title: Direktiva 1999/44/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 25. svibnja 1999. o određenim aspektima prodaje robe široke potrošnje i o jamstvima za takvu robu

eurovoc_concepts:
consumer goods
consumer protection
guarantee
sale

text: L_1999171HR. 01001201. xml 15/Sv. 22 HR Službeni list Europske unije 17 31999L0044 L 171/12 SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE DIREKTIVA 1999/44/EZ EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA od 25. svibnja 1999. o određenim aspektima prodaje robe široke potrošnje i o jamstvima za takvu robu EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE, uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice, a posebno njegov članak 95. , uzimajući u obzir prijedlog Komisije (1), uzimajući u obzir mišljenje Gospodarskog i socijalnog odbora (2), u skladu s postupkom utvrđenim u članku 251. Ugovora s obzirom na zajednički tekst koji je Odbor za mirenje odobrio 18. svibnja 1999. (3), (1) Budući da se u članku 153. stavcima 1. i 3. Ugovora utvrđuje da bi Zajednica trebala doprinijeti postizanju visoke razine zaštite potrošača putem mjera koje usvaja u skladu s njegovim člankom 95. ; (2) Budući da unutarnje tržište obuhvaća područje bez unutarnjih granica na kojem je zajamčeno slobodno kretanje roba, osoba, usluga i kapitala; budući da se slobodno kretanje roba ne odnosi samo na poslovne transakcije nego i na privatne transakcije pojedinaca; budući da to podrazumijeva da potrošači s prebivalištem u jednoj državi članici trebaju biti u stanju slobodno kupovati robu na državnom području druge države članice na osnovi minimalnog broja jednoobraznih poštenih pravila koja uređuju prodaju robe široke potrošnje; (3) Budući da su zakoni država članica koji se odnose na prodaju robe široke potrošnje prilično različiti, iz čega proizlazi da se nacionalna tržišta robe široke potrošnje međusobno razlikuju i da tržišna utakmica među trgovcima može biti narušena; (4) Budući da potrošači koji žele iskoristiti prednosti velikog tržišta kupujući robu i u drugim državama članicama, a ne samo u državi svojeg boravišta, imaju bitnu ulogu u dovršavanju izgradnje unutarnjeg tržišta; budući da treba spriječiti umjetno obnavljanje granica i razbijanje tržišta u izolirane cjeline; budući da su mogućnosti dostupne potrošačima znatno proširene novim komunikacijskim tehnologijama koje omogućuju lak pristup distribucijskim sustavima u drugim državama članicama ili u trećim zemljama; budući da u pomanjkanju minimalne usklađenosti pravila koja uređuju uvjete prodaje robe široke potrošnje postoje rizici da razvoj prodaje robe putem novih tehnologija daljinske komunikacije bude spriječen; (5) Budući da će se stvaranjem minimalnog broja zajedničkih pravila potrošačkog prava, koja vrijede bez obzira na to gdje se roba unutar Zajednice kupuje, ojačati povjerenje potrošača i omogućiti im da iskoriste unutarnje tržište najbolje što je moguće; (6) Budući da se glavne poteškoće na koje potrošači nailaze i glavni izvor sporova s trgovcima odnose na neusklađenost robe s ugovorom; budući da je zbog toga primjereno približiti nacionalna zakonodavstva koja u tom pogledu uređuju prodaju robe široke potrošnje, a da se pritom ipak ne krše odredbe i načela nacionalnog prava o ugovornoj i izvanugovornoj odgovornosti; (7) Budući da roba mora, prije svega, biti u skladu s ugovornim specifikacijama; budući da se načelo usklađenosti s ugovorom može smatrati zajedničkim u raznim nacionalnim pravnim tradicijama; budući da u nekim nacionalnim pravnim tradicijama nije moguće osloniti se samo na to načelo da bi se osigurala minimalna razina zaštite potrošača; budući da bi, posebno kod takvih nacionalnih pravnih tradicija, dodatne zakonske odredbe na nacionalnoj razini bile korisne kako bi se osigurala zaštita potrošača u slučajevima kada stranke ne dogovore nikakve posebne ugovorne uvjete ili kada stranke sklope ugovorne uvjete ili sporazume u kojima se od prava potrošača izravno ili neizravno odustaje ili se ona ograničavaju i koji, u mjeri u kojoj ta prava proizlaze iz ove Direktive, nisu obvezujući za potrošača; (8) Budući da je, kako bi se olakšala primjena načela usklađenosti s ugovorom, korisno uvesti oborivu pretpostavku o usklađenosti s ugovorom koja obuhvaća većinu uobičajenih situacija; budući da ta pretpostavka ne ograničava načelo slobode ugovaranja; budući da, k tome, u odsutnosti posebnih ugovornih uvjeta, kao i kad se primjenjuje klauzula o minimalnoj zaštiti, elementi spomenuti u toj pretpostavci mogu se koristiti kod utvrđivanja neusklađenosti robe s ugovorom; budući da kvaliteta i funkcionalnost robe koje potrošači mogu razumno očekivati ovisi između ostalog i o tome je li roba nova ili rabljena; budući da su elementi koji se navode u pretpostavci kumulativni; budući da, ako su okolnosti slučaja takve da bilo koji pojedinačni element čine očito neprikladnim, preostali elementi pretpostavke unatoč tome ostaju i nadalje primjenjivi; (9) Budući da za usklađenost robe s ugovorom trgovac treba biti odgovoran izravno potrošaču; budući da je to rješenje tradicionalno uključeno u pravni poredak država članica; budući da unatoč tomu trgovac treba imati slobodu da, u skladu s nacionalnim pravom, iskoristi pravne lijekove protiv proizvođača, prethodnog trgovca u istom ugovornom lancu ili bilo kojeg drugog posrednika, osim ako se odrekao toga prava; budući da ova Direktiva ne utječe na načelo slobode sklapanja ugovora između trgovca, proizvođača, prethodnog prodavača ili bilo kojeg drugog posrednika; budući da pravila koja određuju protiv koga i kako trgovac može ostvariti zaštitu svojih prava treba odrediti nacionalnim pravom; (10) Budući da bi, u slučaju neusklađenosti robe s ugovorom, potrošač trebao imati pravo na besplatno dovođenje robe u stanje usklađenosti s ugovorom, birajući bilo popravak bilo zamjenu, ili, ako to izostane, na umanjenje cijene ili na razvrgnuće ugovora; (11) Budući da potrošač od trgovca kao prvo može tražiti popravak ili zamjenu robe, osim ako su takva rješenja neprikladna ili nisu u razmjeru s vrijednošću; budući da pitanje nerazmjera treba objektivno utvrditi; budući da rješenje ne bi bilo u razmjeru s vrijednošću ako bi nametalo, u usporedbi s drugim rješenjem, nerazumne troškove; jer da bi se moglo utvrditi da su troškovi nerazumni, troškovi jednog rješenja moraju biti znatno viši od troškova koje bi zahtijevalo drugo rješenje; (12) Budući da u slučajevima neusklađenosti trgovac uvijek može ponuditi potrošaču, kao nagodbu, bilo koji pravni lijek koji mu je na raspolaganju; budući da je na potrošaču da odluči hoće li prihvatiti ili odbaciti taj prijedlog; (13) Budući da bi, kako bi se omogućilo potrošačima da iskoriste prednosti unutarnjeg tržišta i kupuju robu široke potrošnje u drugim državama članicama, trebalo preporučiti da, u interesu potrošača, proizvođači robe široke potrošnje koja se prodaje u više država članica proizvodu prilože popis s barem jednom adresom na koju se može obratiti u svakoj državi članici u kojoj se taj proizvod prodaje; (14) Budući da upućivanja na rok isporuke ne podrazumijevaju da države članice moraju promijeniti svoja pravila o prijelazu rizika; (15) Budući da države članice mogu predvidjeti da svaki povrat novca potrošaču može biti umanjen uzimajući u obzir korist koju je potrošač imao od robe od kada mu je bila isporučena; budući da se detaljni postupak o tome kako se izvršava raskid ugovora može utvrditi u nacionalnom pravu; (16) Budući da zbog specifične prirode rabljene robe uglavnom nije moguće izvršiti zamjenu; budući da, stoga, za tu robu pravo potrošača na zamjenu općenito nije dostupno; budući da za takvu robu države članice mogu omogućiti strankama ugovaranje kraćih razdoblja odgovornosti; (17) Budući da je uputno ograničiti razdoblje u kojem je trgovac odgovoran za bilo kakvu neusklađenost koja postoji u trenutku isporuke robe; budući da države članice mogu također propisati ograničenje razdoblja u kojem potrošači mogu iskoristiti svoja prava, pod uvjetom da istek takvog razdoblja nije unutar roka od dvije godine od trenutka isporuke; budući da tamo gdje, prema nacionalnom zakonodavstvu, vrijeme od kojeg počinje ograničeno razdoblje odgovornosti nije vrijeme isporuke robe, ukupno trajanje ograničenog razdoblja propisano nacionalnim pravom ne može biti kraće od dvije godine od trenutka isporuke; (18) Budući da države članice mogu predvidjeti suspenziju ili prekid razdoblja tijekom kojeg bilo kakva neusklađenost mora postati očita i, kada je to primjenjivo i u skladu sa svojim nacionalnim zakonodavstvom, vremensko ograničenje u slučaju popravka, zamjene ili pregovora između trgovca i potrošača radi postizanja prijateljske nagodbe; (19) Budući da državama članicama treba biti dopušteno da određuju rok u kojem potrošač mora obavijestiti trgovca o bilo kakvoj neusklađenosti; budući da države članice mogu osigurati višu razinu zaštite potrošača time što neće uvesti takvu obvezu; budući da u svakom slučaju, na cijelom području Zajednice potrošači trebaju imati na raspolaganju rok od najmanje 2 mjeseca u kojem mogu obavijestiti trgovca o postojanju neusklađenosti; (20) Budući da bi se države članice trebale zaštititi da utvrđivanjem takvog roka ne stave u nepovoljan položaj potrošače koji kupuju izvan granica svoje zemlje; budući da sve države članice trebaju obavijestiti Komisiju kako one provode ovu odredbu; budući da Komisija treba pratiti utjecaj koji raznolika primjena ove odredbe ima na potrošače i na unutarnje tržište; budući da bi obavijesti koje se odnose na primjenu ove odredbe od strane država članica trebale biti dostupne drugim državama članicama i potrošačima i udrugama potrošača na cijelom području Zajednice i da zbog toga u Službenom listu Europskih zajednica treba objaviti kratak pregled stanja u svim državama; (21) Budući da je, za pojedine kategorije robe, česta praksa kod trgovaca i proizvođača da nude jamstva za proizvode za slučaj bilo kakvog nedostatka koji postane očit unutar određenog razdoblja; budući da takva praksa može stimulirati tržišnu utakmicu; budući da, premda takva jamstva predstavljaju zakonite marketinške alate, ona ne smiju potrošače dovoditi u zabludu; budući da, kako bi se osiguralo da potrošači ne budu dovedeni u zabludu, jamstva trebaju sadržavati određene informacije, uključujući i izjavu da to jamstvo nema utjecaja na zakonska prava potrošača; (22) Budući da stranke ne mogu međusobnim sporazumom ograničiti niti otkloniti prava koja su zajamčena potrošačima jer bi u suprotnom slučaju bila zapriječena zajamčena pravna zaštita; budući da se ovo načelo također treba primjenjivati i na klauzule koje impliciraju da je potrošač bio svjestan neke neusklađenosti u pogledu robe koja je postojala u trenutku sklapanja ugovora; budući da se zaštita zajamčena potrošačima prema ovoj Direktivi ne smije smanjivati na temelju činjenice da je kao pravo primjenjivo na ugovor izabrano pravo države nečlanice; (23) Budući da se iz zakonodavstva i sudske prakse u ovom području vidi da se u raznim državama članicama pridaje sve veća važnost osiguranju visoke razine zaštite potrošača; budući da bi, s obzirom na taj trend i iskustava stečena u primjeni ove Direktive, moglo biti potrebno predvidjeti još opsežnije usklađivanje, posebno tako da se predvidi izravna odgovornost proizvođača za nedostatke za koje je odgovoran; (24) Budući da državama članicama treba biti dopušteno usvajanje ili zadržavanje na snazi strožih odredaba u području na koje se odnosi ova Direktiva kako bi se osigurala i viša razina zaštite potrošača; (25) Budući da, prema preporuci Komisije od 30. ožujka 1998. o načelima primjenjivima na tijela odgovorna za izvansudsku nagodbu kod potrošačkih sporova (4), države članice mogu osnivati tijela koja osiguravaju nepristrano i učinkovito rješavanje reklamacija u nacionalnom i prekograničnom kontekstu i koja potrošači mogu koristiti kao posrednike; (26) Budući da je, u svrhu zaštite zajedničkih interesa potrošača, prikladno ovu Direktivu dodati na popis direktiva sadržanih u Prilogu Direktivi 98/27/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 19. svibnja 1998. o sudskim nalozima za zaštitu interesa potrošača (5), DONIJELI SU OVU DIREKTIVU: Članak 1. Područje primjene i definicije 1. Svrha je ove Direktive približavanje zakona i drugih propisa država članica u odnosu na određene aspekte prodaje robe široke potrošnje i povezana jamstva radi osiguranja minimalne razine zaštite potrošača u kontekstu unutarnjeg tržišta. 2. Za potrebe ove Direktive: (a) potrošač: znači bilo koja fizička osoba koja, u ugovorima na koje se odnosi ova Direktiva, djeluje u svrhe koje nisu u vezi s njegovom poslovnom niti profesionalnom djelatnošću; (b) roba široke potrošnje: znači svaki materijalni prenosivi predmet, osim: — robe koja se prodaje putem prisilnog izvršenja sudskog naloga ili na drugi način prema zakonskom ovlaštenju, — vode i plina kada nisu pakirani za prodaju u točno određenom volumenu ili količini, — električnu struju; (c) trgovac: znači bilo koja fizička ili pravna osobu koja, prema ugovoru, prodaje robu široke potrošnje u okviru svoje poslovne ili profesionalne djelatnosti; (d) proizvođač: znači onaj koji je izradio robu široke potrošnje, uvoznik robe široke potrošnje na područje Zajednice ili bilo koja osoba koja se predstavlja kao proizvođač time što na robu široke potrošnje stavlja svoje ime, zaštitni znak ili drugi razlikovni znak; (e) jamstvo: znači bilo koja obveza koju trgovac preuzme prema potrošaču, bez dodatnih troškova, da će izvršiti povrat uplaćenog novca ili robu zamijeniti, popraviti ili postupiti s robom na drugi način ako ona ne odgovara specifikaciji navedenoj u izjavi o jamstvu ili u reklamnom oglašavanju te robe; (f) popravak: znači dovođenje nekog proizvoda robe široke potrošnje u stanje usklađenosti s prodajnim ugovorom, u slučaju kada je utvrđen nedostatak. 3. Države članice mogu odrediti da se izraz „roba široke potrošnje” ne odnosi na rabljenu robu koja se prodaje na javnim dražbama kojima potrošači imaju priliku osobno prisustvovati. 4. Ugovori za isporuku robe široke potrošnje koja se tek proizvodi ili izrađuje također se smatraju prodajnim ugovorima u svrhu ove Direktive. Članak 2. Sukladnost s ugovorom 1. Trgovac mora potrošaču isporučiti robu koja je u skladu s prodajnim ugovorom. 2. Za robu široke potrošnje podrazumijeva se da je u skladu s ugovorom ako: (a) odgovara opisu koji je dao trgovac i imaju osobine robe koju je trgovac predao potrošaču kao uzorak ili model; (b) je prikladna za svaku namjenu za koju je potrošač treba i s kojom je upoznao trgovca u trenutku sklapanja ugovora i na koju je trgovac pristao; (c) je prikladna za upotrebu u svrhe za koje se proizvodi iste vrste obično koriste; (d) pokazuje kakvoću i funkcionalnost kakve su uobičajene za robu iste vrste i koje potrošač može razumno očekivati, s obzirom na prirodu robe i uzimajući u obzir bilo koju od javnih tvrdnji koje je o specifičnim osobinama robe dao trgovac, proizvođač ili njegov predstavnik, posebno prilikom reklamnog oglašavanja ili na etiketama. 3. Za potrebe ovog članka, ne smatra se da postoji neusklađenost s ugovorom ako je, u trenutku kada je ugovor sklopljen, potrošač bio svjestan ili razumno nije mogao ne biti svjestan neusklađenosti ili ako je neusklađenost uzrokovana materijalima koje je potrošač isporučio. 4. Trgovac se ne može smatrati odgovornim za javne izjave prema stavku 2. točki (d) ako: — dokaže da nije znao, a razumno nije ni mogao znati za tu izjavu, — dokaže da je u trenutku sklapanja ugovora ta izjava bila točna, ili — dokaže da ta izjava nije mogla utjecati na donošenje odluke o kupnji robe široke potrošnje. 5. Bilo koja neusklađenost koja proizlazi iz pogrešne ugradnje robe široke potrošnje smatra se ekvivalentnom neusklađenosti robe ako je ugradnja robe jedna od obveza prema prodajnom ugovoru, a robu je ugradio prodavač ili je ugrađena pod njegovim nadzorom. Isto se primjenjuje i u slučaju kada je proizvođač predvidio ugradnju od strane potrošača, i potrošač je izvršio ugradnju, a do pogrešne ugradnje došlo je zbog nedostataka u uputama za ugradnju. Članak 3. Prava potrošača 1. Trgovac je odgovoran potrošaču za bilo kakvo odstupanje koje postoji u trenutku isporuke. 2. U slučaju neusklađenosti, potrošač ima pravo da mu se roba besplatno dovede u sklad s ugovorom putem popravka ili zamjene, u skladu sa stavkom 3. , ili da mu se odobri odgovarajuće umanjenje cijene ili raskid ugovora u odnosu na tu robu, u skladu sa stavcima 5. i 6. 3. Potrošač od trgovca kao prvo može tražiti popravak robe ili zamjenu robe, u oba slučaja besplatno, osim ako je to nemoguće ili nije u razmjeru s vrijednošću. Smatra se da ispravljanje pogreške nije u razmjeru s vrijednošću ako trgovcu nameće troškove koji su, u usporedbi s alternativnim rješenjem nerazumni, vodeći računa o tome: — koju bi vrijednost roba imala kada ne bi bilo neusklađenosti, — značaj neusklađenosti, i — bi li alternativno rješenje moglo biti provedeno bez značajnih neugodnosti za potrošača. Svaki popravak ili zamjena izvršit će se u razumnom roku i bez bilo kakve značajne neugodnosti za potrošača, vodeći računa o prirodi robe i svrsi u koju je ta roba potrošaču potrebna. 4. Izraz „besplatno” u stavcima 2. i 3. odnosi se na nužne troškove nastale kako bi se proizvod doveo u sklad s ugovorom, posebno na poštanske troškove, troškove rada i materijala. 5. Potrošač može tražiti odgovarajuće umanjenje cijene ili raskid ugovora: — ako potrošač nema pravo ni na popravak niti na zamjenu, ili — ako trgovac nije osigurao rješenje u razumnom roku, ili — ako trgovac nije osigurao rješenje bez velikih neugodnosti po potrošača. 6. Potrošač nema pravo na raskid ugovora ako se radi o neznatnoj neusklađenosti. Članak 4. Pravo na zaštitu prava Kada je utvrđena odgovornost zadnjeg trgovca prema potrošaču za neusklađenost do koje je došlo zbog postupka ili propusta proizvođača, prethodnog trgovca u istom ugovornom lancu ili bilo kojeg posrednika, zadnji trgovac ima pravo pokrenuti postupak za zaštitu svojih prava protiv odgovorne osobe ili odgovornih osoba u ugovornom lancu. Odgovorna osoba ili odgovorne osobe protiv kojih zadnji trgovac može pokrenuti postupak za zaštitu svojih prava i na koji način određuje se nacionalnim pravom. Članak 5. Rokovi 1. Trgovac se smatra odgovornim prema članku 3. kada neusklađenost postane očita u roku od dvije godine od datuma isporuke robe. Ako su, prema nacionalnom pravu, prava utvrđena člankom 3. stavkom 2. podložna vremenskom ograničenju, istek tog roka ne može uslijediti prije isteka razdoblja od dvije godine od datuma isporuke. 2. Države članice mogu predvidjeti da potrošač, kako bi mogao koristiti svoja prava, mora obavijestiti trgovca o neusklađenosti u roku od dva mjeseca od datuma na koji je tu neusklađenost otkrio. Države članice obavješćuju Komisiju o primjeni ovog stavka. Komisija prati utjecaj postojanja te opcije za države članice na potrošače i na unutarnje tržište. Najkasnije do 7. siječnja 2003. Komisija priprema izvješće o primjeni ovog stavka od strane država članica. To se izvješće objavljuje u Službenom listu Europskih zajednica. 3. Ako to nije drukčije predviđeno, za svaki nedostatak koji postane očit u roku od šest mjeseci od isporuke robe smatrat se da je postojao i u trenutku isporuke osim ako je ta pretpostavka u neskladu s prirodom robe ili prirodom neusklađenosti. Članak 6. Jamstva 1. Jamstvo je pravno obvezujuće za ponuđača prema uvjetima utvrđenima u izjavi o jamstvu i povezanom reklamnom oglašavanju, 2. U jamstvu se: — izjavljuje da potrošač ima zakonska prava prema primjenjivom nacionalnom zakonodavstvu koje uređuje prodaju robe široke potrošnje i jasno naglašava da na ta prava to jamstvo nema utjecaja, — navodi, jednostavno i razumljivim riječima, sadržaj jamstva i bitne pojedinosti koje je potrebno znati za ostvarivanje prava koja su navedena u jamstvu, kao što su trajanje jamstva i geografsko područje na koji se odnosi, te ime i adresa davatelja jamstva. 3. Na zahtjev potrošača, jamstvo mu se stavlja na raspolaganje u pisanom obliku ili putem nekog drugog trajnog medija koji mu je dostupan i pristupačan. 4. Država članica u kojoj se proizvod široke potrošnje prodaje može, u skladu s Ugovorom, odrediti da unutar njezinog državnog područja tekst jamstva bude na jednom jeziku ili na više jezika koje će odrediti među službenim jezicima Zajednice. 5. Ako neko jamstvo ne odgovara uvjetima iz stavaka 2. , 3. ili 4. , to ni na koji način ne utječe na njegovu valjanost pa potrošač ipak može računati na jamstvo i tražiti da se ono poštuje. Članak 7. Obvezujuća priroda 1. Bilo kakvi ugovorni uvjeti ili sporazumi sklopljeni s trgovcem prije nego što je trgovcu skrenuta pozornost na postojanje neusklađenosti, a kojima se izravno ili neizravno odriče od ili ograničavaju prava koja proizlaze iz ove Direktive, nisu, kako je predviđeno nacionalnim pravom, obvezujući za potrošača. Države članice mogu odrediti da, u slučaju rabljene robe široke potrošnje, trgovac i potrošač mogu dogovoriti ugovorne uvjete ili sklopiti sporazume koji previđaju kraće vrijeme odgovornosti trgovca nego što je to utvrđeno u članku 5. stavku 1. Takvo razdoblje ne može biti kraće od jedne godine. 2. Države članice poduzimaju neophodne mjere kako bi osigurale da potrošačima ne bude uskraćena zaštita koju predviđa ova Direktiva u slučaju da je pravo države nečlanice određeno kao pravo koje se primjenjuje na ugovor u slučaju kada je ugovor usko povezan s državnim područjem države članice. Članak 8. Nacionalno pravo i minimalna zaštita 1. Prava koja proizlaze iz ove Direktive izvršavaju se ne dovodeći u pitanje ostala prava na koja se potrošač može pozivati prema nacionalnim pravilima koja uređuju ugovornu i neugovornu odgovornost. 2. Države članice mogu usvojiti ili zadržati na snazi i strože odredbe, spojive s Ugovorom u području na koje se odnosi ova Direktiva, kako bi zajamčile višu razinu zaštite potrošača. Članak 9. Države članice poduzimaju odgovarajuće mjere kako bi obavijestile potrošača o nacionalnom pravu kojim se prenosi ova Direktiva i potiču, gdje je to prikladno, strukovne organizacije da obavješćuju potrošače o njihovim pravima. Članak 10. Prilog Direktivi 98/27/EZ dopunjuje se kako slijedi: 10. Direktiva 1999/44/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 25. svibnja 1999. o određenim aspektima prodaje robe široke potrošnje i jamstvima za takvu robu (SL L 171, 7. 7. 1999. str. 12. ). ” Članak 11. Prenošenje 1. Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom najkasnije do 1. siječnja 2002. One o tome odmah obavješćuju Komisiju. Kada države članice donose ove mjere, te mjere prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Načine tog upućivanja određuju države članice. 2. Države članice Komisiji dostavljaju tekst odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva. Članak 12. Preispitivanje Komisija, najkasnije do 7. srpnja 2006. , preispituje primjenu ove Direktive i podnosi izvješće Europskom parlamentu i Vijeću. U izvješću se ispituju, između ostalog, razlozi za uvođenje izravne odgovornosti proizvođača a, ako je to primjereno, prilažu mu se prijedlozi. Članak 13. Stupanje na snagu Ova Direktiva stupa na snagu na dan objavljivanja u Službenom listu Europskih zajednica. Članak 14. Ova je Direktiva upućena državama članicama. Sastavljeno u Bruxellesu 25. svibnja 1999. Za Europski parlament Predsjednik J. M. GIL-ROBLES Za Vijeće Predsjednik H. EICHEL (1)  SL C 307, 16. 10. 1996. , str. 8. i SL C 148, 14. 5. 1998. , str. 12. (2)  SL C 66, 3. 3. 1997. , str. 5. (3)  Mišljenje Europskog parlamenta od 10. ožujka 1998. (SL C 104, 6. 4. 1998. , str. 30. ), Zajedničko stajalište Vijeća od 24. rujna 1998. (SL C 333, 30. 10. 1998. , str. 46. ) i Odluka Europskog parlamenta od 17. prosinca 1998. (SL C 98, 9. 4. 1999. , str. 226. ). Odluka Europskog parlamenta od 5. svibnja 1999. Odluka Vijeća od 17. svibnja 1999. (4)  SL L 115, 17. 4. 1998. , str. 31. (5)  SL L 166, 11. 6. 1998. , str. 51


title: Kommissionens direktiv 1999/50/EG av den 25 maj 1999 om ändring av direktiv 91/321/EEG om modersmjölkersättning och tillskottsnäring (Text av betydelse för EES)

eurovoc_concepts:
baby food
early childhood
food inspection
foodstuffs legislation
prepared foodstuff

formats: html pdf print

text: 2. 6. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 139/29 KOMMISSIONENS DIREKTIV 1999/50/EG av den 25 maj 1999 om (cid:132)ndring av direktiv 91/321/EEG om modersmj(cid:148)lkers(cid:132)ttning och tillskotts- n(cid:132)ring (Text av betydelse f(cid:148)r EES) EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av F(cid:148)rdraget om uppr(cid:132)ttandet av Euro- peiska gemenskapen, av med beaktande r(cid:134)dets direktiv 89/398/EEG av den 3 maj 1989 om tilln(cid:132)rmning av medlemsstaternas lagstiftning om specialdestinerade livsmedel (1), (cid:132)ndrat genom Europaparlamentets och r(cid:134)dets direktiv 96/ 84/EG (2), s(cid:132)rskilt artikel 4. 1 i detta, efter samr(cid:134)d med Vetenskapliga livsmedelskommitt(cid:130)n, och av f(cid:148)ljande sk(cid:132)l: (1) (2) (3) i 6 artikel direktiv kommissionens I 91/ 321/EEG (3), senast (cid:132)ndrat genom direktiv 96/4/ EG (4) fastst(cid:132)lls att modersmj(cid:148)lkers(cid:132)ttning och till- skottsn(cid:132)ring inte f(cid:134)r inneh(cid:134)lla n(cid:134)got (cid:132)mne i s(cid:134)dan m(cid:132)ngd att det (cid:132)ventyrar sp(cid:132)dbarns eller sm(cid:134)barns h(cid:132)lsa och att n(cid:148)dv(cid:132)ndiga maximiniv(cid:134)er skall fast- st(cid:132)llas utan dr(cid:148)jsm(cid:134)l. Olika best(cid:132)mmelser om gr(cid:132)nsv(cid:132)rden f(cid:148)r bek(cid:132)mp- ningsmedelsrester i s(cid:134)dana produkter har lett till handelshinder mellan vissa medlemsstater. i Gr(cid:132)nsv(cid:132)rdena f(cid:148)r bek(cid:132)mpningsmedelsrester som fastst(cid:132)lls r(cid:134)dets direktiv 76/895/EEG av den 23 november 1976 om fastst(cid:132)llande av gr(cid:132)nsv(cid:132)rden f(cid:148)r bek(cid:132)mpningsmedelsrester i och p(cid:134) frukt och gr(cid:148)nsaker (5), senast (cid:132)ndrat genom direktiv 97/41/ EG (6), 86/362/EEG av den 24 juli 1986 om fast- st(cid:132)llande av gr(cid:132)nsv(cid:132)rden f(cid:148)r bek(cid:132)mpningsmedels- rester i och p(cid:134) spannm(cid:134)l (7), senast (cid:132)ndrat genom kommissionens direktiv 98/82/EG (8), 86/363/EEG av den 24 juli 1986 om fastst(cid:132)llande av gr(cid:132)nsv(cid:132)rden f(cid:148)r bek(cid:132)mpningsmedelsrester i och p(cid:134) livsmedel av genom animaliskt direktiv 98/82/EG, och 90/642/EEG av den ursprung (9), (cid:132)ndrat senast (1) EGT L 186, 30. 6. 1989, s. 27. (2) EGT L 48, 19. 2. 1997, s. 20. (3) EGT L 175, 4. 7. 1991, s. 35. (4) EGT L 49, 28. 2. 1996, s. 12. (5) EGT L 340, 9. 12. 1976, s. 26. (6) EGT L 184, 12. 7. 1997, s. 33. (7) EGT L 221, 7. 8. 1986, s. 37. (8) EGT L 290, 29. 10. 1998, s. 25. (9) EGT L 221, 7. 8. 1986, s. 43. 27 november 1990 om fastst(cid:132)llande av gr(cid:132)nsv(cid:132)rden f(cid:148)r bek(cid:132)mpningsmedelsrester i och p(cid:134) produkter av vegetabiliskt ursprung inklusive frukt och gr(cid:148)n- saker (10), senast (cid:132)ndrat genom direktiv 98/82/EG, p(cid:134)verkar inte till(cid:132)mpningen av de s(cid:132)rskilda best(cid:132)m- melser som r(cid:148)r modersmj(cid:148)lkers(cid:132)ttning och till- skottsn(cid:132)ring. I de fall d(cid:132)r de relevanta, vetenskapliga bevisen (cid:132)r otillr(cid:132)ckliga, och mot bakgrund av gemenskapens internationella f(cid:148)rpliktelser, kan gemenskapen till(cid:132)mpa f(cid:148)rsiktighetsprincipen anta genom att (cid:134)tg(cid:132)rder p(cid:134) grundval av tillg(cid:132)nglig och relevant information i v(cid:132)ntan p(cid:134) ytterligare riskbed(cid:148)mning och en (cid:148)versyn av (cid:134)tg(cid:132)rden inom en rimlig tidspe- riod. P(cid:134) grundval av Vetenskapliga livsmedelskommit- t(cid:130)ns yttranden av den 19 september 1997 och tveksamt om de nuvarande 4 juni 1998 (cid:132)r det v(cid:132)rdena f(cid:148)r acceptabelt dagligt intag (ADI) p(cid:134) ett tillfredsst(cid:132)llande och sm(cid:134)barns h(cid:132)lsa. Tvivlen r(cid:148)r inte bara bek(cid:132)mpnings- medel och bek(cid:132)mpningsmedelsrester, utan (cid:132)ven farliga kemiska (cid:132)mnen och kommissionen kommer d(cid:132)rf(cid:148)r att unders(cid:148)ka m(cid:148)jligheten att s(cid:134) snart som m(cid:148)jligt fastst(cid:132)lla gr(cid:132)nsv(cid:132)rden f(cid:148)r tungmetaller i livsmedel avsedda f(cid:148)r sp(cid:132)dbarn och sm(cid:134)barn. sp(cid:132)dbarns skyddar s(cid:132)tt Det (cid:132)r d(cid:132)rf(cid:148)r l(cid:132)mpligt att fastst(cid:132)lla ett gemensamt gr(cid:132)nsv(cid:132)rde som (cid:132)r mycket l(cid:134)gt f(cid:148)r alla bek(cid:132)mp- ningsmedel i specialdestinerade livsmedel som (cid:132)r avsedda f(cid:148)r sp(cid:132)dbarn och sm(cid:134)barn. Detta mycket l(cid:134)ga gr(cid:132)nsv(cid:132)rde b(cid:148)r s(cid:132)ttas till 0,01 mg/kg vilket i praktiken sammanfaller med detek- tionsgr(cid:132)nsen. Str(cid:132)nga begr(cid:132)nsningar av bek(cid:132)mpningsmedelsrester b(cid:148)r kr(cid:132)vas. Genom ett noggrant urval av r(cid:134)varor och eftersom modersmj(cid:148)lkers(cid:132)ttning och tillskotts- n(cid:132)ring genomg(cid:134)r omfattande bearbetning vid (4) (5) (6) (7) (8) (10) EGT L 350, 14. 12. 1990, s. 71. L 139/30 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 2. 6. 1999 tillverkningen, (cid:132)r det m(cid:148)jligt att tillverka produkter som inneh(cid:134)ller mycket l(cid:134)ga halter av bek(cid:132)mp- ningsmedelsrester. produkter som saluf(cid:148)rs konsumtionsf(cid:132)rdiga eller som bereds enligt tillverkarens anvisningar. (9) litet antal bek(cid:132)mpningsmedel kan dock F(cid:148)r ett (cid:132)ven s(cid:134)dana l(cid:134)ga halter under v(cid:132)rsta t(cid:132)nkbara f(cid:148)rh(cid:134)llanden leda till att det acceptabla dagliga intaget av dessa bek(cid:132)mpningsmedel (cid:148)verskrids. Av den anledningen b(cid:148)r modersmj(cid:148)lkers(cid:132)ttning och tillskottsn(cid:132)ring inte inneh(cid:134)lla dessa bek(cid:132)mpnings- medel, och b(cid:148)r tillverkas utan anv(cid:132)ndning av dessa bek(cid:132)mpningsmedel. (10) Detta direktiv (cid:134)terspeglar den aktuella kunskaps- niv(cid:134)n om dessa (cid:132)mnen. Beslut om eventuella (cid:132)ndringar beroende p(cid:134) vetenskapliga eller tekniska framsteg kommer att fattas i enlighet med f(cid:148)rfa- randet i artikel 13 i direktiv 89/398/EEG. (11) Direktiv 91/321/EEG b(cid:148)r (cid:132)ndras i enlighet med detta. Analysmetoderna av bek(cid:132)mpningsmedelsrester skall vara allm(cid:132)nt godk(cid:132)nda standardiserade metoder. att best(cid:132)mma niv(cid:134)erna f(cid:148)r 3. De bek(cid:132)mpningsmedel som anges i bilaga IX f(cid:134)r inte anv(cid:132)ndas i jordbruksprodukter som (cid:132)r avsedda f(cid:148)r tillverkning av modersmj(cid:148)lkers(cid:132)ttning och tillskotts- n(cid:132)ring. 4. Mikrobiologiska kriterier behov. ” skall fastst(cid:132)llas vid 3. F(cid:148)ljande skall l(cid:132)ggas till som bilaga IX: ”BILAGA IX Bek(cid:132)mpningsmedel som inte f(cid:134)r anv(cid:132)ndas i jordbruks- produkter avsedda f(cid:148)r tillverkning av modersmj(cid:148)lker- s(cid:132)ttning och tillskottsn(cid:132)ring. (12) De (cid:134)tg(cid:132)rder som f(cid:148)reskrivs i detta direktiv (cid:132)r f(cid:148)ren- liga med yttrandet fr(cid:134)n St(cid:132)ndiga livsmedelskom- mitt(cid:130)n. (cid:142)mnets kemiska namn. ” H(cid:142)RIGENOM F(cid:153)RESKRIVS F(cid:153)LJANDE. Artikel 2 Artikel 1 Direktiv 91/321/EG (cid:132)ndras p(cid:134) f(cid:148)ljande s(cid:132)tt: 1. I artikel 1. 2 skall f(cid:148)ljande punkt e l(cid:132)ggas till: ”e) bek(cid:132)mpningsmedelsrester: resterna i modersmj(cid:148)l- kers(cid:132)ttning och tillskottsn(cid:132)ring av v(cid:132)xtskydds- medel, enligt definitionen i artikel 2. 1 i r(cid:134)dets direktiv 91/414/EEG (*), inklusive deras metaboliter och nedbrytnings- eller reaktionsprodukter. (*) EGT L 230, 19. 8. 1991, s. 1. ” 2. Artikel 6 skall ers(cid:132)ttas med f(cid:148)ljande: ”Artikel 6 1. Modersmj(cid:148)lkers(cid:132)ttning och tillskottsn(cid:132)ring f(cid:134)r inte inneh(cid:134)lla n(cid:134)got (cid:132)mne i s(cid:134)dan m(cid:132)ngd att det (cid:132)ven- tyrar sm(cid:134)barns h(cid:132)lsa. N(cid:148)dv(cid:132)ndiga maximiniv(cid:134)er skall fastst(cid:132)llas utan dr(cid:148)jsm(cid:134)l. sp(cid:132)dbarns eller Medlemsstaterna skall s(cid:132)tta i kraft de lagar och andra f(cid:148)rfattningar som (cid:132)r n(cid:148)dv(cid:132)ndiga f(cid:148)r att f(cid:148)lja detta direktiv senast den 30 juni 2000. De skall genast underr(cid:132)tta kommissionen om detta. Dessa lagar och andra f(cid:148)rfattningar skall till(cid:132)mpas p(cid:134) ett s(cid:134)dant s(cid:132)tt att a) de till(cid:134)ter handel med produkter som uppfyller kraven i detta direktiv senast den 30 juni 2000, b) de f(cid:148)rbjuder handel med produkter som inte uppfyller kraven i detta direktiv med verkan fr(cid:134)n och med den 1 juli 2002. N(cid:132)r en medlemsstat antar dessa best(cid:132)mmelser skall de inneh(cid:134)lla en h(cid:132)nvisning till detta direktiv eller (cid:134)tf(cid:148)ljas av en s(cid:134)dan h(cid:132)nvisning n(cid:132)r de offentligg(cid:148)rs. N(cid:132)rmare f(cid:148)re- skrifter om hur h(cid:132)nvisningen skall g(cid:148)ras skall varje medlemsstat sj(cid:132)lv utf(cid:132)rda. Artikel 3 2. Modersmj(cid:148)lkers(cid:132)ttning och tillskottsn(cid:132)ring f(cid:134)r inte inneh(cid:134)lla n(cid:134)gra rester av enskilda bek(cid:132)mpnings- som (cid:148)verstiger 0,01 mg/kg f(cid:148)r medel p(cid:134) niv(cid:134)er Detta direktiv tr(cid:132)der i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. 2. 6. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 139/31 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna. Artikel 4 Utf(cid:132)rdat i Bryssel den 25 maj 1999. P(cid:134) kommissionens v(cid:132)gnar Martin BANGEMANN Ledamot av kommissionen


title: Directiva 1999/44/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 mai 1999 privind anumite aspecte ale vânzării de bunuri de consum și garanțiile conexe

formats: html pdf print xhtml

text: 15/vol. 5 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 89 31999L0044 L 171/12 JURNALUL OFICIAL AL COMUNITĂȚILOR EUROPENE 7. 7. 1999 DIRECTIVA 1999/44/CE A PARLAMENTULUI EUROPEAN Ș(cid:13) I A CONSILIULUI din 25 mai 1999 privind anumite aspecte ale vânzării de bunuri de consum ș(cid:13)i garanțiile conexe PARLAMENTUL EUROPEAN Ș(cid:13) I CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, (5) având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 95, având în vedere propunerea Comisiei (1), având în vedere avizul Comitetului Economic ș(cid:13)i Social (2) hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat, ținând seama de proiectul comun aprobat de Comite- tul de conciliere la 18 martie 1999 (3), (6) (7) Întrucât, în conformitate cu articolul 153 alineatele (1) ș(cid:13)i (3) din tratat, Comunitatea ar trebui să contribuie la rea- lizarea unui nivel ridicat de protecție a consumatorului prin măsurile pe care le adoptă în temeiul articolului 95. Întrucât piața internă cuprinde o zonă fără frontiere interne, în care este garantată libera circulație a mărfurilor, persoanelor, serviciilor ș(cid:13)i capitalului; întrucât libera circu- lație a mărfurilor se aplică nu numai tranzacțiilor între persoane care acționează în cursul unei activități comerci- ale, ci ș(cid:13)i tranzacțiilor între persoane private; întrucât implică libertatea consumatorilor rezidenți într-un stat membru de a achiziționa bunuri pe teritoriul unui alt stat membru, în temeiul unui set minim uniform de norme juste care reglementează vânzarea de bunuri de consum. Întrucât legislațiile statelor membre privind vânzarea de bunuri de consum prezintă anumite diferențe, ceea ce con- duce la diferențe între piețele naționale ale bunurilor de consum ș(cid:13)i denaturarea concurenței între vânzători. (8) ar trebui interne; întrucât Întrucât consumatorii care doresc să beneficieze de o piață largă, achiziționând bunuri în alte state membre decât statul lor de reș(cid:13)edință, joacă un rol fundamental în realiza- rea pieței împiedicate reconstruirea artificială a frontierelor ș(cid:13)i compartimentarea piețelor; întrucât oportunitățile disponibile consumatori- lor au fost mult extinse prin noi tehnologii de comunicare care permit accesul cu uș(cid:13)urință la sistemele de distribuție din alte state membre sau din țări terțe; întrucât în absența unei armonizări minime a normelor care reglementează vânzarea de bunuri de consum, dezvoltarea vânzării de bunuri prin intermediul noilor tehnologii de comunicare la distanță riscă să fie îngreunată. (1) (2) (3) (4) (1) Întrucât crearea unui set comun de norme minime de protecție a consumatorului, valabil indiferent de locul de achiziție a bunurilor în Comunitate, va întări încrederea consumatorului ș(cid:13)i va da consumatorilor posibilitatea să profite cât mai mult de piața internă. Întrucât principalele dificultăți pe care le întâmpină consu- matorii ș(cid:13)i principala sursă a disputelor cu vânzătorii pri- vesc neconformitatea bunurilor cu contractul; întrucât, în consecință, este necesară apropierea în această privință a legislației interne care reglementează vânzarea de bunuri de consum, fără a afecta, cu toate acestea, prevederile ș(cid:13)i principiile legislației interne privind răspunderea contrac- tuală ș(cid:13)i extracontractuală. întrucât principiul conformității Întrucât bunurile trebuie să fie conforme cu specificațiile contractuale; cu contractul poate fi considerat comun diferitelor tradiții juridice interne; întrucât, în unele tradiții juridice interne, asigurarea unui nivel minim de protecție a consumatoru- lui nu se poate baza doar pe acest principiu; întrucât, în temeiul unor astfel de tradiții juridice, pot fi utile, în spe- cial, prevederi de drept intern suplimentare pentru a asi- gura protecția consumatorului în cazurile în care părțile nu au convenit asupra unor condiții contractuale specifice sau atunci când părțile au convenit asupra unor condiții con- tractuale sau acorduri prin care, în mod direct sau indirect, se limitează sau se renunță la drepturile consumatorului ș(cid:13)i care, în măsura în care aceste drepturi sunt prevăzute de prezenta directivă, nu sunt obligatorii pentru consumator. Întrucât, pentru a facilita aplicarea principiului de conformitate cu contractul, este utilă introducerea unei prezumții care poate fi combătută de conformitate cu contractul pentru cele mai comune situații; întrucât această prezumție nu limitează principiul libertății contractuale; întrucât, de asemenea, în absența unor condiții contractu- ale specifice, precum ș(cid:13)i în cazul în care se aplică clauza protecției minime, elementele menționate în această prezumție pot fi utilizate pentru a stabili neconformitatea bunurilor cu contractul; întrucât calitatea ș(cid:13)i performanța la care consumatorii se pot aș(cid:13)tepta, în mod rezonabil, vor depinde, inter alia, de starea bunului: bun de consum nou sau de ocazie; întrucât elementele menționate în prezumție sunt cumulative; întrucât, în cazul în care circumstanțele cazului determină ca un anume element să devină în mod evident necorespunzător, restul elementelor prezumției se aplică în continuare. JO C 307, 16. 10. 1996, p. 8 ș(cid:13)i JO C 148, 14. 5. 1998, p. 12. JO C 66, 3. 3. 1997, p. 5. (2) (3) Avizul Parlamentului European din 10 martie 1998 (JO C 104, 6. 4. 1998, p. 30), Poziția comună a Consiliului din 24 septembrie 1998 (JO C 333, 30. 10. 1998, p. 46) ș(cid:13)i Decizia Parlamentului Euro- pean din 17 decembrie 1998 (JO C 98, 9. 4. 1999, p. 226). Decizia Parlamentului European din 5 mai 1999. Decizia Consiliului din 17 mai 1999. (9) Întrucât vânzătorul ar trebui să fie direct răspunzător față cu consumator pentru conformitatea bunurilor de contractul; întrucât aceasta este soluția tradițională consacrată de ordinea juridică a statelor membre; întrucât vânzătorul ar trebui, cu toate acestea, să fie liber, în conformitate cu prevederile legislației interne, să pretindă despăgubiri producătorului, unui vânzător anterior din acelaș(cid:13)i lanț contractual sau unui alt intermediar, în cazul în 90 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 15/vol. 5 (10) (11) (12) (13) care nu a renunțat la acest drept; întrucât prezenta direc- tivă nu aduce atingere principiului libertății contractuale între vânzător, producător, un vânzător anterior sau ori- care alt intermediar; întrucât normele care reglementează cui ș(cid:13)i în ce mod vânzătorul poate pretinde astfel de despă- gubiri trebuie stabilite de legislația internă. Întrucât, în cazul neconformității bunurilor cu contractul, consumatorii ar trebui să aibă dreptul ca bunurile să fie repuse în conformitate cu contractul, gratuit, alegând fie în lipsa acestor repararea, fie înlocuirea bunurilor sau, măsuri, sau la rezilierea contractului. la o reducere a prețului Întrucât consumatorul poate, în primul rând, să solicite vânzătorului să repare bunurile sau să le înlocuiască, cu excepția cazului în care aceste despăgubiri sunt imposibile sau disproporționate; întrucât ar trebui să se determine în mod obiectiv dacă o despăgubire este disproporționată; întrucât o despăgubire ar fi disproporționată în cazul în care ar impune, în comparație cu o altă despăgubire, costuri nerezonabile; întrucât pentru a stabili dacă aceste costuri sunt nerezonabile, costurile unei despăgubiri ar fi mult mai mari decât costurile celeilalte despăgubiri. pot prevedea, de asemenea, o perioadă de limitare în care consumatorii îș(cid:13)i pot exercita drepturile, cu condiția ca această perioadă să nu expire în termen de doi ani de la data livrării; întrucât în cazurile în care, în temeiul legisla- ției interne, momentul în care începe perioada de limitare nu este data livrării bunurilor, durata totală a perioadei de limitare prevăzute de legislația internă nu poate fi mai scurtă de doi ani de la data livrării. Întrucât statele membre pot prevedea suspendarea sau întreruperea perioadei în care orice neconformitate trebuie să devină evidentă ș(cid:13)i a perioadei de limitare, după caz, ș(cid:13)i în în cazul reparării, conformitate cu legislația internă, înlocuirii ori a negocierilor între vânzător ș(cid:13)i consumator în vederea unui acord amiabil. Întrucât ar trebui să li se permită statelor membre să sta- bilească o perioadă în care consumatorul trebuie să infor- meze vânzătorul despre orice neconformitate; întrucât statele membre pot asigura un nivel mai ridicat al protec- ției consumatorului, neintroducând o astfel de obligație; întrucât, în orice caz, consumatorii din Comunitate ar tre- bui să dispună de cel puțin două luni pentru a informa vân- zătorul despre existența unei neconformități. (18) (19) Întrucât, în cazurile de neconformitate, vânzătorul poate oferi întotdeauna consumatorului, pe cale amiabilă, orice despăgubire existentă; întrucât consumatorul trebuie să decidă acceptarea sau respingerea propunerii în cauză. (20) Întrucât, pentru a da consumatorului posibilitatea de a beneficia de piața internă ș(cid:13)i de a achiziționa bunuri de consum în alt stat membru, ar trebui să se recomande pro- ducătorilor de bunuri de consum comercializate în mai multe state membre să ataș(cid:13)eze produsului, în interesul con- sumatorilor, o listă cu cel puțin o adresă de contact pentru fiecare stat membru în care produsul este comercializat. (14) Întrucât mențiunile privind data de livrare nu implică fap- tul că statele membre trebuie să modifice normele privind transferul riscului. (15) (16) Întrucât statele membre pot prevedea că orice rambursare oferită consumatorului poate fi redusă pentru a se ține seama de utilizarea bunurilor de către consumator din întrucât momentul condițiile de rezoluțiune a contractului pot fi stabilite de legislația internă. în care acestea i-au fost livrate; imposibil de înlocuit; Întrucât natura specifică a bunurilor de ocazie le face, în general, întrucât, prin urmare, dreptul consumatorului de înlocuire nu este, în general, disponibil pentru astfel de bunuri; întrucât pentru astfel de bunuri statele membre pot permite părților să convină asu- pra unei perioade mai scurte de răspundere. (17) Întrucât este necesară limitarea perioadei de timp în care vânzătorul este responsabil pentru orice neconformitate existentă la data livrării bunurilor; întrucât statele membre (21) (22) Întrucât statele membre trebuie să evite ca această perioadă să creeze un dezavantaj pentru consumatorii care îș(cid:13)i fac întrucât toate statele cumpărăturile în afara granițelor; membre trebuie să informeze Comisia despre utilizarea acestei prevederi; întrucât Comisia ar trebui să monitori- zeze efectul unei aplicări variate a acestei prevederi asupra consumatorilor întrucât asupra pieței informațiile privind utilizarea acestei prevederi de către un stat membru ar trebui să fie puse la dispoziția celorlalte state membre ș(cid:13)i consumatorilor ș(cid:13)i organizațiilor consuma- torilor din întreaga Comunitate; întrucât ar trebui, în con- secință, publicat un rezumat al situației din toate statele membre în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene. interne; ș(cid:13)i Întrucât, pentru anumite categorii de bunuri, este o prac- tică curentă ca vânzătorii ș(cid:13)i producătorii să ofere garanții pentru bunuri împotriva oricărui defect care devine aparent într-un anumit termen; întrucât această practică poate stimula concurența; întrucât deș(cid:13)i astfel de garanții sunt instrumente legitime de comercializare, ele nu trebuie să inducă în eroare consumatorul; întrucât pentru a se asigura că nu sunt induș(cid:13)i în eroare consumatorii, garanțiile ar tre- bui să conțină anumite informații, inclusiv o declarație că garanția nu aduce atingere drepturilor legale ale consuma- torului. Întrucât părțile, de comun acord, nu pot limita sau renunța la drepturile acordate consumatorilor, pentru că altfel protecția legală acordată ar fi împiedicată; întrucât acest principiu ar trebui, de asemenea, aplicat ș(cid:13)i clauzelor ce implică faptul că consumatorul era conș(cid:13)tient de orice neconformitate a bunurilor de consum existentă la data acordată încheierii întrucât protecția contractului; 15/vol. 5 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 91 consumatorilor în temeiul prezentei directive nu trebuie să fie redusă datorită alegerii legislației unei țări nemembre ca legislație aplicabilă contractului; — apei ș(cid:13)i gazului, atunci când acestea nu sunt oferite spre vânzare în volum limitat sau cantitate fixată; — electricității; (23) (24) (25) (26) Întrucât legislația ș(cid:13)i jurisprudența din acest domeniu, în diverse state membre, arată o preocupare crescândă pen- tru asigurarea unui nivel ridicat de protecție a consumato- rului; întrucât, ținând seama de această tendință ș(cid:13)i de experiența acumulată prin punerea în aplicare a prezentei directive, ar putea fi necesar să se ia în considerare o armo- nizare mai aprofundată în special prevăzând răspunderea directă a producătorului pentru defectele care îi sunt imputabile. Întrucât ar trebui să li permită statelor membre să adopte sau să mențină în vigoare prevederi mai stricte în domeniul reglementat de prezenta directivă pentru a asigura un nivel chiar mai ridicat de protecție a consumatorului. Întrucât, în conformitate cu Recomandarea Comisiei din 30 martie 1998 privind principiile aplicabile organismelor responsabile pentru rezolvarea pe cale amiabilă a litigiilor cu consumatorul (1), statele membre pot înființa organisme care să asigure un tratament imparțial ș(cid:13)i eficient al reclamațiilor, în context național ș(cid:13)i transfrontalier, ș(cid:13)i pe care consumatorii le pot utiliza ca mediatori. Întrucât, pentru protejarea intereselor colective ale consu- matorilor, este necesară adăugarea prezentei directive pe lista directivelor din anexa la Directiva 98/27/CE a Parlamentului European ș(cid:13)i a Consiliului din 19 mai 1998 privind acțiunile în încetare în ceea ce priveș(cid:13)te protecția intereselor consumatorilor (2), ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ: Articolul 1 Domeniul de aplicare ș(cid:13)i definiții (1) Scopul prezentei directive este apropierea actelor cu putere de lege ș(cid:13)i actelor administrative ale statelor membre privind anumite aspecte ale vânzării de bunuri de consum ș(cid:13)i garanțiile conexe, pentru asigurarea unui nivel minim, uniform al protecției consu- matorului în contextul pieței interne. (2) În sensul prezentei directive: (a) consumator înseamnă orice persoană fizică care, în contractele reglementate de prezenta directivă, acționează în scopuri care nu au legătură cu meseria, activitatea comercială sau profesia sa; (b) bunuri de consum înseamnă reprezintă orice obiect mobil corporal, cu excepția: — bunurilor vândute prin executare sau în alt mod, prin autoritatea legii; (1) (2) JO L 115, 17. 4. 1998, p. 31. JO L 166, 11. 6. 1998, p. 51. (c) vânzător înseamnă reprezintă orice persoană fizică sau juridică care vinde, în temeiul unui contract, bunuri de consum în exercitarea meseriei, activității comerciale sau profesiei sale; (d) producător înseamnă reprezintă fabricantul bunurilor de importatorul bunurilor de consum pe teritoriul consum, Comunității sau orice persoană care se prezintă ca un produ- cător aplicându-ș(cid:13)i numele, marca sau alt semn distinctiv pe bunurile de consum; (e) garanție înseamnă reprezintă orice angajament al unui vânză- tor sau producător față de consumator, asumat fără costuri suplimentare, de a rambursa prețul plătit sau de a înlocui, a repara sau a se ocupa de bunurile de consum în orice mod, în în care acestea nu corespund specificațiilor din cazul certificatul de garanție sau în reclama relevantă; (f) reparație înseamnă reprezintă, în caz de neconformitate, adu- cerea bunurilor de consum la conformitate cu contractul de vânzare. (3) Statele membre pot prevedea că expresia „bunuri de consum” nu include bunurile de ocazie vândute prin licitație publică la care consumatorii au posibilitatea de a participa personal la vânzare. (4) Contractele pentru furnizarea de bunuri de consum care urmează a fi fabricate sau produse sunt, de asemenea, considerate contracte de vânzare în sensul prezentei directive. Articolul 2 Conformitatea cu contractul (1) Vânzătorul trebuie să livreze consumatorului bunuri con- forme cu contractul de vânzare. (2) Bunurile de consum se presupun a fi conforme cu contractul în cazul în care: (a) corespund descrierii date de vânzător ș(cid:13)i posedă calitățile bunurilor pe care vânzătorul le-a prezentat consumatorului ca mostră sau ca model; (b) sunt corespunzătoare scopului special pentru care consuma- torul le solicită ș(cid:13)i pe care el l-a adus la cunoș(cid:13)tința vânzătoru- lui la încheierea contractului ș(cid:13)i pe care vânzătorul l-a acceptat; (c) sunt corespunzătoare scopurilor pentru care bunurile de acelaș(cid:13)i tip se utilizează în mod normal; (d) prezintă calitatea ș(cid:13)i performanța care sunt normale pentru bunurile de acelaș(cid:13)i tip ș(cid:13)i la care consumatorul se poate aș(cid:13)tepta în mod rezonabil, dată fiind natura bunurilor ș(cid:13)i ținându-se seama de orice declarații publice privind caracteristicile spe- cifice ale bunurilor făcute de vânzător, producător sau reprezentantul acestuia, în reclame sau prin etichetare. în special (3) Nu se consideră a fi o neconformitate în sensul prezentului articol în cazul în care, la încheierea contractului, consumatorul în mod rezonabil, să nu cunoască cunoș(cid:13)tea sau nu putea, în care neconformitatea îș(cid:13)i are neconformitatea sau în cazul originea în materialele furnizate de consumator. 92 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 15/vol. 5 în (4) Vânzătorul nu trebuie să respecte declarațiile publice, conformitate cu dispozițiile alineatului (2) litera (d), în cazul în care: — în cazul în care consumatorul nu beneficiază de reparație sau înlocuire sau — în cazul în care vânzătorul nu a executat despăgubirea într-un — demonstrează că nu era sau nu ar fi putut, în mod rezonabil, termen rezonabil sau să cunoască declarația în cauză; — în cazul în care vânzătorul nu a executat despăgubirea fără — demonstrează că declarația a fost rectificată înainte de înche- vreun inconvenient semnificativ pentru consumator. ierea contractului sau — demonstrează că decizia de achiziționare a bunurilor de consum nu ar fi putut fi influențată de declarație. (6) Consumatorul nu are dreptul de a cere rezoluțiunea contractului, în cazul în care neconformitatea este minoră. (5) Orice neconformitate datorată unei instalări incorecte a bunu- rilor de consum se consideră echivalentă unei neconformități a bunurilor, în cazul în care instalarea face parte din contractul de vânzare a bunurilor ș(cid:13)i bunurile au fost instalate de vânzător sau sub responsabilitatea sa. Această prevedere se aplică, de aseme- nea, în cazul în care produsul destinat a fi instalat de consumator este instalat de consumator, iar instalarea incorectă se datorează unei erori din instrucțiunile de instalare. Articolul 3 Drepturile consumatorului (1) Vânzătorul este răspunzător față de consumator pentru orice neconformitate existentă în momentul livrării bunurilor. (2) În cazul unei neconformități, consumatorul are dreptul ca bunurile să fie repuse în conformitate, gratuit, prin reparare sau înlocuire, în conformitate cu alineatul (3), sau la o reducere de preț corespunzătoare sau la rezoluțiunea contractului pentru acele bunuri, în conformitate cu alineatele (5) ș(cid:13)i (6). (3) În primul rând, consumatorul poate cere vânzătorului să repare bunurile sau poate cere vânzătorului să le înlocuiască, în ambele cazuri gratuit, cu excepția cazurilor în care aceasta este imposibilă sau disproporționată. O despăgubire se consideră disproporționată în cazul în care impune vânzătorului costuri care, în comparație cu o despăgubire alternativă, sunt nerezonabile, luând în considerare: — valoarea bunurilor neconformitatea; în cazul în care nu ar fi existat — însemnătatea neconformității ș(cid:13)i — dacă despăgubirea alternativă ar putea fi executată fără vreun inconvenient semnificativ pentru consumator. Orice reparație sau înlocuire se efectuează într-un termen rezo- nabil ș(cid:13)i fără nici vreun inconvenient semnificativ pentru consu- mator, ținând seama de natura bunurilor ș(cid:13)i scopul pentru care consumatorul a solicitat bunurile în cauză. (4) Termenul „gratuit” din alineatele (2) ș(cid:13)i (3) se referă la costurile necesare suportate pentru a aduce bunurile la conformitate, în special costul expedierii prin poș(cid:13)tă, al forței de muncă ș(cid:13)i al materialelor. Articolul 4 Acțiunea în regres în care vânzătorul final este responsabil În cazul față de consumator pentru o neconformitate datorată unui act sau unei omisiuni a producătorului, a unui vânzător anterior din acelaș(cid:13)i lanț de contracte sau a altui intermediar, vânzătorul final are dreptul să se întoarcă împotriva persoanei sau persoanelor responsabile din lanțul contractual. Persoana sau persoanele responsabile, împotriva cărora vânzătorul final se poate întoarce, împreună cu acțiunile relevante ș(cid:13)i condițiile de exercitare, se stabilesc de legislația internă. Articolul 5 Termenele (1) Vânzătorul este considerat responsabil în temeiul articolului 3, în cazul în care neconformitatea devine aparentă în termen de doi ani de la livrarea bunurilor. În cazul în care, în temeiul legis- lației interne, drepturile prevăzute la articolul 3 alineatul (2) sunt supuse unei perioade de limitare, această perioadă nu expiră îna- inte de doi ani de la data livrării. (2) Statele membre pot prevedea că, pentru a beneficia de drepturile sale, consumatorul trebuie să informeze vânzătorul despre neconformitate în termen de două luni de la data la care a constatat o astfel de neconformitate. Statele membre informează Comisia despre utilizarea acestui ali- neat. Comisia monitorizează efectul existenței acestei opțiuni pen- tru statele membre asupra consumatorilor ș(cid:13)i asupra pieței interne. Până la 7 ianuarie 2003, Comisia pregăteș(cid:13)te un raport privind modul de utilizare a prezentului alineat de către statele membre. Raportul se publică în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene. (3) Cu excepția cazului în care se dovedeș(cid:13)te altfel, se presupune că orice neconformitate care devine aparentă în termen de ș(cid:13)ase luni de la livrarea bunurilor a existat la momentul livrării, cu excepția cazului în care prezumția în cauză este incompatibilă cu natura bunurilor sau cu natura neconformității. Articolul 6 Garanțiile (5) Consumatorul poate cere o reducere corespunzătoare a costului sau rezoluțiunea contractului: (1) O garanție trebuie să dea naș(cid:13)tere unei obligații juridice pentru ofertant, în condițiile stabilite de certificatul de garanție ș(cid:13)i de reclama asociată. 15/vol. 5 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 93 (2) Garanția: — menționează că, în temeiul legislației interne care reglemen- tează vânzarea de bunuri de consum, consumatorul are drepturi legale ș(cid:13)i precizează că drepturile în cauză nu sunt afectate de garanție; — expune într-un limbaj simplu, inteligibil conținutul garanției ș(cid:13)i informațiile esențiale necesare pentru a face reclamații în temeiul garanției, în special durata ș(cid:13)i domeniul teritorial al garanției, precum ș(cid:13)i numele ș(cid:13)i adresa garantului. (3) La cerea consumatorului, garanția se oferă în scris sau se pre- zintă sub o altă formă durabilă, disponibilă ș(cid:13)i accesibilă acestuia. (4) În conformitate cu normele din tratat, statul membru în care se comercializează bunurile de consum poate să prevadă ca, pe teritoriul său, garanția să fie redactată într-una sau mai multe limbi, la alegerea sa, dintre limbile oficiale ale Comunității. (5) În cazul în care o garanție încalcă cerințele prevăzute la ali- neatele (2), (3) sau (4), valabilitatea acestei garanții nu este afec- tată în nici un mod, iar consumatorul poate să se bazeze, în con- tinuare, pe garanție ș(cid:13)i să ceară ca aceasta să fie onorată. Articolul 7 Caracterul obligatoriu (1) Orice condiții contractuale sau acorduri încheiate cu vânză- torul înainte ca neconformitatea să fie adusă la cunoș(cid:13)tința vânză- torului, prin care se renunță sau se limitează, în mod direct sau indirect, drepturile rezultând din prezenta directivă, nu creează obligații pentru consumator, în conformitate cu legislația internă. Statele membre pot prevedea că, în cazul bunurilor de ocazie, vânzătorul ș(cid:13)i consumatorul pot conveni asupra unor condiții con- tractuale sau acorduri având o perioada de răspundere a vânzăto- rului mai scurtă decât cea stabilită la articolul 5 alineatul (1). Perioada în cauză nu poate fi mai scurtă de un an. (2) Statele membre iau măsurile necesare pentru a se asigura că consumatorii nu sunt privați de protecția acordată de prezenta directivă, ca o consecință a alegerii legislației unui stat nemembru ca legislație aplicabilă contractului, în cazul în care contractul are o legătură strânsă cu teritoriul statelor membre. Articolul 8 Legislația internă ș(cid:13)i protecția minimă (1) Drepturile care rezultă din prezenta directivă sunt exercitate fără a aduce atingere altor drepturi pe care consumatorul le poate invoca în temeiul dispozițiilor de drept intern care reglementează răspunderea contractuală sau extracontractuală. (2) Statele membre pot adopta sau menține în vigoare dispoziții mai stricte, compatibile cu prevederile din tratat, în domeniul reglementat de prezenta directivă, pentru a asigura un nivel mai ridicat de protecție a consumatorului. prezentei directive ș(cid:13)i profesionale să informeze consumatorii asupra drepturilor lor. încurajează, după caz, organizațiile Articolul 10 Anexa la Directiva 98/27/CE se completează cu următorul text: „10. Directiva 1999/44/CE a Parlamentului European ș(cid:13)i a Consiliului din 25 mai 1999, privind anumite aspecte ale vânzării de bunuri de consum ș(cid:13)i garanțiile conexe (JO L 171, 7. 7. 1999, p. 12). ”. Articolul 11 Transpunerea (1) Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege ș(cid:13)i actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 1 ianuarie 2002. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta. Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri. (2) Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele dispozițiilor de drept intern pe care le adoptă în domeniul regle- mentat de prezenta directivă. Articolul 12 Revizuirea Până la 7 iulie 2006, Comisia reexaminează punerea în aplicarea a prezentei directive ș(cid:13)i prezintă Parlamentului European ș(cid:13)i Consiliului un raport. Raportul analizează, inter alia, necesitatea introducerii răspunderii directe a producătorului ș(cid:13)i după caz, este însoțit de propuneri. Articolul 13 Intrarea în vigoare Prezentul regulament intră în vigoare la data publicării în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene. Articolul 14 Prezenta directivă se adresează statelor membre. Adoptată la Bruxelles, 25 mai 1999. Articolul 9 Statele membre iau măsuri corespunzătoare pentru a informa consumatorul cu privire la legislația internă de transpunere a Pentru Parlamentul European Pentru Consiliu Preș(cid:13)edintele J. M. GIL-ROBLES Preș(cid:13)edintele H. EICHEL


title: Komisjoni määrus (EÜ) nr 1070/1999, 25. mai 1999, millega täiendatakse määruse (EÜ) nr 1107/96 (põllumajandustoodete ja toiduainete geograafiliste tähiste ja päritolunimetuste registreerimise kohta nõukogu määruse (EMÜ) nr 2081/92 artiklis 17 sätestatud korras) lisa

eurovoc_concepts:
Greece
cheese
designation of origin
location of production

text: 274 ET Euroopa Liidu Teataja 03/25. kd 31999R1070 L 130/18 EUROOPA ÜHENDUSTE TEATAJA 26. 5. 1999 KOMISJONI MÄÄRUS (EÜ) nr 1070/1999, 25. mai 1999, millega täiendatakse määruse (EÜ) nr 1107/96 (põllumajandustoodete ja toiduainete geograafiliste tähiste ja päritolunimetuste registreerimise kohta nõukogu määruse (EMÜ) nr 2081/92 artiklis 17 sätestatud korras) lisa EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON, ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE: võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, võttes arvesse nõukogu 14. juuli 1992. aasta määrust (EMÜ) nr 2081/92 põllumajandustoodete ja toiduainete geograafiliste tähiste ja päritolunimetuste kaitse kohta, (1) viimati muudetud komisjoni määrusega (EÜ) nr 1068/97, (2) eriti selle artikli 17 lõiget 2, ning arvestades, et: (1) (2) Kreeka valitsuse poolt määruse (EMÜ) nr 2081/92 artikli 17 kohaselt teatatud nimetus Φέτα (Feta) on registree- ritud kaitstud päritolunimetusena komisjoni määrusega (EÜ) nr 1107/96, (3) viimati muudetud määrusega (EÜ) nr 590/1999 (4); Euroopa Kohtu 16. märtsi 1999. aasta otsusega on kõne- alune määrus kehtetuks tunnistatud osas, mis käsitleb Φέτα (Feta) registreerimist kaitstud päritolunimetusena; selle tulemusena on kõnealune nimetus kustutatud kaitstud päritolunimetuste ja geograafiliste tähiste regist- rist ja kõnealuse määruse lisast, Artikkel 1 Nimetus Φέτα (Feta) kustutatakse kaitstud päritolunime- 1. tuste ja geograafiliste tähiste registrist. 2. Määruse (EÜ) nr 1107/96 A osa pealkirja all “Asutamisle- loetletud ja inimtoiduks ettenähtud tooted” pingu II toodud rubriikidest “Juustud” ja “Kreeka” kustutatakse nimetus “Φέτα (Feta) (KPN)”. lisas Vastavalt määruse (EMÜ) nr 2081/92 artikli 17 lõikele 3 3. jääb nimetus Φέτα (Feta) siseriiklikult kaitstuks kuni vastava otsuse tegemiseni. Artikkel 2 Käesolev määrus jõustub selle Euroopa Ühenduste Teatajas aval- damise päeval. Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides. Brüssel, 25. mai 1999 Komisjoni nimel komisjoni liige Franz FISCHLER (1) EÜT L 208, 24. 7. 1992, lk 1. (2) EÜT L 156, 13. 6. 1997, lk 10. (3) EÜT L 148, 21. 6. 1996, lk 1. (4) EÜT L 74, 19. 3. 1999, lk 8


title: 1999/344/EZ: Odluka Komisije od 25. svibnja 1999. o izmjeni Odluke 97/365/EZ o izradi privremenih popisa objekata iz trećih zemalja iz kojih države članice odobravaju uvoz proizvoda pripremljenih od mesa goveda, svinja, konja te ovaca i koza (priopćena pod brojem dokumenta C(1999) 1374)  Tekst značajan za EGP

eurovoc_concepts:
game meat
health legislation
import
third country
veterinary legislation

text: L_1999131HR. 01007201. xml 03/Sv. 41 HR Službeni list Europske unije 133 31999D0344 L 131/72 SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE ODLUKA KOMISIJE od 25. svibnja 1999. o izmjeni Odluke 97/365/EZ o izradi privremenih popisa objekata iz trećih zemalja iz kojih države članice odobravaju uvoz proizvoda pripremljenih od mesa goveda, svinja, konja te ovaca i koza (priopćena pod brojem dokumenta C(1999) 1374) (Tekst značajan za EGP) (1999/344/EZ) KOMISIJA EUROPSKIH ZAJEDNICA, uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice, uzimajući u obzir Odluku Vijeća 95/408/EZ od 22. lipnja 1995. o uvjetima za sastavljanje, u prijelaznom razdoblju, privremenih popisa objekata u trećim zemljama iz kojih je državama članicama odobren uvoz određenih proizvoda životinjskog podrijetla, proizvoda ribarstva ili živih školjkaša (1) kako je zadnje izmijenjena Odlukom 98/603/EZ (2), a posebno njezin članak 2. stavak 1. , (1) budući da se Odlukom Komisije 97/222/EZ (3) sastavlja privremeni popis trećih zemlja iz kojih države članice dopuštaju uvoz mesnih proizvoda; (2) budući da su za zemlje na tom popisu Odlukom Komisije 97/221/EZ (4) utvrđeni zahtjevi u vezi s uvjetima zdravlja životinja i veterinarskim certificiranjem potrebnim za uvoz mesnih proizvoda; (3) budući da su Odlukom Komisije 97/365/EZ (5) sastavljeni privremeni popisi objekata u trećim zemljama iz kojih države članice dopuštaju uvoz proizvoda proizvedenih od mesa goveda, svinja, kopitara te ovaca i koza; (4) budući da je Komisija primila iz Tunisa popis objekata, s jamstvima da oni u cijelosti udovoljavaju odgovarajućim zdravstvenim zahtjevima Zajednice; (5) budući da je inspekcijski pregled Zajednice na samome mjestu pokazao kako higijenski standard objekta zadovoljava te ga se stoga može uvrstiti u prvi popis objekata iz kojih se dozvoljava uvoz mesnih proizvoda u Zajednicu; (6) budući da se stoga za Tunis može izraditi privremeni popis objekata koji proizvode mesne proizvode; (7) budući da su mjere predviđene ovom Odlukom u skladu s mišljenjem Stalnog odbora za veterinarstvo, DONIJELA JE OVU ODLUKU: Članak 1. Prilog Odluci 97/365/EEZ se izmjenjuje kako slijedi: (a) U legendi se poslije točke 6. dodaje točka 7. : „7. = Proizvodi iz ovog objekta moraju biti pripremljeni od svježeg mesa proizvedenog u skladu s Direktivom 64/433/EEZ (6) u odobrenim klaonicama Europske unije ili koji udovoljavaju zahtjevima članka 21. stavka (a) Direktive 72/462/EEZ (7) (6)  SL 21, 29. 7. 1964. , str. 2012/64. " 						 (7)  SL 302, 31. 12. 1972. , str. 28. ”" 						 (b) Tekst Priloga ovoj Odluci dodaje se Prilogu. Članak 2. Ova Odluka se primjenjuje s učinkom od 25. svibnja 1999. Članak 3. Ova je Odluka upućena državama članicama. Sastavljeno u Bruxellesu 25. svibnja 1999. Za Komisiju Franz FISCHLER Član Komisije (1)  SL L 243, 11. 10. 1995. , str. 17. (2)  SL L 289, 28. 10. 1998. , str. 36. (3)  SL L 89, 4. 4. 1997. , str. 39. (4)  SL L 89, 4. 4. 1997. , str. 32. (5)  SL L 154, 12. 6. 1997. , str. 41. ANEXO — BILAG — ANHANG — ΠΑΡΑΡΤΗΜΑ — PRILOG — ANNEXE — ALLEGATO — BIJLAGE — ANEXO — LIITE — BILAGA „País: TÚNEZ / Land: TUNESIEN / Land: TUNESIEN / Χώρα: ΤΥΝΗΣΙΑ / Država: TUNISIA / Pays: TUNISIE / Paese: TUNISIA / Land: TUNESIË / País: TUNÍSIA / Maa: TUNISIA / Land: TUNISIEN 1 2 3 4 5 P. V. 101 Sovia Khélidia Tunis 6,7”


title: Reglamento (CE) n° 1071/1999 de la Comisión, de 25 de mayo de 1999, sobre la expedición de certificados de exportación del sistema B en el sector de las frutas y hortalizas

eurovoc_concepts:
export licence
pip fruit

formats: pdf print

text: 26. 5. 1999 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas L 130/19 REGLAMENTO (CE) No 1071/1999 DE LA COMISI(cid:222)N de 25 de mayo de 1999 sobre la expedici(cid:155)n de certificados de exportaci(cid:155)n del sistema B en el sector de las frutas y hortalizas LA COMISI(cid:222)N DE LAS COMUNIDADES EUROPEAS, Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea, Visto el Reglamento (CE) no 2190/96 de la Comisi(cid:155)n, de 14 de noviembre de 1996, por el que se establecen las disposiciones de aplicaci(cid:155)n del Reglamento (CEE) no 1035/72 del Consejo, en lo que ata(cid:157)e a las restituciones por exportaci(cid:155)n en el sector de las frutas y hortalizas (1), cuya (cid:156)ltima modificaci(cid:155)n la constituye el Reglamento (CE) no 1287/98 (2), y, en particular, el apartado 5 de su art(cid:146)culo 5, Considerando que el Reglamento (CE) no 927/1999 de la Comisi(cid:155)n (3) fija las cantidades por las que pueden expe- dirse certificados de exportaci(cid:155)n del sistema B, que no sean los solicitados al amparo de la ayuda alimentaria; Considerando que, habida cuenta de la informaci(cid:155)n de que dispone actualmente la Comisi(cid:155)n, existe el riesgo de que se rebasen pr(cid:155)ximamente las cantidades indicativas previstas para el per(cid:146)odo de exportaci(cid:155)n en curso en lo tocante a las manzanas a destinaci(cid:155)n de la zona geogr(cid:145)fica X; que este rebasamiento obstaculizar(cid:146)a la buena gesti(cid:155)n del r(cid:130)gimen de restituciones por exportaci(cid:155)n en el sector de las frutas y hortalizas; Considerando que, con el fin de paliar esta situaci(cid:155)n, procede denegar las solicitudes de certificados del sistema B para las manzanas a destinaci(cid:155)n de la zona geogr(cid:145)fica X exportados despu(cid:130)s del 25 de mayo de 1999 hasta que finalice el per(cid:146)odo de exportaci(cid:155)n en curso, HA ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO: Art(cid:146)culo 1 Se deniegan las solicitudes de certificados de exportaci(cid:155)n del sistema B, presentadas en virtud del art(cid:146)culo 1 del Reglamento (CE) no 927/1999, relativas a las manzanas a destinaci(cid:155)n de la zona geogr(cid:145)fica X para los que se haya aceptado la declaraci(cid:155)n de exportaci(cid:155)n de productos despu(cid:130)s del 25 de mayo y antes del 1 de julio de 1999. Art(cid:146)culo 2 El presente Reglamento entrar(cid:145) en vigor el 26 de mayo de 1999. El presente Reglamento ser(cid:145) obligatorio en todos sus elementos y directamente aplicable en cada Estado miembro. Hecho en Bruselas, el 25 de mayo de 1999. Por la Comisi(cid:155)n Franz FISCHLER Miembro de la Comisi(cid:155)n (1) DO L 292 de 15. 11. 1996, p. 12. (2) DO L 178 de 23. 6. 1998, p. 11. (3) DO L 115 de 4. 5. 1999, p. 7


title: Richtlijn 1999/44/EG van het Europees Parlement en de Raad van 25 mei 1999 betreffende bepaalde aspecten van de verkoop van en de garanties voor consumptiegoederen

text: L 171/12 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 7. 7. 1999 RICHTLöN 1999/44/EG VAN HET EUROPEES PARLEMENT EN DE RAAD van 25 mei 1999 betreffende bepaalde aspecten van de verkoop van en de garanties voor consumptiegoederen HET EUROPEES PARLEMENT EN DE RAAD VAN DE EUROPESE UNIE, ment zal versterken en hem in staat zal stellen ten volle van de interne markt te profiteren; Gelet op het Verdrag tot oprichting van de Europese Gemeen- schap, inzonderheid op artikel 95, Gezien het voorstel van de Commissie (1), Gezien het advies van het Economisch en Sociaal Comité (2), Volgens de procedure van artikel 251 van het Verdrag en in het licht van de op 18 maart 1999 door het Bemiddelingscomité goedgekeurde gemeenschappelĳke tekst (3), (1) (2) (3) (4) Overwegende dat in artikel 153, leden 1 en 3, van het Verdrag is bepaald dat de Gemeenschap bĳdraagt tot de verwezenlĳking van een hoog niveau van consumenten- bescherming door middel van de maatregelen die zĳ op grond van artikel 95 neemt; Overwegende dat de interne markt een ruimte zonder binnengrenzen omvat, waarin het vrĳ verkeer van goederen, personen, diensten en kapitaal is gewaarborgd; dat het vrĳ verkeer van goederen niet alleen ziet op transacties in het zakenleven, maar ook op transacties van particulieren; dat het inhoudt dat consumenten die in de ene lidstaat wonen op het grondgebied van een andere lidstaat goederen kunnen inkopen op basis van een eenvormig minimumpakket billĳke voorschriften betreffende de verkoop van consumptiegoederen; Overwegende dat de wetgevingen van de lidstaten betref- fende de verkoop van consumptiegoederen talrĳke verschillen te zien geven, zodat ook de nationale markten elkaar verschillen en de concurrentie tussen de verkopers kan worden vervalst; consumptiegoederen voor van Overwegende dat de consument die van de grote markt wil profiteren door in een andere lidstaat dan die waar hĳ woont goederen aan te schaffen, een fundamentele rol bĳ de voltooiing van de interne markt speelt; dat het ontstaan van kunstmatige nieuwe grenzen en onderling afgeschermde markten verhinderd dient te worden; dat de mogelĳkheden voor de consument sterk zĳn uitge- breid dankzĳ de nieuwe communicatietechnologieën die gemakkelĳk toegang bieden tot de distributiesystemen van andere lidstaten of van derde landen; dat het ontbreken van een minimale harmonisatie van de voor- schriften inzake de verkoop van consumptiegoederen de ontwikkeling van de goederenverkoop via de nieuwe technologieën voor communicatie op afstand ernstig in het gedrang zal brengen; (5) Overwegende dat het scheppen van een gemeenschappe- lĳke minimale regelgeving voor de consument die geldt onafhankelĳk van de plaats van aankoop van goederen binnen de Gemeenschap, het vertrouwen van de consu- (6) (7) (8) Overwegende dat de voornaamste problemen van de consument en de belangrĳkste bron van conflicten met verkopers verband houden met het gebrek aan overeen- stemming van de goederen met de overeenkomst; dat derhalve de nationale wetgevingen betreffende de verkoop van consumptiegoederen in dezen nader tot elkaar dienen te worden gebracht, evenwel zonder afbreuk te doen aan de nationaalrechtelĳke beginselen en en niet-contractuele contractuele bepalingen inzake aansprakelĳkheid; Overwegende dat de goederen vooral moeten overeen- stemmen met de overeenkomst; dat overeenstemming met de overeenkomst kan worden beschouwd als een gemeenschappelĳk beginsel van de diverse nationale rechtstradities; dat het in bepaalde nationale rechtstradi- ties wellicht niet mogelĳk is om op grond van uitslui- tend dit beginsel een minimaal beschermingsniveau voor de consument te waarborgen; dat voor dergelĳke rechts- tradities aanvullende nationale bepalingen van nut kunnen zĳn om de bescherming van de consument te waarborgen voor gevallen waarin de partĳen in de over- eenkomst geen specifieke bedingen hebben opgenomen dan wel bedingen of afspraken die direct of indirect voorzien in afstand of beperking van de rechten van de consument en — voor zover de betrokken rechten voortvloeien uit deze richtlĳn —, niet bindend zĳn voor de consument; Overwegende dat het ter vergemakkelĳking van de toepassing van het beginsel van overeenstemming met de overeenkomst dienstig is een weerlegbaar vermoeden van overeenstemming met de overeenkomst in te voeren dat de meest voorkomende situaties bestrĳkt; dat dit vermoeden de contractvrĳheid van de partĳen onverlet laat; dat voorts wanneer specifieke bedingen in de over- eenkomst ontbreken of de minimumclausule van toepas- sing is, de elementen waaruit dit vermoeden bestaat mogen worden gebruikt om het gebrek aan overeen- stemming van de goederen met de overeenkomst vast te stellen; dat de kwaliteit en de prestaties die de consu- redelĳkerwĳs mag verwachten, onder andere ment afhankelĳk zĳn van de vraag of de goederen nieuw dan wel tweedehands zĳn; dat de elementen waaruit dit vermoeden bestaat cumulatief zĳn; dat, wanneer een bepaald element in de omstandigheden van het geval duidelĳk niet van toepassing is, de overige elementen van het vermoeden niettemin van toepassing blĳven; (1) PB C 307 van 16. 10. 1996, blz. 8, en PB C 148 van 14. 5. 1998, blz. 12. (2) PB C 66 van 3. 3. 1997, blz. 5. (3) Advies van het Europees Parlement van 10 maart 1998 (PB C 140 van 6. 4. 1998, blz. 30), gemeenschappelĳk standpunt van de Raad van 24 september 1998 (PB C 333 van 30. 10. 1998, blz. 46) en besluit van het Europees Parlement van 17 december 1998 (PB C 98 van 9. 4. 1999, blz. 226). Besluit van het Europees Parlement van 5 mei 1999. Besluit van de Raad van 17 mei 1999. (9) Overwegende dat tegenover de consument de verkoper rechtstreeks aansprakelĳk moet zĳn voor de overeen- stemming van de goederen met de overeenkomst; dat deze oplossing van oudsher in de rechtsstelsels van de lidstaten voorkomt; dat de verkoper vrĳ moet blĳven om onder de in het nationale recht geldende voorwaarden, te nemen op de producent, op een eerdere verhaal 7. 7. 1999 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen L 171/13 verkoper in dezelfde contractuele keten of op enige andere tussenpersoon, tenzĳ hĳ afstand heeft gedaan van zĳn rechten; dat deze richtlĳn het beginsel van contract- vrĳheid tussen verkoper, producent, eerdere verkoper of enige andere tussenpersoon onverlet laat; dat het natio- nale recht bepaalt op wie en hoe verhaal kan worden genomen; (10) Overwegende dat in geval van niet-overeenstemming van de goederen met de overeenkomst, de consument het recht moet hebben om de goederen kosteloos met de overeenkomst in overeenstemming te laten brengen, waarbĳ hĳ kan kiezen tussen herstel of vervanging, of, bĳ gebreke daarvan, recht moet hebben op een prĳsver- mindering of op ontbinding van de overeenkomst; (11) Overwegende dat de consument in eerste instantie van de verkoper kan verlangen dat deze de goederen herstelt of vervangt tenzĳ deze vormen van genoegdoening onmogelĳk of buiten verhouding zĳn; dat het al dan niet buiten verhouding zĳn van een vorm van genoegdoe- ning objectief moet worden vastgesteld; dat een bepaalde vorm van genoegdoening buiten verhouding is als hĳ, vergeleken met de andere vorm van genoegdoening onredelĳke kosten met zich brengt; dat de kosten van een vorm van genoegdoening onredelĳk zĳn als zĳ beduidend hoger liggen dan de kosten van de andere vorm van genoegdoening; (12) Overwegende dat de verkoper in geval van een gebrek aan overeenstemming de consument steeds, bĳ wĳze van schikking, om het even welke beschikbare vorm van genoegdoening kan voorstellen; dat het de consument vrĳ staat dat voorstel aan te nemen of af te wĳzen; (13) Overwegende dat het, teneinde de consument in staat te stellen van de interne markt gebruik te maken en in een andere lidstaat consumptiegoederen te kopen, aanbeve- ling verdient dat de producent van consumptiegoederen die in meerdere lidstaten worden verkocht, in het belang van de consument zĳn producten vergezeld doet gaan van een lĳst van contactadressen met ten minste één contactadres per lidstaat waar de betrokken goederen worden verkocht; (14) Overwegende dat de verwĳzingen naar het tĳdstip van aflevering niet met zich brengen dat lidstaten hun voor- schriften over de overgang van het risico moeten wĳzigen; (15) Overwegende dat het de lidstaten vrĳ staat te bepalen dat elke terugbetaling aan de consument kan worden verminderd teneinde rekening te houden met het gebruik dat de consument van het goed heeft gehad sedert het hem is afgeleverd; dat de gedetailleerde rege- ling betreffende de wĳze waarop tot de ontbinding van de overeenkomst wordt gekomen, kan worden vastge- legd in het nationale recht; (16) Overwegende dat de specifieke aard van tweedehands- in de regel onmogelĳk maakt ze te goederen het vervangen; dat het recht van de consument op vervan- ging derhalve voor deze goederen over het algemeen niet kan worden uitgeoefend; dat de lidstaten kunnen toestaan dat de partĳen voor dergelĳke goederen een kortere aansprakelĳkheidstermĳn overeenkomen; (17) Overwegende dat het passend is de termĳn te beperken waarbinnen de verkoper aansprakelĳk is voor een gebrek aan overeenstemming dat bestaat ten tĳde van de afleve- ring van de goederen; dat de lidstaten voorts een verja- ringstermĳn kunnen vaststellen waarbinnen de consu- menten hun rechten kunnen uitoefenen, doch dat deze verjaringstermĳn niet mag verstrĳken binnen twee jaar na de aflevering van de goederen; dat, indien de verja- ringstermĳn volgens de nationale wetgeving niet ingaat ten tĳde van de aflevering van de goederen, de totale duur van de verjaringstermĳn volgens de nationale wetgeving niet korter mag zĳn dan twee jaar vanaf het tĳdstip van aflevering; (18) Overwegende dat de lidstaten kunnen voorzien in schor- sing, of stuiting van de termĳn waarbinnen een gebrek aan overeenstemming zich moet manifesteren en van de verjaringstermĳn, waar toepasselĳk en volgens het natio- nale recht, in geval van herstelling, vervanging of van onderhandelingen tussen verkoper en consument met het oog op een minnelĳke schikking; (19) Overwegende dat de lidstaten een termĳn moeten kunnen vaststellen waarbinnen de consument de verkoper op de hoogte moet stellen van een gebrek aan overeenstemming; dat de lidstaten een hoger bescher- mingsniveau voor de consument mogen waarborgen door zo'n verplichting niet in te voeren; dat consu- menten in de gehele Gemeenschap in elk geval over een twee maanden moeten termĳn van ten minste beschikken om de verkoper op de hoogte te stellen van een gebrek aan overeenstemming; (20) Overwegende dat de lidstaten ervoor moeten waken dat de kennisgevingstermĳn de over de grens winkelende consument niet benadeelt; dat zĳ de Commissie in kennis moeten stellen van het gebruik dat zĳ van deze bepaling maken; dat de Commissie de gevolgen in het oog moet houden die de uiteenlopende toepassing van deze bepaling heeft voor de consument en voor de interne markt; dat informatie over het gebruik dat een lidstaat maakt van deze bepaling voor de andere lidstaten en voor de consumenten en consumentenorga- nisaties in de gehele Gemeenschap beschikbaar moet zĳn; dat derhalve een overzicht van de situatie in alle lidstaten in het Publicatieblad van de Europese Gemeen- schappen moet worden bekendgemaakt; (21) Overwegende dat het voor bepaalde categorieën goederen vaste praktĳk is dat verkopers en producenten garanties geven voor gebreken die zich binnen een bepaalde termĳn manifesteren; dat deze praktĳk kan bĳdragen tot versterking van de concurrentie; dat derge- lĳke garanties weliswaar een legitiem marketinginstru- ment zĳn, doch de consument niet mogen misleiden; dat teneinde te verzekeren dat de consument niet misleid wordt, de garanties bepaalde gegevens moeten bevatten, onder meer een verklaring dat zĳ de rechten van de consument onverlet laten; (22) Overwegende dat de partĳen niet in onderlinge overeen- stemming mogen voorzien in afstand of beperking van de rechten van de consument omdat dit de wettelĳke bescherming zou uithollen; dat dit beginsel ook moet gelden voor bedingen volgens welke de consument op het ogenblik van het sluiten van de overeenkomst van elk gebrek aan overeenstemming van het consumptie- goed op de hoogte was; dat de bescherming die de L 171/14 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 7. 7. 1999 consument krachtens deze richtlĳn geniet niet mag worden verminderd door de keuze van het recht van een niet-lidstaat als het op de overeenkomst van toepassing zĳnde recht; — elektriciteit; c) verkoper: iedere natuurlĳke of rechtspersoon die uit hoofde in het kader van zĳn bedrĳf of van een overeenkomst beroep consumptiegoederen verkoopt; (23) Overwegende dat de wetgeving en de rechtspraak op dit gebied in de diverse lidstaten blĳk geven van een toene- mende inspanning teneinde de consument een bescher- ming van hoog niveau te garanderen; dat in het licht van deze ontwikkeling en van de met de uitvoering van deze richtlĳn opgedane ervaring verdergaande harmonisatie nodig kan blĳken, met name door te voorzien in recht- streekse aansprakelĳkheid van de producent voor gebreken waarvoor hĳ verantwoordelĳk is; (24) Overwegende dat de lidstaten de mogelĳkheid moeten hebben op het door deze richtlĳn bestreken gebied strengere voorschriften vast te stellen of te handhaven teneinde de consument een nog hoger beschermingsni- veau te bieden; (25) Overwegende dat de lidstaten, overeenkomstig de aanbe- veling van de Commissie van 30 maart 1998 betreffende de principes die van toepassing zĳn op de organen die buitengerechtelĳke voor verantwoordelĳk de van consumentengeschillen (1), organen beslechting kunnen oprichten die een onpartĳdige en efficiënte behandeling van klachten in een nationale of grensover- schrĳdende context waarborgen en die de consumenten als bemiddelaar kunnen aanzoeken; zĳn (26) Overwegende dat het met het oog op de bescherming van de collectieve belangen van consumenten dienstig is deze richtlĳn op te nemen op de lĳst van richtlĳnen in de bĳlage bĳ Richtlĳn 98/27/EG van het Europees Parle- ment en de Raad van 19 mei 1998 betreffende het doen staken van inbreuken in het raam van de bescherming van de consumentenbelangen (2), HEBBEN DE VOLGENDE RICHTLĲN VASTGESTELD: Artikel 1 Werkingssfeer en definities 1. Deze richtlĳn beoogt de onderlinge aanpassing van de wettelĳke en bestuursrechtelĳke bepalingen van de lidstaten betreffende bepaalde aspecten van de verkoop van en de garan- ties voor consumptiegoederen, teneinde in het kader van de interne markt een eenvormig minimumniveau van consumen- tenbescherming te verzekeren. Voor de toepassing van deze richtlĳn wordt verstaan 2. onder: a) consument: iedere natuurlĳke persoon die bĳ de onder deze richtlĳn vallende overeenkomsten handelt voor doeleinden die geen verband houden met zĳn beroep of bedrĳf; b) consumptiegoederen: alle roerende lichamelĳke zaken, behalve: — goederen die executoriaal of anderszins gerechtelĳk worden verkocht; — water en gas die niet marktklaar zĳn gemaakt in een bepaald volume of in een bepaalde hoeveelheid; (1) PB L 115 van 17. 4. 1998, blz. 31. (2) PB L 166 van 11. 6. 1998, blz. 51. d) producent: de fabrikant van consumptiegoederen, de importeur van consumptiegoederen op het grondgebied van de Europese Gemeenschap of elke andere persoon die zich als producent voordoet door zĳn naam, handelsmerk of enig ander onderscheidend teken op de consumptiegoe- deren aan te brengen; e) garantie: elke door een verkoper of producent tegenover de consument zonder bĳkomende kosten aangegane verbin- tenis om de betaalde prĳs terug te betalen, of om de consumptiegoederen te vervangen of te herstellen, of om zich er op enigerlei wĳze om te bekommeren, indien de goederen niet overeenstemmen met de beschrĳving in het garantiebewĳs of in de desbetreffende reclame; f) herstelling: de consumptiegoederen in geval van gebrek aan in overeenstem- overeenstemming met de overeenkomst ming brengen. 3. De lidstaten kunnen bepalen, dat tweedehandsgoederen die worden verkocht op een openbare veiling, waarop de consument in eigen persoon aanwezig kan zĳn, niet als „consumptiegoederen” worden beschouwd. 4. Overeenkomsten tot levering van te vervaardigen of voort te brengen consumptiegoederen vallen eveneens onder deze richtlĳn. Artikel 2 Overeenstemming met de overeenkomst 1. De verkoper is verplicht aan de consument goederen af te leveren die met de koopovereenkomst in overeenstemming zĳn. Overeenstemming met de overeenkomst wordt vermoed, 2. wanneer de consumptiegoederen: a) in overeenstemming zĳn met de door de verkoper gegeven beschrĳving ervan, en de eigenschappen bezitten van de goederen die de verkoper aan de consument als monster of als model heeft getoond; b) geschikt zĳn voor elk bĳzonder door de consument gewenst gebruik dat deze aan de verkoper bĳ het sluiten van de overeenkomst heeft medegedeeld en welke de verkoper heeft aanvaard; c) geschikt zĳn voor het gebruik waartoe goederen van dezelfde soort gewoonlĳk dienen; d) de kwaliteit en prestaties bieden die voor goederen van dezelfde soort normaal zĳn en die de consument redelĳ- kerwĳs mag verwachten, gelet op de aard van de goederen en op de eventuele door de verkoper, de producent of diens vertegenwoordiger — met name in reclame of etikettering — publiekelĳk gedane mededelingen over de bĳzondere kenmerken ervan. In de zin van dit artikel kan er geen sprake zĳn van 3. gebrek aan overeenstemming wanneer het gebrek op het tĳdstip van sluiting van de overeenkomst de consument bekend was of redelĳkerwĳs niet onbekend kon zĳn, of wanneer het gebrek zĳn oorsprong heeft in door de consument geleverde grondstoffen. 7. 7. 1999 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen L 171/15 De verkoper is niet gebonden door de in lid 2, onder d), 4. bedoelde publiekelĳk afgelegde mededelingen indien hĳ: — aantoont dat de mededeling in kwestie hem niet bekend was en hem redelĳkerwĳs niet bekend kon zĳn; — aantoont dat deze mededeling op het tĳdstip van sluiting van de overeenkomst was rechtgezet; — aantoont dat de beslissing tot aankoop van de consumptie- goederen niet door deze mededeling beïnvloed kan zĳn. Gebrek aan overeenstemming ten gevolge van een 5. verkeerde installatie van de consumptiegoederen wordt gelĳk- gesteld met gebrek aan overeenstemming van de goederen met de overeenkomst, wanneer de installatie deel uitmaakt van de koopovereenkomst betreffende de goederen en door de verkoper of onder diens verantwoordelĳkheid is uitgevoerd. Hetzelfde geldt als voor montage door de consument bestemde goederen door de consument zĳn geïnstalleerd en de verkeerde installatie een gevolg is van een gebrek in de montagehandlei- ding. Artikel 3 Rechten van de consument 1. De verkoper is jegens de consument aansprakelĳk voor elk gebrek aan overeenstemming dat bestaat bĳ de aflevering van de goederen. 2. In geval van gebrek aan overeenstemming, heeft de consument het recht dat de goederen kosteloos door herstelling of vervanging in overeenstemming worden gebracht, overeen- komstig lid 3, of dat de prĳs op passende wĳze wordt vermin- derd of dat de koopovereenkomst met betrekking tot deze goederen wordt ontbonden, overeenkomstig de leden 5 en 6. 3. In eerste instantie heeft de consument het recht om van de verkoper het kosteloze herstel of de kosteloze vervanging van de goederen te verlangen behalve als dat onmogelĳk of buiten verhouding zou zĳn. Een vorm van genoegdoening wordt geacht buiten verhouding te zĳn indien zĳ voor de verkoper kosten meebrengt die, vergeleken met de alternatieve vorm van genoegdoening onre- delĳk zĳn, gelet op: — de waarde die de goederen zonder het gebrek aan overeen- stemming zouden hebben; — de ernst van het gebrek aan overeenstemming en — de vraag, of de alternatieve vorm van genoegdoening concreet mogelĳk is zonder ernstig overlast voor de consu- ment. Herstelling of vervanging moet, rekening houdend met de aard van de goederen en het gebruik van de goederen dat de consu- ment wenste, binnen een redelĳke termĳn en zonder ernstige overlast voor de consument plaatsvinden. 4. De term „kosteloos” in de leden 2 en 3 heeft betrekking op de kosten die gemaakt moeten worden om de goederen in overeenstemming te brengen, met name de kosten van verzen- ding, loon en materiaal. De consument kan een passende prĳsvermindering of de 5. ontbinding van de koopovereenkomst verlangen: — indien hĳ geen aanspraak kan maken op herstelling of vervanging, of — indien de verkoper niet binnen een redelĳke termĳn tot genoegdoening is overgegaan, of — indien de verkoper niet zonder ernstige overlast voor de consument tot genoegdoening is overgegaan. Ontbinding van de overeenkomst kan niet worden 6. verlangd indien het gebrek aan overeenstemming van geringe betekenis is. Artikel 4 Recht van verhaal Wanneer de eindverkoper jegens de consument aansprakelĳk is uit hoofde van een gebrek aan overeenstemming dat voort- vloeit uit een handelen of nalaten van de producent, van een eerdere verkoper in dezelfde contractuele keten of van enige andere tussenpersoon, kan de eindverkoper verhaal nemen op de aansprakelĳke persoon of personen in de contractuele keten. De persoon of personen op wie de eindverkoper verhaal kan nemen alsmede de rechtsvorderingen en de wĳze van proce- deren worden bepaald door het nationale recht. Artikel 5 Term¶nen De verkoper is aansprakelĳk krachtens artikel 3 wanneer 1. het gebrek aan overeenstemming zich manifesteert binnen een termĳn van twee jaar vanaf de aflevering van de goederen. Indien voor de uitoefening van de in artikel 3, lid 2, vermelde rechten in de nationale wetgeving een verjaringstermĳn geldt, kan die niet verstrĳken binnen een periode van twee jaar vanaf de aflevering. 2. De lidstaten kunnen bepalen dat de consument zĳn rechten niet kan uitoefenen dan wanneer hĳ de verkoper binnen een termĳn van twee maanden na de datum waarop hĳ het gebrek aan overeenstemming heeft vastgesteld, hiervan op de hoogte heeft gebracht. De lidstaten stellen de Commissie in kennis van het gebruik dat zĳ van dit lid maken. De Commissie houdt de gevolgen in het oog die deze aan de lidstaten geboden keuzemogelĳkheid heeft voor de consument en voor de interne markt. Uiterlĳk 3 januari 2003 stelt de Commissie een verslag op over het gebruik dat de lidstaten van dit lid maken. Dit verslag wordt bekendgemaakt in het Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen. 3. Manifesteert zich een gebrek aan overeenstemming binnen een termĳn van zes maanden vanaf de aflevering van de goederen, dan geldt tot bewĳs van het tegendeel het vermoeden dat dit gebrek bestond op het tĳdstip van aflevering tenzĳ dit vermoeden onverenigbaar is met de aard van de goederen of met de aard van het gebrek aan overeenstemming. Artikel 6 Garanties 1. Elke garantie is juridisch bindend voor degene die haar biedt, volgens de in het garantiebewĳs en in de daarmee samen- hangende reclame vastgestelde voorwaarden. L 171/16 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 7. 7. 1999 In de garantie: 2. — moet vermeld staan dat de consument krachtens de toepas- selĳke nationale wetgeving betreffende de verkoop van consumptiegoederen wettelĳke rechten heeft en moet duidelĳk worden gesteld dat de garantie die rechten onverlet laat; — moeten in duidelĳke en begrĳpelĳke taal de inhoud van de garantie en de essentiële gegevens vermeld staan die nood- zakelĳk zĳn om van de garantie gebruik te kunnen maken, met name de duur en het geografische toepassingsgebied van de garantie, alsmede de naam en het adres van de garant. 3. Op verzoek van de consument moet de garantie schrif- telĳk of op een andere te zĳner beschikking staande en voor hem toegankelĳke duurzame drager beschikbaar worden gesteld. 4. De lidstaat waar de consumptiegoederen op de markt worden gebracht, kan, met inachtneming van de bepalingen van het Verdrag, bepalen dat op zĳn grondgebied de garantie wordt gesteld in één of meer talen die hĳ uit de officiële talen van de Gemeenschap kiest. Indien een garantie inbreuk maakt op de voorschriften 5. van de leden 2, 3 en 4, doet dat op generlei wĳze afbreuk aan de geldigheid ervan en kan de consument zich er toch op beroepen en verlangen dat die wordt gehonoreerd. Artikel 7 Dwingend karakter 1. Contractuele bedingen of afspraken die zĳn overeenge- komen met de verkoper voordat het gebrek aan overeenstem- ming ter kennis van de verkoper is gebracht en die direct of indirect voorzien in afstand of beperking van uit deze richtlĳn voortvloeiende rechten, binden, onder de in het nationale recht geldende voorwaarden, de consument niet. De lidstaten kunnen bepalen dat de verkoper en de consument voor tweedehandsgoederen in de overeenkomst voorwaarden of afspraken kunnen overeenkomen omtrent een kortere aansprakelĳkheidstermĳn voor de verkoper dan die van artikel lid 1. Deze termĳn mag niet korter zĳn dan één jaar. 5, 2. De lidstaten nemen de nodige maatregelen, om ervoor te zorgen dat de consument de door deze richtlĳn geboden bescherming niet wordt ontzegd door de keuze van het recht van een derde land niet-lidstaat als recht dat op de overeen- komst van toepassing is, wanneer er een nauwe band bestaat tussen de overeenkomst en het grondgebied van een lidstaat. Artikel 8 Nationaal recht en minimum aan bescherming 1. De uit deze richtlĳn voortvloeiende rechten worden uitge- oefend onverminderd andere rechten die de consument krach- tens nationale voorschriften inzake contractuele of niet- contractuele aansprakelĳkheid kan doen gelden. 2. De lidstaten kunnen op het door deze richtlĳn bestreken gebied strengere voorschriften vaststellen of handhaven voor- teneinde de zover deze met het Verdrag verenigbaar zĳn, consument een hogere graad van bescherming te verzekeren. Artikel 9 De lidstaten nemen passende maatregelen om de consumenten op de hoogte te brengen van de nationale wettelĳke bepalingen die met het oog op de omzetting van deze richtlĳn zĳn vastge- steld en moedigen, waar passend, beroepsorganisaties aan om de consumenten over hun rechten in te lichten. Artikel 10 De bĳlage bĳ Richtlĳn 1999/27/EG wordt als volgt aangevuld: „10. Richtlĳn 1999/44/EG van het Europees Parlement en de Raad van 25 mei 1999 betreffende bepaalde aspecten van de verkoop van en de garanties voor consumptiegoederen (PB L 171 van 7. 7. 1999, blz. 12). ”. Artikel 11 Omzetting 1. De lidstaten doen de nodige wettelĳke en bestuursrechte- lĳke bepalingen in werking treden om uiterlĳk op 1 januari 2002 aan deze richtlĳn te voldoen. Zĳ stellen de Commissie daarvan onverwĳld in kennis. Wanneer de lidstaten deze bepalingen aannemen, wordt in die bepalingen naar de onderhavige richtlĳn verwezen of wordt hiernaar verwezen bĳ de officiële bekendmaking van die bepa- lingen. De regels voor deze verwĳzing worden vastgesteld door de lidstaten. 2. De lidstaten delen de Commissie de tekst van de bepa- lingen van nationaal recht mede die zĳ op het onder deze richtlĳn vallende gebied vaststellen. Artikel 12 Evaluatie De Commissie evalueert uiterlĳk 7 juli 2006 de toepassing van deze richtlĳn en brengt verslag uit aan het Europees Parlement en de Raad. In het verslag wordt onder meer aandacht besteed aan de mogelĳkheid producenten rechtstreeks aansprakelĳk te indien passend, zal het verslag vergezeld gaan van stellen; voorstellen. Artikel 13 Inwerkingtreding Deze richtlĳn treedt in werking op de dag van haar bekendma- king in het Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen. Artikel 14 Deze richtlĳn is gericht tot de lidstaten. Gedaan te Brussel, 25 mei 1999. Voor het Europees Parlement Voor de Raad De Voorzitter J. M. GIL-ROBLES De Voorzitter H. EICHEL