title: Alueiden komitean lausunto aiheesta "Urheilun eurooppalainen malli"

eurovoc_concepts:
EU Member State
professional sport
sport
sporting event
sports body

formats: html pdf print

text: C 374/56 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 23. 12. 1999 Alueiden komitean lausunto aiheesta ”Urheilun eurooppalainen malli” (1999/C 374/14) ALUEIDEN KOMITEA, joka ottaa huomioon Euroopan komission PO X:n neuvotteluasiakirjan ”Urheilun eurooppalainen malli” sekä PO X:n valmisteluasiakirjan ”Yhteisön toiminnan kehitys ja tulevaisuudennäkymät urheilun alalla”, ottaa huomioon työvaliokuntansa 15. heinäkuuta 1998 Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen 198 c artiklan neljännen kohdan nojalla tekemän päätöksen laatia aiheesta lausunto ja antaa sen valmistelu valiokunta 7:n ”Koulutus – Ammattikoulutus – Kulttuuri – Nuoriso – Liikunta – Kansalaisten oikeudet” tehtäväksi, ottaa huomioon valiokunta 7:n heinäkuun 1. päivänä 1999 hyväksymän lausuntoluonnoksen CdR 37/99 rev. 2, jonka esittelijät olivat Udo Mientus (D) (PSE) ja Jean-Pierre Grafé (B) (PPE), ottaa huomioon alueiden komitean marraskuun 20. päivänä 1997 hyväksymän lausunnon ”Tyttöjen ja poikien tasavertaiset vapaa-ajanviettomahdollisuudet ja tasavertaisuus erityisesti EU:n nuoriso- ja liikuntaohjelmissa”, CdR 182/97 fin, jonka esittelijä oli Barbro Sundbäck (1), hyväksyi 15. ja 16. syyskuuta 1999 pitämässään 30. täysistunnossa (syyskuun 16. päivän kokouksessa) yksimielisesti seuraavan lausunnon. 1. Johdanto 1. 1. Alueiden komitea katsoo, että urheilun nykyiset haas- teet huomioon ottaen Euroopan unionin tulisi antaa panok- sensa keskusteluun urheilutoiminnan kehyksen parantamises- ta. Tässä asiassa on luonnollisesti kunnioitettava toissijaisuus- periaatetta, valtion sekä alue- ja paikallistason viranomaisten vastuualueita ja ennen kaikkea urheilujärjestöjen rakenteellista itsenäisyyttä. AK on tyytyväinen komission aloitteeseen analy- soida perinpohjaisesti eurooppalaisen urheilun ominaispiirteitä pääosasto X:n neuvotteluasiakirjassa ”urheilun eurooppalainen malli”. Lisäksi se kannattaa erityisen ponnekkaasti avointa neuvotteluprosessia, jonka puitteissa analyysi on tehty ja joka on antanut kaikille asianosaisille mahdollisuuden tuoda esiin näkökantansa. AK esittää, että komissio ottaa komitean näkemykset 1. 2. jonka Wienin Eurooppa- huomioon kertomuksessaan, neuvosto kehotti esittämään Helsingin Eurooppa- neuvostolle nykyisten urheilurakenteiden säilyttämisestä ja urheilun yhteiskunnallisen tehtävän turvaamisesta. sitä 2. Yleistä 2. 1. Komissio korostaa urheilun kiistatonta merkitystä Eu- roopan unionin jäsenvaltioille ja erityisesti alue- ja paikallisyh- teisöille nostamalla urheilun EU:n tasolla käsiteltäväksi aiheek- si. Urheilusta on tullut tärkeä, jopa välttämätön yhteiskunnalli- nen tekijä. (1) EYVL C 64, 27. 2. 1998, s. 81. 2. 2. Eurooppalainen urheilu ja sen vakiintuneet rakenteet, joita komissio yrittää kuvailla ”urheilun eurooppalaisessa mal- lissa”, ovat erittäin monitahoisia ja monimutkaisia. Niiden avulla on yhtäältä voitu kehittää ”Urheilu kaikille” -käsite, joka korostaa urheilun yhteiskunnallisia, kasvatuksellisia, terveydel- lisiä ja ympäristöllisiä arvoja, ja toisaalta monimuotoinen kilpailumalli, jonka sarjajärjestelmää nousu- ja putoamismah- dollisuuksineen komissio on erityisesti tähdentänyt. 2. 3. Urheilun kehitys ja sen viestimien välittämä vaikutus pakottavat tästedes urheiluliikkeen omaksumaan kaksi uutta jotka saattavat nivoutua yhteen urheilulajin suosion arvoa, perusteella: taloudellinen ja viihteellinen arvo. 2. 4. Niin yksilön kuin kaupallisuuden, teollisuuden, matkai- lun, viihteen jne. kannalta urheilusta on tullut merkittävä taloudellinen parametri. Urheilun ja sen eri harrastustasojen, ennen kaikkea huippu- ja ammattilaisurheilun rahoitus samoin kuin television ja kaupallisten yhteistyökumppaneiden valta ja vaikutus kilpailutoiminnan hallinnoimisessa pakottavat nou- dattamaan sellaisia budjetti- ja talousstrategioita, jotka eivät enää kuulu pelkkään urheiluun. Tässä mielessä urheilun alku- peräinen asema on tyystin muuttunut, ja urheiluliike joutuu tekemisiin sellaisten velvoitteiden kanssa, jotka eivät kuulu liittojen ja seurojen perinteisiin rakenteisiin sellaisina kuin ne alunperin oli luotu. 2. 5. Urheiluliitot joutuvat yhä enemmän tekemisiin talou- dellisten kysymysten kanssa. Liitot ovat alkaneet muistuttaa toiminnaltaan eräänlaisia urheilualan palveluyrityksiä, ja eräillä huippu- ja kilpaurheilun aloilla niistä on jopa tullut markkinoi- den laeille alistettuja yrityksiä. Ne toimivat yhä useammin 23. 12. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 374/57 täysimittaisen työnantajan roolissa. Tähän sisältyy myös vel- vollisuus osallistua nykyistä enemmän urheilijoiden perus-, täydennys- ja jatkokoulutukseen. seen urhei lussa yleensä ja ennen kaikkea huippu- ja ammat- tiurheilijoiden koulutuksessa. 2. 6. Näin ollen AK korostaa, että Euroopan urheiluliikkeen on pohdittava pragmaattisesti ja johdonmukaisesti kehityk- seensä liittyviä taloudellisia rajoitteita. Tässä yhteydessä sarja- muotoinen kilpailujärjestelmä, jota komissio aivan oikein korostaa yhtenä eurooppalaisen mallin peruspiirteenä, vaikut- taa yhdeltä keskeisistä muuttujista. Vaikka järjestelmä vastaakin täysin urheilullisia vaatimuksia, se ei enää tyydytä ammattiur- heilun sektoria, jonka on kehittyäkseen tehtävä taloudellisia sijoituksia. Haaste on merkittävä, jos halutaan samanaikaisesti 2. 7. varjella eurooppalaiselle mallille ominaisia kulttuurisia, kasva- tuksellisia ja yhteiskunnallisia arvoja ja puolustaa johdonmu- kaisesti urheilijoiden taloudellisia etuja unohtamatta urheilu- maailman taloudellisia panoksia. Olisikin tehtävä ehdotuksia siitä, miten ammattiurheilijoita koskevia puite-edellytyksiä voitaisiin yhtenäistää. Niihin sisältyvät myös taloudellisesti vahvojen ja heikkojen urheiluseurojen välisen epäreilun kilpai- lun vastaiset aloitteet. 3. Erityishuomioita 3. 1. Ensimmäinen luku: urheilun eurooppalainen malli 3. 1. 1. Ensimmäisen luvun erittelyssään komissio pyrkii tuomaan esiin ongelmat, joita se on kohdannut soveltaessaan taloudellisia kriteerejä urheiluun, ja yksilöi eri eturyhmät (liitot, seurat, jne. ) sekä luetteloi tärkeimmät ongelmat. järjestäjät, viestimet, 3. 1. 2. Alueiden komitea tähdentää, että urheiluseurojen merkitys yhteiskuntamme kulttuurisessa ja sosiaalisessa kehi- tyksessä ei ole väheksyttävä. Tässä yhteydessä se katsoo, että komissio vaikenee kunnallisten yhteisöjen keskeisestä roolista näiden antaessa tukea paikalliselle urheiluliikkeelle niin budje- tin kuin perusrakenteiden tasolla. AK katsoo, että komission pitää korostaa tätä näkökohtaa ja huolehtia sen puolustamises- ta ja tukemisesta. 3. 1. 3. Komissio vertaa eurooppalaista järjestelmää Pohjois- Amerikassa vallitsevaan järjestelmään. AK:n mielestä viimeksi mainittu keskittyy liikaa urheilussa vallitsevan yritys- ja mark- kinahengen hoitoon ja erottaa selkeästi ammattiurheilun ama- tööriurheilusta, joiden rakenteetkin poikkeavat täysin toisis- taan. Komitea luottaakin edelleen eurooppalaiseen yhteiskun- nallis-kulttuuriseen malliin ja asettaa sen etusijalle. Komission tavoin AK korostaa eurooppalaisen mallin 3. 1. 4. taloudellinen yhdentyminen erityispiirteitä ja toivoo, ettei tapahtuisi perinteisten arvojen kustannuksella. Se kehottaa komissiota kiinnittämään erityistä huomiota koulun merkityk- 3. 1. 5. AK myöntää, että urheilun merkitys ja vahva asema tiedotusvälineissä voivat johtaa kähmintä- ja sivuilmiöihin poliittisella, rahallisella, yhteiskunnallisella ja henkilökohtaisel- la tasolla. Urheilua ei voi kuitenkaan syyttää siitä, mitä yhteiskunta tai yksilö urheilusta tekee. AK kehottaa komissiota aina erottamaan selvästi toisistaan urheiluhengen ja lahjonnan. 3. 1. 6. Urheilun kehityksestä (2. luku) AK on sitä mieltä, että muutosten kuvaus on esitetyssä muodossa epätarkka ja osittain väärä. Ennen vuotta 1950 oli pidetty lukuisia liittyneet kilpailutoimintaan. urheilutilaisuuksia, Euroopan yhdentymisen ja eurooppalaisen kilpaurheilun rin- nastaminen tuntuu melko väkinäiseltä, koska eurooppalaisia mestaruuskisoja on järjestetty jo vuodesta 1886. jotka eivät 3. 1. 7. Aliarvioimatta veikkaustoiminnan panosta useim- missa EU:n valtioissa urheilun rahoitus lepää pääasiallisesti valtion sekä alue- ja kunnallistason viranomaisten hartioilla. Sponsoroinnista on tullut väistämätön lisätekijä rahoituksessa, mutta näin on useimmiten vain niissä lajeissa, joiden ammatti- laissektori saa laajaa julkisuutta tiedotusvälineissä. AK toivoo- kin suunniteltavan asianmukaisia toimia, joilla tasoitetaan yhtäältä joukkoviestimissä näkyvästi esillä olevien ja toisaalta joukkoviestinten kannalta vähemmän kiinnostavien urheilulajien liittojen rahoituskykyä. AK toivoo, ettei komissio väheksy urheilijan ja hänen per- heensä osuutta rahoituksessa eikä myöskään tuhansien vapaa- ehtoisten panoksia. katsojamassojen suurten ja 3. 2. Kansallisten liittojen asema (kohta 4. 1) Eurooppalaisessa urheiluhallinnossa vallitsee Euroo- 3. 2. 1. pan unionin tasolla yhden liiton periaate ja kunkin jäsenvaltion oikeudellisista puitteista riippuen valtakunnallisten ja alueellis- ten liittojen periaate. AK:n mielestä on eurooppalaisen urheilun kannalta tärkeää, että tätä sääntöä varjellaan poliittisin ja hallinnollisin toimin. EU:n kaupallisen lainsäädännön avulla tulisi tukea tällaista valintaa. 3. 2. 2. Kehittyneessä eurooppalaisessa urheilussa (urheilun eurooppalainen malli) jokaisella liittorakenteen tasolla (pyra- midimalli) on erityisroolinsa. Pyramidin huipulla Euroopan urheiluliittojen ensisijaisena tehtävänä on laatia tekniset ja kilpailusäännöt sekä organisoida ne Euroopan tasolla ja edistää kansallisten liittojen yhteistoimintaa urheilun kehittämiseksi. Yksi liittojen perustehtävistä on myös varmistaa urheilun kaikilla tasoilla urheilijoiden kehittymisen edellyttämät puitteet ja jatkuva seuranta. Kysymys siitä, voidaanko eurooppalaista liigaa johtaa kunnollisesti ja tehokkaasti, on asianomaisten liittojen ratkaisuvallassa. C 374/58 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 23. 12. 1999 3. 2. 3. AK korostaa, että vain harvoilla liitoilla (jalkapallo, tennis, autourheilu) on todellisia kaupallisia mahdollisuuksia. Kansalliset liitot pystyvät yleensä suoriutumaan kaupallisista tehtävistään. Euroopassa laajalti 3. 2. 4. toimivalle käsitteelle ”Urheilu kaikille” on ominaista yksilöllinen, urheilujärjestöistä riippu- maton urheiluharrastus. Se on merkittävä edistysaskel väestön hyvinvoinnin ja terveyden kannalta. Julkisen sektorin tai julkisyhteisöjen panostukset asiaan ovat sopiva vastaus tämän tyyppiselle toiminnalle. AK tähdentää, ettei se ole mitenkään ristiriidassa omiin aloihinsa paremmin soveltuvia vastauksia etsivien urheiluliittojen aloitteiden kanssa. AK:n mielestä ei ole todennäköistä, että liitot menet- 3. 2. 5. täisivät perus- tai huipputason jäsenensä, jos olosuhteet sallisi- vat valtakunnallisten ja eurooppalaisten liittojen kasvavan riittävän voimakkaiksi. Kysymys solidaarisuusperiaatteesta kiinni pitämisestä 3. 4. 3. riippuu ylikansallisten sarjojen perustamisesta. Jos tällaisia sarjoja perustetaan eurooppalaisen liiton alaisuuteen, solidaari- suuden periaate on ”sovellettavissa”. Jos tämän liiton ulkopuo- lella kuitenkin perustetaan suljettu sarja, täytyy aina soveltaa hyvän taloudenpidon periaatteita. 3. 4. 4. AK:n mielestä niiden harvojen liittojen, jotka pystyvät saamaan merkittäviä tuloja kaupallisesta toiminnasta ja lähety- soikeuksista, pitäisi voida saada poikkeuslupia esimerkiksi kilpailuihin osallistumista koskevien rajoitusten osalta. 3. 4. 5. Kansalliset ja eurooppalaiset urheiluliitot eivät ole toistaiseksi noudattaneet solidaarisuusperiaatetta asianmukai- sesti. Melkein kaikki televisio-oikeuksien myynnistä saadut tulot jäävät ammattilaissektorille. (Mahdollisimman) suuri osa näistä tuloista pitäisi tulevaisuudessa siirtää nuoriso- ja amatö- öriurheiluun, jotta paikallis- ja aluetason julkisyhteisöjen urhei- lubudjetteja voitaisiin supistaa. 3. 2. 6. AK tähdentää, että liittojen pitää voida päättää täysin itsenäisesti, millaisia tapahtumia, toimia tai kilpailuja ne ha- luavat järjestää Euroopan tasolla. Tässä asiassa EU:n tehtävä on jossa vain luoda yhteiskunnalliset ja taloudelliset puitteet, urheilu voi kehittyä tyydyttävällä tavalla. 3. 4. 6. Tasavertaisuuden periaatetta ei ole vielä pantu täytän- töön, mutta sitä voitaisiin soveltaa, jos tietyt hyvän taloudenpi- don säännöt liitettäisiin velvoittavasti asianmukaisten ehtojen noudattamiseen. 3. 3. Suljetut sarjat (kohta 4. 2) 3. 5. Urheilun edistäminen (kohta 4. 4) 3. 3. 1. AK korostaa, että kysymys on lähinnä tekninen. Välttämättömät päätökset on tehtävä asianomaisissa liitoissa, koska kysymys on niiden vastuualueista. Valtion ei pidä puuttua asiaan. Jos liitot eivät kuitenkaan ole riittävän vahvoja ratkaistakseen itse näitä kysymyksiä solidaarisuuden hengessä, täytyy aina soveltaa terveen taloudenpidon periaatteita. 3. 4. Solidaarisuus (kohta 4. 3) 3. 5. 1. keinoista on otettu esiin kohdassa 3. 4. 6. Kysymys urheilun edistämistavoitteen saavuttamis- 3. 5. 2. Urheilun julkinen rahoitus perustuu toissijaisuusperi- aatteeseen ja tulee kysymykseen vain silloin kun seurat ja yhdistykset ovat kykenemättömiä täyttämään asianmukaisesti ja omavaraisesti yhteiskunnallista tehtäväänsä. Seurojen ja yhdistysten omia osuuksia täytyisi siten täydentää kaupallisesta toiminnasta saaduilla varoilla. 3. 4. 1. AK korostaa, että solidaarisuus kuuluu urheilun perusperiaatteisiin. Solidaarisuuden käsite määrää paljolti ur- heilun kasvatuksellisen ja sosiaalisen roolin. Tämä sosiaalinen näkökohta on yksi Euroopan yhteisön perustekijöistä, ja Wienin Eurooppa-neuvosto (joulukuu 1998) toivoi erityisesti, että se säilytettäisiin yhteisössä. Urheilu ei voi saada ”erityiskoh- telua” muutoin kuin sillä ehdolla, että toiminta on solidaarista kaikilla urheilun tasoilla. Se koskee yhtäällä seuroja, joiden tulee antaa panoksensa alueellisille ja ylialueellisille urheilulii- toille, ja toisaalla liittoja, joiden on huolehdittava velvoitteis- taan seuroja ja näiden jäseniä kohtaan. 3. 4. 2. EU:n urheilupolitiikan yhtenä tavoitteena tulisi olla urheilumaailman etuoikeutettujen lajien ja nuoriso- ja amatöö- riurheilun välisen erottelun torjuminen. Asiaa ei tule käsitellä ammattimaisen ja kaikille tarkoitetun urheilun jaon perusteella, sillä nämä urheilun harrastusmuodot ovat jatkuvassa vuorovai- kutuksessa ja kosketuksissa toisiinsa. 3. 5. 3. AK katsoo, että turvautuminen julkiseen rahoituk- seen on perusteltavissa vain niillä urheilun aloilla, jotka liittyvät yleiseen etuun (hyvinvointi) tai voittoa tavoittelemattomaan toimintaan. Se sulkee pois ammattiurheilun ja urheilujärjestö- jen kaupallisen toiminnan edistämisen julkisen rahoituksen turvin. 3. 5. 4. AK korostaa, että muutamia harvoja poikkeuksia lukuun ottamatta (jalkapallo, tennis, autourheilu) kansalliset liitot eivät pysty rahoittamaan omin varoin nuoriso- ja amatöö- riurheilua. Se tarkoittaa, että näiden sektorien edistämisen osalta ne ovat riippuvaisia alueyhteisöistä (kunnat ja osaval- tiot). Kysymystä siitä, voidaanko urheilua edistää asianmu- 3. 5. 5. kaisesti suljetun sarjajärjestelmän avulla, on käsitelty edellä kohdassa 3. 3. 23. 12. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 374/59 3. 6. Urheilun eurooppalainen malli (kohta 4. 5) 3. 6. 1. AK:n mielestä Euroopassa kehittynyttä urheilujärjes- telmää tulisi periaatteessa tukea ja ylläpitää. AK korostaa, ettei hallituksille kuulu urheilujärjestöjen ja -rakenteiden valvonta. Tämän tehtävän täytyy edelleenkin kuulua itsenäisille urhei- lujärjestöille. Se katsoo kuitenkin, että valtiolla on oltava sääntelevä rooli luodakseen sellaisen ympäristön, jossa urheilu ja urheilujärjestöt voivat kehittyä voidakseen täyttää oman tehtävänsä. 3. 8. 2. Solidaarisuuden periaate edellyttää, että rajallisen lajimäärän tuottamien voittojen ei pitäisi kasautua urheilu- maailman etuoikeutettujen piirien käsiin, vaan niitä tulisi käyttää nuoriso- ja amatööriurheilun kallishintaisten sektorien rahoituksen tukemiseen. Pyrkimykset yksityistää ”kaupallisesti toimivat urheilulajit” ja edistää nuorisourheilua julkisin varoin pitäisi estää. Se on mahdollista vain silloin kun urheilujärjestöt pystyvät antamaan enemmän tukea. Tämän tulisi olla EU:n urheilupolitiikan tavoitteita. 3. 7. Toinen luku: urheilu ja televisio 3. 7. 1. Urheilua ja televisiota koskeva luku luo varsin täsmällisen katsauksen esiin tulevista ongelmista, joskin ana- lyysi on paikoitellen pinnallinen, virheellinen ja tietyssä mie- lessä jopa epätarkka. AK:n mukaan esimerkiksi urheilu ja televisio ovat kehittyneet rinnan vain muutamassa harvassa joukkoviestimien suosimassa lajissa, jotka houkuttelevat yleisöä enemmän kuin joukkourheilu. 3. 7. 2. Tiedotusvälineillä on merkittävä vaikutus urheilun kehittymiseen, mutta annettu esimerkki ei anna ilmiöstä oikeaa kuvaa. On väärin väittää, että televisiolähetyksistä saaduista tuloista olisi tullut useimmille urheilulajeille suurin rahoitus- lähde. Se koskee vain joitakin harvoja urheilulajeja, joilla on riittävä suosio televisiossa. 3. 7. 3. Viestimien suosimien vähälukuisten lajien korosta- minen on ymmärrettävää televisiointimarkkinoiden asemaan nähden, mutta sen ei pitäisi jättää pimentoon koko muuta urheilumaailmaa, joka taloudellisessa mielessä edustaa paljon laajempaa piiriä. Koska televisiolajit vaikuttavat epäsuorasti koko urheilun kirjoon Euroopassa, tätä sektoria koskeva lainsäädäntö vaikuttavat niin keskipitkällä kuin pitkällä tähtäi- mellä eurooppalaisen urheilun tuleviin rakenteisiin ja organi- saatioon. Tähän urheiluun suurin osa eurooppalaisista samas- tuu jonkin seuran tai yhdistyksen jäsenenä tai jopa niiden ulkopuolella. 3. 8. Kollektiivinen myynti ja yksinoikeuden kesto (kohta 9. 1) 3. 8. 1. Euroopassa urheilu muotoutuu pääosin yhdistyksissä ja seuroissa, jotka tarjoavat yleisölle merkittäviä ja täydellisiä palveluja antamalla sen käyttöön urheilutilat ja antavat joka- miehelle mahdollisuuden osallistua kilpailuihin kaikilla Euroo- pan unionin alueilla. Tällaisia pyrkimyksiä kannattaa tukea ja kannustaa julkisin varoin ennen kaikkea aluetasolla, joka on kehittynyt toissijaisuuden ja solidaarisuuden periaatteen mukaisesti. Toissijaisuusperiaate edellyttää, että julkinen rahoi- tus voi olla yksinomaan täydentävää eli saatavilla olemassa olevien varojen ja keinojen lisäksi. Tärkeä ja sopiva keino asettaa yhteiset (tai järjestöjen) 3. 8. 3. edut yksityisten edelle on tekijän-, televisio- oikeuksien kollektiivinen myynti (esimerkiksi useiden järjestö- jen välisessä yhteistyössä). lähetys- tai Vain muutamat liitot (jalkapallo, tennis, autourheilu) 3. 8. 4. saavat tuntuvia tuloja kollektiivisesta myynnistä. Niitä pitäisi kehottaa tekemään ehdotuksia eriytetystä ja avoimesta tulonja- kojärjestelmästä ja esittämään ne komissiolle. AK:n mielestä mahdollisimman suuri osa televisio-oikeuksien tuloista pitäisi suunnata nuoriso- ja amatööriurheiluun alueellisten urheilu- budjettien keventämiseksi. 3. 8. 5. Toimielimien välinen koordinointi on myös oleellista tehokkaan yhteistyön aikaansaamiseksi ammattiurheilun sekä nuorten ja suuren yleisön urheilun välille. Tällainen koordi- nointi voi toimia joko kummankin sektorin kattavan urhei- lujärjestön piirissä tai sopimuspohjalta. 3. 8. 6. Pitäisikö kollektiivinen myynti sallia tasapuolisen kilpailun takeena vai olisiko se kytkettävä solidaarisuusrahas- toon? AK:n mielestä, kuten kohdassa 3. 8. 2 esitettiin, mahdolli- simman suuri osa edunsaajille ja/tai urheiluseuroille verotto- mista televisiointituloista pitäisi ohjata nuoriso- ja amatööriur- heiluun. Kysymys solidaarisuusrahastosta ei ole tässä yhtey- dessä niinkään tärkeä. Liitot järjestävät tiedotusvälineiden kannalta kaupalli- 3. 8. 7. sesti kiinnostavat urheilutapahtumat ja -kilpailut tietyissä jak- soissa (kilpailut, turnaukset, cupit). Riittäisi, että yksinoikeudet myönnettäisiin vain yhdelle jaksoista. Täytyisi myös toimia niin, että oikeuksien haltija sallisi niiden myynnin kolmansille osapuolille tai hoitaisi myynnin itse. 3. 8. 8. käyttävät kollektiivisia myyntioikeuksiaan. Liittojen tulisi järjestää tarjouskilpailu silloin kun ne C 374/60 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 23. 12. 1999 3. 9. Urheilun ja audiovisuaalialan yhdentyminen (kohta 9. 2) 3. 11. Julkisen television tehtävä (kohta 9. 4) 3. 9. 1. AK katsoo, että tiedotusvälineiden tai teollisuuden harjoittama kansallisten sarjaseurojen osto tai valvonta suosii lahjontaa urheilussa. Liitoilla pitäisi olla säännöissään lailliset keinot torjua tällaiset ostot. 3. 9. 2. järjes- Urheiluseurojen muuttuminen kaupallisiksi töiksi tekisi mahdolliseksi tällaisen yhdentymisen ja monien kilpailutoimintaan osallistuvien seurojen valvonnan. Se lisäisi kilpailutulosten manipulointia ja vaarantaisi urheilun tulevai- suuden. Urheilun etiikan varjelemisen nimissä yritysten ei 3. 9. 3. pitäisi saada ostaa urheiluseuroja. Se olisi vastoin urheilun periaatteita ja urheilujärjestöjen yhteistoiminnan tavoitteita. 3. 10. Oikeus tiedonsaantiin (kohta 9. 3) 3. 10. 1. AK:n mielestä maksutelevisio on uhka urheilulle, jos maksulliset kanavat saavat liian pitkäaikaiset yksinoikeudet, joita on periaatteessa mahdoton hyväksyä. Ne voisivat tuntea houkutusta maksaa suuria rahasummia oikeuksien hankkimi- seksi päästäkseen markkinoille tai laajentaakseen markkina- osuuksiaan. Se haittaisi merkittävästi yleisön mahdollisuuksia seurata suuria urheilutapahtumia televisiosta ja vääristäisi markkinoita. Urheiluliikkeen yhteiskunnallisen tehtävän takaa- miseksi on luotava asianmukainen oikeusperusta maksutelevi- siolle, tiettyjen kilpailujen televisiointiin nakertavat kaikille kuuluvaa oikeutta nauttia urheilusta katsojina. jonka hankkimat yksinoikeudet 3. 10. 2. Yhteiskunnallisen ja poliittisen vastuun sekä soli- daarisuuden periaatteen nimissä urheiluliittoja pitäisi kannus- taa hylkäämään sopimukset, jotka tosin turvaisivat niille lyhyen aikavälin taloudelliset voitot mutta estäisivät suurta yleisöä näkemästä urheilutapahtumia televisiosta. Tällainen käytäntö haittaisi urheilun kehitystä Euroopassa ja kääntyisi lopulta liittojakin vastaan. 3. 10. 3. Jos kanavista tulee eurooppalaisten seurojen pää- asiallisia osakkeenomistajia, ne vaikuttavat Euroopan urheilun johtotahojen päätöksiin. Toisin sanoen ne pääsevät vaikutta- maan entistä enemmän pelin sääntöihin suurimittaisen viih- teen nimissä ja vaikuttavat ennen kaikkea koko painoarvollaan kilpailujen järjestelyihin ja aikatauluihin. Tämä muodostaakin uhan urheilun etiikalle. Julkisen television ensisijainen tehtävä julkisena 3. 11. 1. palveluna edellyttää, että sen kanavat esittävät kaikkien urheilu- lajien kirjon ja turvaavat lajeille riittävästi julkisuutta. Televisio muokkaa mielipiteitä ja kasvattaa poliittista ajattelua, mutta sen perinteisiin tehtäviin kuuluu myös kulttuurinen ulottuvuus sanan kulttuuri laajassa merkityksessä, johon kuuluu tietenkin myös urheilu. Toistaiseksi julkiset kanavat hoitavat tätä tehtävää 3. 11. 2. vaivoin tai eivät hoida ollenkaan. Niitä täytyy painostaa enemmän, jotta ne täyttäisivät velvollisuutensa. 3. 11. 3. Julkisen television pitäisi esitellä pienimuotoisia urheilulajeja, koska julkinen palvelu kuuluu sen tehtäviin. Saksassa julkisten kanavien on varattava sopiva lähetysaika kaikille urheilulajeille, myös ”vähemmistöasemassa” oleville. 3. 11. 4. Ensimmäisestä kysymyksestä AK ei ole samaa mieltä komission kanssa, jonka mukaan urheiluohjelmat eivät kuulu julkisen palvelun tehtävien piiriin. Olisi kuitenkin hyvä laatia lista kriteereistä, joilla voidaan määritellä, kuuluuko tietty tapahtuma puhtaan viihteen luokkaan, jolloin sitä ei pitäisi lähettää julkisen kanavan kautta, vai onko kyse urheilun luonteeseen ja tavoitteisiin keskittyvästä tilaisuudesta, joka täten kuuluisi julkisen palvelun piiriin. 3. 12. Kolmas luku: urheilu ja sosiaalipolitiikka 3. 12. 1. Kolmannessa luvussa komissio puuttuu urheilun sosiaaliseen puoleen. Se tuo esiin urheiluharrastuksen syn- nyttämät yhteiskunnalliset tehtävät ja niiden soveltamisalat, toisin sanoen a) koulutus, b) ympäristö, c) terveys, d) työllisyys. 3. 12. 2. Aikamme sosiaalisten haasteiden edessä voimme todella todeta yhteiskunnallisten järjestöjen ja usein myös poliittisten päättäjien monopolisoivan urheilun. Samanlainen ilmiö on todettavissa terveyden ja hyvinvoinnin alalla, jonka yksityinen sektori on ominut puhtaasti kaupallisiin tarkoituk- siin (kuntosalit). 3. 12. 3. Koulutuksen osalta AK katsoo, että EU:lla on keskei- nen tehtävä urheiluliikkeelle välttämättömien pätevyyksien tunnustamisessa. EU:n tulisi myös helpottaa niin urheilijoiden kuin ohjaajien ja valmentajien siirtymistä muihin jäsenvaltioi- hin harjoittamaan ammattiaan poistamalla vapaan liikkuvuu- den tiellä olevat esteet. 3. 10. 4. Jotta voidaan välttää tilanne, jossa koodatuilla tai maksullisilla kanavilla on monopoli tärkeiden urheilukisojen lähettämisessä, kaikkien jäsenvaltioiden tulee ehdottomasti soveltaa rajatonta televisiota koskevaa direktiiviä. Näin voidaan taata, että televisiolla on vapaa pääsy tärkeisiin urheilutapahtu- miin. 3. 12. 4. Alueiden komitea korostaa, että urheilu, joka on osa yhteiskuntamme kulttuuria, välittää yksilökohtaisia ja yhteiskunnallisia arvoja sekä vaikuttaa ihmisen hyvinvointiin ja hänen sopeuttamiseensa yhteiskuntaan. Kysymys on tärkeistä arvoista, jotka ovat peräisin urheiluharrastuksesta ja urheilu- liikkeen rakenteesta. 23. 12. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 374/61 3. 12. 5. Voidaankin esittää kysymys: ”Jos urheilua käytetään muihin tarkoituksiin kuin vapaa-aikaan ja itsensä ylittämiseen, voiko se antaa päteviä vastauksia yhteiskuntamme ongelmiin? Jos voi, niin tarvitseeko tällainen välineellistäminen aivan oman, urheiluliikkeelle ja sen hengelle vieraan politiikan?” 3. 12. 6. Urheiluliike on kiinteä osa yhteiskuntaamme. Aluei- den komitea tähdentää, ettei mikään voi urheiluseuraa parem- min kehittää tätä ajatusta ja auttaa nuorta kehittämään persoo- nallisuuttaan ja hyvinvointiaan sekä edistää hänen sopeutumis- taan yhteiskuntaan vaikkapa urheilun piirissä. Keskeinen osa urheiluliikkeen yhteiskunnallista tehtävää on myös edistää vammaisten integroitumista yhteiskuntaan, olivatpa heidän vammansa sitten ruumiillisia tai henkisiä. On siis syytä tunnus- taa ja vahvistaa urheiluliikkeen tehtävä. Se vaatii urheiluliik- keen todellista huomioimista yhteiskunnallisena osatekijänä. AK korostaa, että urheiluseurat eivät ole yrityksiä ja että urheiluliitot eivät ole teollisuusyhdistyksiä kauppaoikeudelli- sessa mielessä, vaan liittoja jotka täyttävät julkisia tehtäviä pääasiallisesti kansalaisten vapaaehtoisen toiminnan pohjalta. Siitä huolimatta urheiluala on merkittävä taloudellinen sektori, joka edustaa yhteensä yli 1,5 %:a EU:n bruttokansantuotteesta ja tarjoaa palveluelinkeinona runsaasti työtilaisuuksia. 3. 12. 7. AK pitää tärkeänä, että urheiluliikkeen ja EU:n väliset suhteet voisivat perustua urheilijoiden henkilökohtais- ten oikeuksien kunnioitukseen, urheiluliikkeen itsenäisyyteen ja kykyyn kehittää ja muuttaa yleismaailmallisen urheiluliik- keen sääntökehystä. Toisaalta komission on oman toimival- tansa puitteissa pystyttävä vaikuttamaan urheilijan henkilökoh- taiseen suojeluun ja kehitykseen. Varoittava sana on kuitenkin paikallaan. On väärin 3. 12. 8. kuvitella, että urheilun johtaminen sääntöjen ja kiertokirjeiden avulla olisi laiskanvirka. Urheilu on erittäin epäyhtenäinen ala niin urheilun kuin politiikan tasolla. 3. 12. 9. Sen lisäksi, että jokaisella urheilulajilla on omat erityispiirteensä, urheilun institutionaalinen käsitys vaihtelee unionin eri maissa (ks. liite) ja vaikeuttaa siten Euroopan tason koordinointia. 3. 12. 10. Lisäksi ne urheilutoimintaan kuuluvat eri aspektit, joihin EU voisi puuttua, koskevat hyvin erilaisia aloja kuten opetusta, terveyttä, ympäristöä, työllisyyttä, koulutusta, perus- rakenteita jne. Useimmissa tapauksissa nämä alat eivät kuulu jäsenvaltioiden urheiluministerien toimivaltaan. Alueiden komitea korostaa, että Euroopan komis- 3. 12. 11. sion luoma kokonaisvaltainen urheilupolitiikka täytyy viitoit- jotka turvaisivat taa oikein, jotta urheiluliike saisi säännöt, jokaiselle mahdollisuuden harrastaa urheilua kaikilla eri ta- soilla. 3. 13. Urheilu ja yhdenvertaiset mahdollisuudet toimenpiteet, 3. 13. 1. AK painottaa, että yhdenvertaisten mahdollisuuk- sien periaatteelle nojaava ”urheilu kaikille” -politiikka kuuluu kiinteästi urheilun eurooppalaiseen malliin, ja sitä täytyy tukea ja edistää. Näin ollen kaikille kansalaisille, myös vammaisille, iästä, sukupuolesta, rodusta, yhteiskunnallisesta tai taloudelli- sesta asemasta riippumatta, on taattava mahdollisuus harrastaa urheilua. Tähän lähestymistapaan kuuluvat myös sellaisia edellytyksiä luovat joilla rohkaistaan nuoria ja naisia osallistumaan urheilutoimintaan sekä tyttöjä päättävien ja hallinnollisten elinten johtotehtäviin ottamalla huomioon heidän tarpeensa, kuten aiheesta ”Tyttöjen ja poi- kien tasavertaiset vapaa-ajanviettomahdollisuudet ja tasavertai- suus erityisesti EU:n nuoriso- ja liikuntaohjelmissa” annetussa AK:n lausunnossa korostettiin. Urheilun harrastusmahdolli- suus edellyttää urheiluvarustuksen kehittämistä. Tietyissä Eu- roopan unionin maissa keskustellaan nykyään koulunkäynti- rytmin muuttamisesta, mikä aiheuttaa perusrakenteiden käytön tehostamista. Näin ollen alue- ja paikallisyhteisöjen on varauduttava investointeihin, sillä ne ovat vastuussa koulujen urheiluvarustuksesta. 3. 14. Urheilu ja doping 3. 14. 1. AK panee tyytyväisenä merkille, että Wienin ko- kouksessaan 11. –12. 12. 1998 Eurooppa-neuvosto korosti tar- vetta lujittaa taistelua dopingia vastaan ja kehotti jäsenvaltioita, komissiota ja kansainvälisiä urheilujärjestöjä tutkimaan erityi- sesti eri maissa vallitsevien käytäntöjen koordinoinnin paranta- mista. AK korostaa, että kansallisten toimien koordinoin- 3. 14. 2. tia ja yhdenmukaistamista tarvitaan ennaltaehkäisyn, tutki- muksen ja rangaistusten tehostamiseksi, koska kyseessä on rajatylittävä ongelma. Siten AK kannattaa Euroopan parlamen- tin vetoomusta sen puolesta, että komissio tekisi ehdotuksia yhdenmukaistetun kansanterveyspolitiikan luomiseksi taiste- lussa dopingia vastaan (päätöslauselma 17. 12. 1998). AK korostaa eritoten tarvetta laatia yhteinen lista 3. 14. 3. EU:ssa kielletyistä aineista. Näin vältyttäisiin oudolta tilanteelta, jossa tietyt aineet olisi kielletty toisissa maissa ja sallittu toisissa. 3. 14. 4. AK toteaa, että helmikuussa 1999 pitämässään maailmankonferenssissa Lausannessa KOK teki ehdotuksen kansainvälisen antidoping-viraston perustamisesta. AK:n mie- lestä tällaisen viraston tulee olla itsenäinen ja turvata tarkkailun ja rangaistusten vähimmäisnormien valvonta ja noudatta- minen. C 374/62 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 23. 12. 1999 3. 14. 5. AK panee tyytyväisenä merkille Paderbornissa 31. 5. –2. 6. 1999 pidetyn EU:n urheiluministerien epävirallisen joissa korostettiin, että Lausannessa kokouksen päätelmät, pidetty dopingia käsitellyt KOK:n maailmankonferenssi osoitti olevan tärkeää ja Euroopan etujen mukaista luoda yhtenäinen kanta antidoping-viraston perustamiseen. Päätelmissä hyväk- syttiin asiaa koskeva koordinointi Euroopan neuvoston kanssa ja kannatettiin riippumatonta ja avointa kansainvälistä antido- ping-virastoa, jonka toimintaan myös Euroopan unioni osal- listuu. AK toteaa, että jopa hyvin nuoret urheilijat (joskus 3. 14. 6. jopa 12-vuotiaat) käyttävät dopingaineita ja haluaa kiinnittää erityistä huomiota nuorten varjelemiseen tältä käytännöltä. Tässä mielessä se kannattaa niin ikään Euroopan parlamentin vetoomusta valistus- ja kasvatuskampanjoiden puolesta ennen kaikkea kouluissa sekä seurojen ja nuorisojärjestöjen piirissä. 3. 14. 7. Tässä yhteydessä AK huomauttaa, että on vastustet- tava urheilun hillittömiä kaupallistamispyrkimyksiä ja urheilun julkisen kuvan väärentämistä tiedotusvälineissä. Sellaiset toi- met voivat tuhota puhtaasti urheilulliset arvot, kun suorituksia väärennetään dopingin avulla. 4. Päätelmät 4. 1. Urheilu kuuluu eurooppalaisten arkeen. Yli 100 mil- joonaa Euroopan kansalaista harrastaa urheilua ja kuuluu tuhansiin urheiluseuroihin, -yhdistyksiin ja -liittoihin. Niinpä urheilu on kansalaisten Euroopalle väline, joka muita parem- min pystyy vaikuttamaan identiteetin muodostumiseen ja joka pedagogisilta sekä terveyttä ja integraatiota edistäviltä voimavaroiltaan on kulttuurinen ja yhteiskunnallinen ilmiö, jonka merkitys Euroopan alueiden ja kuntien ihmisille samoin kuin koko Euroopan yhdentymisprosessille tunnustetaan ja ymmärretään yhä paremmin. Euroopan unionin urheilupolitiikassa on siis luotava 4. 2. ja kehitettävä Euroopan lainsäädännön muutoksilla sopivat puitteet, jotta urheilu Euroopan alueilla ja kunnissa voisi täyttää menestyksellisesti merkittävät sosiaaliset tehtävänsä ja kehittyä toissijaisuuden periaatteen, kansallisten, alueellisten ja paikallisviranomaisten vastuualueiden sekä urheilujärjestöjen Bryssel 16. syyskuuta 1999. itsenäisyyden kunnioittamisen pohjalta. AK on tyytyväinen 31. toukokuuta – 2. kesäkuuta 1999 Paderbornissa urheiluasi- oita käsitelleen epävirallisen ministerikokouksen esittämään ehdotukseen, että komissio perustaisi työryhmän selvittämään sitä, miten urheiluasiat voitaisiin ottaa huomioon EU:n perusta- missopimuksessa. Läheisyysperiaatteen noudattaminen on to- dellakin ensisijaisen tärkeää, sillä alue- ja paikallisyhteisöillä on merkittävä rooli sosiaalisen syrjäytymisen torjunnassa. Ne voivat käyttää urheilua integrointikeinona. Niille on siis annet- tava asianmukainen liikkumavara toteutettaessa Euroopan unionin kokonaisvaltaista urheilupolitiikkaa. AK panee tyytyväisenä merkille Olympiassa 4. 3. 20. –23. 5. 1999 pidetyn EU:n ensimmäisen urheilukonferenssin päätelmät, joissa korostettiin, että eurooppalaisella urheilulla on monimuotoisuudestaan huolimatta yhteisiä piirteitä, joita on varjeltava kaupallisilta vääristymiltä. Konferenssissa koros- tettiin, että demokratia ja solidaarisuus, kaksi eurooppalaisen urheilun leimaa-antavaa piirrettä, tulee säilyttää ja että urheilun tulisi kyetä sopeutumaan uuteen kaupalliseen toimintaym- päristöön menettämättä identiteettiään ja riippumattomuut- taan, johon sen yhteiskunnallinen ulottuvuus perustuu. 4. 4. AK toteaa, että EU:lle perustamissopimuksessa annettu toimivalta on toistaiseksi rajoittunut urheilun taloudellisiin näkökohtiin, ja näin urheilun perusteet ja sen merkitys kansa- jääneet aivan liian piiloon. AK:n laisten Euroopalle ovat mielestä on syytä kehittää eurooppalaista urheilupolitiikkaa, joka korostaisi enemmän urheilun keskeistä asemaa Euroo- passa kulttuurin ja sosiaalis-taloudellisesta näkökulmasta ja joka sellaisten puhtaasti taloudellisten kysymysten ohella kuin urheilukilpailut sopimusoikeudet, ammattiurheilijoiden vapaa liikkuvuus tai televisio ilman rajoja käsittelisi seuraavan- laisia aiheita: urheilun vaikutus Agenda 2000:een, seurojen ja säätiöiden yleishyödyllisyys, luottamustoimien erityinen merkitys, urheilun panos eurooppalaisessa vapaaehtoispalve- lussa, sen vaikutus Euroopan nuoriso-ohjelmien kehitykseen, vammaisten integraatioon, naisten aseman parantamiseen, taisteluun huligaaneja vastaan tai tupakan ja alkoholin mainos- kiellon vaikutukset urheilutilaisuuksien rahoitukseen. ja 4. 5. Urheilun kehitys Euroopan alueilla ja kunnissa riippuu myös Euroopan tasolla määritellyistä yleisistä ehdoista. Urhei- lun tulevan eurooppalaisen mallin pitäisi siis pyrkiä säi- lyttämään ja kehittämään Euroopan urheilurakenteita ”urhei- lun eurooppalaista mallia” silmällä pitäen. Alueiden komitean puheenjohtaja Manfred DAMMEYER 23. 12. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 374/63 LIITE alueiden komitean lausuntoon URHEILURAKENTEET EUROOPASSA SAKSA URHEILUN YLEISKUVA Saksa on 16 osavaltiosta koostuva liittotasavalta. Tämä federalistinen järjestelmä jakaa vastuualueet urheilupolitiikassa. Järjestäytynyt urheilu kuuluu pääasiallisesti hallituksesta riippumattomille urheilujärjestöille. Liittohallitus, osavaltiot ja paikallishallinto huolehtivat oikeusperustasta ja aineellisista tarpeista ja tukevat urheilujär- jestöjen toimintaa, silloin kun näiden taloudelliset ja henkilöresurssit ovat riittämättömät. Kaikki markkinointi hoidetaan läheisyysperiaatteen mukaisesti. Urheilun vastuualueiden jako sekä suojelu ja markkinointi kuuluvat osavaltioille. Liittohallitus huolehtii ennen muuta niin valtakunnallisesti merkittävistä kuin ylikansallisista urheiluasioista. ITA¨ VALTA URHEILUN YLEISKUVA Itävallassa urheilun organisaatio perustuu itsenäisesti toimiviin liittoihin ja seuroihin. Valtiovalta ottaa kuitenkin vastuun erilaisista tukitoimista lähinnä yhdeksän osavaltion mutta myös liittovaltion tasolla. V a l t a k u n n a l l i n e n t a s o Opetus- ja kulttuuriministeriö vastaa yksinomaan koulu-urheilusta liikuntakasvatuksen puitteissa. Muut tehtävät, kuten urheilujärjestöille, seuroille ja paikallishallinnolle myönnettävät avustukset sekä valtakunnallisesti merkittävien urheilutapahtumien järjestäminen, kuuluvat vastedes liittokanslerin virastolle. A l u e t a s o Lain mukaan urheiluasiat kuuluvat maan yhdeksän osavaltion itsehallinnon piiriin, ja ne ovat siis vastuussa urheilun edistämisestä yleensä. Hallinnollisesti urheilusta huolehtivat urheiluneuvostot (Landessporträte). Liittovaltio ja osavaltiot koordinoivat yhdessä kansallisesti tärkeitä edistämistoimia. BELGIA URHEILUN YLEISKUVA Belgiassa urheiluelämä on järjestäytynyt vapaaehtoiselta ja vapaalta pohjalta, ja siitä vastaavat urheilujärjestöt. Julkisen vallan lähinnä täydentävään rooliin kuuluu urheiluharrastuksen suosiminen ja yksityisen aloitteellisuuden tukeminen tietyin ehdoin. Tämä ei estä julkista valtaa käynnistämästä omia hankkeitaan (Sport pour tous, urheiluohjaajien koulutus, jne. ). Urheilu on osa kulttuuria ja kuuluu näin ollen Belgian kolmen kieliyhteisön toimivaltaan. C 374/64 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 23. 12. 1999 TANSKA Tanskassa urheilu kuuluu lähinnä hallituksesta riippumattomaan sektoriin ja perustuu amatööriyteen. Vaikka julkisen vallan urheilulle myöntämä tuki kasvaa jatkuvasti, vapaaehtoisten järjestöjen vapautta ja itsenäisyyttä paitsi arvostetaan, myös pidetään tärkeänä välineenä demokratian käytännön opetuksessa. Julkisen vallan on luotava tarpeelliset puitteet urheilun harrastamiselle, kun taas vapaaehtoisten järjestöjen tehtäviin kuuluu näiden puitteiden elävöittäminen. Julkinen ja vapaaehtoinen sektori suosivat mieluummin urheilua virkistävänä harrastuksena kuin kilpaurheilua ja antavat etusijan paikallistasolle. Paikallisviranomaiset myöntävät taloudellista apua paikallisille urheiluseuroille. Se koostuu investoinneista urheilulai- tosten rakentamiseen ja ylläpitoon sekä lisäksi avustuksista paikallisille seuroille ja urheiluhallien ja -kenttien vuokrien maksuun. ESPANJA Espanjan urheiluelämä on nykyään järjestetty julkisen ja yksityisen sektorin välisen yhteistyön pohjalta. Molemmat sektorit ovat vastuussa liikunnan ja urheilun edistämisestä. Tärkeimmät julkiset organisaatiot ovat: — ylin urheiluneuvosto — periaatteessa jokaisella itsehallintoalueella toimiva oma urheiluhallinto — paikallistasolla toimiva urheilusta vastaava neuvosto. Yksityisellä sektorilla urheilun organisaatio noudattaa hallinnollisen vastuun jakoa: 1. valtakunnallisella tasolla — Espanjan olympiakomitea (COE) — lajiliitot — ammattiliigat ammattijoukkueineen — tietyt monien urheilulajien yhdistykset 2. itsehallintoalueilla — eri urheilulajien alueelliset liitot — alueelliset urheiluyhdistykset 3. paikallistasolla — urheiluyhdistykset ja -seurat. SUOMI URHEILUN YLEISKUVA Suomalaisen urheilupolitiikan päätavoitteet on määritelty 1980 voimaan tulleessa liikuntalaissa. Tehtävien jako on seuraavanlainen: urheilusta vastaavan julkisen hallinnon tehtävänä on luoda suotuisat olot urheilulle, kun taas urheilujärjestöt vastaavat urheilutoiminnan järjestämisestä. RANSKA URHEILUN YLEISKUVA Urheilun organisaatio ja kehitys perustuvat omaleimaiseen järjestelmään, joka yhdistää julkiset rakenteet ja yksityiset ryhmittymät erityislakien ja -asetusten puitteissa. 23. 12. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 374/65 Näin omintakeiset suhteet urheilun ja liikunnan julkishallinnossa perustuvat niiden tunnustettuun yleishyödylliseen luonteeseen ja takaavat Ranskan urheilujärjestelmän omaperäisyyden. KREIKKA URHEILUN YLEISKUVA Kreikka kehittää urheilujärjestelmäänsä urheilusta vastaavan pääsihteeristön ja opetusministeriön voimin kahta päätavoitetta silmällä pitäen: — huippu-urheilun taloudellinen ja tieteellinen tukeminen yhteistyössä urheiluliittojen ja liikuntatieteellisten laitosten kanssa — joukkoliikunnan taloudellinen ja järjestöllinen tukeminen niin keskitetysti kuin paikallistasolla yhteistyössä paikallisten viranomaisten, seurojen ja muiden yhteiskunta- ja urheiluelämän järjestöjen kanssa. ”Urheilu on valtion korkeimmassa suojelussa ja valvonnassa. ” (Perustuslain 16 artikla). IRLANTI URHEILUN YLEISKUVA Irlannin urheilupolitiikka perustuu lujasti urheilun eurooppalaisen peruskirjan periaatteisiin, mutta osallistumistasoi- hin ja strategiaan kohdistuvan tutkimuksen kaltaiset tekijät vaikuttavat myös päätöksentekoon. Hallituksen urheilupolitiikassa tunnustetaan myös urheiluyhdistysten riippumattomuus ja pyritään vaikuttamaan urheilun kehitykseen. ITALIA URHEILUN YLEISKUVA Urheilutoiminnan järjestävänä voimana on urheiluliike, jonka perustana ovat seurat ja huippuna Italian valtakunnalli- nen olympiakomitea (CONI). Valtion rooli on täydentävä, ja sen velvollisuutena on luoda edellytykset sille, että kansalaiset voivat vapaasti harrastaa mieliurheiluaan. CONI:n ”perustuslaissa” (1942) ei siirretty komitealle mitään valtiolle kuuluvaa valtaa, mutta tunnustettiin olemassaolevan urheilujärjestön rooli ja tehtävät, joita se oli hoitanut alusta alkaen. Valtio turvasi CONI:lle veikkausvaroista tulevan rahoituksen (1948) ja vahvisti sen aseman julkisena organisaationa. CONI:lla on siis kolme tehtävää, jotka se hoitaa rinnakkain: — se on hallituksesta riippumaton julkinen järjestö — se on urheiluliittojen keskusliitto — se on KOK:n tunnustama valtakunnallinen olympiakomitea. LUXEMBURG URHEILUN YLEISKUVA Luxemburgin urheiluelämälle on ominaista, että itsenäinen urheiluliike ja julkinen valta täydentävät toisiaan ja jakavat tehtävät valtakunnallisella ja paikallisella tasolla. C 374/66 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 23. 12. 1999 PORTUGAL URHEILUN YLEISKUVA Valtio osallistuu urheilun organisaatioon urheiluasiain valtiosihteerin kautta; tämä on vastuussa pääministerille ja saa julkishallinnossa apua kolmelta julkiselta järjestöltä: IND:ltä, CEFD:ltä ja CAAD:ltä. Urheiluasiain valtiosihteeri vastaa hallituksen tasolla urheilusta ja tekee poliittiset päätökset. Operatiivisella puolella hänellä on apunaan kolme julkista organisaatiota, jotka huolehtivat valtion roolin ja tuen koordinoinnista ja kehityksestä hallinnon ja talouden alalla urheilusta vastaavan hallituksen jäsenen johdolla. YHDISTYNYT KUNINGASKUNTA URHEILUN YLEISKUVA Urheilusta ja vapaa-ajasta vastaavat järjestöt ovat: kulttuuriperinnön ministeriö, Skotlannin asiain ministeriö, Walesin asiain ministeriö ja Pohjois-Irlannin opetusministeriö; Walesin Sports Council, Skotlannin Sports Council ja Pohjois-Irlannin Sports Council; paikalliset viranomaiset; valtakunnalliset yhdistykset; liitot; vapaaehtoinen sektori ja kaupallinen sektori. Paikallisten viranomaisten velvoitteet urheilua koskevien tarpeiden suhteen on määrätty erilaisissa virallisissa säädöksissä, jotka eivät kuitenkaan ole pakottavia. Paikallishallinnolla ei ole lain mukaan velvollisuutta turvata urheilun harrastamisedellytyksiä. Englannin, Skotlannin, Walesin ja Pohjois-Irlannin Yhdistyneen kuningaskunnan urheiluneuvostot (Sports Councils) ovat urheilun kehitys- ja rahoitustoimistoja ja vastaavat eri tavoin urheilun ja urheiluharrastusten edistämisestä, suoritusnormien nostamisesta sekä perusrakenteiden parantamisesta. RUOTSI URHEILUN YLEISKUVA Urheilu on Ruotsissa laaja itsenäinen liike, jota hoitaa keskusjärjestö: Ruotsin urheilun keskusliitto. Paikalliset urheiluseurat ovat kuitenkin urheiluliikkeen perusta. Ruotsalaisessa järjestelmässä Ruotsin urheilun keskusliitolla on keskeinen asema; vaikka se on ehdottomasti valtiosta riippumaton järjestö, hallitus on antanut sille erilaisia tehtäviä. Hallitus rahoittaa keskusliittoa sekä – ainakin – liittojen hallinnollista työtä. ALANKOMAAT URHEILUN YLEISKUVA Urheilupolitiikan kehitys ja toteuttaminen ovat yhteisesti julkisen vallan ja itsenäisten urheilujärjestöjen vastuulla. Yksityinen sektori voi vapaasti määrätä omasta politiikastaan, ja julkinen valta tarjoaa rahalliset ja järjestölliset edellytykset sekä perusrakenteet. Perusperiaatteen mukaan julkinen valta ei toteuta noudatettavaan politiikkaan kuuluvia tehtäviä, kunhan valtakunnal- liset urheilujärjestöt pystyvät hoitamaan ne itse. Tämä periaate ei kuitenkaan estä – valtiovallan ja yksityisen yritteliäisyyden välisten suhteiden puitteissa – julkista valtaa säilyttämästä tiettyä itsenäisyyttä noudatetun tai noudatettavan politiikan suhteen koko urheilun kenttää koskevan vastuunsa pohjalta


title: Progetto di parere del Comitato delle regioni in merito alla «Comunicazione della Commissione al Consiglio, al Parlamento europeo, al Comitato economico e sociale e al Comitato delle regioni - Politica comune dei trasporti: La mobilità sostenibile e le sue prospettive future"

eurovoc_concepts:
combined transport
common transport policy
organisation of transport
transport market
transport safety
transportation tariff

text: C 374/76 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 23. 12. 1999 Progetto di parere del Comitato delle regioni in merito alla «Comunicazione della Commissione al Consiglio, al Parlamento europeo, al Comitato economico e sociale e al Comitato delle regioni — Politica comune dei trasporti: La mobilità sostenibile e le sue prospettive future» (1999/C 374/17) IL COMITATO DELLE REGIONI, vista la Comunicazione della Commissione al Consiglio, al Parlamento europeo, al Comitato economico e sociale e al Comitato delle regioni «Politica comune dei trasporti: La mobilità sostenibile e le sue prospettive future» (COM(1998) 716 def. ); vista la decisione della Commissione, in data 10 dicembre 1998, di consultare il Comitato delle regioni, conformemente al disposto dell’articolo 198 C, primo comma, del Trattato che istituisce la Comunità europea; vista la decisione dell’Ufficio di presidenza, in data 10 marzo 1999, di assegnare l’elaborazione del parere alla Commissione 3 «Reti transeuropee, trasporti, società dell’informazione»; considerati i propri precedenti pareri relativi ai seguenti temi: — «Libro verde sui porti e sulle infrastrutture marittime» (CdR 331/98 fin) (1); — «Lo sviluppo delle ferrovie comunitarie» (CdR 58/99 riv. 1); — «La politica comune dei trasporti — Programma d’azione 1995-2000» (CdR 406/95 fin) (2); — «Una strategia di trasporto globale e coerente per gli enti locali e regionali e per l’Unione europea» (CdR 255/97 fin) (3), «Sviluppare la rete dei cittadini: perché è importante un trasporto passeggeri regionale e locale di buona qualità e come la Commissione europea sta contribuendo alla realizzazione di questo obiettivo» (CdR 436/98 fin) (4); — «Libro bianco — pagamento commisurato all’uso dell’infrastruttura: Approccio graduale a un quadro comune di fissazione degli oneri per l’infrastruttura di trasporto nell’UE» (CdR 408/98 fin) (5); — «Trasporti e emissione di CO2 — Verso un approccio comunitario» (CdR 230/98 fin) (6); visto il progetto di parere (CdR 189/99 riv. 1 ) formulato dalla Commissione 3 il 15 luglio 1999 [relatrice: Coffey (IRL, AE)]; ha adottato all’unanimità il 16 settembre 1999, nel corso della 30a sessione plenaria, il seguente parere. 1. Introduzione 1. 1. La comunicazione della Commissione fornisce un panorama delle tendenze e degli orientamenti attuali nel quadro della politica comune dei trasporti (PCT). Tenendo la conto di comunicazione guarda al futuro della PCT e agli indirizzi che essa dovrà seguire in avvenire. Per quanto dopo la i programmi contenuti in tale quadro, tutti (1) GU C 93 del 6. 4. 1999, pag. 20. (2) GU C 337 dell’11. 11. 1996, pag. 13. (3) GU C 180 dell’11. 6. 1998, pag. 1. (4) GU C 198 del 14. 7. 1999, pag. 8. (5) GU C 198 del 14. 7. 1999, pag. 16. (6) GU C 198 del 14. 7. 1999, pag. 3. pubblicazione della Comunicazione della Commissione «La politica comune dei trasporti — Programma d’azione 1995- 2000» (7) vi siano stati numerosi sviluppi, gli obiettivi di questo programma d’azione rimangono validi anche per il quadro summenzionato. 1. 1. 1. Il Comitato ha seguito la recente evoluzione della PCT fin dal suddetto Programma d’azione 1995-2000, elaborando pareri tale in merito alle misure proposte sulla base di documento. Il presente parere analizzerà la comunicazione in esame e le proposte per azioni future in essa avanzate alla luce dei precedenti pareri del Comitato. (7) COM(95) 302 def. 23. 12. 1999 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 374/77 1. 2. Obiettivi della politica comune dei trasporti La comunicazione della Commissione mira in primo 1. 2. 1. luogo al miglioramento della qualità e dell’efficienza della dimensione esterna della PCT: si tratta di due aspetti che vanno tenuti presenti per garantire che in tutte le aree possa essere perseguita una strategia sostenibile in materia di trasporti. 1. 2. 2. Attualmente i principali obiettivi per il miglioramen- to dell’efficienza e della competitività per il futuro sviluppo della PCT sono 5. Lo scopo comune è quello di realizzare appieno le potenzialità del sistema europeo di trasporti e di promuovere la competitività dell’economia europea, garanten- do cosı` la massima crescita, occupazione e sostenibilità ambientale. Essi sono: Per vari aspetti il settore dei trasporti 2. 2. 3. ferroviari incontra problemi cui la comunicazione della Commissione cerca di dare una soluzione. Per quanto la quota di mercato del settore ferroviario abbia subito una costante erosione rispetto ad altri modi di trasporto, almeno sotto il profilo della sostenibilità non si insisterà mai abbastanza sulla necessità di promuovere il trasporto ferroviario. In effetti, rispetto ad altri modi di trasporto, esso puo` essere fortemente competitivo in termini di impatto ambientale, una volta stabilito un regime tariffario che includa il principio «chi inquina paga» e l’interna- lizzazione dei costi esterni. Il Comitato accoglie con favore la serie di proposte formulate dalla Commissione, ma riconosce che, per rendere le ferrovie più competitive, è necessaria la partecipazione attiva di tutte le parti interessate. — liberalizzazione dell’accesso al mercato; 2. 3. Porti — esistenza di sistemi di trasporto integrati in tutta Europa; — tariffazione equa ed efficiente all’interno del singolo modo e fra i diversi modi di trasporto; — valorizzazione della dimensione sociale; — verifica della corretta applicazione delle regole concordate. 2. Accessibilità e funzionamento del mercato 2. 1. Per la Commissione le due priorità assolute in materia di accessibilità e funzionamento di mercato sono il settore ferroviario e quello portuale. 2. 2. Ferrovie Sulla base del Libro bianco sul rilancio delle ferrovie 2. 2. 1. comunitarie, si sta intervenendo in materia di tariffazione, assegnazione della capacità, separazione fra gestione ed eserci- zio delle infrastrutture e rilascio delle licenze. Saranno formula- te proposte concernenti i contratti di servizio pubblico e gli aiuti di Stato per il trasporto terrestre ed una comunicazione incentrata sull’integrazione dei sistemi nazionali, ivi compresa l’interoperabilità tecnica. 2. 2. 2. Il parere del Comitato relativo al pacchetto di misure sulle ferrovie accoglie con favore gli interventi proposti dalla Commissione. Quest’ultima, tuttavia, dovrebbe prendere in seria considerazione le varie raccomandazioni formulate dal Comitato, essenziali al fine di garantire che la ristrutturazione del settore ferroviario rechi benefici a tutte le regioni europee interessate. Ad esempio, per quanto riguarda la politica della determinazione dei prezzi, i responsabili della gestione delle infrastrutture dovrebbero essere in grado di applicare prezzi determinati in funzione di criteri commerciali, e quindi non esclusivamente sulla base di criteri rigidi e predeterminati. Le proposte contenute nella direttiva potrebbero presentare problemi ai responsabili della gestione delle infrastrutture, che possono essere enti locali/regionali, qualora essi non abbiano la facoltà di attuare misure correttive per porre rimedio alle eventuali disfunzioni del sistema. 2. 3. 1. Dopo le consultazioni relative al Libro verde sui porti e sulle infrastrutture marittime, la Commissione presenterà una proposta sulla liberalizzazione dei servizi portuali. Nel parere sul Libro verde il Comitato ha suggerito diverse raccomandazioni in materia di competitività. Le sue conclusio- ni sottolineano ancora una volta la necessità di una legislazione la sicurezza e le uniforme sulla protezione dell’ambiente, condizioni del posto di la sicurezza esterna ed i lavoro, controlli alle frontiere, in modo da garantire condizioni di concorrenza eque. Queste norme e la struttura dei prezzi per l’uso delle infrastrutture portuali dovrebbero tuttavia tener conto delle differenze naturali (geografiche ecc. ) ed umane (gestione/organizzazione) che caratterizzano i vari porti. Per assicurare una concorrenza libera e leale nel settore portuale occorrono anche orientamenti sugli aiuti di Stato. 2. 3. 2. Dato che i porti e le infrastrutture marittime dell’UE sono essenziali per il benessere economico e sociale di determinate regioni europee, il Comitato sottolinea la necessità di attenersi al principio della sussidiarietà. Quando si tratta di prendere decisioni in merito alla creazione di infrastrutture portuali, gli enti locali e regionali sono in grado di giudicare meglio le azioni che s’impongono. Il Comitato pone pertanto l’accento sull’importanza di far sı` che le decisioni definitive in materia di porti e d’infrastrutture marittime vengano prese da soggetti pubblici e privati a livello locale e regionale. 3. Sistemi integrati di trasporto Già da molto tempo la Commissione annette un’impor- 3. 1. tanza prioritaria all’integrazione dei sistemi di trasporto a livello comunitario e la comunicazione ne è un’ulteriore conferma. La Commissione incoraggerà la realizzazione dei progetti prioritari di TEN definiti al vertice di Essen, e pubblicherà nuovi orientamenti per le TEN-T. Essa riconosce inoltre l’importanza di estendere le reti transeuropee ai paesi candidati. trasporti combinati e l’intermodalità saranno promossi attraverso la realizzazione del piano d’azione per i sistemi globali di navigazione via satellite. La telematica dei trasporti farà da supporto all’intermodalità, potenziando quindi l’efficienza dei vari modi di trasporto. I C 374/78 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 23. 12. 1999 3. 2. Il Comitato accoglie con favore l’attenzione che la Commissione dedica alle TEN nel programma di lavoro che si propone di svolgere per il futuro. Piuttosto che concentrarsi esclusivamente sulla costruzione di nuove infrastrutture, occorre invece incoraggiare la tendenza a puntare sui sistemi intelligenti e sulla telematica atti ad accresce l’efficacia delle infrastrutture esistenti. Un ulteriore passo in questa direzione lancio, da parte del Consiglio, di una è rappresentato dal strategia intesa a promuovere l’innovazione nei trasporti e di un dibattito sullo sviluppo dei sistemi globali di navigazione via satellite (Galileo) e sulla telematica nei trasporti. Tra le applicazioni di tali sistemi potrebbero figurare le segnalazioni ferroviarie, la navigazione marittima, il controllo del traffico aereo e addirittura il controllo del traffico stradale. Benché la Commissione, per incoraggiare l’intermoda- 3. 3. lità, abbia elaborato nuove regole per i trasporti combinati, il Comitato ritiene che l’uso di tale tecnologia potrebbe compor- tare benefici molto superiori. Il mercato del trasporto combina- to è piuttosto ristretto, ed una maggiore enfasi sui sistemi intelligenti di trasporto potrebbe consentire spostamenti modali più significativi di quelli ottenibili con gli strumenti utilizzati per promuovere il trasporto combinato, offrendo maggiori benefici in termini di sicurezza e di tutela ambientale. Come rilevato dal parere del Comitato su una strategia 3. 4. di trasporto sostenibile (1), le reti di trasporto dovrebbero costituire un sistema intermodale integrato non solo all’interno delle regioni, ma anche tra i sistemi regionali, nazionali ed internazionali e tra le TEN-T europee e le reti di trasporto dei paesi candidati. 3. 5. L’integrazione delle TEN nelle reti locali e regionali di trasporti di persone rappresenta un principio essenziale, che dovrebbe essere incluso in ogni quadro comunitario in materia di trasporti per tener conto delle esigenze dei cittadini europei. Nel parere sulle regole finanziarie per le reti transeuropee (2) il Comitato ha sottolineato il problema degli «anelli mancanti», che sorge quando l’incontro tra il traffico transeuropeo e il traffico regionale crea grosse congestioni, vanificando cosı` il buon funzionamento e l’obiettivo delle TEN. Per finanziare progetti intesi a migliorare le infrastrutture di trasporto locale dei pendolari, ad esempio i corridoi per gli autobus, le ferrovie leggere, ecc. , occorrono specifici sussidi. Si auspica che per l’avvenire la determinazione dei prezzi delle infrastrutture incoraggi i cambiamenti intermodali e alleggerisca la pressione sui trasporti locali e regionali, aprendo cosı` la strada per il trasporto attraverso le TEN. 3. 6. Il parere del Comitato sul regolamento che stabilisce i principi generali per la concessione di un contributo finanzia- rio della Comunità nel settore delle reti transeuropee menziona una serie di punti ignorati dal regolamento del Consiglio, ad esempio l’assegnazione di maggiori stanziamenti di bilancio, la semplificazione delle procedure amministrative, finanziamenti più cospicui per gli studi, un’analisi costi-benefici dei progetti di dimensioni limitate, l’assegnazione di un ruolo più impor- tante agli enti regionali e locali e una maggiore enfasi sulla partecipazione congiunta del settore pubblico e privato (Public Private Partnership — PPP). Il Comitato ritiene che tali punti dovrebbero essere inclusi nella revisione degli orientamenti proposti per il periodo 2000-2004. 4. Tariffazione equa ed efficiente 4. 1. In seguito al Libro bianco della Commissione sul pagamento commisurato all’uso dell’infrastruttura(3) il Comi- tato si è espresso a favore dei principi della Commissione riguardo alla fissazione degli oneri in base al costo marginale sociale. Il Libro bianco mira ad incoraggiare l’intermodalità ed un uso più efficiente delle infrastrutture di trasporto. Gli oneri e i prelievi fiscali devono tener conto anche del principio «chi inquina paga» e di quello in base al quale il pagamento deve avvenire nel punto di utilizzazione dell’infrastruttura. Per quanto riguarda il principio della sostenibilità, occorrerebbe puntare maggiormente sull’offerta di incentivi per le tecnologie pulite, ed i sistemi di tariffazione dovrebbero essere strutturati in modo tale da incoraggiare l’uso di veicoli a bassa emissione e l’uso comune di veicoli privati da parte di più persone. Il Comitato auspica d’altro canto che nel prossimo 4. 2. periodo (seconda fase: 2001-2004) la Commissione tenga conto delle proposte avanzate dal Comitato stesso, le quali, oltre ad influire sul comportamento dell’utente attraverso i prelievi diretti o gli oneri, affrontano anche il problema dei incentivi fiscali che incoraggiano l’uso dell’auto. sistemi di Raccomanda inoltre che un’eventuale strategia comunitaria in materia di trasporti tenga conto dell’uso dell’auto privata, poiché un approccio globale soddisfacente in materia di costi dei trasporti non dovrebbe scindere il tema dei trasporti pubblici da quello dell’uso dell’auto privata. Diverse ragioni impongono una certa flessibilità in materia di applicazione degli oneri, ed il Comitato ribadisce che il comportamento degli utenti cambierà: essi useranno modi di trasporto diversi soltanto in presenza di un’alternativa praticabile per l’uso sia commerciale sia privato. Come primo passo, il Comitato esorta la Commissione a eseguire uno studio sul telelavoro, per esaminarne la fattibilità e i possibili vantaggi sul piano sociale, economico e ambientale. E` essenziale che nel processo decisionale relativo alla 4. 3. definizione degli oneri e dei prelievi fiscali gli enti locali e regionali siano consultati a pieno titolo e vengano adeguata- mente rappresentati nel comitato di esperti sulla tariffazione per l’uso delle infrastrutture. Occorre prendere nella dovuta considerazione le necessità di particolari regioni e applicare una certa flessibilità in modo da non esasperare problemi quali l’inaccessibilità e la perifericità. Inoltre, dato che gli enti locali e regionali attueranno molti principi e affronteranno molti problemi, dovranno essere informati su come vengono spesi gli introiti derivanti dagli oneri e dai prelievi fiscali. (1) CdR 255/97 fin — GU C 180 del 11. 6. 1998, pag. 1. (2) CdR 217/98 fin — GU C 93 del 6. 4. 1999, pag. 29. (3) COM(1998) 466 def. 23. 12. 1999 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 374/79 5. Coesione economica e sociale Per la Commissione la coesione economica e sociale è 5. 1. un obiettivo prioritario: ne ha trattato in maniera esaustiva la Comunicazione sulla coesione e trasporti (1). Questo documen- to delinea il ruolo della PCT nel ridurre le disparità regionali e sociali nell’UE, a fianco di strumenti quali i fondi strutturali e il fondo di coesione. Migliorando i sistemi di trasporto si puo` accrescere l’attrattività di una regione meno sviluppata sotto il profilo degli investimenti, oltre a contribuire alla forza generale della regione per lo sviluppo economico. Il Comitato si compiace in particolare dell’attenzione prestata dalla Commis- sione alla sostenibilità ed alle misure atte a promuovere l’accessibilità. L’esistenza di trasporti pubblici accessibili e abbordabili assolve ad un obiettivo sociale, economico ed ambientale: essi devono pertanto continuare a beneficiare degli aiuti di Stato nel rispetto delle norme UE in materia. La Commissione esamina costantemente le possibilità 5. 2. trasporti pubblici pur di potenziare la competitività dei mantenendoli accessibili a tutti. Sulla base di un suo studio sulle regole in materia di servizi pubblici e sulle prassi vigenti per il trasporto via terra è stata riconosciuta la necessità di migliorare la trasparenza e l’efficienza dei trasporti pubblici a beneficio delle regioni e dei gruppi sociali svantaggiati. Occorre assegnare agli enti locali e regionali autonomia e responsabilità più ampie, in modo da consentire loro di sviluppare i propri sistemi di trasporto come più ritengono opportuno. Cio` richiede che per realizzare interventi essi possano contare sulle necessarie risorse finanziarie, che, laddove possibile, si renderanno disponibili attraverso i prelievi fiscali a livello locale. 5. 3. La Commissione cerca costantemente di trovare un equilibrio tra la competitività, le condizioni di lavoro e le proposte sull’orario di lavoro. A seguito della direttiva sull’ora- rio di lavoro essa si è gradualmente occupata dei cosiddetti «settori esclusi», in cui rientrano i lavoratori del settore dei trasporti. Non è stato raggiunto un accordo totale su tutti gli aspetti concernenti lavoro del settore dei trasporti: tale obiettivo dovrebbe essere perseguito con urgen- za, per risolvere le difficoltà e trovare un equilibrio costruttivo tra le priorità costituite dalle condizioni di concorrenza eque e dalla protezione sociale. le condizioni di 6. Accertarsi che le regole vengano applicate La trasposizione e la corretta attuazione delle regole 6. 1. sulla concorrenza adottate dagli Stati membri sono essenziali per il buon funzionamento del mercato interno dei trasporti, e la Commissione è determinata ad impegnarsi per garantirne il rispetto. Il Comitato appoggia la Commissione in questo suo obiettivo, che garantirà a tutti condizioni eque. Il Comitato propone di tenere conto dei bisogni specifici degli enti locali e regionali europei, nel processo continuo di chiarificazione e revisione della legislazione. Il Comitato gradirebbe inoltre essere rappresentato in qualsiasi organo costituito per esercita- re un certo potere normativo nel settore dei trasporti. Ad l’Autorità europea per la sicurezza dell’aviazione esempio, civile avrà un gruppo consultivo di esperti, ed il Comitato gradirebbe essere rappresentato in questo o in altri enti responsabili della regolamentazione. 7. Migliorare la qualità 7. 1. La comunicazione della Commissione dedica un intero capitolo alla sicurezza ed alla dimensione ambientale della politica europea di trasporti. L’UE ha un ruolo significativo da svolgere nel fornire un elevato livello di sicurezza sia per gli utenti che per i lavoratori del settore dei trasporti. Il Comitato approva il pacchetto di misure attualmente in elaborazione al pari delle misure proposte per il periodo 2000-2004. 7. 2. Sicurezza 7. 2. 1. In un mercato nel quale i volumi sono in espansione e la congestione è in crescita, la sicurezza, sia per gli utenti che per i lavoratori, rappresenta una priorità fondamentale per la Commissione. Sono state avanzate delle proposte in materia di aviazione civile (2), traghetti roll-on/roll-off per il trasporto di passeggeri (3) e trasporti su strada attraverso il programma di collaudo auto EURO-NCAP (European New Car Assessment Programme). Nel parere del Comitato sulla sicurezza dei trasporti aerei (4) si è giustamente fatto presente che gli aeroporti più piccoli hanno necessità diverse rispetto a quelli più grandi e che di cio` andrebbe tenuto conto nell’elaborazione delle norme europee. 7. 2. 2. La sicurezza rappresenta un aspetto di fondamentale importanza che non è adeguatamente trattato nella comunica- zione della Commissione in esame. Il parere del Comitato sul programma d’azione 1995-2000 per la PCT (CdR 406/95 fin) menziona la necessità di rivedere i limiti di velocità, le misure per imporre le norme sul traffico e il sanzionamento delle violazioni. Si potrebbero introdurre restrizioni sull’abilitazione alla guida, ad esempio, tenendo conto del rapporto età/potenza del motore. Nel parere il Comitato chiedeva una verifica dell’impatto delle misure di sicurezza in tutti gli Stati membri e dichiarava di attendere con interesse la comunicazione della Commissione sulle azioni prioritarie in materia di sicurezza stradale. Il Comitato ha inoltre proposto una nuova strategia imperniata su un margine di errore nullo, come quella esistente per il controllo sulla qualità industriale, che colleghi le attività in materia di sicurezza dei trasporti con i sistemi di sanità pubblica, e gradirebbe vedere qualche progresso in materia. (1) COM(1998) 806 def. (2) COM(97) 55 def. — COM(97) 382 def. (3) COM(1998) 71 def. (4) CdR 406/95 fin — GU C 337 de 11. 11. 1996, pag. 13. C 374/80 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 23. 12. 1999 7. 3. Ambiente 7. 3. 1. In conformità con l’articolo 3 C del Trattato di Amsterdam l’UE deve integrare le esigenze connesse con la tutela dell’ambiente nella definizione e nell’attuazione delle politiche e azioni comunitarie, in particolare nella prospettiva di promuovere lo sviluppo sostenibile. Sarà inoltre perseguita con vigore la strategia intesa ad integrare le considerazioni ambientali nelle politiche UE. Tra le problematiche affrontate nel quadro della tutela ambientale figurano l’inquinamento atmosferico ed acustico originato dai trasporti aerei, i rifiuti ed i residui prodotti dalle navi, i problemi provocati dai mezzi pesanti e le norme sulle emissioni nel contesto del programma Auto/Oil II. La Commissione prevede inoltre di sviluppare nuove iniziative, di cui non viene fatta menzione nel program- ma di lavoro e nella strategia del Consiglio. Nel parere sulla politica comune dei trasporti 1995- 7. 3. 2. 2000 il Comitato chiedeva misure speciali ad integrazione del programma d’azione per la protezione di aree ecologicamente sensibili e di aree interessate dal sistema europeo di trasporti. Tra tali misure figuravano norme relative all’edilizia, soluzioni integrate per le reti infrastrutturali di trasporto, e addirittura, in casi eccezionali, drastiche restrizioni nella scelta dei modi di trasporto qualora siano disponibili modi alternativi. Il Comita- to desidera inoltre incoraggiare la ricerca nel campo della produzione di veicoli a bassa emissione di CO2 e di altri agenti nocivi, nonché la ricerca nel campo dei combustibili rinnovabili. La soluzione più efficace e sostenibile è quella 7. 3. 3. di ridurre la domanda di spostamenti; di qui l’importanza fondamentale che viene ad assumere la pianificazione dello spazio: insieme a misure complementari che porteranno alla riduzione delle emissioni di circa un terzo per il 2010, questa puo` aiutare a ridurre le distanze degli spostamenti. Benché la Comunità non abbia competenze nel settore della pianificazio- ne dello spazio, la Commissione potrebbe proporre politiche di sensibilizzazione, che potrebbero avere un effetto fortemente positivo per l’ambiente e lo sviluppo sostenibile. Per quanto un’analisi del ruolo della PCT nella Prospettiva di sviluppo del territorio europeo possa risultare utile, essa non è sufficiente se si considerano le misure proposte dal Comitato, le quali potrebbero invece frenare in maniera significativa la crescita delle emissioni di CO2. Dato che i trasporti stradale ed aereo sono quelli che 7. 3. 4. producono la maggior quota di CO2 per passeggero e per chilometro, essi andrebbero analizzati in via prioritaria. Anche il trasporto di merci su strada e per via aerea pone problemi analoghi. Nel parere sui trasporti e le emissioni di CO2 il Comitato ha proposto una serie di tasse sui carburanti per il trasporto privato, nonché un riallineamento delle tasse sul kerosene per il trasporto aereo. Il Comitato riconosce tuttavia l’opportunità di adottare un approccio flessibile per i trasporti aerei e stradali nelle regioni periferiche in considerazione della loro efficienza. Le proposte della Commissione intese ad introdurre imposte sulle infrastrutture dovrebbero incoraggiare i cambiamenti intermodali, cosı` da utilizzare le infrastrutture in modo più efficiente; tali politiche fiscali devono essere tuttavia accompagnate da trasformazioni strutturali nell’uso delle infrastrutture, quali le politiche di pianificazione dell’uso del territorio. 7. 4. Trasporto pubblico dei passeggeri Per accrescere la fiducia del pubblico sono previste 7. 4. 1. misure specifiche in materia di protezione dei consumatori. Il programma d’azione relativo ai trasporti pubblici locali, che è l’unica forma di trasporto disponibile per tutti i cittadini, coprirà aspetti quali le migliori prassi, i servizi intermodali integrati di trasporto di passeggeri e l’analisi comparativa. In base al Quinto programma quadro per la ricerca e lo sviluppo è stata proposta una serie di azioni di ricerca mirate nell’intento di migliorare l’efficienza e la sostenibilità e di potenziare la sicurezza e l’intermodalità del sistema di trasporti. 7. 4. 2. Le attività di ricerca svolte in base al Quinto program- ma quadro di ricerca e sviluppo dovrebbero prevedere la partecipazione degli enti locali e regionali. Questi sono i partner ideali nell’esecuzione dei programmi di ricerca in quanto operano al livello più vicino al cittadino e sono in grado di comprendere al meglio le necessità locali. Inoltre, diverse azioni proposte nel Quinto programma quadro (quali, ad esempio, «Mobilità ed intermodalità sostenibile», «Sistemi e servizi per i cittadini» ecc. ) rivestono particolare importanza per il trasporto locale di passeggeri. 7. 4. 3. Per poter garantire un elevato livello dei servizi pubblici contenendo, nel contempo, la spesa pubblica occorre dare maggiore spazio alla liberalizzazione di trasporti pubblici. La concorrenza negli appalti sul mercato dei trasporti puo` contribuire a ridurre la richiesta di aiuti di Stato. I servizi locali di autobus in concessione, per i quali gli operatori competono fra di loro con offerte per farsi assegnare percorsi stabiliti dagli enti locali o regionali, ne rappresentano un esempio. L’autorità competente determina la qualità del servizio e offre contratti soltanto alle condizioni stabilite. L’assegnazione di contratti nel settore dei trasporti renderà disponibili risorse che potran- no essere usate per finanziare meglio i trasporti pubblici e per renderli più efficienti. Inoltre la privatizzazione ed i partenariati pubblico/privati garantiranno una migliore qualità dei servizi, che andrà a beneficio dei consumatori. Tale aspetto dovrebbe essere prioritario nel programma della Commissione per il 2000-2004. 7. 4. 4. Sotto il profilo della strategia globale che, secondo il Comitato, dovrebbe essere applicata, è fondamentale il collegamento con le reti locali di trasporto di passeggeri. Nel parere sullo sviluppo della rete di cittadini (1) il Comitato (1) CdR 436/98 fin — GU C 198 del 14. 7. 1998, pag. 8. 23. 12. 1999 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 374/81 sottolinea l’importanza degli enti locali e regionali nel trasporto pubblico di passeggeri, sottolineando i seguenti aspetti: 9. Raccomandazioni — l’importanza di una rete di trasporti locale e regionale ben funzionante per l’efficienza del sistema di trasporto nazionale ed europeo; — il valore economico, ambientale e sociale di un sistema di trasporti efficiente; — l’esigenza della flessibilità, che consenta di creare un sistema integrato ed intermodale; — l’importanza decisiva di una rete dei cittadini ben funzio- nante per uno sviluppo urbano sostenibile. 8. Miglioramento delle relazioni esterne La Comunità desidera avere un ruolo efficace nel 8. 1. processo di ampliamento e garantire agli Stati candidati all’adesione un’integrazione senza difficoltà nell’Unione euro- pea. L’esperienza della creazione del mercato interno è di grande aiuto nell’affrontare la grande sfida del futuro, quella cioè di esaminare ed adattare la legislazione. Già sono in corso negoziati con paesi terzi nel settore dell’aviazione civile, dei trasporti pesanti, dei servizi di autobus e della navigazione interna. Più a lungo termine la Comunità rivedrà costantemente il funzionamento del mercato dei trasporti, e a tal fine il sistema europeo di dati sui trasporti verificherà in maniera continuata l’impatto dei trasporti sullo sviluppo regionale, l’ambiente e la sicurezza. 8. 2. Con il trascorrere del tempo il quadro normativo dovrà essere riveduto, soprattutto per analizzare i cambiamenti relativi agli orientamenti sugli aiuti di Stato: in proposito il Comitato raccomanda una maggiore semplificazione di queste norme. L’attuale struttura puo` risultare farraginosa sotto il profilo amministrativo, e la semplificazione garantirà una maggiore efficienza e trasparenza. Le TEN-T dovranno essere ulteriormente adattate, in linea con gli sviluppi legati all’am- pliamento, ed i regolamenti finanziari devono tener conto delle necessità specifiche dei paesi candidati. In effetti, tutti i settori sopra citati dovranno essere riesaminati in vista dell’ampliamento. Inoltre, l’ampliamento dell’UE e lo sviluppo delle reti di trasporto sia all’interno dei singoli Stati membri che tra di essi non devono danneggiare le aree ecologicamente sensibili dei paesi candidati. Se le politiche generali non sono in grado di garantire i massimi livelli di protezione ambientale, la Commissione dovrebbe prendere in considerazione l’intro- duzione di un sistema ad «ecopunti», simile all’attuale regime alpino. 9. 1. Oltre alle osservazioni espresse a proposito della comunicazione della Commissione, il Comitato desidera for- mulare alcune proposte. Si tratta di raccomandazioni supple- mentari relative a questioni che il Comitato gradirebbe venisse- ro esaminate nel quadro della futura politica comune dei trasporti e che non figurano nella comunicazione. In linea con la richiesta contenuta nel parere su una 9. 2. strategia di trasporto sostenibile per gli enti locali e regionali, il Comitato sottolinea ancora una volta la necessità che tali enti partecipino a tutte le fasi dello sviluppo della politica comune dei trasporti. Dato che gli enti locali e regionali vengono regolarmente sollecitati a cofinanziare progetti in materia di trasporti, essi dovrebbero partecipare da vicino alla fase di definizione della PCT, per garantire che le esigenze locali vengano prese in considerazione ed integrate in essa. 9. 3. Pur non avendo alcuna competenza in materia di assetto del territorio, la Commissione dovrebbe assicurare che nella futura messa a punto delle politiche si tenga conto delle raccomandazioni contenute nel parere del Comitato a proposito della Prospettiva di sviluppo del territorio europeo. Come il Comitato rileva nel parere su una strategia di trasporto sostenibile, un sistema di trasporto migliorato, come componente di un programma di rinnovamento urbano, puo` essere un fattore chiave nella rigenerazione economica e sociale di un’area urbana svantaggiata. La pianificazione del territorio è fondamentale per qualsiasi strategia di trasporto sostenibile, in quanto è in grado, tra l’altro, di ridurre la necessità degli spostamenti. 9. 4. La Commissione deve svolgere un ruolo importante nella sensibilizzazione del pubblico verso un nuovo approccio alla politica dei trasporti. L’approvazione del pubblico è parte integrante del successo di qualsiasi nuova politica. Inoltre, gli enti locali e regionali sono nella posizione ottimale per trasmettere ai cittadini i messaggi di sostenibilità e protezione ambientale: a questo scopo sarebbe opportuno incoraggiare una stretta collaborazione tra gli uni e gli altri. talvolta prolungare i La consultazione pubblica obbligatoria è un requisito 9. 5. necessario, che deve precedere la costruzione delle infrastruttu- re. Cio` puo` tempi di realizzazione del progetto, portando, in casi estremi, alla perdita dei finanziamenti o all’aumento dei costi al di là degli stanziamenti di bilancio. Questo problema dovrebbe essere affrontato rendendo più efficace, ove possibile, il sistema di consultazione pubblica, e, nel contempo, proteggendo i diritti democratici dei cittadini. Nel redigere i futuri orientamenti per la PCT la Commissione potrebbe esaminare questo aspetto e proporre soluzioni, quali, ad esempio, le migliori prassi. La Commissione deve svolgere un ruolo importante 9. 6. nell’attirare gli investimenti privati verso il settore dei trasporti pubblici. Essa potrebbe svolgere un ruolo più significativo C 374/82 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 23. 12. 1999 nell’assegnare i finanziamenti o nel formulare proposte e progetti, garantendo che essi includano, tra l’altro, misure di sicurezza nei trasporti o la ricerca di tecnologie più pulite. Bruxelles, 16 settembre 1999. Il Presidente del Comitato delle regioni Manfred DAMMEYER Parere del Comitato delle regioni in merito alla «Proposta di direttiva del Consiglio che modifica la Direttiva 96/53/CE del Consiglio che stabilisce, per taluni veicoli stradali che circolano nella Comunità, le dimensioni massime autorizzate nel traffico nazionale e internazionale e i pesi massimi autorizzati nel traffico internazionale» (1999/C 374/18) IL COMITATO DELLE REGIONI, visto il prospetto delle proposte della Commissione pendenti al 1o maggio 1999, per le quali l’entrata in vigore del Trattato di Amsterdam comporta la modifica della base giuridica e/o della procedura legislativa (SEC(1999) 581 def. ); vista la «Proposta di direttiva del Consiglio che modifica la Direttiva 96/53/CE del Consiglio che stabilisce, per taluni veicoli stradali che circolano nella Comunità, le dimensioni massime autorizzate nel traffico nazionale e internazionale e i pesi massimi autorizzati nel traffico internazionale» (COM(1998) 414 def. — 98/0227 COD ex SYN) (1); vista la decisione del Consiglio, notificata con lettera del 14 giugno 1999, di consultare il Comitato delle regioni su tale argomento, conformemente al disposto dell’articolo 265, primo comma e dell’articolo 71 del Trattato che istituisce la Comunità europea; vista la propria decisione, del 15 settembre 1999, di designare relatore generale Walsh (UK, ELDR) per predisporre un parere in merito, conformemente all’articolo 39 del Regolamento interno del Comitato, ha adottato all’unanimità il 16 settembre 1999, nel corso della 30a sessione plenaria, il seguente parere. 1. Introduzione 1. 1. La Direttiva del Consiglio 96/53/CE disciplina tra l’altro l’autorizzazione a circolare sulle strade europee per autocarri pesanti fino a 44 tonnellate. La Commissione europea propone di modificare tale direttiva per autorizzare alcuni tipi di veicoli di peso superiore a 40 tonnellate, con un peso massimo per asse motore di 11,5 tonnellate, nel contesto del trasporto combinato. (1) GU C 261 del 19. 8. 1998, pag. 13. Il Parlamento europeo, pur essendo in genere favorevo- trasporto combinato, ha respinto la proposta della il 15 aprile 1999, ed ha 1. 2. le al Commissione in prima lettura, sollecitato soluzioni alternative. 1. 3. La questione cruciale per gli enti locali e regionali è sapere se le unità di trasporto proposte provocheranno danni più ingenti all’infrastruttura stradale e se ne richiederanno il potenziamento, in particolare per quanto riguarda i ponti, nei limiti delle competenze che spettano agli enti locali e regionali in materia