogle af parterne tager også udgangspunkt i princippet om, at forhøjelser af terminalafgifterne er knyttet sammen med en forbedring af servicekvaliteten. På grund af de særlige problemer de pågældende finder Kommissionen, at der ikke synes at være grund til at modsætte sig, at disse overgangsregler indebærer en langsommere forhøjelse af terminalafgifterne (og dermed indirekte en langsommere forbedring af servicekvali- teten). posttjenester over står for, (73) Det er sandt, at sammenkædningen af forhøjelsen af terminalafgifterne og forbedringen af servicekvaliteten, som indføres med REIMS II-aftalen, i høj grad afhænger af systemet til vurdering af servicekvalitet. Som nogle af i deres bemærk- de interesserede parter har påpeget ninger, er det vigtigt at sikre sig, at dette system fungerer ordentligt. Kommissionen blev advaret om risikoen for, at en »forbedring« af servicekvaliteten blot kunne opnås (35) Jf. betragtning 29. 26. 10. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 275/27 ved at fremrykke det tidspunkt, hvor posten skal være den modtagende operatør i hænde. Kommissionen har derfor undersøgt, om denne risiko er reel i praksis. Den nåede frem til, at parterne kun har indført regler om LAT-fristen (36), som ikke må være senere end klokken 16 og 15 for henholdsvis hovedudvekslingskontoret og lufthavnsenheden. Parterne har som svar på Kommissio- nens henvendelse bekræftet, at al post, der ankommer inden denne LAT-frist, vil blive betragtet som rettidigt ankommet i henhold til REIMS II-aftalen, uanset om denne post også overholder CET- og/eller CTT-fristen, som nogle parter anvender. (74) Det er sandt, at der ikke er fastsat specielle mål for servicekvalitet for post, der er omfattet af Niveau 3- adgang. Selve ideén med Niveau 3-adgang er imidlertid, at denne form for post på alle måder behandles som indenlandsk post. Er der fastsat servicekvalitetsmål for indenlandsk post, vil de således også gælde den relevante indkommende grænseoverskridende post. (75) Aftalen vil også bidrage til en forbedring af den generelle kvalitet af befordringen af grænseoverskridende post. REIMS II-aftalens artikel 3. 8 (der blev indført med tillægsaftalen) forpligter den afsendende posttjeneste til at bestræbe sig for at sikre udgående post en servicekva- litet, der svarer til standarderne i bilag 7. I henhold til disse bestemmelser stræber parterne mod en standard på 85 % D+1 inden 2002, hvilket betyder, at 85 % af den udgående grænseoverskridende A-post skal ankomme til den modtagende posttjenestes udvekslingskontor dagen efter afsendelsen (37). (76) Konklusionen om, at REIMS II-aftalen må forventes at føre til en betydelig forbedring af befordringen af den grænseoverskridende post, påvirkes ikke af, at det ikke er alle posttjenester i EU og EØS (eller andre lande), der har tilsluttet sig aftalen. Da den nederlandske posttjeneste har besluttet ikke at deltage, vil aftalen naturligvis ikke gælde grænseoverskridende post mellem Nederlandene og REIMS II-aftalens parter. Det ændrer imidlertid ikke ved den kendsgerning, at aftalen må forventes at give fordele for den grænseoverskridende post mellem REIMS II-aftalens parter. (79) (80) indsamlet i forbindelse med undersøgelsen, kan det dog konkluderes, at disse eventuelle stigninger ikke vil forhindre forbrugerne i at få en rimelig andel af de fordele, aftalen forventes at give. Det er der en række årsager til. For det første vil aftalen, i den udstrækning forhøjelsen af terminalafgifterne bringer disse afgifter tættere på de faktiske omkostninger ved at udbringe posten, blot medføre en begrænsning af den krydssubsidiering, der må finde sted under de nugældende ordninger. Da brugerne af indenlandsk eller udgående grænseoverskri- dende post dermed ikke længere (eller i hvert i mindre grad) skal bidrage til at finansiere indkommende grænse- overskridende post, vil posttjenesterne eventuelt kunne justere taksterne for indenlandsk og udgående grænse- overskridende post. For det andet vil enhver forhøjelse af taksterne for græn- seoverskridende post blive ledsaget af forbedringer af servicekvaliteten, fordi Kommissionen har insisteret på, at terminalafgifterne kun kan hæves, hvis kvaliteten samtidig forbedres. Det kan forventes, at forbrugerne får en rimelig andel af fordelen, hvis kvaliteten forbedres, forudsat takstforhøjelsen ikke er for høj. Som nævnt er der kun ét undtagelsestilfælde, hvor terminalafgifterne kan forhøjes, selv om servicekvaliteten forringes. Det er, når en sådan forringelse a) kan påvises at være forårsaget af, at der er ydet en særlig indsats for at forbedre omde- lingssystemet, b) den kun er af forbigående karakter, og c) den kun skyldes denne indsats. Som eksempel på en sådan situation kan nævnes installering af et nyt sorte- ringscenter, hvilket kunne påvirke servicekvaliteten forbigående. Det er klart, at de relevante kriterier under alle omstændigheder skal fortolkes snævert. Endvidere blev parterne i tillægsaftalen enige om, at det fortsat er Kommissionen (eller en uafhængig ekspert udpeget af Kommissionen), der træffer den endelige afgørelse om, hvorvidt disse betingelser er opfyldt. Under sådanne omstændigheder finder Kommissionen, at denne frita- gelse ikke strider mod princippet om, at forhøjelser af terminalafgifterne er betinget af en forbedring af service- kvaliteten. 2. Fordele for forbrugerne (77) Ovennævnte forbedringer (især af servicekvaliteten for grænseoverskridende post) vil også komme forbrugerne til gode. Af de årsager, der er nævnt i det efterfølgende, finder Kommissionen, at aftalen sikrer forbrugerne en rimelig andel af fordelene. (81) (78) Det forekommer sandsynligt, at i det mindste nogle operatører vil komme til at betale væsentlig højere terminalafgifter som følge af REIMS II-aftalen. Det må forventes, at som følge heraf vil priserne på grænseover- skridende post stige i hvert fald i nogle af de pågældende lande. På baggrund af de oplysninger Kommissionen har For det tredje har Kommissionen krævet, at parterne indgiver skriftlig anmeldelse af forhøjelse af deres takster for grænseoverskridende post, som de har planer om at foretage frem til udgangen af 2001. Det kan udledes af parternes svar, at enhver sådan forhøjelse generelt vil blive beskeden. Endelig vil Kommissionen naturligvis holde et vågent øje med udviklingen på dette område. For at muliggøre dette vil parterne i denne beslutning blive underrette forpligtelse Kommissionen (38). Kommissionen vil i givet fald benytte sine beføjelser i medfør af EF-traktatens artikel 82, hvis en af REIMS II-aftalens parter foretager takstforhøjelser, der forekommer urimelige, og som ikke synes at skyldes højere omkostninger. pålagt en til at (36) Jf. betragtning 27. (37) Målet er Spanien. lidt lavere (80 %) i Grækenland, Island, Portugal og (38) Jf. betragtning 98. L 275/28 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 10. 1999 (82) (83) For det fjerde åbner aftalen i sig selv en mulighed, som skulle afbøde de finansielle virkninger for kunderne betydeligt, nemlig Niveau 3-adgang. Mens terminalafgif- terne i henhold til aftalen er baseret på indlandstaksterne for A-post, giver Niveau 3-adgang mulighed for at udnytte nedsatte indlandstakster. Grænseoverskridende post, som kan give de afsendende posttjenester denne form for adgang, skal derfor behandles som indenlandsk post. Denne mulighed er af særlig betydning for masse- post, men er også vigtig for forsendelser som aviser. Denne form for adgang kunne naturligvis let vanskelig- gøres eller udelukkes helt ved at stille urimelige betin- gelser. Man kunne f. eks. gøre muligheden for at benytte Niveau 3-adgang for aviser afhængig af, om den pågæl- dende forsendelse er trykt i modtagerlandet, og dermed udelukke publikationer fra andre lande. På Kommissio- nens anmodning er parterne derfor enedes om at fjerne sådanne hindringer i det omfang, de har mulighed for det. På grund af vigtigheden af Niveau 3-adgang for kunderne ser det ud til at være nødvendigt at gøre denne fritagelse afhængig af, at der gives passende Niveau 3- adgang (39). For det femte er Kommissionen enig med en lang række interesserede parter i, at på grund af forsinkelsen kunne den oprindelige tidsplan i REIMS II-aftalen have forår- saget betydelige forhøjelser af terminalafgifterne over et meget kort tidsrum. Det kunne have fået alvorlige nega- tive følger for forbrugernes interesser. Kommissionen insisterede derfor på, at overgangsperioden blev udsat med et år. Denne fritagelse er underlagt en betingelse herom (40). Det endelige niveau for terminalafgifter, som parterne har planlagt, vil derfor først blive nået den 1. januar 2002. Kommissionen insisterede endvidere på, at fritagelsesperioden skulle udløbe, inden man nåede det endelige niveau for terminalafgifter. Efter Kommissio- nens opfattelse er dette et rimeligt kompromis, som skal sikre forbrugernes interesser. (84) Tillægsaftalens bestemmelser om forsinket, bortkommet og beskadiget post skal også bidrage til at sikre forbru- gerne en rimelig andel af fordelene. Selv om de indførte bestemmelser kan forbedres, er der i hvert fald for nogle landes vedkommende tale om et vigtigt skridt i retning af at beskytte forbrugernes rettigheder. (85) At aftalen kun omfatter grænseoverskridende post mellem parterne berører ikke ovenstående konklusion. Intet i aftalen forhindrer parterne i at behandle grænse- overskridende post, de modtager fra tredjemand, med samme hast som grænseoverskridende post fra REIMS II-aftalens parter. (86) (87) (88) 3. Nødvendighed skal stk. 3, terminalafgifterne For at komme i betragtning til en fritagelse i henhold til EF-traktatens artikel 81, stk. 3, og EØS-aftalens artikel 53, konkurrencebegrænsningen være nødvendig for at nå de relevante mål. Det forudsætter, at de terminalafgifter, parterne er nået til enighed om, faktisk afspejler operatørens omkostninger ved at udbringe den grænseoverskridende post. REIMS II- aftalen etablerer ikke en direkte forbindelse mellem faktiske omkostninger, men terminalafgifter og de udtrykker som en procentdel af indlandstaksterne. Det skyldes især, at der selv i dag ikke foreligger tilstrækkelige oplysninger om de berørte parters omkostninger. De fleste af parterne er stadig i færd med at indføre egentlige omkostningsregnskabssy- stemer. I mangel af pålidelige oplysninger om omkost- ninger forekommer princippet om at knytte terminalaf- gifter og indenlandske takster sammen at være accep- tabel (Kommissionen har faktisk foreslået det). Selv om taksterne for indenlandske tjenester tidligere uvægerligt i nogen udstrækning har været påvirket af politiske betragtninger, er de det mest logiske udgangspunkt for en vurdering af leveringsomkostningerne. terminalafgifter Kommissionen finder, at indgåelse af en aftale om fast- sættelse af til samme procentdel af indlandstaksterne og (med undtagelse af særlige over- gangsforanstaltninger for nogle af parterne) på samme vilkår for alle parter under de nuværende omstændig- heder er absolut påkrævet for at opnå de fordele, parterne sigter imod. Som det fremgår af resuméet af den historiske baggrund i afsnit A (41), har udarbejdelsen af REIMS II-aftalen været lang og møjsommelig. Efter indførelsen af CEPT-ordningen for over ti år siden er der tilsyneladende kun indgået én anden aftale om terminal- afgifter mellem denne aftales parter. Det forekommer vigtigt, at denne anden aftale (den nordiske) også er et multinationalt arrangement. I modsætning til operatø- rerne i telesektoren synes posttjenesterne sjældent at have benyttet bilaterale ordninger om terminalafgifter. Kommissionen finder, at selv om parterne kunne have indgået bi- eller multilaterale aftaler om terminalafgifter, ville sådanne forhandlinger formodentlig ikke have gjort det muligt lige så hurtigt og effektivt at opnå de fordele, som nærværende aftale kan forventes at skabe. Selv om Kommissionen accepterer, at indgåelsen af REIMS II-aftalen kan betragtes som absolut påkrævet for at opnå de ønskede mål, skal det efterprøves, om det niveau, man er nået til enighed om, er passende. Parterne har ikke forelagt overbevisende dokumentation, der kan begrunde en konklusion om, at terminalafgif- terne skal indlandstaksterne. Parterne har tværtimod indrømmet, at tallet på 80 % kun er en tilnærmelse. Det kan dog ikke fastslås, at dette tal er et tilstrækkeligt nøjagtigt skøn over omkostnin- gerne. På den anden side accepterer Kommissionen, at til 80 % af fastsættes (39) Jf. betragtning 96. (40) Jf. betragtning 95. (41) Jf. betragtning 7 ff. 26. 10. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 275/29 niveauet for terminalafgifter generelt har været for lavt og ikke har givet operatørerne mulighed for at dække deres leveringsomkostninger. På denne baggrund finder Kommissionen, at den mest rimelige løsning er at tillade forhøjelser af terminalafgifterne og samtidig sikre, at den endelige forhøjelse til 80 % af indlandstaksterne først kan finde sted, når Kommissionen har haft mulighed for igen at undersøge spørgsmålet på grundlag af egentlige omkostningsregnskaber. Ved at begrænse fritagelsen til den 31. december 2001 vil Kommissionen få lejlighed til at fastslå, om den påtænkte forhøjelse er passende, inden den gennemføres. Det højest tilladte niveau for terminal- afgifter vil derfor ikke overstige 70 % af indlandstak- sterne, hvilket ikke forekommer urimeligt (42). (89) Postdirektivets artikel 14 forpligter medlemsstaterne til at sikre, at sådanne regnskabssystemer er indført to år efter direktivets ikrafttræden, dvs. senest den 10. februar 2000. Der er dog ingen garanti for, at der dermed vil foreligge tilstrækkeligt pålidelige tal for mindst et helt kalenderår i anden halvdel af 2001, hvor Kommissionen kan forventes at modtage en anmodning om en forlæn- gelse af denne fritagelse og en godkendelse af forhøjelsen til 80 % af indlandstaksterne. Postdirektivet er under alle omstændigheder kun bindende for medlemsstaterne og ikke for Island og Norge. Det synes derfor påkrævet at gøre denne fritagelse betinget af, at parterne indfører et egentligt omkostningsregnskabssystem ultimo 1999 (43). 4. Udelukkelse af konkurrencen (90) Ved at kæde terminalafgifter sammen med indlandstak- ster og fastsætte deres niveau til 80 % heraf må REIMS II-aftalen forventes at fjerne en meget stor del af den arbitragebaserede remail. Det ville dog være upassende at betragte dette af konkurrencen, eftersom indførelse af et omkostningsbaseret afregnings- system blot vil genskabe normale konkurrencevilkår. som udelukkelse III. EF-TRAKTATENS ARTIKEL 86, STK. 2, OG EØS-AFTALENS ARTIKEL 59, STK. 2 (91) (92) I henhold til EF-traktatens artikel 86, stk. 2, og EØS-afta- lens artikel 59, stk. 2, er virksomheder, der har fået overdraget at udføre tjenesteydelser af almindelig økono- misk interesse, underkastet konkurrencereglerne, i det omfang anvendelsen af disse bestemmelser ikke retligt eller faktisk hindrer opfyldelsen af de særlige opgaver, som er betroet dem. Parterne fremfører, at REIMS II-aftalen er nødvendig for at opnå omkostningsbaseret afregning for levering af international post finansiering af parternes befor- dringspligt. Efter parternes opfattelse vil en snæver fortolkning af konkurrencereglerne bringe deres økono- miske ligevægt i fare og hindre opfyldelsen af den tjene- steydelse af almindelig økonomisk interesse, som er til (42) Det skal erindres, at denne procentdel også gælder i den nordiske aftale. (43) Jf. betragtning 97. betroet dem. Parterne har dog ikke fremlagt bevis for, at anvendelse af EF-traktatens artikel 81 eller EØS-aftalens artikel 53 på REIMS II-aftalen om grænseoverskridende posttjenester (der i gennemsnit udgør en lille del af den post, parterne befordrer) vil bringe deres økonomiske ligevægt i fare. De har heller ikke påvist, at anvendelsen af disse bestemmelser (herunder stk. 3) ville hindre opfyldelsen af de særlige opgaver, som er betroet dem. Under alle omstændigheder må man ikke glemme, at EF-traktatens artikel 86, stk. 2, giver mulighed for undta- gelse og derfor skal fortolkes snævert (44). Det samme gælder EØS-aftalens artikel 59, stk. 2. IV. FRITAGELSENS VARIGHED — BETINGELSER OG FORPLIGTELSER (93) I henhold til artikel 8 i forordning nr. 17 skal en beslut- ning i henhold til traktatens artikel 81, stk. 3, træffes for et bestemt tidsrum, og der kan knyttes betingelser og påbud til en sådan beslutning. 1. Fritagelsens varighed (94) Normalt gælder fritagelsen mindst det tidsrum, der er påkrævet, for at aftalens virkning kan mærkes fuldt ud. I den foreliggende sag er Kommissionen kommet til den konklusion, at fritagelsesperioden undtagelsesvis skal afsluttes, inden den endelige forhøjelse af terminalafgif- terne (fra 70 % til 80 % af indlandstaksterne) er gennem- ført. Grunden er, at selv om Kommissionen generelt er enig i, at terminalafgifterne skal op på et niveau, der dækker omkostningerne ved de pågældende tjenester, er der ikke i øjeblikket tilstrækkeligt bevis for, at det betyder, at terminalafgifterne skal hæves til 80 % af indlandstaksterne. Da denne mangel på beviser især skyldes, at de fleste af parterne endnu ikke råder over tilstrækkeligt pålidelige eller nøjagtige omkostningsregn- skabssystemer, forekommer det ikke urimeligt at udsætte den endelige forhøjelse, indtil sådanne oplysninger fore- ligger, og Kommissionen har haft lejlighed til at vurdere dem. Fritagelsen begrænses derfor til den periode, der starter med gennemførelsesdatoen, den 1. april 1999, og udløber den 31. december 2001. 2. Betingelser a) Gennemførelse af aftalen (95) Som allerede forklaret (45) fandt Kommissionen, at det var nødvendigt at ændre parternes oprindelige tidsplan og udsætte overgangsperioden med et år for så vidt muligt for taksterne. Parterne er nået til enighed om (46) at foreslå den 1. april 1999 som gennemførelsesdato for deres at undgå umiddelbare negative følger (44) Jf. f. eks. Domstolens dom af 23. oktober 1997 i sag C-157/94, Kommissionen mod Nederlandene, Sml. 1997 I, s. 5699, præmis 37. (45) Jf. betragtning 83. (46) Jf. parternes brev af 4. juni 1999. L 275/30 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 10. 1999 aftale. Da det ikke fremgår af aftalen i dens nuværende form, er det nødvendigt at gøre nærværende beslutning betinget heraf. Terminalafgifterne vil således komme op på maksimalt 55 % af indlandstaksterne i resten af 1999. Dette loft hæves til 65 % i 2000 og 70 % i 2001. Parterne må ændre deres aftale på dette punkt snarest muligt og senest på det tidspunkt, hvor den endelige afregning af terminalafgifterne for 1999 finder sted. b) Niveau 3-adgang (96) Niveau 3-adgang bliver af stor betydning for forbru- gerne. Der er grund til at formode, at massepost og andre former for kommerciel post udgør størstedelen af den grænseoverskridende post. At give posttjenesterne mulighed for at benytte den udbringende operatørs indlandstakster for denne form for post vil derfor være et vigtigt led i udligningen af aftalens negative virk- ninger. Aftalens artikel 2, stk. 6, forpligter alle parter til at give Niveau 3-adgang (47). For at fremme denne form for adgang er parterne forpligtet til at lempe de inden- landske vilkår for andre parter, når disse bestemmelser ikke er begrundede og i praksis kan udelukke andre parter fra at få adgang til indlandstakster, eller (når de ikke er i stand hertil) til at bestræbe sig for at få de relevante nationale myndigheder til at fjerne sådanne bestemmelser. For at sikre at parterne overholder dette krav og faktisk giver hinanden Niveau 3-adgang, må fritagelsesbeslutningen gøres betinget heraf. trafikmængder. Disse dende post samt omkostningerne og udviklingen i de grænseoverskridende rapporter skal omfatte oplysninger om gennemførelsen af Niveau 3-adgang (herunder eksempler på kontrakter på Niveau 3-vilkår indgået med operatører fra andre lande og tilsvarende kontrakter med indenlandske kunder). Af samme årsag underretter parterne Kommissionen om den ændring, der foretages for at opfylde den betingelse, der omtales under betragtning 95, så snart den er under- tegnet — VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING: Artikel 1 I medfør af EF-traktatens artikel 81, stk. 3, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 3, erklæres EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, uanvendelige på REIMS II- aftalen om terminalafgifter, som ændret ved tillægsaftalen, for perioden mellem den 1. april 1999 og den 31. december 2001. Artikel 2 3. Forpligtelser Fritagelsen i artikel 1 er underlagt forpligtelser: følgende betingelser og a) Omkostningsregnskabssystemer 1) Betingelser (97) For at kunne afgøre om de niveauer for terminalafgifter, som parterne er nået til enighed om, faktisk svarer til omkostningerne ved at befordre grænseoverskridende post, må Kommissionen have adgang til pålidelige og nøjagtige omkostningsoplysninger. Parterne forpligtes derfor til inden udgangen af 1999 at indføre et gennem- sigtigt omkostningsregnskabssystem, som sikrer, at alle identificeres, væsentlige sammenlignes og kontrolleres. Denne kvantificeres, sikre, at parterne allerede i 1999 forpligtelse skal indfører et passende omkostningsregnskabssystem, jf. postdirektivets artikel 14. omkostningselementer kan b) Årsrapporter (98) For at give Kommissionen mulighed for at vurdere, om aftalen fungerer tilfredsstillende, og især om ovenstående betingelser er opfyldt, forelægger parterne ikke senere end den 31. marts i hvert år årsrapporter om udvik- lingen i indlandstaksterne, taksterne for grænseoverskri- (47) Aftalens artikel 2, stk. 6, forpligter parterne til at give denne form for adgang til de øvrige parter. Hvad angår tredjemands adgang, se punkt 2. 8 i Kommissionens meddelelse om postsektoren (EFT C 39 af 6. 2. 1998, s. 2). a) Aftalen gennemføres først den 1. april 1999. Aftalens overgangsperiode udsættes for at sikre, at terminalafgif- terne for resten af 1999 ikke hæves til over 55 % af indlandstaksterne, og at forhøjelsen af terminalafgifterne begrænses til 65 % af indlandstaksterne i 2000 og 70 % af indlandstaksterne i 2001. Parterne ændrer deres aftale i overensstemmelse hermed snarest muligt og senest på det tidspunkt, hvor den endelige afregning af terminalaf- gifterne for 1999 finder sted. b) Parterne træffer alle nødvendige foranstaltninger for i praksis at give hinanden Niveau 3-adgang. For at fremme denne form for adgang er parterne forpligtet til at lempe de indenlandske vilkår for andre parter, når disse bestemmelser ikke er begrundede og i praksis kan udelukke andre parter fra at få adgang til indlandstakster, eller (når de ikke er i stand hertil) til at bestræbe sig for at få de relevante nationale myndigheder til at fjerne sådanne bestemmelser. 2) Forpligtelser a) Parterne indfører inden udgangen af 1999 et gennemsig- tigt omkostningsregnskabssystem, jf. direktiv 97/67/EF, som sikrer, at alle væsentlige omkostningselementer kan identificeres, kvantificeres, sammenlignes og kontrolleres. 26. 10. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 275/31 b) Parterne forelægger ikke senere end den 31. marts hvert år årsrapporter om udviklingen i indlandstaksterne, taksterne for grænseoverskridende post samt omkostnin- gerne og udviklingen i de grænseoverskridende trafik- mængder. Disse rapporter skal omfatte oplysninger om gennemførelsen af Niveau 3-adgang (herunder eksempler på kontrakter på Niveau 3-vilkår indgået med operatører fra andre lande og tilsvarende kontrakter med inden- landske kunder). Parterne underretter Kommissionen om den ændring, der foretages for at opfylde den betingelse, der omtales i nr. 1, litra a), så snart denne ændring er undertegnet. Artikel 3 Denne beslutning er rettet til: Post und Telekom Austria AG Postgasse 8 A-1011 Wien Post Danmark Tietgensgade 37 DK-1566 København V Suomen Posti Oy/Posten Finland Ab Mannerheiminaukio 1A P. O. Box 102 FIN-00011 Posti La Poste 4, Quai du Point du Jour F-92777 Boulogne Billancourt Cedex Deutsche Post AG Generaldirektion Heinrich-von-Stehpan Straße 1 D-53175 Bonn Hellenic Post — ELTA Apellou 1 GR-101 88 Athen Íslandspóstur hf. IS-150 Reykjavik Poste Italiane SpA Viale Europa, 190 I-00144 Rom Entreprise des Postes & Télécommunications 8a, avenue Monterey L-2020 Luxembourg Posten Norge B. A. P. O. Box 1181 Sentrum N-0107 Oslo CTT Correios de Portugal, SA Rua de S. José, 20 P-1166 Lissabon Codex Correos y Telégrafos c/Aduana 29 E-28070 Madrid The Post Office Royal Mail International Headquarters 49 Featherstone Street UK-London EC 1Y 8SY La Poste/De Post Centre Monnaie/Muntcentrum B-1000 Bruxelles/Brussel Posten AB Vasagatan 7 SE-105 00 Stockholm An Post General Post Office O'Connell Street IRL-Dublin 1 Udfærdiget i Bruxelles, den 15. september 1999. På Kommissionens vegne Karel VAN MIERT Medlem af Kommissionen