title: 1999/676/EF: Kommissionens beslutning af 20. juli 1999 vedrørende støtte, som Frankrig formodes at have ydet til selskabet Sécuripost (meddelt under nummer K(1999) 2537) (EØS-relevant tekst) (Kun den franske udgave er autentisk)

eurovoc_concepts:
France
State aid
capital transfer
control of State aid
postal service
road transport

text: 23. 10. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 274/37 KOMMISSIONENS BESLUTNING af 20. juli 1999 vedrørende støtte, som Frankrig formodes at have ydet til selskabet Sécuripost (meddelt under nummer K(1999) 2537) (Kun den franske udgave er autentisk) (EØS-relevant tekst) (1999/676/EF) KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER har — under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 2, første afsnit, under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a), efter at have opfordret de interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med disse artikler, og ud fra følgende betragtninger: (1) (2) (3) I. Sagsforløb Førsteinstansrettens dom af 28. september 1995 i sag T-95/94 (1) ophævede Kommissionens beslutning af 31. december 1993, hvorved Kommissionen havde besluttet, at forskellige foranstaltninger vedrørende det franske postvæsens (La Poste) datterselskab, Sécuripost, der arbejder på markedet for sikkerhedstransport af penge, foranstaltninger som havde været genstand for en klage fremsat af Chambre syndicale nationale des entreprises de transport de fonds et valeurs (Sytraval) og Brink’s France SARL (Brink’s), ikke udgjorde stats- støtte som omhandlet i traktatens artikel 87 (tidligere artikel 92). Kommissionen iværksatte en appel til prø- velse af denne dom, og denne appel blev afvist i sin helhed af Domstolen i dom afsagt den 2. april 1998 i sag C367/95P(2). Domstolen erkendte, at Kommissio- nens anbringender til støtte for appellen var delvis begrundede. Domstolen konstaterede imidlertid også, at den omtvistede beslutning var behæftet med begrun- delsesmangler, som i sig selv var tilstrækkelige til at begrunde ophævelsen af den omtvistede beslutning. Det skal erindres, at sagsøgerne i første instans (Sytraval og Brink’s) ikke deltog i retsforhandlingerne i appel- sagen. Den i nærværende beslutning omhandlede sag tager sige på de foranstaltninger, som den franske stat, direkte eller gennem postvæsenet, traf til fordel for selskabet Sécuripost, inden selskabet blev privatiseret ifølge den franske regerings tilladelse i 1993. Førstein- stansrettens dom ophævede på grund af manglende eller ufyldestgørende begrundelse Kommissionens be- slutning af 31. december 1993 om, at der ikke var tale om statsstøtte. Kommissionen indledte derfor proceduren efter traktatens artikel 88, stk. 2, (tidligere artikel 93, stk. 2) over for de ovenfor omhandlede foranstaltninger med henblik på at vurdere foranstalt- ningerne på baggrund af traktatens artikel 87 og 88 og undersøge deres eventuelle forenelighed med fælles- markedet. Beslutningen om at indlede proceduren blev offentlig- gjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende (3) den 22. ok- tober 1996 med opfordring til de øvrige medlemsstater og andre interesserede parter til inden en måned fra offentliggørelsen at fremsætte deres bemærkninger til de pågældende støtteforanstaltninger. Kommissionen opfordrede i beslutningen om procedu- rens indledning de franske myndigheder til bl. a. at tilvejebringe alle oplysninger om de forhold, Retten havde fremdraget, samt til at sende alle andre oplys- ninger og bemærkninger, den måtte finde nyttige på baggrund af Sytraval-dommen, således at Kommissio- nen kunne vurdere de pågældende foranstaltninger ud fra traktatens artikel 87 og 88. Ved brev af 26. juni 1996 underrettede Kommissionen de franske myndigheder om sin beslutning om at indlede proceduren. De franske myndigheder frem- sendte ved brev af 12. september 1996 Kommissionen et notat indeholdende en række oplysninger om de punkter, Kommissionen havde anført i indledningsskri- velsen. På Kommissionens anmodning blev der tilveje- bragt yderligere oplysninger i forskellige breve. Kom- missionen modtog det seneste af disse breve den 28. oktober 1998. (4) (5) (6) (7) Klagerne har ikke deltaget i proceduren og har ikke fremsat nogen bemærkninger. Ingen andre interesser- ede og heller ingen andre medlemsstater, bortset fra Frankrig, har fremsat bemærkninger. (1) Sml. 1995 II, s. 2651. (2) Sml. 1998 I, s. 1719. (3) EFT 311 af 22. 10. 1996, s. 12. L 274/38 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 23. 10. 1999 II. De pågældende foranstaltninger (13) (8) De i Førsteinstansrettens dom anfægtede punkter i Kommissionens beslutning af 31. december 1993 ved- rører følgende foranstaltninger: Retten bebrejder Kommissionen, at den ikke har un- dersøgt »om de tariffer, der anvendes, kunne afsløre, om der var tale om statsstøtte eller ej«. I dommen kræves det, at der på dette punkt foretages en sammen- ligning mellem SNAG’s tariffer og de tariffer, der anvendes af private værksteder for lignende ydelser. Domstolen bekræftede Førsteinstansrettens opfattelse ved også at vurdere, at Kommissionen havde gjort sig skyldig i et åbenbart fejlagtigt skøn. a) Udstationering af tjenestemænd i Sécuripost (9) Retten anlagde den betragtning, at det, at tjeneste- mænd, der af postvæsenet er udstationeret i Sécuripost, til enhver tid kan genindtræde i den forvaltning, de kommer fra, hvis det viser sig nødvendigt at nedskære personalet i den virksomhed, hvor de er udstationeret, uden at denne så skal betale en afskedigelsesgodtgørel- se, udgør et klagepunkt, Kommissionen ikke har taget stilling til, hvilket vil sige, at der mangler begrundelse. b) Manglende bidrag fra Sécuripost til arbejdsløshedskas- serne Retten konkluderede, at begrundelsen for den anfægte- de beslutning på dette punkt er mangelfuld, for så vidt som Kommissionen erkender, at »der ikke skal betales noget bidrag til arbejdsløshedskasserne i forbindelse med ansættelse af udstationerede tjenestemænd, efter- som deres vedtægt sikrer dem beskæftigelse«. Ved ikke at forklare, hvorfor disse vilkår, som er forskellige fra de vilkår, der gælder Sécuriposts konkurrenter, ikke udgør støtte, begik Kommissionen således en begrun- delsesmangel. (10) (11) c) Tilrådighedsstillelse af lokaler Retten konstaterede, at Sécuriposts lokaler stilles til rådighed som led inden for rammerne af en lejekon- trakt med særlige opsigelsesvilkår, og at Kommissionen ikke i sin beslutning har givet nogen oplysninger om, hvilke priser der effektivt betales af Sécuripost, og hvilke der må betales af Sécuriposts konkurrenter for lignende lokaler. Kommissionen havde således ikke sammenholdt den faktiske leje, der blev forlangt af Sécuripost, med de lejer, som konkurrenterne må betale for tilsvarende lokaler, hvilket efter Domstolens opfattelse udgør et åbenbart fejlagtigt skøn. (17) d) Vedligeholdelse af Sécuriposts køretøjer gennem SNAG (12) Retten mente, at den kendsgerning, at SNAG — postvæsenets værksteder — benytter en fakturerings- ordning, der svarer til den, der gælder for private værksteder, ikke giver tilstrækkeligt belæg for at ude- lukke tilstedeværelse af statsstøtte som omhandlet i traktaten. (14) (15) e) Ydelse af et lån på 15 000 000 FRF til Sécuripost for 1989 Retten anlagde den betragtning, at det ikke er tilstræk- kelig begrundelse, at Kommissionen konstaterer, at dette beløb er bevilget som led i en aftale mellem selskaberne i Sofipost-koncernen, og at den anvendte rentesats svarer til bankrenten forhøjet med et halvt procentpoint. Førsteinstansretten anførte, at »det, at der er tale om en transaktion, der betales for, ikke er tilstrækkeligt belæg for, at der ikke er tale om statsstøtte som omhandlet i traktatens artikel 92, eftersom en sådan transaktion, der betales for, stadig kan være foretaget til en sats, der udgør en særlig fordel for Sécuripost i forhold til konkurrenterne«. (16) Kommissionen burde derfor have undersøgt, om rente- satsen svarede til markedsrentesatsen, hvorfor den ved ikke at foretage en sådan undersøgelse efter Domstolens opfattelse havde gjort sig skyldig i et åbenbart fejlagtigt skøn. f) Sécuriposts priser over for postvæsenet Retten bebrejdede Kommissionen, at den »alene har sammenholdt priserne for henholdsvis en transport for postvæsenet og en transport for Casino, udelukkende på grundlag af oplysninger vedrørende 1993 uden dog at angive, hvorfor priserne måtte anses for berettigede, eller disses størrelse. (. ) Det bemærkes endvidere, at Sécuriposts priser over for postvæsenet udviste et kontinuerligt fald fra 1987 til og med 1993, jf. navnlig rammeaftalen af 30. september 1987 om forholdet mellem postvæsenet og Sécuripost, hvilket gør de af sagsøgerne nævnte forskelle endnu mere udtalte«. »I mangel af nærmere angivelser vedrørende Sécuriposts priser over for henholdsvis postvæsenet og andre kunder i årene 1987, 1988, 1989, 1990, 1991 og 1992 finder Retten, at den ikke er i besiddelse af oplysninger, som kan gøre det muligt for den at foretage den fornødne prøvelse af spørgsmålet om den anfægtede afgørelses retmæssighed (. )«. Domstolen bekræftede Førsteinstansrettens opfattelse ved også at anlægge den betragtning, at Kommissionen havde gjort sig skyldig i et åbenbart fejlagtigt skøn. 23. 10. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 274/39 III. Yderligere oplysninger tilvejebragt af de fran- ske myndigheder a) Udstationering af tjenestemænd i Sécuripost (18) De franske myndigheder fastholder foreløbigt, at an- sættelse af tjenestemænd fra 1988 til 1991 har medført meromkostninger til et samlet beløb på [. ] i forhold til de omkostninger, der ville have været forbundet med udelukkende at benytte overenskomstansat personale. Dette skyldes de meget højere lønninger for udstatione- rede tjenestemænd i forhold til kontraktansat personale (f. eks. udgjorde den gennemsnitlige månedsløn ekskl. arbejdsgiverbidrag for Sécuriposts tjenestemandsansat- te pengetransportpersonale i 1990 [. ] pr. person mod [. ] pr. person for Sécuriposts kontraktansatte pengetransportpersonale). (19) Med hensyn til omkostningerne i tilknytning til genind- trædelsen af de posttjenestemænd, som var udstatione- ret hos Sécuripost, i deres oprindelige tjeneste anfører de franske myndigheder, at Sécuripost ved genindtræ- delsen skulle betale de pågældende tjenestemænd en genindtrædelsesgodtgørelse med betegnelsen godtgø- relse for utidig afbrydelse af udstationering. Godtgørel- sen skal opveje lønforskellen for den genindtrådte tjenestemand i perioden fra den faktiske genindtræden til den oprindeligt planlagte dato for udstationeringens ophør i forhold til den aflønning, den pågældende ville have haft, hvis han var forblevet udstationeret hos Sécuripost til nævnte dato. De posttjenestemænd, der var udstationeret hos Sécuripost (for en varighed på fem år) modtog højere lønninger under deres udstationering, hvorfor Sécuriposts opsigelse gav an- ledning til en godtgørelse for utidig opsigelse af disse mere gunstige betingelser. (20) (21) Den udbetalte godtgørelse, beregnet på grundlag af en aftale forhandlet med fagforeningerne i forbindelse med beskæftigelsesplanen, beløb sig til mellem [. ] og [. ] pr. genindtrådt tjenestemand afhængigt af genindtrædelsestidspunktet. Godtgørelsen beløb sig gennemsnitligt til [. ] pr. genindtrådt tjenestemand. Hvis Sécuripost ikke havde afskediget tjenestemænde- ne, som derefter genindtrådte i postvæsenets tjeneste, men derimod havde afskediget overenskomstansat personale, ville selskabet have skullet udbetale afskedi- gelsesgodtgørelser til de pågældende. De franske myn- digheder burde have beregnet den teoretiske afskedigel- sesgodtgørelse, som Sécuripost skulle have udbetalt til afskediget overenskomstansat personale. Denne godt- gørelse ville skulle beregnes på grundlag af de gældende regler for Sécuripost, dvs. overenskomsten for trans- portområdet og Sécuriposts beskæftigelsesplan. På grundlag af gennemsnitslønnen for en tjenestemand ansat hos Sécuripost og reglerne i overenskomsten for transportområdet, ville afskedigelsesgodtgørelsen for en overenskomstansat have udgjort [. ]. Samlet udbe- talte Sécuripost [. ] til 235 genindtrådte tjenestemænd indtil den 30. juni 1991, hvorimod det samlede beløb for afskedigelsesgodtgørelser, som Sécuripost skulle (22) (23) have udbetalt til overenskomstansat personale aflønnet i samme størrelsesorden, ville have været [. ] x 235, hvilket giver et resultat på [. ]. Det fremgår af ovenstå- ende, at Sécuriposts omkostninger i forbindelse med tjenestemændenes genindtræden er højere end de om- kostninger, der ville have været forbundet med afskedi- gelsesgodtgørelser til overenskomstansat personale. De franske myndigheder understreger endvidere, at beregningen af de afskedigelsesgodtgørelser, som Sécu- ripost skulle have udbetalt til overenskomstansat perso- nale, er foretaget på grundlag af de udstationerede tjenestemænds lønninger, og at beløbet, arbejdsmar- kedets vilkår taget i betragtning, ville have været langt mindre, hvis beregningen havde været baseret på et lavere lønniveau svarende til de faktiske lønforhold for privatansatte. b) Manglende bidrag til arbejdsløshedskasserne De franske myndigheder har bekræftet, at Sécuripost ikke skulle bidrage til arbejdsløshedskasserne for de udstationerede tjenestemænd, da de vedtægtsmæssigt var sikret beskæftigelse. De franske myndigheder har derimod anført, at de udstationerede tjenestemænd generelt er omfattet af socialbidrag til en højere sats end privat lønpersonale, idet forskellen i arbejdsgiverbidrag for førstnævnte og sidstnævnte har bevæget sig fra 1,31 % i 1988 til 7,47 % i 1992. Især er den procentdel, hvormed tjenestemændene bidrager til deres pensions- ordning, som svarer til lønmodtagernes pensionsbi- drag, meget højere end den procentdel, der gælder for overenskomstansatte. (24) De samlede meromkostninger i form af arbejdsgiverbi- drag i tilknytning til beskæftigelsen af tjenestemænd beregner de franske myndigheder til [. ] for tidsrummet 1988 til 1991. c) Tilrådighedsstillelse af lokaler (25) (26) De franske myndigheder har tilvejebragt nærmere oplysninger om de vilkår, på hvilke Sécuripost havde kunnet leje samtlige eller nogle af sine lokaler af postvæsenet mellem 1988 og 1992. Først og fremmest synes Sécuriposts leje af postvæse- nets lokaler at være en overgangsløsning, idet Sécuri- post hurtigt forsøgte at finde andre lokaler end de af postvæsenet udlejede. Blandt de lejede lokaler, som Sécuripost anvendte, udgjorde andelen af lokaler lejet af postvæsenet i 1988 93 % af de samlede lejede arealer, hvorimod andelen i 1992 ikke udgjorde mere end 7 %. De franske myndigheder forklarer Sécuriposts hurtige udflytning af de lokaler, der var udlejet af postvæsenet, med, at lokalerne generelt ikke svarede til behovet i forbindelse med Sécuriposts særlige aktivi- teter. L 274/40 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 23. 10. 1999 (27) (28) De franske myndigheder bemærker især, at gennem- snitsarealet for postvæsenets lokaler var meget beske- dent (62 m2 i 1988), hvorimod de lokaler, som Sécuri- post efterfølgende lejede i den private sektor arealmæs- sigt var betydeligt større (324 m2 i gennemsnit i 1992). De bemærker endvidere, at lokalerne generelt var utidssvarende og uegnede til Sécuriposts behov. De franske myndigheder har i flere konkrete tilfælde vist, at Sécuripost havde lejet lokaler af postvæsenet, som helt klart var uegnede, på grund af deres størrelse, placering eller indretning. (31) De franske myndigheder har ligeledes anført, at de lokaler, som postvæsenet havde udlejet til Sécuripost, var statsejendom og derfor skulle udlejes efter de specifikke regler, der gælder for statsejendom. Som følge heraf fik Sécuripost navnlig kun tilladelse til at anvende postvæsenets lokaler på midlertidige og opsigelige vilkår. Lejen for anvendelse af statsejendom reguleres af Økonomi- og Finansministeriet og bereg- nes ved brug af en fast sats, der fastlægges i forhold til lejeværdien for tilsvarende privat ejendom, og en variabel sats, der fastlægges i forhold til den særlige fordel, som brugeren nyder ved anvendelsen. noget nær den samme som den leje, Sécuripost har betalt. d) Vedligeholdelse af Sécuriposts køretøjer gennem SNAG De franske myndigheder har bekræftet, at SNAG’s fakturering for reparationer og vedligeholdelse af Sécu- riposts lastbiler var baseret på de priser, der sædvanlig- vis praktiseredes af forhandlernettet for Renault Véhi- cules Industriels (RVI), såvel timesatser som faktureret tidsforbrug. Med hensyn til satserne har de franske myndigheder foretaget en sammenligning på basis af referencesatserne for fakturering af arbejdskraft til reparation og vedligeholdelse af lastbiler, som de anvendes af 25 større værksteder i Frankrig (f. eks. i Paris, Bordeaux og Orléans). Referencesatserne anven- des af hele sektoren for vedligeholdelse og reparation af lastbiler i Frankrig, også i den private sektor. Det fremgår af de oplysninger, som de franske myndighe- der har tilvejebragt, at SNAG i perioden 1988 til 1992 har faktureret Sécuripost til gennemsnitssatser, der ikke i væsentlig grand afviger fra de satser, som RVI har faktureret til sine egne kunder. (29) Med hensyn til de lokaler, som postvæsenet udlejede til Sécuripost, blev lejen fastlagt efter aftale mellem postvæsenet og Sécuripost. Da sagen går længere tid tilbage, har de franske myndigheder ikke været i stand til at genfinde samtlige lejekontrakter, der blev indgået mellem postvæsenet og Sécuripost løbet af den pågældende periode. De har dog kunnet tilvejebringe yderligere oplysninger om lejebeløbene for 43 lokaler ligeligt fordelt på hele det franske område. i e) Forskud på 15 000 000 FRF til Sécuripost for regn- skabsåret 1989 (32) De franske myndigheder har forklaret, at Sofipost, postvæsenets holdingselskab, har ydet Sécuripost et lån på 15 000 000 FRF. Det drejer sig om et kortfristet lån for perioden 21. december 1989 til 23. oktober 1990. Rentesatsen var som følger: (30) lejebeløb, som Sécuripost har betalt De franske myndigheder har på grundlag af dette udvalg af til postvæsenet, forsøgt at foretage en sammenligning med de beløb, som Sécuripost skulle have betalt for tilsvarende ejendomme på det private marked. Sammenligningen er baseret på »Cote annuelle des valeurs vénales immobilières« fra 1. januar 1988 (4). Denne oversigt over lejeværdier giver for hver enkelt fransk by en værdiskala over huslejer for nye og ældre ejendomme, renoverede og ikkerenoverede. I oversigten indgår også en udjævningskoefficient for at fastlægge lejeværdien af en række typer ejendomme (garager, parkeringspladser osv. ). Fra den lejeværdi, der kunne fastlægges i henhold til Callon-skalaen for de ejendomme, postvæsenet udlejede til Sécuripost, har de franske myndigheder derefter fratrukket 25 % ; De franske myndigheder har forklaret, at en sådan lejenedsættelse er sædvanlig praksis på ejendomsmar- kedet, når det drejer sig om en midlertidig lejekontrakt. Det fremgår af de oplysninger, som de franske myndig- heder har tilvejebragt, at når lejen for de til Sécuripost udlejede ejendomme fastlægges i henhold til Callon- skalaen og derefter nedsættes med 25 % af hensyn til lejekontrakternes midlertidige karakter, ville markeds- prisen for de pågældende 43 lokaler generelt være (4) Editions Callon, 1988. (33) — i 1989 PIBOR (5) (3 mdr. ) forhøjet med 0,55 pro- centpoint, svarende til 11,36 %. — i 1990 PIBOR (3 mdr. ) forhøjet med 0,60 procent- point, svarende til 10,96 %. Denne rente er højere end Sofiposts omkostninger ved finansiering uden for koncernen (dvs. højere end den refinansieringsrente Sofipost betaler bankerne, hvilket betyder, at Sofipost har opnået en fortjenstmargen ved udlån til sit datterselskab på de pågældende vilkår) og højere end den sædvanlige gennemsnitsrente, der praktiseres af en række større franske industri- og handelskoncerner ved långivning internt i koncernen. De franske myndigheder har anført, at det fremgår af de særlige revisorberetninger til en række franske koncerners regnskaber for 1989, at intern långivning er almindelig praksis. Det fremgår ligeledes, at der er store forskelle mellem de rentesatser, der praktiseres i de forskellige koncerner (f. eks. 5 % hos Eurocom og 15,34 % hos BSN). For en række koncerners vedkommende påløber lånene ikke nogen rente, eller rentesatsen afhænger af det låntagende datterselskabs (5) PIBOR (Paris Inter-Bank Offered Rate) er pengemarkedsrenten, dvs. den årlige rente, til hvilken bankerne er villige til at låne til hinanden for en periode på tre måneder. PIBOR beregnes dagligt af Association Française de Banques som det matematiske gen- nemsnit af de rentesatser, der opgives af 14 repræsentative pengeinstitutter på Parismarkedet. 23. 10. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 274/41 resultater. Rentesatsen i forbindelse med Sécuriposts lån ligger således i den øvre ende af de rentesatser, der kunne observeres i 1989 for koncernlån. (34) (35) (36) f) Sécuriposts priser over for postvæsenet De franske myndigheder har bekræftet, at Casino er den eneste af Sécuriposts kunder, der kan sammenlig- nes med postvæsenet, da begge disse kunder udviser en stor spredning af transporterne på det nationale område. De franske myndigheder har tilvejebragt en detaljeret sammenligning mellem de anvendte priser over for henholdsvis postvæsenet og Casino. Sammen- ligningen er foretaget for året 1993, da aftalen med Casino blev indgået i juni 1992 efter licitation. De franske myndigheder har ligeledes præciseret, at de priser, der blev faktureret postvæsenet, i modsætning til Førsteinstansrettens antagelser, ikke var kontinuerligt faldende, men at priserne for 1993, gældende siden 1. januar 1992, var højere end de priser, der havde været anvendt siden maj 1989. En sammenligning på grundlag af priserne for 1993 kunne derfor kun føre til en yderligere understregning af en eventuel prisforskel mellem Sécuriposts priser over for postvæ- senet og markedspriserne i perioden 1989-1993. Før stigningen i 1989 var Sécuriposts priser over for postvæsenet faldet mellem 1987 og 1989. De franske myndigheder har imidlertid anført, at Sécuripost før 1989 ikke havde nogen private kunder, og at det derfor fik en først er fra og med 1990, at Sécuripost omsætning af betydning med de private kunder. De franske myndigheder har endvidere meddelt Kommis- sionen priserne for de enkelte transporter, som Sécuri- post har foretaget for andre større kunder end postvæ- senet (og Casino) mellem 1990 og 1992. Disse kunder kategoriseres efter geografisk placering (byzone, ran- dområde, landområde) for at gøre det muligt at foretage en sammenligning med prispraksis over for postvæ- senet. (37) Prisfastsættelsen over for postvæsenet og over for Casino er ikke identisk. Med hensyn til postvæsenet indførte Sécuripost et prisfastsættelsessystem med points for at nå til en prisdifferentiering efter geografisk område (byzone, randområde, landområde). Kontrak- ten med Casino er derimod indgået på grundlag af en udjævnet landsdækkende pris på 163 FRF pr. transport i 1993. turer. Herved opstår en pris på 180,61 FRF pr. trans- port, hvorimod Sécuriposts udjævnede landsdækkende pris over for Casino er 163 FRF. Denne (fiktive) anvendelse af de til postvæsenet fakturerede priser ville for Casino resultere i en prisforøgelse på 17,61 FRF pr. transport. (39) (40) De franske myndigheder vurderer imidlertid denne forskel på 17,61 FRF (svarende til ca. 11 % af Casino- prisen) for yderst berettiget på grund af de meromkost- ninger, der er forbundet med postvæsenets specifikke krav til Sécuriposts ydelser. Rent teknisk kan der stilles fire slags krav til en pengetransport, nemlig tidsforbrug på ruten (som afhænger af opsamlingsstedets geografiske beliggenhed i forhold til centrallageret og af de trafikale forhold), sikkerhedskrav (antal medarbejdere og deres kvalifika- tioner samt varevognstype), driftskrav (f. eks. national geografisk transport til den franske centralbank) og andre krav (f. eks. stedernes lukketider og dækning). (41) De franske myndigheder har undersøgt og sammen- holdt Sécuriposts kontrakter med henholdsvis postvæ- senet og Casino i lyset af ovennævnte krav. (42) Med hensyn til tidsforbruget på ruterne har de franske myndigheder forklaret, at ruterne gennemsnitligt var på 9,91 km for transporterne for postvæsenet og på 5,08 km for transporterne for Casino. Beregninger på grundlag af en standardtid på hvert punkt på ruterne og varevognenes gennemsnitsfart i byzoner, randområ- der og landområder, giver et antal rutepunkter pr. time på 3,4 for postvæsenets vedkommende mod 4,9 for Casino-transporternes vedkommende. (43) (44) Sikkerhedsmæssigt stillede postvæsenet krav, som ikke indgik i kontrakterne med Casino. Blandt de vigtigste var krav om tremandshold (6), specifikke procedurer for adgang til postvæsenets områder, indkørselsprocedurer og procedurer for radiokommunikation. De franske myndigheder har imidlertid ikke kunnet sætte tal på konsekvenserne af disse krav. Driftsmæssigt stillede postvæsenet krav om kompleks rutelægning, ligesom ventetiderne på posthusene ofte kunne være lange og ikke nødvendigvis blev faktureret. En standardkontrakt som den, der blev indgået med Casino, indeholdt derimod bestemmelser om systema- tisk fakturering, når ventetiden oversteg 10 minutter. (38) For at kunne foretage en relevant sammenligning af priserne over for de to kunder, er priserne over for postvæsenet blevet overført på Casinos transportstruk- (6) De franske myndigheder har præciseret, at tremandshold er obligatorisk for alle pengetransporter over 200 000 FRF i henhold interne til et dekret af 13. juli 1979. Postvæsenet har i sit reglement indført en lavere tærskel, nemlig først 50 000 FRF, senere forhøjet til 100 000 FRF. L 274/42 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 23. 10. 1999 Det skal i denne henseende erindres, at de ikke- disponible tider for postvæsenet var 130 minutter og for Casino 30 minutter. Ud af en normaldag på 8 timer ville en varevogn i postrute derfor kun have 5 timer og 50 minutter til rådighed til de fakturerede ruter, hvorimod en varevogn på en traditionel rute af Casino- typen ville have 7 timer og 30 minutter til rådighed. ningerne. Den sammenligning, som de franske myndig- heder har foretaget af arbejdsgiverbidragene for hen- holdsvis overenskomstansatte lønmodtagere og tjene- stemænd, viser endvidere, at anvendelsen af tjeneste- mænd langt fra udgør statsstøtte, men har medført meromkostninger for Sécuripost. (45) Øvrige krav var forpligtelse til national dækning og lange betalingsfrister, hvorimod privatkunderne over- holdt de sædvanlige markedsbetingelser. De franske myndigheder har ikke kvantificeret disse øvrige krav. (49) (46) (47) (48) Det fremgår af ovenstående, at Sécuriposts antal mulige transporter pr. dag i betragtning af udelukkende tids- og driftskrav for postvæsenet var 19,8 (5 timer og 50 minutter x 3,40) og for Casino var 36,75 (7 timer og 30 minutter x 4,9). Det mulige antal transporter pr. dag for Casino var således 85 % højere end det transporter pr. dag for postvæsenet. mulige antal Det gennemsnitsbeløb, som Sécuripost fakturerede postvæsenet, korrigeret for postvæsenets geografiske etableringssteder, var endvidere på 264 FRF mod den nationalt udjævnede pris på 163 FRF, som blev fakture- ret Casino. Ved at gange antallet af transporter pr. dag med den fakturerede pris pr. transport opnås dagsindtjeningen for en varevogn i drift for postvæse- net, nemlig 5 227 FRF (264 FRF x 19,8), hvorimod en varevogn i rute for Casino i gennemsnit ville kunne indtjene 5 990 FRF (163 FRF x 36,75). Det følger heraf, at Sécuripost ikke har overfaktureret sine ydelser til postvæsenet forhold til en lignende kunde som Casino, når der tages hensyn til de specifikke krav, som postvæsenet stillede til sine pengetransporter, endog selv når kun en del af disse krav tages i betragtning. i IV. Vurdering Kommissionen har undersøgt de yderligere elementer og oplysninger, som de franske myndigheder har tilvejebragt. Kommissionen har ligeledes foretaget en række særlige undersøgelser af en række punkter. På denne baggrund vurderer Kommissionen, at de pågældende foranstaltninger ikke udgør statsstøtte efter traktatens artikel 87. Især er det Kommissionens opfattelse, at anvendelsen af udstationerede tjenestemænd ikke har betydet nogen fordel for Sécuripost. De udstationerede tjenestemænds genindtræden i postvæsenets tjeneste har ikke givet Sécuripost nogen fordel, da den godtgørelse, der blev udbetalt til de pågældende i forbindelse med deres utidige genindtræden, er højere end det beløb, der skulle have været udbetalt som afskedigelsesgodtgørel- se, hvis disse medarbejdere var blevet ansat af virksom- heden som lønmodtagere på overenskomstbetingelser, dette endog uden at tage sådannes lavere aflønning i idet afskedigelsesgodtgørelser beregnes på grundlag af løn- tjenestemændenes i betragtning, forhold til De meddelte oplysninger om de huslejer, som Sécuri- post har betalt for 43 lokaler fordelt på det franske område, viser, at disse lejebeløb generelt svarer til og i gennemsnit er højere end markedspriserne i betragt- ning af lejenedslaget begrundet i opsigelsesvilkårene i lejeaftalerne mellem postvæsenet og Sécuripost. Det udvalg på 43 lokaler, som de franske myndigheder har anvendt i beregningen, udgør et samlet areal på 3 170 m2, svarende til 35 % (af arealet) af samtlige de lokaler, som Sécuripost havde lejet af postvæsenet i 1988. Dette udvalg af lokaler viser, at gennemsnitslejen for de lokaler, som Sécuripost havde lejet af postvæse- net, var på [. ] pr m2 i 1988 (7). Når disse lokalers markedsværdi vurderes på grundlag af Callon-skalaen for hver af de enkelte ejendommes vedkommende og i betragtning af lejenedslaget begrundet i opsigelsesvilkå- rene i lejekontrakterne mellem Sécuripost og Postvæse- net, opnås en markedsværdi på [. ] pr. m2 i 1988, hvilket er lavere end den gennemsnitsleje, som Sécuri- post betalte for samme lokaler. (50) (51) Kommissionen har ladet foretage en sagkyndig vurde- ring for at efterprøve, om lejenedslaget faktisk var berettiget. Det fremgår først og fremmest af vurderings- rapporten, at ejendommene nødvendigvis, da det drejer sig om statsejendom, som postvæsenet udlejede til Sécuripost, skulle udlejes på opsigelige og midlertidige kontraktvilkår. Den sagkyndige vurdering konkluderer ligeledes, at selv om lejekontrakternes opsigelige og midlertidige vilkår ikke nødvendigvis og systematisk medfører et nedslag i lejen i forhold til markedsprisen, er det »sædvanlig praksis, at midlertidig og opsigelig udlejning på det private marked ledsages af nedsatte huslejer«. Derfor synes de franske myndigheder på korrekt vis at have påvist, at Sécuriposts huslejebetalinger til postvæsenet for 43 af de lejede lokaler var i overens- stemmelse med de lejede ejendommes markedsværdi. Da dette udvalg af lokaler er ligeligt fordelt på hele det franske område og udgør en betydelig andel af samtlige de lokaler, som Sécuripost mellem 1988 og 1992 lejede af postvæsenet, mener Kommissionen, at de franske myndigheder i tilstrækkeligt omfang har be- grundet, at Sécuriposts huslejebetalinger til postvæse- net var i overensstemmelse med de lejede ejendommes markedsværdi, hvorfor de ikke udgør statsstøtte. (7) Dette blev valgt som referenceår, fordi Sécuripost (som nævnt ovenfor) ret hurtigt efter 1988 valgte at flytte fra de lokaler, der var udlejet af postvæsenet. 23. 10. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 274/43 (52) Med hensyn til køretøjernes vedligeholdelse mener Kommissionen, at sammenligningen med RVI’s tariffer er relevant. RVI’s værkstedsnet danner reference på markedet på grund af nettets udbredelse og markedsan- dele (8). Kommissionen har foretaget en statistisk sam- menligning af SNAG’s priser for køretøjernes vedlige- holdelse og de priser, RVI normalt praktiserer. Generelt ligger de undersøgte priser samlet, på hele det franske område, meget tæt på hinanden: på nationalt plan og gennemsnitligt overstiger forskellen mellem de praktiserede priser ikke på noget tidspunkt 4 % i løbet af den undersøgte periode. To af de anvendte referencesatser ligger i gennemsnit mellem 1988 og 1993 en smule lavere for SNAG’s vedkommende i forhold til RVI, uden dog at forskellen overstiger 1,5 %, og den tredje anvendte sats ligger derimod en smule højere for SNAG’s vedkommende i forhold til RVI (forskel på 1,65 %). Disse forskelle i satser er uden betydning i praksis og er lavere end den statistiske spredning, der kunne konstateres, og Kommissionen mener derfor, at SNAG’s fakturering for vedligeholdel- sen af Sécuriposts køretøjer er foretaget til markedspri- ser og dermed ikke udgør statsstøtte. (53) Kommissionen mener, at vilkårene for lånet på 15 mio. FRF er i overensstemmelse med de sædvanlige vilkår, der gælder for handelsforbindelser mellem et modersel- skab og et datterselskab inden for samme koncern i den private sektor. Lånets rentesats er både højere end PIBOR og Sofiposts finansieringsomkostninger uden for koncernen. Sécuripost har derfor betalt en margen til postvæsenets holdingselskab. Rentesatsen ligger endvidere i den øvre ende af de koncerninterne lånesat- ser, som kan konstateres i revisiorernes årsberetninger for 1989. Sofiposts adfærd kan således sammenlignes med et privat holdingselskabs adfærd på markedsvilkår. (54) Med hensyn til priserne mener Kommissionen, at sammenligningen med Casino er den eneste, der er relevant. Sécuripost havde ikke forud for 1992 andre kunder, som kan sammenlignes med postvæsenet for så vidt angår transporternes geografiske spredning. 1993-tarifferne blev endvidere anvendt forsigtigt, da de var steget i forhold til den forudgående periode (1989-1992). En sammenligning på grundlag af priser- ne for 1993 kunne derfor kun føre til en yderligere understregning af en eventuel prisforskel mellem Sécu- riposts priser over for postvæsenet og markedspriserne i perioden 1990-1993. Kommissionen mener, at den talmæssige sammenligning, som de franske myndighe- der har foretaget under hensyntagen til kun en del af kravene, har påvist, at de priser, som Sécuripost mellem 1990 og 1993 praktiserede over for moderselskabet, ikke var overdrevent høje, men kunne sammenlignes med de priser, der praktiseredes over for andre kunder, især i betragtning af de nævnte krav. Postvæsenets krav og de tilsvarende priser skaber grundlaget for en daglig indtjening pr. varevogn, der er lavere end den indtjening, der blev skabt med Casino. Analysen af Sécuriposts priser mellem 1990 og 1992 over for andre kunder end Casino viser ligeledes, at priserne over for postvæsenet ikke var overdrevent høje. Hvis (55) den geografiske struktur var tilsvarende, fremgår det, at priserne over for postvæsenet i gennemsnit i løbet af perioden 1990-1992 kun var 0,4 % højere end prisen over for disse kunder. Sécuripost har derfor ikke modtaget statsstøtte i forbindelse med sin fakturering af transporter for postvæsenet mellem maj måned 1990 og 1993. For så vidt angår årene 1987-1989 havde Sécuripost dengang ikke nogen omsætning af betydning med andre kunder end postvæsenet, og de franske myndig- heder har ikke været i stand til at tilvejebringe en sammenligning mellem markedspriserne og Sécuri- posts priser over for postvæsenet. På grundlag af de priser, som de franske myndigheder har oplyst vedrørende de andre kunder end postvæsenet i perio- den 1990-1992, har Kommissionen imidlertid foreta- get en ekstrapolering af markedspriserne for 1987- 1989. Med en tilsvarende geografisk struktur som transporterne for postvæsenet fører en sådan ekstrapo- lering til en estimeret markedspris på ca. 248 FRF pr. transport. Denne estimerede pris er ikke direkte sammenlignelig med Sécuriposts pris over for postvæ- senet, da den er ekstrapoleret på grundlag af priser, der anvendtes mellem 1990 og 1992 over for kunder, hvis geografiske placering var mere begrænset end postvæsenets. Hertil kommer, at for så vidt som denne estimerede pris fremkommer på grundlag af en ekstrapolering over perioden 1987-1989 af markeds- priserne på grundlag af Sécuriposts priser over for selskabets andre kunder end postvæsenet mellem 1990 og 1992, vil en analyse af de årlige forskelle mellem denne ekstrapolerede pris og prisen over for postvæse- net ikke være relevant. Kun en analyse af den gennem- snitlige forskel konstateret i løbet af perioden 1987- 1992 mellem den pris (ekstrapoleret eller faktisk), der praktiseredes over for andre kunder end postvæsenet, og de priser, der praktiseredes over for postvæsenet, kan lede til gyldige konklusioner. Den gennemsnitlige forskel løbet af perioden 1987-1992 mellem de priser (ekstrapolerede eller faktiske), som Sécuripost praktiserede over for andre kunder end postvæsenet, og de priser, der praktiseredes over for postvæsenet, udgør ca. 5 %. I betragtning af de specifikke krav, der blev stillet til transporter for postvæsenet, forekommer denne forskel ikke overdreven. Kommissionen mener derfor, at det prisniveau, som Sécuripost praktiserede over for postvæsenet mellem 1987 og 1989 ikke udgjorde statsstøtte — i VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING: Artikel 1 De foranstaltninger vedrørende Sécuripost, som lå til grund for Kommissionens beslutning om at indlede proceduren (9), nemlig udstationering af posttjenestemænd til Sécuripost, (8) Jf. statistikker fra 1992 fra Syndicat des constructeurs français d’automobiles, DAFSA-undersøgelsen fra april 1994 og tidsskrif- tet »Transport Magazine« fra juni 1996. (9) EFT C 311 af 22. 10. 1996, s. 12. L 274/44 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 23. 10. 1999 manglende bidrag fra Sécuripost til arbejdsløshedskasserne, postvæsenets tilrådighedsstillelse af lokaler for Sécuripost, vedligeholdelse af Sécuriposts køretøjer foretaget af Service National des Ateliers et Garages des PTT (SNAG), ydelse af forskud på 15 mio. FRF fra Sofipost (postvæsenets holdingsel- skab) til Sécuripost i 1989 og Sécuriposts priser over for postvæsenet, udgør ikke støtte efter traktatens artikel 87, stk. 1. Artikel 2 Denne beslutning er rettet til Den Franske Republik. Udfædiget i Bruxelles, den 20. juli 1999. På Kommissionens vegne Monika WULF-MATHIES Medlem af Kommissionen


title: Kommissionens förordning (EG) nr 1596/1999 av den 20 juli 1999 om ändring av förordning (EG) nr 174/1999 om fastställande av särskilda tillämpningsföreskrifter till rådets förordning (EEG) nr 804/68 i fråga om exportlicenser och exportbidrag inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter

eurovoc_concepts:
export licence
export refund
milk
milk product

formats: html pdf print

text: 21. 7. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 188/39 KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EG) nr 1596/1999 av den 20 juli 1999 om ändring av förordning (EG) nr 174/1999 om fastställande av särskilda tillämpningsföreskrifter till rådets förordning (EEG) nr 804/68 i fråga om exportlicenser och exportbidrag inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING vissa tredje länder förefaller det nödvändigt att justera denna bestämmelse. med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, med beaktande av rådets förordning (EEG) nr 804/68 av den 27 juni 1968 om den gemensamma organisationen av mark- naden för mjölk och mjölkprodukter (1), senast ändrad genom förordning (EG) nr 1587/96 (2), särskilt artikel 13. 3, artikel 16a. 1, artikel 17. 3 och 17. 14 i denna, och av följande skäl: 1. 2. 3. 4. Kommissionens förordning (EG) nr 174/1999 av den 26 januari 1999, om fastställande av särskilda tillämpnings- föreskrifter till rådets förordning (EEG) nr 804/68 i fråga om exportlicenser och exportbidrag inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter (3), innebär en omarbetning av kommissionens förordning (EG) nr 1466/95 (4), senast ändrad genom förordning (EG) nr 2184/98 (5). I samband med detta arbete visade det sig att vissa angi- velser är felaktiga eller föråldrade. Nödvändiga juster- ingar bör göras. I förordning (EG) nr 174/1999 föreskrivs att det inte skall beviljas exportbidrag för ost, vars pris fritt gränsen, innan exportbidraget betalas ut i den exporterande medlemsstaten, är lägre än 230 euro per 100 kg. Medlemsstaternas myndigheter bör kunna kontrollera att denna bestämmelse efterlevs. Bestämmelsen bör därför justeras på så sätt att begreppet pris fritt gränsen preci- seras. Av hänsyn till de olika transportkostnaderna inom gemenskapen bör ett fast belopp fastställas. I förordning (EG) nr 174/1999 fastställs licensernas giltighetstid för olika produktgrupper. Mot bakgrund av den svåra exportsituationen för vissa mjölkprodukter bör giltighetstiden förlängas för de licenser som avser dessa produkter. Bidragen för ost varierar beroende på destinationszon. På grund av pågående utvidgningsförhandlingar med (1) EGT L 148, 28. 6. 1968, s. 13. (2) EGT L 206, 16. 8. 1996, s. 21. (3) EGT L 20, 27. 1. 1999, s. 8. (4) EGT L 144, 28. 6. 1995, s. 22. (5) EGT L 275, 10. 10. 1998, s. 21. 5. 6. 7. 8. 9. Förvaltningen av kvoten för ostexport till Kanada förut- sätter att de behöriga myndigheterna i detta land iakttar vissa formaliteter i samband med importen av produk- terna i fråga. Det har visat sig att dessa myndigheter varken har kunnat eller kan tillämpa de föreskrivna bestämmelserna. För en korrekt tillämpning av denna ordning bör följaktligen andra föreskrifter fastställas. Förvaltningen av kvoten för ostexport till Schweiz kan underlättas genom att datum för utfärdande av licenser tidigareläggs. Justering bör ske av berörda bestämmelser. Genom rådets beslut 98/486/EG (6) godkändes avtalsme- morandumet mellan Europeiska gemenskapen och Dominikanska republiken om importen av mjölkpulver i Dominikanska republiken. I detta memorandum före- skrivs att Europeiska gemenskapen skall förvalta sin andel av kvoten i enlighet med exportlicenssystemet. Följaktligen bör ett förfarande fastställas för licensgiv- ning till intresserade parter. Det bör säkerställas att de produkter som importeras i Dominikanska republiken ingår i kvoten och att de importerade produkterna är de produkter som anges i exportlicensen. Därför skall exportören vid import vara skyldig att uppvisa en bestyrkt kopia av exportdeklara- tionen, med obligatoriskt angivande av vissa uppgifter. En bestämmelse om detta bör fastställas. Det bör säkerställas att planerade åtgärder fungerar väl och att en överdriven splittring av marknaden undviks, vilket kan leda till förlorade marknadsandelar för gemen- skapen. Därför bör kvoten fördelas så att licensansök- ningar för de produkter som hittills nästan helt domi- nerat exporten till Dominikanska republiken prioriteras och att vid licenstilldelningen den övervägande delen av tillgängliga kvantiteter reserveras för så kallade traditio- nella exportörer av mjölkpulver till landet i fråga. Det är lämpligt att relatera de mjölkpulverkvantiteter som dessa aktörer hittills exporterat till Dominikanska republiken till den kvantitet för vilka en licens får begäras. (6) EGT L 218, 6. 8. 1998, s. 45. L 188/40 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 21. 7. 1999 10. 11. 12. 13. 14. 15. 16. Utan att handelsförbindelserna inom sektorn regleras alltför hårt, bör ändå en andra del av kvoten öppnas för aktörer som kan visa att deras affärsverksamhet drivs på ett seriöst sätt. För att säkerställa en effektiv förvaltning samt opartisk fördelning av kvantiteterna är det moti- verat att en högsta kvantitet fastställs för vilken en licens får begäras. De produkter som inom kvoten exporteras till Domini- kanska republiken beviljas sänkt importtull vid införseln till detta land. I och med införandet av en kvot är de aktörer som har tilldelats en licens i viss mån skyddade mot konkurrens från andra aktörer och åtnjuter viss prisstabilitet. Det är därför motiverat att fastställa en bidragssats som understiger den sats som tillämpas på produkter som exporteras utanför kvoten. Av kontrollskäl är det lämpligt att samtliga ansökningar från en viss aktör lämnas in i en och samma medlems- stat. Datum för utfärdande av licenser bör fastställas med förordning (EEG) nr hänvisning till kommissionens 3719/88 (1), ändrad genom förordning (EG) nr 1127/ 1999 (2). För att underlätta aktörernas hantering av tilldelade licenser bör till kvotens referensperiod. licensernas giltighetstid utsträckas För att säkerställa att ordningen fungerar väl och för att undvika spekulatörer bör möjligheten att överlåta en licens avskaffas. 2. Artikel 3 första stycket skall ersättas med följande: ”Inget bidrag skall beviljas vid export av ost vars pris fritt gränsen, i den exporte- innan bidraget betalas ut rande medlemsstaten, är lägre än 230 euro per 100 kg. Med pris fritt gränsen avses priset fritt fabrik med ett fast påslag på 3 euro per 100 kg. Vid ansökan om bidrag skall fält 22 i licensen innehålla ’minimipris fritt gränsen enligt artikel 3 i uppgiften: förordning (EG) nr 174/1999’. På begäran av behöriga myndigheter skall den ansö- kande lämna alla uppgifter och kompletterande underlag, fritt som dessa behöver gränsen respekterats i samband med genomförandet av tullformaliteterna, och i tillåta att nämnda myndigheter granskar räkenskaperna i enlighet med rådets förordning (EEG) nr 4045/89 (*) fastställa att priset förekommande fall för att (*) EGT L 388, 30. 12. 1989, s 10. ” 3. Artikel 6 c skall ersättas med följande: ”c) utgången av den fjärde månaden efter den månad då licensen utfärdades för produkter som omfattas av KN-nummer 0406,” 4. Artikel 15. 3 skall ersättas med följande: Följande zoner ”3. punkt 1: skall fastställas i enlighet med — Zon I: destinationskoderna 053 till och med 070 och 091 till och med 096. — Zon II: destinationskoderna 072 till och med 083. Förvaltningskommittén för mjölk och mjölkprodukter har inte avgivit något yttrande inom den tid som dess ordförande har bestämt. — Zon III: destinationskod 400. — Zon IV: övriga destinationskoder. ” HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Artikel 1 Förordning (EG) nr 174/1999 ändras på följande sätt: 1. Artikel 1. 2 skall ersättas med följande: Fält 7 i licensansökan och i själva licensen skall ”2. innehålla kodnumret för bestämmelselandet eller bestäm- melseterritoriet, som detta anges i ländernomenklaturen för statistik över utrikeshandel och handel medlemsstater emellan, fastställd av kommissionen i enlighet med artikel 21. 1 i rådets förordning (EG) nr 1172/95 (*). (*) EGT L 118, 25. 5. 1995, s 10. ” (1) EGT L 331, 2. 12. 1988, s. 1. (2) EGT L 135, 29. 5. 1999, s. 48. 5. Artikel 18 skall ändras på följande sätt: a) Punkt 6 skall ersättas med följande: ”6. En exportlicens som i enlighet med artikel 22 i förordning (EEG) nr 3719/88 inlämnas till behörig myndighet inte användas för mer än en exportdeklaration. Efter inlämnandet av exportdeklarationen upphör licensen att gälla. för kontering och attestering får Innehavaren av exportlicensen skall säkerställa att en bestyrkt kopia av licensen läggs fram för den behö- riga samband med ansökan om importlicens. ” kanadensiska myndigheten i b) Punkt 8 skall ersättas med följande: Före utgången av januari månad för det före- ”8. gående kvotåret, och före utgången av juli månad för det föregående halvåret, skall den behöriga myndig- i enlighet med bilaga IV, heten i medlemsstaten, underrätta utfärdade om antalet kommissionen licenser och den berörda ostkvantiteten. ” 21. 7. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 188/41 6. Artikel 19. 5 skall ersättas med följande: ”5. Beträffande export för vilken det inte ansöks om exportbidrag skall licensansökan och själva licensen i fält 22 innehålla uppgiften: 'Utan exportbidrag'. Licensen skall utfärdas så snart som möjligt efter det att ansökan lämnats in. Licensen skall gälla från och med dagen för utfärdandet, enligt artikel 21. 1 i förordning (EEG) nr 3719/88, till och med den 30 juni efter utfärdandedagen. Dock får licenser från och med den 20 juni utfärdas med giltighet från och med den 1 juli till och med den 30 juni påföljande år, under förutsättning att licensan- sökan och själva licensen i fält 20 innehåller uppgiften: 'kvoten för år. ' (följande år anges). ” 7. Artikel 20. 10 andra stycket skall ersättas med följande: ”De slutliga licenser som utfärdas skall endast gälla för den export som avses i punkt 1. ” 8. Artikel 20. 11 skall ersättas med följande: ”11. Bestämmelserna i kapitel I skall tillämpas på slut- liga licenser; med undantag av bestämmelserna i artikel 10. Dock får licensernas giltighetstid, enligt artikel 6, inte överskrida utgången av ifrågavarande år. ” 9. Artikel 20a skall läggas till: ”Artikel 20a till Dominikanska 1. Följande bestämmelser skall tillämpas på export av republiken som vid mjölkpulver införsel till detta land åtnjuter tullättnader inom ramen för den kvot på tolv månader från och med den 1 juli som avses i det avtalsmemorandum mellan Europeiska gemenskapen och Dominikanska republiken som antogs genom rådets beslut 98/486/EG (*). Vid sådan export som avses i punkt 1 skall för 2. behöriga myndigheter republiken uppvisas en bestyrkt kopia på den exportlicens som utfärdats i enlighet med den här artikeln och en veder- börligen attesterad kopia på exportdeklarationen för varje avsändning. i Dominikanska Exportlicenser skall främst utfärdas för mjölkpulver i exportbidragsnomenkla- 3. med följande produktkoder turen: — 0402 10 19 9000 — 0402 21 11 9900 — 0402 21 19 9900 — 0402 21 91 9200 — 0402 21 99 9200 för att kompletterande underlag som dessa behöver utfärda licensen och i tillåta att nämnda myndigheter granskar räkenskaperna samt hur de berörda produkterna har framställts. förekommande fall 4. Den kvot som avses i punkt 1 skall uppgå till 22 400 ton och gälla för en period av tolv månader från och med den 1 juli. Kvoten skall bestå av två delar: a) Den första delen, motsvarande 80 % eller 17 920 ton, skall fördelas mellan de av gemenskapens exportörer som kan intyga att de exporterat de produkter som avses i punkt 3 till Dominikanska republiken under vart och ett av de tre kalenderår som föregår ansök- ningsperioden. b) Den andra delen, motsvarande 20 % eller 4 480 ton, skall reserveras för andra ansökande än de som avses i a), vilka vid inlämnandet av ansökan kan intyga att de sedan minst tredje land har tolv månader mot utövat handel med mjölkprodukter enligt kapitel 4 i tulltaxe- och statistiknomenklaturen och Gemen- samma tulltaxan och som är momsregistrerade i en medlemsstat. Ansökningarna om exportlicenser 5. kande högst omfatta: får per ansö- — För den i punkt 4 a avsedda delen en kvantitet motsvarande 110 % av den totala produktkvantitet som avses i punkt 3 och som exporterats under något av de tre kalenderår som föregår ansöknings- perioden. — För den i punkt 4 b avsedda delen en total kvantitet om högst 600 ton. Om den ansökande inte följer denna begränsning, skall dennes ansökningar avvisas. 6. a) En ansökan om exportlicens skall inte tas emot om den avser mer än en produktkod i exportbi- dragsnomenklaturen och samtliga ansökningar skall lämnas in till den behöriga myndigheten i en viss medlemsstat vid ett och samma tillfälle. b) Licensansökningarna skall bara tas emot om den ansökande vid inlämnandet av ansökningar om exportlicenser: De produkter för vilka ansökan görs skall i sin helhet ha framställts i Europeiska gemenskapen. På begäran av behöriga myndigheter skall den ansökande lämna alla — Ställer en säkerhet, beräknad i enlighet med artikel 9 utifrån den bidragssats som avses i punkt 8. L 188/42 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 21. 7. 1999 produktkvantiteter — För den i punkt 4 a avsedda delen anger de i punkt 3 avsedda som denne exporterat till Dominikanska republiken under något av de tre år under den period som avses i punkt 4 a och för de behöriga myndigheterna i den aktuella medlemsstaten tillfredsställande kan visa detta. Som exportör betraktas här den aktör vars namn återfinns på den aktuella exportdeklarationen. — För den i punkt 4 b avsedda delen och för de behöriga myndigheterna i medlemsstaten till- fredsställande kan visa sig uppfylla de fast- ställda villkoren. bilaga V angivna modellen och där ange, för var och en av kvotens två delar och per produktkod i exportbi- dragsnomenklaturen, de kvantiteter för vilka licensansök- ningar inga inlämnats eller, ansökningar inlämnats. förekommande fall, att i Alla upplysningar, även upplysningen ’inga’, skall på den föreskrivna arbetsdagen skickas via telex eller fax. Innan licenser utfärdas skall medlemsstaterna särskilt kontrollera de uppgifter som avses i punkterna 3 – 5. Avseende kvoten för perioden från och med den 1 7. juli till och med den 30 juni påföljande år skall licen- sansökningarna lämnas in den 1 till 10 april varje år. Om det visar sig att oriktiga uppgifter har lämnats av en aktör till vilken en licens har utfärdats, skall licensen annulleras och säkerheten vara förverkad. För perioden 1 juli 1999 – 30 juni 2000 skall licensan- sökningarna lämnas in den 1 – 10 augusti 1999. I den mening som avses i artikel 1. 1 skall alla ansök- ningar som lämnas in inom den fastställda tidsfristen anses vara inlämnade den första dagen av tidsfristen för inlämnande av licensansökningar. Bidragssatsen för produkter avsedda för export till 8. Dominikanska republiken, inom ramen för den i punkt 1 avsedda kvoten, skall uppgå till följande procentsatser av den sats som den första dagen i den period som avses i punkt 7 fastställts av kommissionen, i enlighet med artikel 17. 3 i förordning (EEG) nr 804/68: — 70 % för produkter enligt KN-nummer 0402 10. — 85 % för produkter enligt KN-numren 0402 21 och 0402 29. Licensansökan och själva licensen skall 9. följande uppgifter: innehålla a) I fält 7: ’Dominikanska republiken, 456’. b) I fälten 17 och 18 i ansökan: Kvantitet som licensan- sökan avser. c) I fält 20 i ansökan: — ’Artikel 20a i förordning (EG) nr 174/1999’ — ’tullkvot för år. /. ’. De licenser som utfärdas i enlighet med den här artikeln gäller endast för export till den i fält 7 angivna destina- tionen. 11. Kommissionen skall snarast möjligt besluta i vad mån den kan tillstyrka de inlämnade ansökningar som har tillställts den och skall meddela medlemsstaterna sitt beslut. totala kvantitet Kommissionen skall fastställa fördelningskoefficienter, om licensansökningarnas för någon av kvotens två delar överskrider i punkt 4 fastställd kvan- titet. Om vid tillämpningen av en fördelningskoefficient kvantiteten för en ansökande understiger 20 ton, får den skall ansökande återkalla sin licensansökan. denne, inom tre arbetsdagar efter offentliggörandet av kommissionens beslut, meddela den behöriga myndig- heten därom. Säkerheten skall då omedelbart frisläppas. Den behöriga myndigheten skall, inom åtta arbetsdagar efter offentliggörandet av kommissionens beslut, meddela kommissionen vilka kvantiteter de ansökande avstått ifrån och för vilka säkerheterna har frisläppts. så fall I Om total ansökt kvantitet understiger den för ifrågava- rande period tillgängliga kvantiteten, skall kommissionen utifrån objektiva kriterier fördela den resterande kvanti- teten, med särskild hänsyn till licensansökningarna för samtliga produkter enligt KN-numren 0402 10, 0402 21 och 0402 29. Licenser som en aktör ansökt om skall utfärdas 12. tidigast den 1 juli och senast den 15 februari påföljande år. De får inte utfärdas till andra än aktörer vars licen- sansökningar lämnats in i enlighet med punkt 10. Före den 1 mars skall medlemsstaterna, i enlighet med bilaga VI, för kvotens två delar meddela kommissionen om de kvantiteter för vilka licenser inte har utfärdats. Senast den femte arbetsdagen efter utgången av 10. ansökningsperioden för skall medlemsstaterna licenser skicka ett meddelande till kommissionen enligt den i 13. Med undantag från artikel 6 skall exportlicensen börja gälla den dag då den, i enlighet med artikel 21. 2 i förordning (EEG) nr 3719/88, faktiskt utfärdats och gälla till och med den 30 juni efter utfärdandedagen. 21. 7. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning Säkerheten skall endast frisläppas för de kvanti- 14. teter för vilka det bestyrkande som avses i artikel 33. 4 i förordning (EEG) nr 3719/88 har visats upp och för ansökta kvantiteter för vilka en licens ej kunnat utfärdas. förordning Som undantag från artikel 33. 2 stycke 5 i (EEG) nr 3719/88 skall säkerheten för ej exporterad kvantitet vara förverkad. 15. Med undantag från artikel 9 i nr 3719/88 får licenser inte överlåtas. förordning (EEG) Varje år före den 1 september skall den behöriga 16. myndigheten i medlemsstaten, i enlighet med bilaga VII och per produktkod enligt exportbidragsnomenklaturen, tillställa kommissionen följande uppgifter för den före- gående tolvmånadersperiod som avses i punkt 1: — Tilldelade kvantiteter. — Kvantiteter för vilka licenser utfärdats. — Exporterade kvantiteter. L 188/43 tillämpas, med Bestämmelserna i kapitel 17. undantag för artiklarna 6 och 10. I skall (*) EGT L 218, 6. 8. 1998, s 45. ” 10. I bilaga II skall det sista KN-numret i grupp nummer 23 ersättas med nummer ”0405 90 90 9000”. 11. Bilaga IV skall ersättas med bilaga I till den här förord- ningen. 12. Bilagorna i bilaga II till den här förordningen skall läggas till. Artikel 2 Denna förordning träder i kraft den sjunde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater. Utfärdad i Bryssel den 20 juli 1999. På kommissionens vägnar Franz FISCHLER Ledamot av kommissionen L 188/44 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 21. 7. 1999 BILAGA I ”BILAGA IV Kanada Uppgifter som krävs enligt artikel 18. 8 Medlemsstat:. Uppgifter för perioden fr. o. m. den. t. o. m. den. Aktörens namn/adress Produktens nummer enligt Kombinerade nomenklaturen (enligt artikel 18. 2) Utfärdade licenser Antal licencer Kvantitet (ton)” Totalt 21. 7. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 188/45 BILAGA II ”BILAGA V Dominikanska republiken Uppgifter som krävs enligt artikel 20a. 12 Medlemsstat:. Ansökningar för perioden:. I artikel 20a. 4 a avsedd kvot Referensuppgifter export till Dominikanska republiken Begärt Den ansökandes namn/adress Produktkod i exportbidrags- nomenklaturen (1) (2) Exporterade kvantiteter (ton) (3) Kalenderår för exporten Produktkod i exportbidrags- nomenklaturen (4) (5) Kvantitet maximum = 110 % av (3) (ton) (6) Totalt L 188/46 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 21. 7. 1999 I artikel 20a. 4 b avsedd kvot Den ansökandes namn/adress Produktkod i exportbidrags- nomenklaturen Begärd kvantitet (ton) 21. 7. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 188/47 BILAGA VI Dominikanska republiken Uppgifter som krävs enligt artikel 20a. 12 Medlemsstat:. Uppgifter för perioden fr. o. m. t. o. m. I artikel 20a. 4 a avsedd kvot Exportörens namn och adress Kod i exportbidragsnomenklaturen Tilldelade kvantiteter för vilka licenser inte har utfärdats (ton) Totalt I artikel 20a. 4 b avsedd kvot Exportörens namn och adress Kod i exportbidragsnomenklaturen Tilldelade kvantiteter D32 för vilka licenser inte har utfärdats (ton) Totalt L 188/48 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 21. 7. 1999 BILAGA VII Dominikanska republiken Uppgifter som krävs enligt artikel 20a. 16 Medlemsstat:. Uppgifter för perioden fr. o. m. den. 1 juli t. o. m. den 30 juni. I artikel 20a. 4 a avsedd kvot Kod i exportbidrags- nomenklaturen Kvantiteter för vilka licenser har tilldelats Kvantiteter för vilka licenser har utfärdats Exporterade kvantiteter (ton) (ton) (ton) Totalt 21. 7. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 188/49 I artikel 20a. 4 b avsedd kvot Kod i exportbidrags- nomenklaturen Kvantiteter för vilka licenser har tilldelats Kvantiteter för vilka licenser har utfärdats Exporterade kvantiteter (ton) (ton) (ton) Totalt”


title: Reglamento interno del Consejo de cooperación UE-Kazajstán, de 20 de julio de 1999 - Reglamento interno del Comité de cooperación UE-Kazajstán, de 20 de julio de 1999

eurovoc_concepts:
Association Council (EU)
Kazakhstan
cooperation policy
rules of procedure

text: L 244/46 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 16. 9. 1999 II (Actos cuya publicación no es una condición para su aplicabilidad) CONSEJO REGLAMENTO INTERNO DEL CONSEJO DE COOPERACIÓN UE-KAZAJSTÁN de 20 de julio de 1999 (1999/616/CE) EL CONSEJO DE COOPERACIÓN, Visto el Acuerdo de colaboración y de cooperación entre las Comunidades Europeas y sus Estados miembros, por una parte, y la República de Kazajstán, por otra (1), firmado en Bruselas el 23 de enero de 1995, denominado en lo sucesivo «el Acuerdo», y, en particular, sus artículos 76 a 80, Considerando que el Acuerdo entró en vigor el 1 de julio de 1999, HA APROBADO EL PRESENTE REGLAMENTO INTERNO: Artículo 1 Presidencia El Consejo de cooperación estará presidido alternativamente en períodos de doce meses por un miembro del Consejo de la Unión Europea, en nombre de las Comunidades y de sus Estados miembros, y por un miembro del Gobierno de la República de Kazajstán. Sin embargo, el primer período de la Presidencia comenzará el día del primer Consejo y finalizará el 31 de diciembre del mismo año. Artículo 2 Reuniones Una vez al año, el Consejo de cooperación celebrará una reunión ministerial ordinaria. A petición de una de las Partes y previo acuerdo de la otra, el Consejo podrá convocar asimismo sesiones extraordinarias. Salvo que las Partes acuerden otra cosa, todas las sesiones del Consejo de cooperación se celebrarán en el lugar habitual de las sesiones del Consejo de la Unión Europea, en las fechas que acuerden ambas Partes. Las reuniones del Consejo de cooperación serán convocadas conjuntamente por los secretarios del Consejo de cooperación. (1) DO L 196 de 28. 7. 1999, p. 1. Artículo 3 Representación Los miembros del Consejo de cooperación podrán ser represen- tados en caso de que no puedan asistir. Como norma general, cada miembro podrá ser representado por el Jefe de la Representación ante las Comunidades Europeas o de la Representación Permanente ante la Unión Europea, o por un alto funcionario. En cualquier otro caso, un miembro que desee ser representado deberá notificar al Presidente el nombre de su representante antes del inicio de la reunión en la que vaya a ser representado. El representante de un miembro del Consejo de cooperación ejercerá todos los derechos de dicho miembro. Artículo 4 Delegaciones Los miembros del Consejo de cooperación podrán estar acom- pañados de funcionarios. Antes de cada reunión, se informará al presidente del Consejo de cooperación de la composición prevista y del Jefe de la Delegación de cada parte. El Consejo de cooperación podrá invitar a sus reuniones a personas que no sean miembros con el fin de recabar informa- ción sobre cuestiones concretas. Artículo 5 Secretaría Un funcionario de la Secretaría General del Consejo de la Unión Europea y un funcionario designado por la República de Kazajstán desempeñarán conjuntamente las funciones de secre- tarios del Consejo de cooperación. 16. 9. 1999 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas L 244/47 Artículo 6 Documentos Artículo 9 Actas Cuando las deliberaciones del Consejo de cooperación se basen en documentos escritos, ambos secretarios serán los que asignen una referencia y distribuyan dichos documentos, en calidad de documentos del Consejo de cooperación. Artículo 7 Correspondencia Los dos secretarios levantarán conjuntamente, lo antes posible, proyectos de acta de cada reunión. Por regla general, se indicarán en el acta respecto de cada punto del orden del día: — la documentación presentada al Consejo de cooperación, solicitado un — las declaraciones inclusión haya cuya miembro del Consejo de cooperación, — las recomendaciones formuladas, las declaraciones acor- dadas y las conclusiones adoptadas sobre temas específicos. Toda la correspondencia remitida al Consejo de cooperación o al Presidente del Consejo deberá dirigirse a ambos secretarios del Consejo de cooperación. El acta deberá asimismo incluir una lista de miembros del Consejo de cooperación o de sus representantes que hayan participado en la reunión. Los dos secretarios harán llegar dicha correspondencia al Presi- dente del Consejo de cooperación y, si procede, harán que se distribuya, en forma de documentos con arreglo al artículo 6, a los restantes miembros. Los destinatarios de dicha correspon- dencia serán la Secretaría General de la Comisión de las Comu- nidades Europeas, las Representaciones Permanentes de los Estados miembros y la Misión de la República de Kazajstán ante las Comunidades Europeas. La correspondencia del Presidente del Consejo de cooperación la remitirán a sus destinatarios los secretarios respectivos, quienes la distribuirán, si procede, en forma de documentos con arreglo al artículo 6 a los restantes miembros del Consejo de cooperación, en las direcciones indicadas en el párrafo anterior. Artículo 8 Orden del día de las reuniones 1. Los secretarios del Consejo de cooperación elaborarán para cada reunión un orden del día provisional basándose en las sugerencias de las Partes. El secretario correspondiente lo remitirá a los destinatarios mencionados en el artículo 7 a más tardar quince días antes del comienzo de la reunión. En el orden del día provisional figurarán los asuntos cuya inclusión se haya solicitado a uno de los dos secretarios a más tardar veintiún días antes del comienzo de la reunión, con la salvedad de que sólo figurarán en él aquellas cuestiones cuya documentación de referencia haya sido remitida a los secreta- rios a más tardar el día en que se dé a conocer el orden del día provisional. El orden del día deberá ser aprobado por el Consejo de coope- ración al comienzo de cada reunión. Por acuerdo de ambas Partes, podrán incluirse asuntos que no aparezcan en el orden del día provisional. El proyecto de acta se someterá a la aprobación del Consejo de cooperación en la siguiente reunión. El proyecto de acta también podrá ser aprobado por escrito por las dos Partes. En caso de ser aprobada el acta, los dos secretarios firmarán dos copias auténticas de ella, que las Partes conservarán en sus respectivos archivos. Se remitirá una copia del acta a cada uno de los destinatarios mencionados en el artículo 7. Artículo 10 Recomendaciones El Consejo de cooperación adoptará sus recomendaciones 1. por común acuerdo entre las Partes. Por acuerdo de ambas Partes, el Consejo de cooperación podrá adoptar recomendaciones por el procedimiento escrito en los períodos entre dos sesiones. El procedimiento escrito consistirá en un canje de notas entre los dos secretarios, que actuarán de acuerdo con las Partes. Las recomendaciones del Consejo de cooperación con 2. arreglo al artículo 76 del Acuerdo llevarán el título de «reco- mendación», seguido de un número de serie, de la fecha de su adopción y de una descripción general de su objeto. Las recomendaciones del Consejo de cooperación serán autenti- cadas por ambos secretarios y dos copias auténticas llevarán la firma de los Jefes de Delegación de ambas Partes. Las recomendaciones se remitirán a cada uno de los destinata- rios mencionados en el artículo 7 como documentos del Consejo de cooperación. Artículo 11 Publicidad Salvo en los casos en que se decida lo contrario, las reuniones del Consejo de cooperación no serán públicas. 2. Mediando acuerdo de ambas Partes, podrán reducirse los plazos mencionados en el apartado 1, con el fin de atender a las exigencias de casos particulares. Cada Parte podrá decidir acerca de la publicación de las reco- mendaciones del Consejo de cooperación en sus respectivas publicaciones oficiales. L 244/48 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 16. 9. 1999 Artículo 12 Lenguas Las lenguas oficiales del Consejo de cooperación serán las lenguas oficiales de las Partes. El Consejo de cooperación se basará normalmente para sus debates en documentación redactada en dichas lenguas. Artículo 13 Gastos Las Comunidades Europeas y la República de Kazajstán sufra- garán por separado los gastos derivados de su participación en las reuniones del Consejo de cooperación, por lo que respecta a personal, viajes y manutención, correos y telecomunicaciones. Los gastos en concepto de interpretación en las reuniones y de traducción y reproducción de documentos correrán a cargo de las Communidades Europeas, excepto los derivados de la inter- pretación o traducción de una de las lenguas de las Comuni- dades Europeas al kazako o al ruso, que correrán por cuenta de la República de Kazajstán. Los demás gastos relativos a la organización material de las reuniones los sufragará la Parte anfitriona de las mismas. Artículo 14 Comité 1. Se crea un Comité de cooperación con arreglo al artículo 78 del Acuerdo, que asistirá al Consejo de cooperación en el desempeño de sus funciones. Estará compuesto, por una parte, por representantes de la Comisión de las Comunidades Euro- peas y por representantes de los miembros del Consejo de la Unión Europea, y, por otra, por representantes del Gobierno de la República de Kazajstán, que habrán de ser por lo general altos funcionarios. 2. El Comité de cooperación prepará las reuniones y las deliberaciones del Consejo de cooperación, controlará la aplica- ción de las recomendaciones de este último cuando proceda y, en general, garantizará la continuidad de la relación de colabo- ración y el correcto funcionamiento del Acuerdo. Estudiará cualquier asunto que le someta el Consejo de cooperación, así como cualquier otro asunto de administración corriente que surja en el transcurso de la aplicación del Acuerdo. Someterá a la cooperación cualesquiera propuestas de recomendación. aprobación del Consejo de El reglamento interno del Comité de cooperación figura 3. como anexo del presente reglamento interno. Hecho en Bruselas, el 20 de julio de 1999. Por el Consejo de Cooperación El Presidente 16. 9. 1999 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas L 244/49 REGLAMENTO INTERNO DEL COMITÉ DE COOPERACIÓN UE-KAZAJSTÁN ANEXO Artículo 1 Presidencia Artículo 6 Orden del día de las reuniones El Comité de cooperación estará presidido en períodos alterna- tivos de doce meses por un representante de la Comisión de las Comunidades Europeas, en nombre de las Comunidades y de sus Estados miembros, y por un representante del Gobierno de la República de Kazajstán. El primer período de la Presidencia dará comienzo el día del primer Consejo de cooperación y finalizará el 31 de diciembre del mismo año. Durante dicho período, y, en lo sucesivo, durante cada período de doce meses, el Comité de cooperación estará presidido por la Parte que ostente la Presidencia del Consejo de cooperación. Artículo 2 Reuniones El Comité de cooperación se reunirá una vez al año y cuando lo exijan las circunstancias, por acuerdo de ambas Partes. El lugar y la fecha de cada reunión del Comité de cooperación serán fijados por acuerdo de ambas Partes. Las reuniones del Comité de cooperación serán convocadas conjuntamente por los dos secretarios. Artículo 3 Delegaciones 1. Los secretarios del Comité de cooperación elaborarán para cada reunión un orden del día, que se remitirá al Presi- dente y a los secretarios del Consejo de cooperación así como a los miembros del Comité de cooperación, a más tardar quince días antes del comienzo de la reunión. En el orden del día provisional figurarán aquellos asuntos cuya inclusión se haya solicitado al Presidente a más tardar veintiún días antes del comienzo de la reunión, con la salvedad de que sólo figurarán en él las cuestiones cuya documentación de referencia haya sido remitida a los secretarios a más tardar el día en que se dé a conocer el orden del día provisional. El orden del día deberá ser aprobado por el Comité de coopera- ción al comienzo de cada reunión. Por acuerdo de ambas Partes, podrán incluirse puntos que no aparezcan en el orden del día provisional. 2. Por acuerdo de ambas Partes, podrán reducirse los plazos mencionados en el apartado 1, con el fin de atender a los requisitos de casos particulares. 3. El Comité de cooperación podrá solicitar a expertos que asistan a sus reuniones con objeto de suministrar información sobre temas específicos. Antes de cada reunión, se informará al presidente del Comité de cooperación de la composición prevista y del Jefe de la Delegación de cada Parte. Artículo 7 Actas Artículo 4 Secretaría Un funcionario de la Comisión de las Comunidades Europeas y otro del Gobierno de la República de Kazajstán ejercerán conjuntamente las funciones de secretarios del Comité de cooperación. Toda correspondencia remitida al presidente del Comité de cooperación o remitida por éste en virtud del presente anexo se dirigirá a los secretarios del Comité de cooperación y a los secretarios y al presidente del Consejo de cooperación así como, cuando convenga, a los miembros del Comité de coope- ración. Habrá de levantarse acta de cada reunión. El acta se basará en un resumen de las conclusiones alcanzadas por el Comité de cooperación. Tras ser aprobada por el Comité de cooperación, el acta deberá ser firmada por el Presidente y por ambos secretarios y archi- vada por cada una de las Partes. Al Presidente y a los secreta- rios del Consejo de cooperación y a los miembros del Comité de cooperación se les remitirá una copia del acta. Artículo 8 Recomendaciones Artículo 5 Publicidad Salvo decisión en contrario, las reuniones del Comité de coope- ración no serán públicas. El Comité de cooperación no formulará recomendaciones excepto en los casos específicos en que el Consejo de coopera- ción, conforme al apartado 2 del artículo 78 del Acuerdo, le faculte para ello. En dichos casos, los actos llevarán el título de «recomendación», seguido de un número de serie, de la fecha de su adopción y de la descripción de su objeto. Las recomenda- ciones se harán de común acuerdo entre las Partes. L 244/50 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 16. 9. 1999 Las recomendaciones del Comité de cooperación se remitirán al presidente y a los secretarios del Consejo de cooperación, así como a los miembros del Comité de cooperación. Cada una de las Partes podrá decidir la publicación de las recomendaciones del Comité de cooperación en sus respectivas publicaciones oficiales. Las recomendaciones del Comité de cooperación llevarán la firma del Presidente y de los secretarios. Artículo 9 Gastos pretación o traducción de una de las lenguas de las Comuni- dades Europeas al kazako o al ruso, que correrán por cuenta de la República de Kazajstán. Los demás gastos relativos a la organización material de las reuniones los sufragará la parte anfitriona de las mismas. Artículo 10 Subcomités Las Comunidades Europeas y la República de Kazajstán sufra- garán por separado los gastos derivados de su participación en las reuniones del Comité de cooperación y de sus subcomités y grupos de trabajo, por lo que respecta a personal, viajes y manutención, correos y telecomunicaciones. El Comité de cooperación podrá crear subcomités y definir su mandato. Se considerará que trabajan bajo la autoridad del Comité de cooperación, al que deberán informar tras cada una de sus reuniones. Los subcomités no formularán recomenda- ciones. Los gastos en concepto de interpretación en las reuniones y de traducción y reproducción de documentos correrán a cargo de las Comunidades Europeas, excepto los derivados de la inter- El Comité de cooperación podrá modificar el mandato de cualquier subcomité, así como crear nuevos subcomités para que le asistan en la realización de sus tareas


title: Regulamento (CE) n° 1586/1999 da Comissão de 20 de Julho de 1999 que altera o Regulamento (CE) n° 2632/98 que fixa o coeficiente único de adaptação a aplicar, em 1999, à quantidade de referência provisória de cada operador tradicional no âmbito dos contingentes pautais e das bananas tradicionais ACP

eurovoc_concepts:
ACP countries
import policy
quantitative restriction
tariff quota
tropical fruit

text: 21. 7. 1999 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias L 188/19 REGULAMENTO (CE) N. o 1586/1999 DA COMISSÃO de 20 de Julho de 1999 que altera o Regulamento (CE) n. o 2632/98 que fixa o coeficiente único de adaptação a aplicar, em 1999, à quantidade de referência provisória de cada operador tradicional no âmbito dos contin- gentes pautais e das bananas tradicionais ACP A COMISSÃO DAS COMUNIDADES EUROPEIAS, Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Europeia, Tendo em conta o Regulamento (CEE) n. o 404/93 do Conselho, de 13 de Fevereiro de 1993, que estabelece a organização comum de mercado no sector das bananas (1), com a última redacção que lhe foi dada pelo Regulamento (CE) n. o 1257/ /1999 (2), Tendo em conta o Regulamento (CE) n. o 2362/98 da Comissão, de 28 de Outubro de 1998, que estabelece normas de execução do Regulamento (CEE) n. o 404/93 do Conselho no que se refere ao regime de importação de bananas na Comunidade (3), alterado pelo Regulamento (CE) n. o 756/1999 (4), e, nomeada- mente, o n. o 3 do seu artigo 6. o, (1) (2) Considerando que o n. o 3 do artigo 6. o e o n. o 3 do artigo 28. o do Regulamento (CE) n. o 2362/98 dispõem que, em função do volume global dos contingentes pautais e das bananas tradicionais ACP, bem como do montante total das quantidades de referência provisórias dos operadores tradicionais, determinadas em aplicação dos artigos 4. o e seguintes do mesmo regulamento, a Comissão fixe, se for caso disso, um coeficiente único de adaptação a aplicar à quantidade de referência provisória de cada operador; tradicionais, Considerando que, com base nas comunicações relativas ao volume total das quantidades de referência provisó- rias dos operadores efectuadas pelos Estados-Membros em aplicação do n. o 2, alínea a), do artigo 28. o do Regulamento (CE) n. o 2362/98, a Comissão fixou, através do Regulamento (CE) n. o 2632/ /98 (5), um coeficiente único de adaptação a aplicar, em 1999, à quantidade de referência provisória de cada operador tradicional; (3) Considerando que os resultados das verificações e dos controlos complementares, efectuados pelas autoridades nacionais competentes em cooperação com a Comissão, conduzem a uma alteração do coeficiente único de adap- tação a aplicar à quantidade de referência provisória de cada operador tradicional; que, para esse efeito, é neces- sário alterar o artigo 1. o do Regulamento (CE) n. o 2632/ /98; Considerando que as disposições do presente regula- mento não prejudicam eventuais medidas a adoptar posteriormente, tendo em vista, nomeadamente, o respeito dos compromissos internacionais assumidos pela Comunidade no âmbito da Organização Mundial do Comércio e não poderão ser invocadas pelos operadores como fundamento de legítimas expectativas no sentido do prolongamento do regime de importação; Considerando que o disposto no presente regulamento deve entrar em vigor imediatamente para permitir aos Estados-Membros proceder às correcções necessárias nas quantidades de referência dos operadores, (4) (5) ADOPTOU O PRESENTE REGULAMENTO: Artigo 1. o No artigo 1. o do Regulamento (CE) n. o 2632/98, o coeficiente «0,939837» é substituído por «0,947938». Artigo 2. o As autoridades competentes dos Estados-Membros devem noti- ficar aos operadores interessados a quantidade atribuída para 1999, ajustada em aplicação do artigo 1. o, até 1 de Setembro de 1999. Artigo 3. o O presente regulamento entra em vigor no dia seguinte ao da sua publicação no Jornal Oficial das Comunidades Europeias. O presente regulamento é obrigatório em todos os seus elementos e directamente aplicável em todos os Estados-Membros. Feito em Bruxelas, em 20 de Julho de 1999. Pela Comissão Franz FISCHLER Membro da Comissão (1) JO L 47 de 25. 2. 1993, p. 1. (2) JO L 160 de 26. 6. 1999, p. 80. (3) JO L 293 de 31. 10. 1998, p. 32. (4) JO L 98 de 13. 4. 1999, p. 10. (5) JO L 333 de 9. 12. 1998, p. 21


title: Kommissionens förordning (EG) nr 1589/1999 av den 20 juli 1999 om fastställande av lägsta försäljningspriset för nötkött till försäljning enligt det anbudsförfarande som avses i förordning (EG) nr 1437/1999

eurovoc_concepts:
EU Member State
award of contract
beef
fixing of prices
minimum price
selling price

text: L 188/26 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 21. 7. 1999 KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EG) nr 1589/1999 av den 20 juli 1999 om fastställande av lägsta försäljningspriset för nötkött till försäljning enligt det anbudsförfarande som avses i förordning (EG) nr 1437/1999 EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, 3. det utlysts hänsynstagande till de anbud som kommit in. anbudsförfarande för, fastställas under De åtgärder som föreskrivs i denna förordning är fören- liga med yttrandet från Förvaltningskommittén för nötkött. med beaktande av rådets förordning (EEG) nr 805/68 av den 27 juni 1968 om gemensam organisation av marknaden för nötkött (1), senast ändrad genom förordning (EG) nr 1633/ 98 (2), särskilt artikel 7. 3 i denna, och av följande skäl: 1. 2. För vissa kvantiteter nötkött som fastställs genom kommissionens förordning (EG) nr 1437/1999 (3) har det utlysts anbudsförfarande. Med stöd av artikel 9 i kommissionens förordning (EEG) nr 2173/79 (4), senast ändrad genom förordning (EG) nr 2417/95 (5), skall lägsta försäljningspriser för kött, som HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Artikel 1 De lägsta försäljningspriserna för nötkött vid det anbudsförfa- rande som behandlas i förordning (EG) nr 1437/1999 och för vilket tidsfristen för inlämnande av anbud gick ut den 12 juli 1999 fastställs i bilagan till den här förordningen. Denna förordning träder i kraft den 21 juli 1999. Artikel 2 Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater. Utfärdad i Bryssel den 20 juli 1999. På kommissionens vägnar Franz FISCHLER Ledamot av kommissionen (1) EGT L 148, 28. 6. 1968, s. 24. (2) EGT L 210, 28. 7. 1998, s. 17. (3) EGT L 166, 1. 7. 1999, s. 64. (4) EGT L 251, 5. 10. 1979, s. 12. (5) EGT L 248, 14. 10. 1995, s. 39. 21. 7. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 188/27 ANEXO — BILAG — ANHANG — ΠΑΡΑΡΤΗΜΑ — ANNEX — ANNEXE — ALLEGATO — BĲLAGE — ANEXO — LIITE — BILAGA Estado miembro Medlemsstat Mitgliedstaat Κράτος µέλος Member State État membre Stato membro Lidstaat Estado-Membro Jäsenvaltio Medlemsstat Productos (1) Produkter (1) Erzeugnisse (1) Προϊόντα (1) Products (1) Produits (1) Prodotti (1) Producten (1) Produtos (1) Tuotteet (1) Produkter (1) Precio mínimo expresado en euros por tonelada Mindstepriser i EUR/ton Mindestpreise ausgedrückt in EUR/Tonne Ελάχιστες πωλήσεις εκφραζόµενες σε Ευρώ ανά τόνο Minimum prices expressed in EUR per tonne Prix minimaux exprimés en euros par tonne Prezzi minimi espressi in euro per tonnellata Minimumprijzen uitgedrukt in euro per ton Preço mínimo expresso em euros por tonelada Vähimmäishinnat euroina tonnia kohden ilmaistuna Minimipriser i euro per ton a) Carne con hueso — Kød, ikke udbenet — Fleisch mit Knochen — Κρέατα µε κόκαλα — Bone-in beef — Viande avec os — Carni non disossate — Vlees met been — Carne com osso — Luullinen naudanliha — Kött med ben DEUTSCHLAND — Hinterviertel ESPAÑA FRANCE ITALIA NEDERLAND ÖSTERREICH — Cuartos traseros — Quartiers arrière — Quarti posteriori — Achtervoeten — Hinterviertel 1 450 1 562 1 516 1 533 — 1 700 b) Carne deshuesada — Udbenet kød — Fleisch ohne Knochen — Κρέατα χωρίς κόκαλα — Boneless beef — Viande désossée — Carni senza osso — Vlees zonder been — Carne desossada — Luuton naudanliha — Benfritt kött UNITED KINGDOM — Intervention shank (INT 11) — Intervention thick flank (INT 12) — Intervention topside (INT 13) — Intervention silverside (INT 14) — Intervention fillet (INT 15) — Intervention rump (INT 16) — Intervention striploin (INT 17) — Intervention flank (INT 18) — Intervention forerib (INT 19) — Intervention shoulder (INT 22) — Intervention brisket (INT 23) — Intervention forequarter (INT 24) IRELAND — Intervention silverside (INT 14) — Intervention fillet (INT 15) — Intervention rump (INT 16) — Intervention striploin (INT 17) FRANCE — Flanchet d'intervention (INT 18) 792 2 500 3 176 2 864 — 3 007 5 071 828 2 626 1 155 667 1 262 2 831 13 436 3 082 7 310 800 L 188/28 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 21. 7. 1999 (1) Véanse los anexos V y VII del Reglamento (CEE) no 2456/93 de la Comisión (DO L 225 de 4. 9. 1993, p. 4), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CE) no 2812/98 (DO L 349 de 24. 12. 1998, p. 47). (1) Se bilag V og VII til Kommissionens forordning (EØF) nr. 2456/93 (EFT L 225 af 4. 9. 1993, s. 4), senest ændret ved forordning (EF) nr. 2812/98 (EFT L 349 af 24. 12. 1998, s. 47). (1) Vgl. Anhänge V und VII der Verordnung (EWG) Nr. 2456/93 der Kommission (ABl. L 225 vom 4. 9. 1993, S. 4), zuletzt geändert durch die Verordnung (EG) Nr. 2812/98 (ABl. L 349 vom 24. 12. 1998, S. 47). (1) Βλέπε παραρτήµατα V και VII του κανονισµού (ΕΟΚ) αριθ. 2456/93 της Επιτροπής (ΕΕ L 225 της 4. 9. 1993, σ. 4), όπως τροποποιήθηκε τελευταία από τον κανονισµό (ΕΚ) αριθ. 2812/98 (ΕΕ L 349 της 24. 12. 1998, σ. 47). (1) See Annexes V and VII to Commission Regulation (EEC) No 2456/93 (OJ L 225, 4. 9. 1993, p. 4), as last amended by Regulation (EC) No 2812/98 (OJ L 349, 24. 12. 1998, p. 47). (1) Voir annexes V et VII du règlement (CEE) no 2456/93 de la Commission (JO L 225 du 4. 9. 1993, p. 4). Règlement modifié en dernier lieu par le règlement (CE) no 2812/98 (JO L 349 du 24. 12. 1998, p. 47). (1) Cfr. allegati V e VII del regolamento (CEE) n. 2456/93 della Commissione (GU L 225 del 4. 9. 1993, pag. 4), modificato da ultimo dal regolamento (CE) n. 2812/98 (GU L 349 del 24. 12. 1998, pag. 47). (1) Zie de bĳlagen V en VII bĳ Verordening (EEG) nr. 2456/93 van de Commissie (PB L 225 van 4. 9. 1993, blz. 4), laatstelĳk gewĳzigd bĳ Verordening (EG) nr. 2812/98 (PB L 349 van 24. 12. 1998, blz. 47). (1) Ver anexos V e VII do Regulamento (CEE) n. o 2456/93 da Comissão (JO L 225 de 4. 9. 1993, p. 4). Regulamento com a última redacção que lhe foi dada pelo Regulamento (CE) n. o 2812/98 (JO L 349 de 24. 12. 1998, p. 47). (1) Katso komission asetuksen (ETY) N:o 2456/93 (EYVL L 225, 4. 9. 1993, s. 4), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 2812/98 (EYVL L 349, 24. 12. 1998, s. 47) liitteet V ja VII. (1) Se bilagorna V och VII i kommissionens förordning (EEG) nr 2456/93 (EGT L 225, 4. 9. 1993, s. 4), senast ändrad genom förordning (EG) nr 2812/98 (EGT L 349, 24. 12. 1998, s. 47)


title: Verordnung (EG) Nr. 1595/1999 der Kommission vom 20. Juli 1999 zur Festsetzung der Beihilfe für den Anbau von Weintrauben zur Gewinnung bestimmter Sorten getrockneter Trauben für das Wirtschaftsjahr 1999/2000

eurovoc_concepts:
dried product
grape
marketing
production aid

text: 21. 7. 1999 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften L 188/37 VERORDNUNG (EG) Nr. 1595/1999 DER KOMMISSION vom 20. Juli 1999 zur Festsetzung der Beihilfe für den Anbau von Weintrauben zur Gewinnung bestimmter Sorten getrockneter Trauben für das Wirtschaftsjahr 1999/2000 DIE KOMMISSION DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN — gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft, gestützt auf die Verordnung (EG) Nr. 2201/96 des Rates vom 28. Oktober 1996 über die gemeinsame Marktorganisation für Verarbeitungserzeugnisse aus Obst und Gemüse (1), geändert durch die Verordnung (EG) Nr. 2199/97 (2), insbesondere auf Artikel 7 Absatz 5, zur Trocknung bestimmter Weintrauben (3), zuletzt geändert durch die Verordnung (EG) Nr. 2614/95 (4), festgestellt worden. (5) Die in dieser Verordnung vorgesehenen Maßnahmen entsprechen der Stellungnahme des Verwaltungsaus- schusses für Verarbeitungserzeugnisse aus Obst und Gemüse — in Erwägung nachstehender Gründe: HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN: (1) (2) (3) (4) In Artikel 7 Absatz 1 Unterabsatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 2201/96 sind die Kriterien festgelegt, anhand deren die Beihilfe für den Anbau von Weintrauben zur Gewinnung von Sultaninen, getrockneten Muskateller- trauben und Korinthen festgesetzt wird. Artikel 7 Absatz 1 Unterabsatz 3 der Verordnung (EG) Nr. 2201/96 sieht die Möglichkeit vor, die Beihilfe je nach der Traubensorte und anderen den Ertrag beeinflus- senden Faktoren zu differenzieren. Im Fall von Sulta- ninen ist es angezeigt, eine weitere Differenzierung zwischen den von Phylloxera befallenen Flächen und den übrigen Flächen vorzunehmen. Es ist die Beihilfe zu bestimmen, die denjenigen Erzeu- gern zu gewähren ist, die ihre Rebflächen zur Bekämp- fung von Phylloxera gemäß Artikel 7 Absatz 4 der Verordnung (EWG) Nr. 2201/96 neu bepflanzen. Bei der Überprüfung der mit den betreffenden Trauben bepflanzten Anbauflächen ist keine Überschreitung der Höchstgarantiefläche gemäß Artikel 4 der Verordnung (EWG) Nr. 2911/90 der Kommission vom 9. Oktober 1990 mit Durchführungsbestimmungen für die Beihilfe- gewährung zugunsten des Anbaus bestimmter Sorten Artikel 1 Die Beihilfe, die im Wirtschaftsjahr 1999/2000 für den Anbau von Weintrauben zur Gewinnung der in Artikel 7 Absatz 1 der Verordnung (EG) Nr. 2201/96 genannten Sultaninen, getrock- neten Muskatellertrauben und Korinthen gewährt wird, ist im Anhang festgesetzt. Artikel 2 In Anwendung von Artikel 7 Absatz 4 der Verordnung (EG) Nr. 2201/96 wird die Hektarbeihilfe, die denjenigen Erzeugern zu gewähren ist, die ihre Rebflächen zur Bekämpfung von Phylloxera neu bepflanzen, auf 3 917 EUR/ha festgesetzt. Artikel 1 findet in diesem Fall keine Anwendung. Die betreffenden Mitgliedstaaten erlassen die zur Gewährung der Beihilfe erforderlichen Verwaltungsmaßnahmen. Artikel 3 Diese Verordnung tritt am siebten Tag nach ihrer Veröffentli- chung im Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften in Kraft. Sie gilt ab 1. September 1999. Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitglied- staat. Brüssel, den 20. Juli 1999 Für die Kommission Franz FISCHLER Mitglied der Kommission (1) ABl. L 297 vom 21. 11. 1996, S. 29. (2) ABl. L 303 vom 6. 11. 1997, S. 1. (3) ABl. L 278 vom 10. 10. 1990, S. 35. (4) ABl. L 268 vom 10. 11. 1995, S. 7. L 188/38 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften 21. 7. 1999 ANHANG BEIHILFE FÜR DIE ERZEUGUNG GETROCKNETER TRAUBEN Sorte Sultaninen mit Befall durch Phylloxera Andere Sultaninen Korinthen Muskatellertrauben EUR/ha 2 400 3 290 3 080 880


title: Règlement (CE) n° 1586/1999 de la Commission du 20 juillet 1999 modifiant le règlement (CE) n° 2632/98 fixant le coefficient unique d'adaptation à appliquer à la quantité de référence provisoire de chaque opérateur traditionnel dans le cadre des contingents tarifaires et des bananes traditionnelles ACP pour 1999

text: 21. 7. 1999 FR Journal officiel des Communautés européennes L 188/19 RÈGLEMENT (CE) No 1586/1999 DE LA COMMISSION du 20 juillet 1999 modifiant le règlement (CE) no 2632/98 fixant le coefficient unique d'adaptation à appliquer à la quantité de référence provisoire de chaque opérateur traditionnel dans le cadre des contingents tarifaires et des bananes traditionnelles ACP pour 1999 LA COMMISSION DES COMMUNAUTÉS EUROPÉENNES, vu le traité instituant la Communauté européenne, vu le règlement (CEE) no 404/93 du Coneil du 13 février 1993 portant organisation commune des marchés dans le secteur de la banane (1), modifié en dernier lieu par le règlement (CE) no 1257/1999 (2), vu le règlement (CE) no 2362/98 de la Commission du 28 octobre 1998 portant modalités d'application du règlement (CEE) no 404/93 du Conseil en ce qui concerne le régime d'importation de bananes dans la Communauté (3), modifié par le règlement (CE) no 756/1999 (4), et notamment son article 6, paragraphe 3, (1) (2) considérant que l'article 6, paragraphe 3, et l'article 28, paragraphe 3, du règlement (CE) no 2362/98 dispose que la Commision, en fonction du volume global des contingents tarifaires et des bananes traditionnelles ACP ainsi que du montant total des quantités de référence provisoires des opérateurs traditionnels déterminées en application des articles 4 et suivants du même règle- ment, fixe, s'il y a lieu, un coefficient unique d'adapta- tion à appliquer à la quantité de référence provisoire de chaque opérateur; considérant que sur la base des communications rela- tives au volume total des quantités de référence provi- soires des opérateurs traditionnels, effectuées par les États membres en application de l'article 28, paragraphe 2, point a), du règlement (CE) no 2362/98, la Commis- sion, par le règlement (CE) no 2632/98 (5), a fixé un coefficient unique d'adaptation à appliquer à la quantité de référence provisoire de chaque opérateur traditionnel pour l'année 1999; sion, conduisent à une modification du coefficient unique d'adaptation à appliquer à la quantité de réfé- rence provisoire de chaque opérateur traditionnel; qu'il y a lieu de modifier à cet effet l'article premier du règle- ment (CE) no 2632/98; considérant que les dispositions du présent règlement ne préjugent pas les mesures éventuelles à adopter ultérieu- rement notamment en vue de respecter les engagements internationaux souscrits par la Communauté dans le cadre de l'organisation mondiale du commerce (OMC) et ne sauraient être invoquées par les opérateurs comme fondement d'attentes légitimes en vue de la prolongation du régime d'importation; considérant que les dispositions du présent règlement doivent entrer en vigueur immédiatement, afin de permettre aux États membres d'effectuer les corrections nécessaires des quantités de référence des opérateurs, (4) (5) A ARRÊTÉ LE PRÉSENT RÈGLEMENT: Article premier À l'article 1er du règlement (CE) no 2632/98, «0,939837» est remplacé par le coefficient «0,947938». le coefficient Article 2 Les autorités compétentes des États membres notifient aux opérateurs concernés la quantité allouée pour l'année 1999 ajustée en application de l'article 1er, au plus tard le 1er septembre 1999. (3) considérant que les résultats des vérifications et des contrôles complémentaires, opérés par les autorités nationales compétentes en coopération avec la Commis- Article 3 Le présent règlement entre en vigueur le jour suivant celui de sa publication au Journal officiel des Communautés européennes. Le présent règlement est obligatoire dans tous ses éléments et directement applicable dans tout État membre. Fait à Bruxelles, le 20 juillet 1999. Par la Commission Franz FISCHLER Membre de la Commission (1) JO L 47 du 25. 2. 1993, p. 1. (2) JO L 160 du 26. 6. 1999, p. 80. (3) JO L 293 du 31. 10. 1998, p. 32. (4) JO L 98 du 13. 4. 1999, p. 10. (5) JO L 333 du 9. 12. 1998, p. 21