title: Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa- Parlamentet - »Forberedelser til gennemførelse af Kyoto- protokollen«

eurovoc_concepts:
climate change
energy policy
greenhouse effect
protocol to an agreement
transport policy

text: KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER Bruxelles, den 19. 05. 1999 KOM(1999) 230 endelig udg. MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET OG EUROPA-PARLAMENTET "Forberedelser til gennemførelse af Kyoto-protokollen'' Kommissionens meddelelse til Rådet og Parlamentet "Forberedelser til gennemførelsen af Kyoto-protokollen" Resumé Nu da både EU og mange andre parter har undertegnet Kyoto-protokollen, bør vi først og fremmest sørge for, at den træder i kraft så hurtigt som muligt. Til den ende bør EU sætte alt ind for at sikre, at så mange parter som muligt snarest ratificerer protokollen, så den kan træde i kraft. Samtidig bør EU indlede forberedelserne til at opfylde sine Kyoto-forpligtelser. Ganske vist vil C02-emissionerne i EU stort set ligge på samme niveau i år 2000 som i 1990, og dermed opfylde kravet i De Forenede Nationers rammekonvention om klimaændringer (UNFCCC). Kommissionen ser imidlertid med bekymring, at der - efter et fald i begyndelsen af 1990'erne - siden midten af 1990'erne atter kan registreres en stigning i drivhusgasemissionerne i EU. For at vende denne tendens bør der sættes ind på følgende områder: 1. Både de nationale og de fælles og samordnede politikker og foranstaltninger må skærpes, hvis EU skal nå frem til en reduktion i drivhusgasemissionerne på 8% (i forhold til 1990-niveauet) i 2012, som der blev indgået tilsagn om i Kyoto. Vi må gribe ind nu, hvis medlemsstaterne og EU skal have en chance for at nå dette mål, navnlig i betragtning af, hvor lang tid der går mellem en given politisk afgørelse og resultatet heraf i form af en konkret reduktion i udledningerne. Endvidere er det vigtigt, at vi handler hurtigt, for at bevare EU's troværdighed på den internationale arena. 2. Det primære ansvar for at indføre passende politikker og foranstaltninger ligger hos medlemsstaterne. Det må sikres, at planlagte politikker og foranstaltninger vedtages og gennemføres hurtigt, så der, som foreskrevet i Kyoto-protokollen, kan gøres bevislige fremskridt i emissionsreduktionerne inden år 2005. Uden en sådan opfølgning vil medlemsstaternes nuværende fremskrivninger endvidere ikke være realistiske. 3. Foranstaltninger på EU-plan er et nyttigt supplement til medlemsstaternes egne initiativer. Men der er sket for lidt på dette område. Kommissionen henstiller kraftigt til, at Rådet, i dets forskellige fagkombinationer, fremskynder beslutningsprocessen med henblik på Helsinki- topmødet og integrerer klimahensyn i politikken på alle andre områder ved så hurtigt som muligt at vedtage forslag til foranstaltninger, som kan bidrage mærkbart til at nedbringe drivhusgasemissionerne. Navnlig må forslagene om afgifter, energi og transport vedtages hurtigst muligt. 4. Kommissionen henstiller til ØKOFIN-Rådet, at det i første række vedtager direktivforslaget om en afgift på energiprodukter. Herudover bør medlemsstaterne tage andre initiativer på afgiftsområdet, og mindske drivhusgasemissionerne. energieffektiviteten som kan forbedre tjene til at 5. Kommissionen erkender, at effektive og ambitiøse miljøaftaler kan føre til mærkbare emissionsreduktioner i visse industrisektorer. Brancheforeninger, som har reel interesse i at 2 indgå miljøaftaler, opfordres til inden udgangen af 1999 at præcisere, hvilke mål de vil binde sig til og hvordan de vil efterleve dem. Sådanne aftaler bør indgås hurtigst muligt, så vi kan nå frem til et bevisligt fremskridt inden udgangen af 2005. 6. For at kunne vurdere fremskridtet behøver vi pålidelige og proaktive overvågnings- og kontrolordninger, som derfor bør indtage en vigtig plads i forberedelserne til Kyoto-protokollen. i samarbejde med medlemsstaterne, anvende beslutningen1 om en Kommissionen vil, overvågningsmekanisme for emissionen af drivhusgasser i Fællesskabet til at registrere, hvilke fremskridt der gøres - eller ikke gøres - med hensyn til at mindske emissionerne og indføre politikker og foranstaltninger på nationalt plan og EU-plan. Tilsvarende bør Kommissionen spille en aktiv rolle på internationalt plan med hensyn til overvågningen af protokolparternes emissioner og bekæmpelsespolitikker. 7. Kyoto-protokollens mekanismer, som giver parterne et vist råderum til at bestemme, hvordan de vil nå deres emissionsreduktionsmål, skal videreudvikles. Kommissionen har planer om i 2000 at høre alle berørte parter om følgerne af handel med emissionsrettigheder i EU, på grundlag af en grønbog om dette emne. Der kan i givet fald blive tale om at indføre en ordning med emissionshandel i Fællesskabet inden udgangen af 2005. 8. Kommissionen giver udtryk projektrelaterede emissionsreduktioner på grundlag af investeringer og teknologioverførsel og opfordrer EIB og EBRD til at undersøge, hvordan de konkret kan bidrage til at opfylde Kyoto-forpligtelserne. Man kan i denne sammenhæng overveje at skabe særlige kreditmuligheder. interesse fremme sin for for at 9. Det må endvidere overvejes, om offentlig udviklingsbistand og andre offentlige midler kan anvendes til finansiering af klimarelaterede projekter i udviklingslandene, navnlig med henblik på en ligelig fordeling af projekter i de forskellige regioner. I denne sammenhæng vil der kunne opstilles en adfærdskodeks med aktiv deltagelse fra udviklingslandene. 10. Kommissionen opfordrer højtstående EU-repræsentanter til, at de på deres møder med relevante parter, navnlig G 8-mødet i juni, slår stærkt til lyd for troværdige og ambitiøse handlingsplaner på nationalt plan. For at kunne afværge farerne ved klimaændringer er det endvidere vigtigt, at udviklingslandene inddrages på passende måde. Til den ende bør der lægges særlig vægt på udviklingslandenes specifikke behov og ønsker i forbindelse med forberedelserne til UNFCCC- parternes 5. og 6. konference. 11. EU's udvidelse skaber mulighed for at forbedre ansøgerlandenes institutionelle og tekniske kapacitet og skærpe opmærksomheden om klimaændringerne hos interessegrupper og den almene befolkning i de central- og østeuropæiske lande samt sikre bæredygtig vækst ved at bekæmpe drivhusgasemissionerne. Rådets beslutning 1999/296/EF. EFT L 117 af 5. 5. 1999, s. 35. 1. Indledning Rammekonventionen om klimaændringer (UNFCCC) blev vedtaget i 1992 og er siden undertegnet og ratificeret af ca. 160 parter, herunder Fællesskabet og dets medlemsstater. I december 1997 vedtog parterne, i Kyoto, en protokol, som nu er åben for ratifikation. I denne meddelelse gøres der rede for, hvordan vi kan gøre forberedelser til at opfylde Kyoto-protokollens forpligtelser i EU. tjener som Fællesskabets oplæg til Køln-topmødet, Meddelelsen i overensstemmelse med konklusionerne af Det Europæiske Råd i Wien i december 1998, hvor det hedder: "Klimaændringer bliver en af de største udfordringer på miljøområdet i de kommende årtier. Arbejdet med fælles og samordnede politikker og foranstaltninger i Fællesskabet bør intensiveres med henblik på, at den nationale indsats kan stå for hovedparten af bidragene til opfyldelse af Kyoto-forpligtelserne. Det Europæiske Råd hilser Buenos Aires-handlingsplanen velkommen og understreger betydningen af dens iværksættelse for en hurtig ratifikation af Kyoto-protokollen. Det Europæiske Råd i Køln bør tage spørgsmålet om en samlet EU-strategi for klimapolitikken op til overvejelse på grundlag af en rapport fra Kommissionen. " i forhandlingerne om klimaændringer. EU har lige fra starten indtaget et ambitiøst standpunkt Ambitionerne må imidlertid følges op af konkrete foranstaltninger og resultater. Vurderer vi den nuværende situation, er udsigterne ikke særlig positive. Emissionerne er igen på vej op. Vi må sætte stærkere ind for at vende denne tendens, så EU kan leve op til sine forpligtelser. Hertil kræves der en større indsats på alle fronter og på alle planer. Politikerne skal træffe vanskelige afgørelser, som kan få følger for vores økonomi og samfund, men som ikke desto mindre er nødvendige. Borgerne vil få konsekvenserne af disse afgørelser at føle, og det må gøres dem klart, hvor vigtigt og hastende spørgsmålet er. EU kan ikke vige tilbage nu, hvor vi har nået det punkt, hvor ordene skal udmøntes i handling. For fortsat at kunne blive i første række må EU nu begynde overveje, hvad der skal gøres, for at Fællesskabet og medlemsstaterne kan gennemføre protokollen så hurtigt som muligt. Hermed vil EU styrke sin troværdighed i de internationale forhandlinger og give de andre parter et stærkt signal til at gøre det samme. Kyoto-protokollens ikrafttrædelsesbetingelser vil sikre en rimelig beskyttelse af EU's konkurrenceevne. "At gøre forberedelser til gennemførelsen" betyder, at vi skal bringe vores eget hus i orden og træffe foranstaltninger til, at Kyoto-bestemmelserne kan håndhæves fuldt ud. Som de vigtigste elementer i disse forberedelser skal der i et bredt politisk og praktisk perspektiv tages stilling til, hvordan protokolforpligtelserne skal efterleves. På politisk plan drejer det sig om, hvordan EU og dets medlemsstater i forpligtelsesperioden 2008-2012 kan nå reduktionen i drivhusgasemissionerne på 8% i forhold til 1990-niveauet og holde kursen mod yderligere reduktioner efter 2012. På praktisk plan drejer det sig om, hvordan EU kan få en omfattende overvågningsordning på plads, så gennemførelsesprocessen kan ledsages og følges op. En grundig forberedelse er en forudsætning for, at Kyoto-protokollen kan gennemføres hurtigt. I dette øjemed må vi imidlertid skaffe os et bedre overblik over, hvordan og hvad vi helt nøjagtigt skal opfylde af betingelser, navnlig hvad Kyoto-mekanismerne angår. Vi vil få klarere indblik i disse spørgsmål i forbindelse med gennemførelsen af Buenos Aires- handlingsplanen på den femte partskonference (COP5) i november 1999, som ventes at blive afsluttet på COP6-konferencen til november 2000. 2. Kyoto-målet I oktober 1990 foreslog det første fælles energi/miljøråd, at C02-emissionerne inden udgangen af år 2000 skulle stabiliseres på 1990-niveauet i EU som helhed. Klimakonventionen kræver en tilsvarende indsats fra bilag I-parterne. Fællesskabet ventes at komme tæt på eller endog at komme ned på 1990-niveauet for energirelaterede C02-emissioner i år 2000. Denne positive udvikling skyldes forskellige faktorer, som f. eks. den økonomiske omstrukturering i de nye tyske delstater, overgang til naturgas i medlemsstaterne, navnlig i Det Forenede Kongerige, moderate økonomiske vækstrater i 1990'erne og foranstaltninger i energi- og industrisektoren. En sådan stabilisering af emissionerne på 1990-niveauet kan imidlertid ikke ventes at vare ved, hvis der ikke hurtigt sættes ind med en vedholdende indsats. Observationer viser, at C02-emissionerne siden 1994 atter har været stigende. Dette gælder for EU som helhed såvel som for de fleste af medlemsstaterne (jf. bilag I). Får denne udvikling lov til at fortsætte, betyder det, at kravet i Kyoto protokollens artikel 3, stk. 2, om "bevisligt fremskridt" senest i 2005 og EU's forpligtelse på -8% ikke vil blive opfyldt. graf 1 Drivhusgasemissioner for EU -1990-2012 (observerede og fremskrevne data) "reference scenario" tor C02 (kilde: Capros NTUA 1999) Medlemsstaternes fremskrivninger (C02 med foranstaltninger) bevisligt fremskridt, der skal nås Kyoto-forpligtelser -X observerede data for 3 gasser: C02+CH4+N20 (1%= 42 Mt C02 eq. ),,. observerede data for C02 (1%=34 Mt C02) 'Kilde: EEA NB. : Da drivhusgasemissionerne afhænger af de økonomiske aktiviteter, har udviklingen i den økonomiske vækst stor indflydelse på udviklingen i emissionerne i de kommende år. Endvidere kan den teknologiske udvikling forløbe anderledes end forudset, hvilket yderligere øger usikkerheden ved sådanne beregninger. Denne udvikling kan kun vendes, hvis indsatsen skærpes. Medlemsstaterne har opstillet emissionsfremskrivninger for de kommende år, hvori de har medregnet planlagte foranstaltninger (jf. graf 1). Disse foranstaltninger skal imidlertid føres ud i livet, og hertil vil der i høj grad være behov for stærk politisk vilje, både for medlemsstaterne og for Fællesskabet. Endvidere kan der gå flere år mellem den politiske afgørelse vedrørende en given foranstaltning og konkrete resultater heraf i form af emissionsreduktioner. Alle sektorer vil være nødsaget til at give deres bidrag, da drivhusgasemissionerne kommer fra næsten alle erhvervsaktiviteter, navnlig energi, transport, industri, landbrug og husholdninger. Uden yderligere foranstaltninger forventes de samlede drivhusgasemissioner for EU at stige med ca. 6% frem til 2010, i forhold til 1990-niveauet. Sammenholdes disse "business as usual"-overslag2 med EU's Kyoto-mål, indebærer det næsten en fordobling af reduktionsindsatsen, nemlig - 14% (omkring 600 mio. t C02-ækvivalent). Der kan blive tale om en langt stærkere stigning, hvis der indtræder en langvarig periode med høj økonomisk vækst kombineret med hidtil uset lave energipriser3. Der er betydelige forskelle mellem de berørte erhvervssektorer4. Transportsektoren ventes at øge sine C02-emissioner med 22% frem til 2000 og 39% frem til 2010 i forhold til 1990. Dog vil disse skøn kunne sættes flere procentpoints lavere, efterhånden som ACEA-aftalen føres ud i livet. Industriens C02-emissioner ventes derimod at dale med 15% mellem 1990 og 2010. C02- emissionerne fra husholdninger og servicesektoren ventes at forblive stabile i de kommende år. På i trods af en stærkt voksende efterspørgsel efter el og varme kan C02-emissionerne kraftvarmesektoren ventes at forblive på 1990-niveauet indtil 2010. Efter 2010- kan ændringer i kraftværkssektoren (f. eks. nedlukning af kernekraftværker) bevirke, at C02-emissionerne atter vil stige. Siden 1994 har drivhusgasemissionerne i EU igen været stigende. Selvom CO-,. - emissionerne i EU vil kunne komme ned på 1990-niveauet inden udgangen af 2000, vil det være nødvendigt at skærpe indsatsen for at skabe en varig nedadgående tendens hen imod Kyoto-målet. Der må sættes ind i alle sektorer og på alle niveauer, hvis EU skal kunne opfylde sin forpligtelse. Referencescenario for energirelaterede CO,-overslag (NTUA, februar 1999) er baseret på følgende årlige vækstrater: befolkning 0,2%, BNP 2,5%, kulstofintensitet -0,3%. 3 4 Efter korrektion for inflation er oliepriserne uden afgifter i dag på samme niveau som i 1960'erne. EEA 1999 State of the Environment Report. 3. Politikker og foranstaltninger samt integration Politikker og foranstaltninger gennemføres primært på nationalt plan. Medlemsstaterne har således opstillet eller er i færd med at revidere deres klimastrategier med henblik på at gennemføre Kyoto protokollen, som beskrevet i deres meddelelser til Klimakonventionen. Medlemsstaterne har imidlertid gjort det klart, at de anser yderligere foranstaltninger på EU-plan for at være en nødvendig betingelse for, at de kan opfylde deres Kyoto-forpligtelser, men også for at aftalen fra juni 1998 om byrdefordeling i EU5 kan opfyldes. Af denne grund har Rådet ved flere lejligheder bedt Kommissionen om at aflægge beretning om de fremskridt, der gøres med hensyn til fælles og samordnede politikker og foranstaltninger. Denne meddelelse er derfor koncentreret om forslag til politikker og foranstaltninger på EU-plan, mens nationale gennemførelsesforanstaltninger vil blive taget op i en rapport fra EEA, udarbejdet på grundlag af medlemsstaternes meddelelser. På topmøderne i Cardiff og Wien fremhævede statsoverhovederne klimaspørgsmålet som det mest iøjnefaldende eksempel på et område, hvor det er nødvendigt at integrere miljøhensyn i politikken på andre områder. Emissionsreduktionerne kan således for en stor del kun opnås gennem foranstaltninger på andre områder, nemlig energi, transport, landbrug, industri m. m. Det er vigtigt at understrege behovet for en integreret taktik og stille de respektive beslutningstagere til ansvar for indsatsen på dette område. Indtil nu er en række vigtige afgørelser imidlertid blevet udsat, navnlig i energi- og transportsektoren og på afgiftsområdet. Denne situation må ændres, hvis EU vil gøre sig håb om at opfylde sine Kyoto-forpligtelser. 3. 1. Fremskridt med fælles og samordnede foranstaltninger Kommissionen har allerede fremlagt en lang række initiativer, hvoraf mange er i overensstemmelse med de prioriteringer, der er opstillet af Rådet6. Bilag 3 indeholder en omfattende redegørelse for de hidtidige fremskridt. For nogle af de fælles og samordnede politikker og foranstaltninger har Kommissionen fremsat konkrete forslag, men behandlingen herafer kørt fast i Rådet (f. eks. afgifter på energiprodukter). For andre forslag har de midler, Rådet har afsat hertil, været alt for begrænsede til en forsvarlig gennemførelse af konkrete programmer (f. eks. SAVE II og ALTENER II). For at rette op på disse skuffende resultater behøves der en langt bedre samordning mellem Rådets forskellige fagkonstellationer. Der kan tænkes to indbyrdes komplementære løsninger på denne situation: • Integrationsprocessen, der blev lanceret i Cardiff og som skulle videreudvikles på Helsinki- topmødet, forbedrer integreringen af miljøet i sektorpolitikker som f. eks. energi, transport, landbrug, industri og forbrugerpolitik. Integrationsprocessen bør fortsat tage særligt hensyn til klimaproblemet. 5 Bl. a. Rådets konklusioner af 17. 6. 1998. 6 Rådets konklusioner af 23. 3. 98, EFT - 17. 6. 98 • Udvekslingen af oplysninger om og overvågningen af gennemførte og/eller planlagte politikker og foranstaltninger på både nationalt plan og fællesskabsplan, som led i den ændrede beslutning om overvågning7, bør forbedres (jf. afsnit 4). I afsnit 3. 2 og 3. 3 behandles integrationsprocessen som led i den overordnede politik. På sektorplan skal følgende vigtige elementer understreges: • Energi: Fællesskabets tilsagn om at begrænse drivhusgasemissionerne kan ikke indfries, hvis vi til at internalisere de eksterne ikke ændrer energipolitikken og træffer foranstaltninger omkostninger ved energiproduktion og -forbrug. 8 Kommissionen har foreslået en række supplerende foranstaltninger på EU-plan, som f. eks. - Fremme af energieffektivitet og energibesparelser - øget produktion og anvendelse af renere energikilder: Kommissionen har slået til lyd for en fordobling af de vedvarende energikilders andel af EU's energiforbrug til 12% inden udgangen af 20109 - Mindskelse af miljøbelastningen fra energiproduktion og -anvendelse. Bilag 3 gør rede nærmere rede for visse konkrete initiativer, Kommissionen har taget i denne henseende. • Transport: Kommissionen har fremført, at de nuværende mobilitetsmønstre bør ændres, og har opstillet en strategi til halvering af væksten i emissionerne fra transportsektoren10. Der er sket fremskridt med miljøaftalen med ACEA11, men bilernes bedre brændstofeffektivitet modvirkes af den stigende transportefterspørgsel. Med hensyn til godstransport har Kommissionen foreslået nye regler for jernbanetransport med sigte på at styrke denne transportform. Endvidere er der for nylig gjort betydelige fremskridt med fair og effektiv prissætning i transportsektoren med vedtagelsen af et nyt direktiv om afgifter på tunge erhvervskøretøjer. Der er også fremsat forslag om kombineret transport12 til opfølgning af meddelelsen om intermodal godstransport13. Rådets beslutning 1999/296/EF, EFT L 117 af 5. 5. 1999, s. 35. Som anført i Kommissionens meddelelse om "Styrkelse af Miljøets inddragelse i Fællesskabets energipolitik, KOM(98)571 endelig udg. KOM(97)599 " Energi for fremtiden: vedvarende energikilder - Hvidbog vedrørende en strategi- og handlingsplan på fællesskabsplan" Meddelelse om transport og CO, - En løsningsmodel for EU - KOM(98) 204 endelig udg. af 31. 3. 1998. Den fælles transportpolitik - bæredygtig mobilitet: fremtidsperspektiver - KOM(98) 716 endelig udg. af 21. 12. 1998. ACEA er den organisation, der repræsenterer den europæiske bilindustri. Det anslås, at ACEA's C02-emissionsmål for alle nye biler, der sælges i EU, kombineret med ledsageforanstaltninger vil kunne bidrage med omkring 15% af de samlede emissionsreduktioner, der kræves af EU i henhold til Kyoto-protokollen. Forslag til Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 92/106/EØF om fastlæggelse af fælles regler for visse former for kombineret godstransport mellem medlemsstaterne (KOM(98) 414 endelig udg. ). KOM(97) 243 endelig udg. • Industri: Der er betydelige muligheder i industrisektoren. Man har således allerede gjort fremskridt med øget energieffektivitet på grundlag af frivillige initiativer. Andre interessante virkemidler til at inddrage industrien i opfyldelsen af Kyoto-målene er EMAS-ordningen og energimærkning. Af yderligere virkemidler kan nævnes integrering af miljøaspekterne i europæisk og international standardisering og industrisektorens gennemførelse af øko-effektivitetsstrategier. for at mindske drivhusgasemissionerne • Husholdninger: Husholdningerne kan spille en vigtig rolle for at mindske C02-emissionerne. F. eks. kan energieffektive produkter, energimærkning og forbrugeroplysning medføre betydelige energibesparelser. Energibesparelser i bygninger kan bidrage betydeligt til en reduktion i C02- emissionerne. • Landbrug: Der er allerede peget på flere vigtige områder14. Hvad methan-emissionerne angår, bør opmærksomheden samles om håndtering af affaldet (gødning) og udvikling af ny teknologi. For at løse N20-problemet bør der sættes ind for at mindske anvendelsen af kvælstof og forbedre dyrkningsmetoder og håndtering af gødning. Disse spørgsmål skal ses i sammenhæng med Agenda 2000, som giver medlemsstaterne og regionerne det nødvendige middel til at integrere miljøet bedre. Det er derfor vigtigt, at medlemsstaterne gør aktiv brug af de miljøbeskyttelsesmuligheder, de nu har adgang til i kraft af de bestemmelser i Agenda 2000, der vedrører landbruget og landdistrikterne. • Ændringer i arealanvendelse og skovbrug: Denne meddelelse kommer ikke ind på spørgsmål drivhusgasser gennem dræn takket være direkte i forbindelse med "bortskaffelse" af menneskeskabte ændringer i arealanvendelsen og i skovbruget. Der kan ikke opstilles konkrete forslag på dette område, før Klimapanelets særrapport om arealanvendelse, ændringer i arealanvendelse og skovbrug udsendes (medio 2000). Som understreget i meddelelsen om en skovbrugsstrategi for Den Europæiske Union15, anser Kommissionen dette for at være af største betydning for EU, navnlig hvad skovbruget angår, og den deltager fortsat i de igangværende drøftelser om dette emne. Integrationsaspekterne • Strukturfondene: Pakken af bestemmelser om strukturfondene og budgetrammen herfor blev vedtaget på topmødet i Berlin. I udformningen af bestemmelserne er der i vid udstrækning taget hensyn til miljøkravene. Miljøbeskyttelse og -forbedring er medtaget i strukturfondenes mål og forudgående miljøvurdering, opgaver. overensstemmelse med miljølovgivning og -politik - er blevet understreget. Virkemidler, som f. eks. differentiering af støttesatsen på grundlag af projekternes betydning for miljøet, har også fået større vægt. Med hensyn til budgetrammen er der afsat 195 mia. euro til strukturfondene og 18 mia. euro til Samhørighedsfonden. Dette vil også hjælpe EU med at opfylde dets internationale forpligtelser, som f. eks. de klimaforpligtelser, der blev indgået i Kyoto16. partnerskab, øget - • Det fjerde rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling (FTU) (1994-1998) omfattede allerede flere særprogrammer, der tog sigte på enten at øge kendskabet til de naturlige og samfundsmæssige processer i forbindelse med klimaændringerne og/eller at udvikle teknologi til bekæmpelse af menneskeskabte drivhusgasemissioner. Det femte rammeprogram 14 KOM(98) 353 endelig udg. "Mod en EU-strategi efter Kyoto" 15 KOM(98) 649 endelig udg. 16 Udkast til vejledning for programmer i perioden 2000-2006. for perioden 1998-2002 tager sigte på at styrke denne forskningsindsats yderligere. Tabellen i bilag 4 giver en oversigt over FTU-aktiviteter med tilknytning til klimaændringerne under det 4. og 5. FTU-rammeprogram. Endelig vil teknologisk innovation være af afgørende betydning, navnlig da vi på lang sigt må nedbringe emissionerne endnu mere, hvis vi skal undgå farlige klimaændringer. Hvad industrianlæg angår, vil der f. eks. blive taget hensyn til den teknologiske udvikling gennem regelmæssig revision af de referencedokumenter, der beskriver de bedste tilgængelige teknikker (BAT), som omhandlet i direktivet om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening (IPPC-direktivet). Den integrationsproces, der er igangsat med henblik på rådsmøderne i Køln og Helsinki, skal medføre et øget samarbejde i Rådet i dets forskellige fagsammensætninger. Hermed skulle medlemsstaterne kunne foranstaltninger med emissionsreduktioner, der opnås takket være fælles og samordnede politikker og foranstaltninger. Det haster med at træffe afgørelse om forslag på områderne energi og transport. supplere deres nationale 3. 2. Afgiftsbaserede incitamenter Afgiftspolitik er et uhyre nyttigt middel til at fremme integration, hvorfor ØKOFIN-Rådet kan spille sigte på at mindske rolle ved en vigtig drivhusgasemissionerne. foranstaltninger, der at vedtage tager Af alle de fælles samordnede politikker og foranstaltninger er energiafgifter en af de vigtigste. 1990'erne har Kommissionen har allerede gjort sit arbejde på dette område. I løbet af Kommissionen således forelagt Rådet tre forskellige forslag. Fra et forslag om en C02/energiafgift med høje afgiftssatser og en høj grad af harmonisering er Kommissionen siden gået over til en mere pragmatisk tilgang til afgifter på energiprodukter, der går ud på, at den nuværende ordning med punktafgifter udbygges og at afgiftsniveauet gradvis øges. Dette forslag er af stor betydning, navnlig i betragtning af de nuværende og forventede lave energipriser. I henhold til forslaget om afgifter på energiprodukter vil medlemsstaterne kunne beskatte flybrændstof til indenlandsk flyvning og til flyvning inden for EU gennem bilaterale aftaler mellem de pågældende medlemsstater. I international sammenhæng går Kommissionen ind for beskatning af flybrændstof "så snart den internationale retssituation giver Kommissionen mulighed for af opkræve en sådan afgift fra alle flyselskaber, herunder fra tredjelande"17. Imidlertid bør man også nøje undersøge mulighederne for at anvende andre økonomiske virkemidler, som f. eks. differentierede vejbenyttelsesafgifter. Erfaringerne, navnlig med udfasning af blyholdig benzin, har vist, hvor effektiv en beskeden afgiftsdifferentiering kan bidrage til miljømålene. På grundlag af disse gode erfaringer giver forslaget om en afgift på energiprodukter medlemsstaterne for afgiftsdifferentiering af miljømæssige årsager. Afgiftsdifferentiering (ud over mindsteniveauet på fællesskabsplan) vil kunne fastsættes efter de forskellige brændstoffers kulstofindhold. langt bedre muligheder 17 Kommissionens beretning til Rådet og Europa-Parlamentet om punktafgiftsfritagelser og -lempelser KOM(966)539 af 14. 11. 96 (punkt 2. 14, s. 11) 10 Også i forbindelse med moms bør afgiftsdifferentiering overvejes, dog kun i begrænset omfang. Fællesskabets moms-forskrifter giver allerede medlemsstaterne mulighed for at anvende reducerede momssatser for visse varer og tjenesteydelser, herunder "levering, opførelse, renovering og ændring af boliger som led i socialpolitiske foranstaltninger"18. Anvendelse af reducerede momssatser på isoleringsprodukter, der leveres inden for rammerne af denne bestemmelse, ville være et konkret eksempel på en foranstaltning, som ville medvirke til at mindske energiforbruget. I henhold til forslaget om en afgift på energiprodukter kan medlemsstaterne delvis undtage virksomheder, som investerer i energieffektivitetsforbedringer. På denne måde kan de pågældende virksomheder hurtigere investere i udstyr, som vil spare energi på lang sigt. Lignende lempelser vil også kunne anvendes på direkte skatter. Det er imidlertid først og fremmest op til medlemsstaterne at fastsætte skatte- og afgiftslempelser, inden for de grænser, der er opstillet i retningslinjerne for anvendelse af statsstøtte til miljøformål. Disse retningslinjer skal revideres i 1999. Kommissionen anmoder Rådet om at vedtage dens forslag til et direktiv om en afgift på energiprodukter. Medlemsstaterne bør udvikle afgiftsbaserede incitamenter inden for rammerne af bestemmelserne om det indre marked og konkurrencereglerne. Efter planen skal retningslinjerne for anvendelse af statsstøtte i forbindelse med miljøbeskyttelse tages op til revision i 1999. 3. 3. Miljøaftaler Kommissionen stiller sig positivt til anvendelsen af effektive miljøaftaler på industrielt plan19. De kan spille en vigtig rolle som en del af den pakke af foranstaltninger, der kræves til at realisere det "bevislige fremskridt" i 2005, og bl. a. herigennem kan industrien bidrage til dette fremskridt. Der er således gode muligheder for at mindske drivhusgasemissionerne på grundlag af frivillige initiativer fra industrien i stedet for gennem lovgivning, og det kan gøres efter omkostningseffektive fremgangsmåder, som er skræddersyede til den aktuelle situation. Der kan indgås miljøaftaler på nationalt plan såvel som på fællesskabsplan. I mange tilfælde vil det være mest hensigtsmæssigt at indgå miljøaftaler på nationalt plan, og sådanne aftaler bør fremmes, men kun hvis de er forenelige med Fællesskabets regler om konkurrence og det indre marked. På EU-plan indhentes der for tiden navnlig nyttige erfaringer med det tilsagn, ACEA har afgivet om at nedbringe C02-emissionerne fra nye personbiler. Dette har vist, at EU-dækkende aftaler er en krævende opgave, både for de offentlige myndigheder og for de berørte erhverv. På grundlag af disse og andre erfaringer vil Kommissionen i løbet af 1999 kunne fastlægge proceduremæssige retningslinjer for miljøaftaler. Når miljøaftaler overvejes, skal der navnlig tages hensyn til følgende faktorer: fordelene herved sammenlignet med lovgivningsforanstaltninger og økonomiske virkemidler; fastsættelsen af kvantificerede mål; dækningen af den pågældende sektor; interessenternes involvering; uafhængig overvågning af fremskridtene; regulering i tilfælde af overtrædelser samt forligeligheden med gældende instrumenter og lovgivning. Et særligt spørgsmål er, hvordan Rådet og Europa- 18 Rådets direktiv 77/388/EØF - 6. Momsdirektiv, bilag H, kategori 9 ''' KOM(96) 561 Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om miljøaftaler. 11 Parlamentet kan inddrages i processen, og, generelt, hvordan der kan sikres størst mulig gennemsigtighed i forhandlingsprocessen. Miljøaftaler kan tage sigte på en given industrigrens produkter såvel som på produktionsprocessen, og målet skal være væsentligt mere ambitiøst end "business as usual". Man har ofte bragt det spørgsmål på bane, om målet skal fastsættes i relative eller absolutte størrelser20. I førstnævnte tilfælde måles emissionsresultaterne pr. output eller produktionsenhed (f. eks. energiforbrug pr. produktenhed). Et absolut mål ville blive udtrykt i t CO,-ækvivalent og har den fordel, at det er kompatibelt både med Fællesskabets forpligtelser i henhold til Kyoto-protokollen og Kyoto mekanismerne (jf. afsnit 5) eller handel med emissionsrettigheder på nationalt plan. Flere industrigrene har tilkendegivet deres interesse for en mulig EU-dækkende aftale. De foreløbige drøftelser med disse industrigrene og andre interesserede europæiske sammenslutninger vil blive videreført. Andre brancheforeninger, der har interesse for miljøaftaler, opfordres til at fremsætte forslag om konkrete mål inden udgangen af 1999, så Kommissionen kan vurdere forslagene og indgå eventuelle aftaler inden udgangen af 2000. Det er vigtigt, at aftalerne indgås så hurtigt som muligt, så der senest i 2005 kan foretages en vurdering af de fremskridt, der er gjort i emissionsreduktionerne som et bidrag til det samlede "bevislige fremskridt". Interesserede brancheforeninger kan fremtidige miljøaftaler ved inden udgangen af 1999 at angive de mål, de ønsker at nå, med henblik på at indgå sådanne aftaler inden den 31. 12. 2000. tilkendegive deres interesse for 3. 4. Forberedelse af foranstaltninger til reduktion af de halogenerede gasser, der er omfattet af Kyoto-protokollen Kyoto-protokollen omfatter tre grupper af industrielle halogengasser, nemlig hydrofluorcarboner (HFC), perfluorcarboner (PFC) og hexafluorid (SF6). Der er tale om menneskeskabte og meget kraftige drivhusgasser1. Herudover har SF6 og de fleste PFC'er en uhyre lang levetid i atmosfæren, hvilket resulterer i en stort set irreversibel akkumulation af disse gasser i atmosfæren. Udtrykt i CO,-ækvivalenter tegner de sig for 1-2% af drivhusgasemissionerne i EU 1995. Hvis der ikke gribes ind, ventes mængden imidlertid at stige kraftigt i de kommende år. forekom HFC-emissionerne udelukkende I 1990 som et biprodukt af HCFC-22, et ozonlagsnedbrydende stof. De fleste af EU's producenter af HCFC-22 har imidlertid allerede nu planlagt eller installeret forbrændingsteknologi, der kan reducere HFC-emissionen med 99%. HFC'er anvendes også som erstatning for ozonlagsnedbrydende stoffer, og emissionen er derfor vokset hurtigt fra 1990 som følge af gennemførelsen af Montreal-protokollen22. I betragtning af denne udvikling er det nødvendigt at indføre EU-regler for alle former for fremstilling og anvendelse af HFC. Se også KOM(96) 561, punkt 20. Deres globale opvarmningspotentiale (GWP) er langt højere end for C02. Deres levetid kan nå op til 50 000 år, sammenlignet med 50-200 år for C02 og 12-15 år for CH4. 22 I 1995 tegnede HFC'erne sig for 1% af drivhusgasemissionerne i EU. HFC-emissionerne fra andre kilder end fremstilling af HCFC-22 ventes i 2010 at være 5 gange større end 1995-emissionerne. 12 PFC'er udledes hovedsagelig i forbindelse med fremstilling af primæraluminium, og emissionen er i fremstillingen af stærkt faldende primæraluminium i Europa23. På grund af disse stoffers uhyre lange levetid i atmosfæren er der imidlertid behov for forskning og udvikling for at finde erstatningsstoffer og udfase emissionen af PFC. teknologiske forbedringer og nedgangen takket være i elektriske SF6 er den gas, der har det største globale opvarmningspotentiale. SF6 bruges primært som et dielektrikum transmissions- og distributionssystemer. Det anvendes også ved fremstilling af magnesiumstøbegods og til andre formål, f. eks. til løbesko, dæk og detektion af utætheder. Emissionerne er stigende og ventes fortsat at stige, hvis der ikke gribes ind. Det er beregnet, at der i 1995 blev udledt 14 mio. t C02-ækvivalent. Et første logisk skridt kunne bestå i at udfase brugen af SF6 til formål, hvor der findes alternativer, og målrette forsknings- og udviklingsindsatsen mod en nedbringelse af emissionerne. HFC, PFC og SF6 udledes også af halvlederindustrien, en sektor, hvor emissionerne ventes at stige i fremtiden. Som første skridt bør der indsamles emissionsdata, så der på dette grundlag kan foreslås lovrammer til begrænsning af emissionerne. Der bør træffes foranstaltninger til reduktion af halogenerede gasser i betragtning af deres store globale opvarmningspotentiale, deres lange levetider i atmosfæren og den sandsynlige stigning i emissionerne heraf. Der er imidlertid behov for bedre data. De berørte industrigrene opfordres til at tilvejebringe data om deres emissioner af HFC, PFC og SF6, så der hurtigst muligt kan opstilles regler eller indgås miljøaftaler på dette område. 3. 5. Det første skridt: omkostningseffektive bekæmpelsesforanstaltninger En effektiv klimapolitik må bestå af et bredt spektrum af foranstaltninger, der dækker alle seks gasser. Ved udformningen af en effektiv strategi skal der først og fremmest tages hensyn til de forskellige foranstaltningers reduktionspotentiale og omkostninger. Tabel 1 viser, at man med foranstaltninger inden for Fællesskabet vil kunne overholde Kyoto-forpligtelsen på ca. 600 mio. CO,-ækvivalent24. Igangværende undersøgelser af omkostningerne ved sådanne politikker og foranstaltninger synes at vise, at en tredjedel af dette reduktionspotentiale kan realiseres til lave omkostninger. De viser også, at fordelingen af disse omkostninger kan variere betydeligt alt efter erhvervsgren og region. Mens der fra denne proces i blev udledt 11 mio. t C02-ækvivalent af PFC'er 1990, var emissionen heraf i 1997 mindsket med mindst 55%. Dette er i tråd med EU's meddelelse om klimaændringer - Fællesskabets forberedelser til Kyoto (KOM(97) 481 endelig udg. - hvori det hedder, at en 15% emissionsreduktion for CO, frem til 2010 var teknisk og økonomisk gennemførlig. 13 Tabel 1: Reduktionspotentiale for de årlige drivhusgasemissioner i EU (fremskrivninger til 2010) og de gennemsnitlige omkostninger herved (skøn baseret på de foreliggende data) Emissionsreduktion i mio. t CO,-ækvivaIent Sektor/foranstaltninger Lave omkostninger (1) Moderate omkostninger (2) Sum CO2 • Transport • Servicesektor/husholdninger energieffektivitet og isolering) 80(3) (øget 20 • Industri (direkte energianvendelser) • Kraftvarme (i industri and fjernvarme) • Vedvarende energi til elfremstilling • Fravalg af fossilt brændsel og øget effektivitet ved elfremstilling 5 12 20 30 70 120 45 45 90 85 167 455 EU total CO2 CH4 • Landbrug (bedre gødningshåndtering) • Affald (genvinding/afbrænding af gas fra deponeringsanlæg) • Energi (mindskelse af gastab fra utætheder) EU total CH4 N20 • • landbrug gødningsstoffer gødningshåndtering) (reduceret anvendelse af bedre og (anvendelse Industri tilgængelige teknik adipinsyre og salpetersyre) af bedste ved produktion af • Energi (forbrænding) EU Total N20 Halogenerede gasser: • HFC: -HCFC 22 produktion - andet • PFC (4) • SF6 (4) EU Total halogenerede gasser EU Total alle drivhusgasser 34 23 4 61 24 86 8 118 9 3 12 358 20 60 11 91 0* 0* 0* 0* 0* 22 4 7 33 150 140 50 57 110 115 622 54 83 15 152 24 86 8 118 9 25 4 7 45 579 937 14 1 Lave omkostninger: årlige reduktionsomkostninger under 5 EUR/t C02-ækvivalent (i løbende priser). Overslaget viser de gennemsnitlige årlige omkostninger mellem 1990 og 2010 pg er baseret på teknologiske alternativer. 2 Moderate omkostninger: samme som fodnote 1 for omkostninger mellem 5 og 50 EUR/t C02- ækvivalent (i løbende priser) 1 omfatter ACEA-aftalen anslået til 60 mio. t 4 foreløbige overslag (skal verificeres) 0* angiver, at der kan være tale om et vist reduktionspotentiale over tærsklen for lave omkostninger Kilder: For C02: Capros (NTUA) 1999 For andre gasser: rapporter til Kommissionen fra Ecofys, AEA, Coherence, March Consulting Group Tabel 1 viser også, at der er en række muligheder til lave nettoomkostninger, som f. eks. visse foranstaltninger i transportsektoren, N20 fra industriprocesser, gødningshåndtering og anvendelse af gødningsstoffer, genvinding af gas fra deponeringsanlæg, mindskelse af gaslækager samt elfremstilling. Det vil være rationelt at begynde med de områder, hvor der kan gennemføres foranstaltninger med begrænsede nettoomkostninger. Det er teknisk muligt at opfylde Kyoto-forpligtelsen fuldstændigt gennem politikker og foranstaltninger, men de økonomiske omkostninger ved de forskellige foranstaltninger varierer betydeligt. Der bør straks sættes stærkere ind på de områder, hvor nettoomkostningerne er lavest. 4. Overvågning - nøglen i forberedelserne til gennemførelsen 4. 1. Mod ratifikation af Kyoto-protokollen Både De Europæiske Fællesskaber og de 15 medlemsstater er parter i Klimakonventionen. I henhold til Kyoto-protokollen har Fællesskabet forpligtet sig til et kvantificeret emissionsmål på - 8%, og det samme har de enkelte medlemsstater. Når EU's aftale om fordeling af byrden, som omhandlet i Kyoto-protokollens artikel 4, kundgøres i forbindelse med Fællesskabets ratifikation af protokollen, vil aftalen blive juridisk bindende for så vidt protokollen angår. Aftalen sikrer, at de enkelte medlemsstater er juridisk ansvarlige for de reduktionsmål, de har fået tildelt i henhold til aftalen om byrdefordeling, i stedet for det officielle mål på -8% som fastsat i protokollen. Det vil derfor være ønskeligt, at Fællesskabet og medlemsstaterne ratificerer samtidigt. Fællesskabet vil være ansvarligt for at nå det samlede mål på -8%. Opfylder en eller flere medlemsstater ikke deres mål, vil dette imidlertid med al sandsynlighed påvirke Fællesskabets samlede resultat. I betragtning af dette "solidariske" ansvar vil det være logisk at nedfælde aftalen om byrdefordeling i en retsakt på fællesskabsplan. En sådan retsakt kunne specificere relationerne mellem medlemsstaterne indbyrdes og mellem Fællesskabet og medlemsstaterne i tilfælde af manglende opfyldelse af forpligtelserne, herunder sagsanlæg for Den Europæiske Domstol. Kommissionen har ansvaret for at forberede et forslag til Fællesskabets ratifikation af protokollen. Medlemsstaterne og Kommissionen kunne opstille en tidsplan og en måldato for samtidig til de forskellige nationale procedurer for ratifikation af ratifikation, under hensyntagen 15 internationale aftaler. Ud over reglerne om manglende opfyldelse af forpligtelserne i henhold til protokollen vil der kunne indføres en ordning på Fællesskabsplan til kontrol med overholdelsen, herunder forudgående og efterfølgende overvågning (jf. 4. 2), og mulige sanktioner såvel som mulige afhjælpende foranstaltninger i tilfælde af manglende overholdelse. til Strategien fra ratifikation af protokollen bør omfatte samtidig Fællesskabets side (på grundlag af et forslag fra Kommissionen) og fra medlemsstaternes side såvel som en intern overholdelsesordning. ratifikation 4. 2. Nødvendigheden af nøje og rettidig overvågning af emissionerne Kun med "proaktiv" overvågning kan det sikres, at der i rette tid indhentes oplysninger om, hvorvidt Fællesskabet nærmer sig sit mål på -8%. For at kunne danne sig et fuldstændigt billede af situationen i Fællesskabet med hensyn til overholdelsen af forpligtelserne er det vigtigt at kunne skaffe sig et overblik over de fremskridt, der gøres, både med medlemsstaternes foranstaltninger og med fælles og samordnede politikker og foranstaltninger. Beslutning 93/389/EØF om overvågningsmekanismen er for nylig blevet ændret23, både for at skærpe den og for at udvide den til at omfatte alle de drivhusgasser, der ikke henhører under Montreal-protokollen. Den ændrede mekanisme omfatter imidlertid ikke Kyoto-mekanismerne, hvorfor der skal tages stilling til yderligere ændring efter gennemførelsen af Buenos Aires- handlingsplanen. Den ændrede beslutning er ensbetydende med et fornyet tilsagn fra Kommissionen og medlemsstaterne om at sikre proaktiv overvågning. fællesskabslovgivning integrere Medlemsstaterne kan også benytte den gældende klimahensynene i deres nuværende politik. Særlig interessant i denne sammenhæng er direktivet om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening (IPPC)26. Dette direktiv omfatter hovedsagelig store anlæg i en lang række sektorer (jf. direktivets bilag I), herunder store fyringsanlæg. Disse sektorer tegner sig for ca. halvdelen af alle kilderne til drivhusgasemissioner. De anlæg, der er omfattet af direktivet, er underkastet en godkendelsesprocedure, hvor de kompetente myndigheder opstiller grænseværdier for relevante forurenende emissioner, på grundlag på den bedste tilgængelige teknik (BAT). til at Kommissionen er i færd med at opstille rammerne for udveksling af oplysninger om den bedste tilgængelige teknik mellem medlemsstaterne og industrien, som - for hver enkelt sektor - vil munde ud i offentliggørelsen af referencedokumenter, der beskriver de bedste tilgængelige teknikker. Direktivet foreskriver også, at Kommissionen hvert tredje år, på grundlag af data indgivet af medlemsstaterne, skal offentliggøre en opgørelse over de vigtigste emissioner og kilderne herfor. Alt dette vil give bedre kendskab til emissionsfaktorerne og energiforbrugsmønstrene. Det vil på den ene side være nyttigt som grundlag for opstilling af krav til nye anlæg, hvori der tages hensyn til klimaproblematikken, og på den anden side give nyttige oplysninger i tilknytning til miljøaftaler og emissionshandel. 25 Rådets beslutning 1999/296/EF, EFT L 117 af 5. 5. 1999, s. 35 26 Direktiv 96/61/EF. 16 imidlertid IPPC-direktivet omfatter transport, servicesektoren, husholdninger og landbruget. For disse sektorer vil der kunne opstilles vejledende mål på grundlag af oplysningerne i tabel 1. På dette grundlag vil Rådet i dets forskellige fagsammensætninger have langt lettere ved at opstille målsætninger, navnlig for transport-, landbrugs- og industrisektorerne, som led i den integrationsproces, der er nævnt i afsnit 3. 1. emissionskilder ikke diffuse f. eks. som I international sammenhæng vil EU kunne overveje at udvide rækken af virkemidler til at overvåge det globale miljø. Der er navnlig behov for at videreudvikle overvågningssystemer for ændringer i kulstofkilderne og -drænene i verden som helhed. Informationsteknologi, som f. eks. net af målestationer og satellitobservationssystemer, er en uvurderlig kilde til oplysninger, som kan bruges til overvågning af og kontrol med opfyldelsen af Kyoto-forpligtelserne. EU ville i kraft af sin betydelige kapacitet i teknisk og videnskabelig henseende kunne spille en større rolle på dette område. Der må gøres en større indsats for at udvikle overvågningsmekanismen som en til kontrol med overholdelsen. system integrerende del af Fællesskabets Medlemsstaterne har med gennemførelsen af IPPC-direktivet fra den 30. 10. 1999 mulighed for at lægge større vægt på klimadimensionen i deres godkendelsespolitik. 5. Forberedelser til anvendelse af Kyoto-mekanismerne De nærmere regler for Kyoto-mekanismerne skal udarbejdes i henhold til Buenos Aires- handlingsplanen. EU har forelagt Klimakonventionen oplæg vedrørende de enkelte mekanismer. Uden at foregribe udfaldet af de internationale forhandlinger behandles nedenfor visse vigtige spørgsmål vedrørende den fremtidige anvendelse af mekanismerne i Fællesskabet. 5. 1. De fleksible mekanismer er en nyhed i EU's miljøpolitik international emissionshandel Kyoto-protokollen indeholder et nyt sæt af økonomiske virkemidler, der tillader en vis fleksibilitet i gennemførelsen af den emissionsreduktionsindsats, der er fastlagt for de enkelte bilag B-parter. I de internationale forhandlinger kaldes disse økonomiske virkemidler "Kyoto-mekanismer", og de fælles består af gennemførelse (Joint Implementation - JI) og mekanismen for bæredygtig udvikling (Clean Development Mechanism - CDM). Den førstnævnte mekanisme omfatter handel med tildelte mængder (handel med emissionsrettigheder), mens de to sidstnævnte omfatter overdragelse af emissionsreduktionsenheder, som er indtjent gennem emissionsreduktionsprojekter i andre lande (handel med reduktionsenhder). (International Emissions Trading - IET), Kyoto-mekanismerne adskiller sig fundamentalt fra den fremgangsmåde, Fællesskabet og dets medlemsstater i de seneste årtier har fulgt ved fastlæggelsen af deres miljøpolitik. Miljøpolitikken har været baseret på tekniske standarder (f. eks. den bedste tilgængelige teknik - BAT), på lovfæstede emissionsgrænser og i den senere tid på økonomiske virkemidler, som f. eks. afgifter og miljøaftaler. Der er derfor så godt som ingen erfaringer med virkemidler som Kyoto-mekanismerne. Den opgave, der nu skal løses, består derfor i at udvikle nye fleksible instrumenter inden for rammerne af Fællesskabets miljøpolitik, dog uden at vi derved underminerer de resultater, der allerede er opnået. Af disse grunde bør der hurtigst muligt iværksættes en informeret debat om emissionshandel og projektmekanismerne i Fællesskabet. For det første vil manglende kendskab til, hvordan disse 17 mekanismer fungerer, kunne føre til visse forbehold. For det andet vil bedre kendskab til mekanismerne kunne fremme den forhandlingsproces, der er i gang inden for rammerne af Klimakonventionen. Det vil også gøre det nemmere at sikre, at der ved opstillingen af regler og retningslinjer for Kyoto-mekanismerne tages hensyn til de særlige forhold, der gør sig gældende for EU. 5. 2. Hensyntagen til Fællesskabsdimensionen i forbindelse med emissionshandel Kyoto-protokollens mekanisme for international emissionshandel vil ikke blive sat i gang før 2008. I mellemtiden vil den bedste forberedelse for Fællesskabet og dets medlemsstater kunne bestå i, at de udvikler deres egne erfaringer med emissionshandel. Allerede i Kommissionens meddelelse fra juni 1998 opstilles 2005 som måldato. For at fremme denne proces vil Kommissionen i løbet af 2000 kunne afholde en omfattende høring af alle interessenter, medlemsstater, erhvervsgrene og NGO'er på grundlag af en grønbog, der gør rede for de forskellige valgmuligheder. Dette ville være det rette tidspunkt, da visse private virksomheder allerede er i færd med at udarbejde pilotsystemer. Endvidere overvejer nogle medlemsstater at skabe nationale emissionshandelssystemer, og Kommissionen har allerede modtaget konkrete spørgsmål i denne forbindelse. Grønbogen vil også kunne se på muligheden for en europæisk pilotfase for emissionshandel og undersøge, under hvilke omstændigheder en sådan ville være ønskelig. Det kunne således være en reel mulighed, hvis to eller flere medlemsstater ville være rede og villige til at deltage, dog uden at dette ville kunne få negative følger for ikke- deltagende medlemsstater. En yderligere grund til at afholde en omfattende høring og overveje muligheden for pilotprojekter er, at det ikke kan ventes, at de igangværende forhandlinger inden for rammerne af Buenos Aires- international handlingsplanen vil munde ud emissionshandel. Forhandlingerne vil snarere resultere i, at der opstilles en ramme, inden for hvilken protokolparterne opfylder deres internationale forpligtelser på grundlag af egen lovgivning. i detaljerede retningslinjer regler og for Det indre marked og den endnu stærkere økonomiske integration, som ØMU medfører, tillader ikke store forskelle i medlemsstaternes anvendelse af Kyoto-mekanismerne, og dette er i endnu højere grad tilfældet med et udvidet Fællesskab med 20 eller flere medlemsstater, som alle er parter i Kyoto-protokollen. Fællesskabet bør derfor tilpasse nogle af sine traditionelle virkemidler for at sikre et velfungerende indre marked. I denne forbindelse vil den ovennævnte grønbog også kunne indeholde en omfattende vurdering af anvendelsen af emissionshandel, som ønsket af Europa- Parlamentet. En sådan grønbog burde utvivlsomt gøre rede for følgende to grundlæggende spørgsmål: • Deltagelse fra private instanser Et afgørende spørgsmål er, om private instanser skal kunne deltage i en emissionshandelsordning. Deltagelse fra private ville øge omkostningseffektiviteten, men alle deltagerne skulle acceptere et absolut loft over deres emissioner, hvilket ville svare til at indgå en miljøaftale med et absolut mål. deltager instanser Hvis private , hvordan førstegangstildelingen for, at indbyrdes divergerende kriterier med deraf følgende risiko for medlemsstaterne anvender konkurrenceproblemer. Hvis en medlemsstat endvidere køber emissionsrettigheder på det åbne marked og dernæst, gratis eller uden betingelser, overdrager dem til virksomheder i dens egen emissionshandelen, skal tilrettelægges. Der er af emissionsrettigheder overvejs, fare skal det i 18 industri, ville dette være ensbetydende med statsstøtte, og statsstøtte skal være forenelig med EU's konkurrencebestemmelser. Ifølge de nuværende bestemmelser skal statsstøtte forhåndsgodkendes af Kommissionen. I denne forbindelse ville det være et rimeligt mindstekrav, at tildeling af emissionsrettigheder skal være gennemsigtig, ikke-konkurrenceforvridende og baseret på objektive kriterier, hvori der tages hensyn til den hidtidige indsats27. • Forenelighed med Fællesskabets nuværende politik EU's stilling til nationale foranstaltningers forrang på internationalt plan har vigtige konsekvenser for, hvordan det bedst egnede handelssystem bør se ud. Et handelssystem kan f. eks. baseres på alle emissionskilder28. I praksis ville handelen imidlertid i første omgang formentlig blive begrænset til visse nøglesektorer, mens der ville blive udviklet mere passende virkemidler for diffuse kilder såsom husholdninger eller transportbrugere. Dette betyder, at det ville være hensigtsmæssigt med en kombination af forskellige virkemidler, således som det allerede er tilfældet i dag. Det vigtigste spørgsmål er, hvilke virkemidler der vil være bedst egnede til hvilke forurenere. Alternativt kunne handelssystemet blive baseret på energiproducenter, såsom kulminer og olie- og gasleverandører. 29 De skulle i så fald købe emissionsrettigheder for de emissioner, som vil opstå, når deres produkter bruges. Kommissionen har engang foreslået et lignende system i sit oprindelige forslag til en kulstof/energiafgift. Men dette system var så nyt og omfattende, at det skabte betydelige tekniske og politiske problemer. Fordelene ved begge fremgangsmåder vil kunne undersøges yderligere i grønbogen. Allerede nu synes det imidlertid at være klart, at det førstnævnte system også vil være i tråd med en forsigtig trinvis taktik30. I praksis vil et handelssystem så kunne starte med store forurenere eller én enkelt erhvervssektor. Tilsvarende kunne emissionshandelen starte med den gas, der kan måles med størst nøjagtighed, nemlig C02, hvorefter ordningen efterhånden kan udvides med andre sektorer og gasser. De næste trin i udviklingen af emissionshandelsordningen ville dernæst afhænge af, hvilke sektorer og gasser der kan give tilstrækkelig garanti for et passende overvågnings- og overholdelsessystem. Kommissionen overvejer i 2000 at afholde en omfattende høring af alle interessenter på grundlag af en grønbog, som bl. a. undersøger muligheden for at indføre et emissionshandelssystem i Fællesskabet senest år 2005. 27 Disse kriterier kunne bygge på det arbejde med den bedste tilgængelige teknologi, som 1PTS i Sevilla har udført inden for rammerne af IPPC-direktivet. 8 Et sådant system kaldes sædvanligvis et downstream trading system. '' Dette system kaldes sædvanligvis et upstream trading system. ,!0 K. OM(98) 353 endelig udg. 19 5. 3. Projektmekanismerne (AU, JI og CDM) Til forskel fra international emissionshandel kan mekanismen for bæredygtig udvikling (CDM) allerede blive sat i værk fra år 2000, mens projekter for fælles gennemførelse (JI) kan påbegyndes, men først skabe reduktionsenheder fra 2008. Der er indtil nu kun indvundet begrænsede praktiske erfaringer gennem pilotfasen "aktiviteter gennemført i fællesskab" (Activities Implemented Jointly - AU). skabes et aktivt Finansieringsinstitutionerne burde spille en mere fremtrædende rolle for at få iværksat projekter og andre initiativer, bl. a. ved at give den private sektor gunstige lånevilkår til CDM- og JI-projekter. Der bør internationale finansieringsinstitutter, som f. eks. Den Europæiske Investeringsbank (EIB), Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling (EBRD) og Verdensbanken. Kommissionen og EIB burde holde yderligere samråd for i tide at nå til enighed om, hvordan de kan bidrage til gennemførelsen af Kyoto-protokollen. samarbejde på dette område, navnlig med tre spørgsmål synes at være afgørende Navnlig for projektmekanismerne: projekttype, udgangsniveauet for de enkelte projekter og værdien af emissionsreduktionsenhederne (Emission Reduction Units - ERU): • Med hensyn til projekttype har EU slået til lyd for, at det først og fremmest er op til udviklingslandene at afgøre, hvad de for deres eget vedkommende anser for at være "bæredygtig udvikling". For at fremskynde iværksættelsen af visse projekttyper kunne man f. eks. opstille et begrænset antal projektkategorier, navnlig inden for elfremstilling på grundlag af vedvarende energikilder og kraftvarmeproduktion. Sådanne projekter ville kunne påbegyndes med begrænset investor-risiko, inden alle reglerne om CDM og JI er endeligt udarbejdet. • Det andet spørgsmål vedrører fastlæggelse af udgangsniveauet for de forskellige projekter. Erfaringerne hermed er begrænsede, selv med de projekter, der er iværksat i AU-pilotfasten. Fastsættelsen af udgangsniveauet for et projekt bør ikke være så bekostelig, at projektets transaktionsomkostninger overstiger værdien af de opnåede reduktionsenheder, da der i så fald ikke vil blive iværksat nogen projekter overhovedet. Modsat bør man ved fastsættelsen af udgangsniveauet imidlertid heller ikke overvurdere emissionsreduktionerne, da den samlede miljøfordel derved vil blive undermineret. • Værdien af emissionsrettigheder og -enheder er en afgørende faktor for, at projekter under mekanismerne for fælles gennemførelse og bæredygtig udvikling kan blive en succes. Hvis de opnåede reduktionsenheder ikke tilkendes betydelig værdi, vil de ikke få nogen indflydelse på industriens beslutninger og vil derfor tilstrækkelig privatkapital. Dette understreger, hvor vigtigt det er ikke at opstille for ambitiøse mål eller for generøse udgangsniveauer for projekterne, som kan resultere i, at emissionshandelssystemet oversvømmes med billige emissionsrettigheder tiltrække ikke En hurtig indsats bør fremmes som et signal til industrien om ikke at holde investeringer tilbage, som kan begrænse emissionerne. For det andet bør AU-projekter kunne videreføres på en sådan måde, at projekter, der opfylder betingelserne indtjene emissionsreduktioner med tilbagevirkende kraft fra år 2000. For det tredje bør der findes en tilfredsstillende løsning, så ingen af de tre mekanismer forfordeles i forhold til de andre som følge af særlige gebyrer eller administrationsomkostninger. for CDM og JI, vil kunne 20 Formålet med CDM er at tiltrække betydelige private midler til investeringer i udviklingsprojekter. I princippet bør udviklingsbistand (Official Development Assistance - ODA) derfor ikke anvendes til at erhverve emissionsreduktionsenheder som led i CDM-projekter, da dette ville stride mod ' princippet om, at CDM-projekter ("supplementaritetsprincippet"). Udviklingsbistand vil imidlertid kunne spille en nyttig rolle i forbindelse med forberedelsen af CDM-projekter og som hjælp til at skabe de rette betingelser, herunder opbygning af færdigheder, uddannelse og undervisning, skabelse af et passende administrationsapparat osv. "komme oveni" skal Endvidere bør OD A-finansiering ikke automatisk udelukkes fra CDM-projekter, forudsat at den del af reduktionsenhederne, der svarer til ODA-finansieringen i projektet, "reinvesteres" i det samme projekt eller under alle omstændigheder anvendes til andre udviklingsformål. Visse særlig interessante projektkategorier, som ville kunne medføre yderligere miljømæssige eller sociale fordele, såsom vedvarende energikilder, nyopdukkede teknologier og projekter til fordel for de fattige, kan indebære relativt høje omkostninger, som ikke altid vil blive udlignet med emissionsreduktionsenheder. I disse tilfælde synes meget at tale for samfinansiering fra den private sektor og ODA, men der skal udvikles klare retningslinjer i form af en adfærdskodeks. En sådan adfærdskodeks kunne også omfatte nogle af de spørgsmål, som mange af udviklingslandene har fremført, såsom regional ligevægt i CDM-projekterne, syd-syd-samarbejde og investeringer i offentlige infrastrukturer. I Fællesskabet kan det stride mod reglerne om statsstøtte, hvis både private foretagender og staten deltager i sådanne projekter. Hvis regeringerne køber reduktionsenheder fra private foretagender til priser, der ligger over markedsprisen, ville dette udgøre statsstøtte, uanset om den pågældende regering har deltaget i finansieringen af det pågældende projekt. Det er imidlertid vanskeligt at fastlægge en markedspris, når der endnu ikke er noget marked. Fællesskabets retningslinjer for statsstøtte til miljøbeskyttelse, som skal revideres i 1999, vil så vidt muligt omfatte disse projektrelaterede spørgsmål. For udviklingslandene er det af afgørende betydning, at CDM tiltrækker betydelige udenlandske og indenlandske private investeringer. Foreløbige overslag viser, at det yderligere årlige investeringsbeløb kunne nå op på 5-16 mia. €31. Dette betydelige beløb ville være op til tre gange så stort som Fællesskabets årlige ODA i 1997. 5. 4. Klimaændringer og Verdenshandelsorganisationen (WTO) Forholdet mellem foranstaltninger til afbødning af klimaændringer og WTO skal ses i sammenhæng med det generelle spørgsmål om forholdet mellem miljøforanstaltninger og denne multilaterale handelsordning. Liberalisering af handelen og miljøbeskyttelse er begge ønskværdige mål, som burde være til gensidig støtte. WTO erkender udtrykkeligt, at handel og økonomi skal være forenelig med kravet om bæredygtig udvikling, og der er endnu ikke opstået tvister under WTO over handelsforanstaltninger, der er truffet inden for rammerne af en multilateral miljøaftale. EU støtter den anskuelse, at handelsforanstaltninger, der træffes i henhold til en multilateral miljøaftale, bør gives særlig behandling i henhold til WTO-bestemmelserne, forudsat at visse betingelser er opfyldt. Kilde: D. Austin et al. "Opportunities for financing sustainable development via the CDM", 7. 11. 98 (summarising the results of modelling exercises done by OECD, G-cubed, SGM and EPPA); Vrolijk "The potential size of the CDM", 14. 4. 99. 21 Kyoto-protokollen omfatter ikke handelsforanstaltninger som sådan, men afhængigt af hvordan politikker og foranstaltninger og Kyoto-mekanismerne føres ud i livet, vil der kunne opstå problemer med forholdet til med WTO-aftalen, som imidlertid vanskeligt kan vurderes på nuværende stadium. WTO-bestemmelsernes mulige betydning for gennemførelsen af Kyoto-protokollen bør imidlertid tages nærmere op i de internationale klimaforhandlinger og mere generelt i forbindelse med forholdet mellem handel og miljø i den nye forhandlingsrunde. Buenos Aires-handlingsplanen nævner udtrykkeligt spørgsmål som gennemsigtighed, konkurrenceevne, ikke-diskriminering og ikke-forvridning af konkurrencen. Endvidere kunne parterne indføre en klausul, hvorefter eventuelle tvister mellem dem vedrørende gennemførelsen af Kyoto-protokollen skal bilægges efter den bilæggelsesordning, der er fastsat i protokollen32, og ikke under WTO. Det bør undersøges, hvordan Kommissionen og EIB konkret kan bidrage til Kyoto forpligtelserne ved at fremme projektrelaterede emissionsreduktioner. Mulighederne for at anvende udviklingsbistandsmidler til finansiering af klimarelaterede projekter vil kunne tages op i Kommissionens miljøbeskyttelsesretningslinjer for 1999. Der vil blive udarbejdet en adfærdskodeks med aktiv inddragelse af udviklingslandene. Forholdet mellem foranstaltninger til gennemførelse af Kyoto-protokollen og WTO-reglerne bør tages op i de internationale klimaforhandlinger og i drøftelserne om forholdet mellem handel og miljø i den nye forhandlingsrunde. 6. Internationale forbindelser og forberedelserne til COP5 6. 1. Udviklingslandene 1 betragtning af den meget kraftige stigning i emissionerne, der ventes i udviklingslandene, er en effektiv indsats mod klimaændringer ikke mulig uden deltagelse fra disse lande. Ellers vil industrilandenes bestræbelser på at mindske drivhusgasemissionerne blive udlignet af en stigning i emissionerne i udviklingslandene som følge af økonomisk vækst og befolkningsvækst. Udviklingslandene modsætter sig forståeligt nok, at der sættes hindringer for deres økonomiske udvikling. I en dialog om udviklingslandenes rolle i bekæmpelsen af klimaændringerne skal der derfor tages hensyn til principperne om retfærdighed og fælles, men differentieret ansvar. Ikke kun regeringerne, men alle interessenter (miljø-NGO'er, industri, forskere og finansieringsinstitutter) fra nord og syd bør indgå i en sådan dialog. Endvidere støtter EU fuldt ud det synspunkt, at industrilandene skal gå i første række for at løse problemet. Resultaterne af en sådan dialog ville derfor først begynde at vise sig efter den første forpligtelsesperiode. For at få "ikke-bilag I"-udviklingslande til at deltage i en åben og konstruktiv debat må EU og andre industrilande kunne pege på et bevisligt fremskridt i 2005. Fællesskabet og dets medlemsstater bør endvidere forelægge en oversigt over alle de områder, hvor de allerede yder bistand til udviklingslandene i tilknytning til klimaændringer (f. eks. teknologioverførsel, finansiel bistand, Artikel 19 i Kyoto-protokollen, artikel 14 i Klimakonventionen. 22 tilpasnings- og afbødende foranstaltninger, oplysningsvirksomhed, opbygning af kapacitet og overvågning og rapportering). De bør også analysere, hvordan de kan effektivisere denne bistand. r\ Kommissionen er for tiden i færd med at revidere miljøvurderingsprocedurerne. For at sikre, at Fællesskabets bistand er "klimavenlig", vil den vil udtrykkeligt inddrage klimaaspekterne i de nye procedurer for de afdelinger af Kommissionen, der beskæftiger sig med internationale anliggender, som omfatter udviklingspolitik, landeprogrammer og projektstøtte. Af andre mulige forbedringer kan nævnes finansiering af særlige klimarelaterede initiativer i forbindelse med den igangværende revision af EF-AVS-konventionen (Lomé) og af andre budgetposter, der omfatter udviklingsbistand. Klimaspørgsmål bør også indgå i de regelmæssige høringer om opstilling og udarbejdelse af samarbejdsprogrammer med diverse lande. 6. 2. Udvidelsen Alle kandidatlandene, bortset fra Cypern, har bundet sig til emissionsreduktionsmål i henhold til Kyoto-protokollen34. Som følge af omstruktureringen af deres økonomi har de fleste af kandidatlandene et emissionsniveau, der ligger et godt stykke under deres mål, og de burde derfor ikke have vanskeligt ved at opfylde deres målsætning. På grund af kandidatlandenes høje energiintensitet har disse lande - sammenlignet med de nuværende medlemsstater - ikke desto mindre fortsat betydelige muligheder for at reducere drivhusgasemissionerne yderligere. interessenterne og offentligheden Kravet om, at kandidatlandene tilpasser deres energimarkeder og industri til Fællesskabets regler og miljønormer, vil være en drivkraft til nye investeringer. I denne forbindelse må Fællesskabet tage skridt til at bistå disse lande med at udvikle deres administrationsapparat og tekniske kapacitet og gøre lande opmærksomme på dette spørgsmål. Fællesskabet må endvidere i sine egne samarbejdsprogrammer og dér, hvor det samarbejder med andre internationale donorer, såsom EBRD, EIB og Verdensbanken, tage skridt til at sikre, at der tages hensyn til klimaaspektet i forbindelse med denne enestående mulighed for økonomisk omstrukturering. i disse Af Kyoto-mekanismerne er "Fælles Gennemførelse" (JI) både til gavn for kandidatlandene og EU. Sammen med EIB og andre internationale finansieringsinstitutioner bør det yderligere undersøges, hvordan der kan føres private kapital strømme til finansiering af klimavenlig teknologi, navnlig gennem kapacitetsopbygning og fælles gennemførelse (JI). Samarbejdet må intensiveres for at sikre, at kandidatlandene kan påtage sig det nødvendige ansvar med hensyn til overholdelse, overvågning og deltagelse i Kyoto-mekanismerne. Kommissionen har bestilt en undersøgelse, som skal give et sådant overblik såvel som forslag til forbedringer, navnlig inden for energisamarbejde og skabelse af gode betingelser for den private sektor, så den kan påtage sig sin rolle med hensyn til teknologioverførsel. Det er nyttigt, hvis medlemsstaterne kan forelægge et tilsvarende overblik over deres egne foranstaltninger, navnlig da udviklingsbistand fra Kommissionen kun tegner sig for 17% af EU's samlede udviklingsbistand. 34. Polen og Ungarn har et mål på -6%, de andre kandidatlande har samme mål (-8%) som EF. De kan imidlertid vælge et andet basisår end 1990. 23 6. 3. Forberedelser til den femte partskonference (COP5) Buenos Aires-handlingsplanen er rettet mod COP6. De forskellige dele af planen vil derfor tidligst blive afgjort ved udgangen af år 2000. Der bør imidlertid opstilles en række klare prioriteringer for COP5, så dette møde kan give mærkbare resultater. COP5 bør fokusere på emner, der kan fremme en aktiv deltagelse fra udviklingslandene, f. eks. teknologioverførsel, CDM, kapacitetsopbygning gennem ODA osv. Det er på højeste politiske plan i forbindelse med møderne i det udvidede forretningsudvalg, at denne proces bør styres og de prioriterede mål opstilles. EU bør udnytte sine internationale forbindelser til at formå så mange parter som muligt til at ratificere protokollen hurtigt. I betragtning af årsagerne til klimaproblemet bør der lægges særlig vægt på, at udviklingslandene inddrages. COP5 vil være den første lejlighed hertil. 24. __, DC O T3 ! -H HO O S > få OD n i l e d e d g U E CN CN "* O ro r- ro CN CN o ro O O O uo oo ro CN r-- -1 lo °^ ro i i/O r-" i CN i O O ro •JO CN CM i 00 CN i 1 oN i CN i ri oN ^1- uo CN 1 ^ ^ o^ "3 en H< ^^ en x> p t/o. 2 —! 3 '-^ T"1 O -5 ^ -< P 2 ON ?3 r f g n i l k i v d U T *- 9 9 1 l i t 0 9 9 1 • -H rN u. O <L) r< C! <-> o +-• i i s 0 s i 9 m 9 w —. -H - Hi >H CD n o i s s i ^ O i m i 0 |2 - ^ w s c3. o en. —i en CD o1- o Os ON "S "i ^H < <u eo -H> 5 <H CD o, > a > (-•1 o u •- = o • mm S •3: c« C« -= #£ 'C -S S O o' rf -* CO o" l/O o" 1 | ro^ CN" O •* I ro rr CD r-- —" in i 1/0 r~-" O^ oo" ro^ ro" i •* oo" 1 ro_ CN uo" • < *" ro" CN CN ro" CN i CN CN CN o" i o ^" O CN vo" ro" vo" °i ON" r-^ ro" r-^ ro" CN O^ • " f r" ~ r- ^f O^ °\ c\" o" lO CN r- ro KO ro" o_ r~-" VO r-" G\ r--" ro mm ro ro as ro CN ro r- ro o CN o ^f CN WO 00 o CN ON ON o ro t-» r-^ H -" »—H r-- ^f •* l> r-" CN ro ~T UO CN ro^ o" oo •* o ~ <3 r-" VO T -H C -; *-^ CN ro C CD 'C en <S "S CQ B U Q CN -o 00 cd J2 M en >> H fe O -o C c« 13 E 00 t- o s 0 (U CD -o 1 (U 13 -t—» HH HJ HH CD z 13 0B "C O DH cl CD '2 c« C/3 O op 'G CD > C/3 H4 S £ 2 ' P 1- o f ^t z + ffi u + o u <M CN p o p o I D. O 6fl KJ ca t/l 'S n. o X) Kl T3 U U O z 3 o o I o o C3^ O o o u c C3 O. O ir LU c^ o 15 ^ 3 c — 1- C < &. ' — •» 2 Q H^ S Bilag 2 Det relative omfang af de 6 drivhusgasser i EU år 1990 - C02-ækvivalent PFCs SF6 HFCs Energi Landbrug Industriprocesser CH4 N20 Energi Affald Landbrug C02 Industriprocesser Forbrænding i industrien Forbrænding i boliger Transport Forbrænding i energisektoren og forarbejdningsindustrien -26- Bilag 3 Fælles og samordnede politikker og foranstaltninger - Fremsrkidtsrapport Bemærkninger • Rådet (miljø) har med hensyn til fælles politikker og foranstaltninger ved flere lejligheder henvist til konklusionerne fra Rådet i andre fagsammensætninger såvel som til dets egne konklusioner (jf afsnit 10 i miljørådets konklusioner fra marts 1999). I disse forskellige konklusioner er der et betydeligt sammenfald mellem de fælles politikker og foranstaltninger, der anses for vigtige som middel til at opfylde målsætningerne - den mest komplette og klare liste over fælles politikker og foranstaltninger findes i miljørådets konklusioner af 16/17. juni 1998. Følgende tabel er baseret på denne liste. • tabellen nedenfor er punkt 1-10 fælles politikker og foranstaltninger og 11-16 / samordnede foranstaltninger. For punkt 17 er både fælles og samordnede foranstaltninger relevante. Fælles politikker og foranstaltninger er tiltag på EU-plan, som gennemføres af samtlige medlemsstater, sædvanligvis i form af et direktiv eller anden lovbestemmelse. nationale Samordnede politikker og foranstaltninger foranstaltninger får merværdi, ved at de samordnes på EU-plan. tiltag, hvorigennem er -27- n o i t k u d e r s n o i s s i m e e d e l m a s o t o y K r e d n u. t. o i m 0 9 - 0 8 n e d f a g n i n k n æ S å p s i r p e v i t a l e r m o r e g n i l d n a h r o F. ) 8 4 3 ) 8 9 ( M O K ( g o / a e r o K / n a p a J r o f n e d u r e a m r i f d e m r e l a t f a A E C A n e d f a % 5 1 - / + g n i n d r o s g n i n g å v r e v O i. eu W) S SS • ** CC G cs s- & WD O U O C eu T3 eu C "O i- O S Cl c« WD O tw eu K WD C ^! :- > •*- e/l eu c« 8 e. 2 i W -*- 'C S eu s- <U tf u eu c 'S "3 <*) C C« •- O SK i m k / g 0 4 1 r e n o i s s i m e - 2 0 C e y n r o f t i n s m e n n e g i 8 0 0 2. A E C A d e m e l a t f a ø j l i M r e l i b n o s r e p Os oo so Os O - 2 0 C f a e s l e k s d n i M ) A „ a r f e n r e n o i s s i m e r e l i b n o s r e p r e t u r g i t r u h g o t s d o g e s s i v f a g n i n b Å r o f r e t u r g i t r u h e k s i æ p o r u e s n a r T 2 4 2 ) 7 9 ( M O K - 2 0 C f a e s l e k s d n i M ) B d e m n e t r o p s n a r t s d o g l i t r e d d e m , % 0 4 - 0 1 i e s l e k s d n i m e d n e r a v s a r f e n r e n o i s s i m e - 2 0 C t r o p s n a r t s d o g i e s l e k s d n i M r o f n e d n i t r o p s n a r t y l f a r f r e n o i s s i m E o t o y K i t e g a t d e m e k k i u n d n e U E l i v n e g n i n k r i V. t e l å m e r e d r u v t a t g i l e k s n a v e r æ v r o f r e d e n n e d f a g a l d n u r g å P l i v e s l e g ø s r e d n u n e n o i s s i m m o K d e m e s l e l e d d e m n e e g g æ l e r o f r e l d i m e k r i v l i t g a l s r o f e s l e d i v d u t e å l s e r o f - n e s l e g a t d n u 0 3 ) 7 9 ( M O K i , ) c a r t i l , l. k t s , 3 1 l e k i t r a - f o t s d n æ r b y l f e t t a f m o t a å s g o l i t r e t f i g f a t k n u p f a r e r e d i v e r n e n o i s s i m m o K å p r e t f i g f a f a e n r e s n e v k e s n o k f a e s l e g ø s r e d n u t e r e j l a t e D ). : g i d r æ f ( m u e l o r t e p t e j r e t r o p s n a r t s d o g t s d e b / r e g n i n t l a t s n a r o f e g i l l i v i r f f a e m m e r F s i s k a r p g i l u m g n i n t æ s s i r p v i t k e f f e g o r i a F 1 9 6 ) 5 9 ( M O K t r o p s n a r t g o t m m a r g o r p s g n i n s y l p O l a d o m r e t n i g o t e t i l a d o m r e t n I 3 4 2 ) 7 9 ( M O K m u e l o r t e p t e j / f o t s d n æ r b y l f å p t f i g f A <N a r f e n r e n o i s s i m e t r o p s n a r t s d o g j e v Å8 cu 00 -o Cl S -o «3 Cl 00 G c« 00 00 ~o o fe G CU IH CU S a • G CU °* fe Vr &D T^ 42 og æ tg u S <+H 00 CU °o3 -o <>03 Di cu 60 60 • ^H t/5 > cu H* to -o JA ri cu tH-» cl (1) '5b d cu H -H CO ^0 Cl • H Cl -4-» 00 O S o CH cu. 2 cu o CH oo H-> 1) •> '+2 CU O CN 00 Cl • »-H IH M B O CU Cl > 3 ri cu CL) 00 °03 UH 00 -1 IH cd CU T3 Cl &0 & cd 00 =3. SP § a >-i O 60 < +H 00 "o G CU 5b CU G CU 00 G 03 00 • i-H CU (U f! < cu C+H cu '5b H4 cu G W o co OS S O ^ »03 CH 03 _H 3 "O - a 00 CH 42 oo oo IH O HH 0 0' cu 03 1 i JG S G G fe cu 00 O G 'G > '5b c S -S +-^ - -H !H 03 G "3 fe U y S cS 2 >- cu 00 G C HH ^ '5b g 00 cu G S E ?! 03 -H > < C/3 fe W oo. O ^H C4-H 00 O S ^G CH 0O ^ IH CU G G G o cu W CU 00 i i 03 r<-) in 00 « in 00 Os 00 o obc^ G ^ r CU ti s >H ~ CU »-i & cu OO ^ ti )S oo ON -o <4-H 03 IH ^H oo cu f^ 00 3 IH -O „ IH CU o 00 t+H * ^H • <-H G "71 t* <U <l> IH -*-* O TJ CU G G OH CU CU G O Cl o Q G -M 03 CU ^ Xi 00 K c^ G « HG y G CU s "S S <£ o qq æ ^ c ^ — 'ob >H cu G cu G w I J^ m cu. _ G cu O o3 " M , CU 0M CU CHH —3 00. 2 ~ 13 00 cu cu G oo 03 00 43 cu CU 00 "cu S CU O 00 00 '-2 c 00 M cu w, 0 0^ 43 13 o ^. 2 03 o 42 3 > o ^ Cl *t3 oo -S B 'G « fe G CU Cl -O CU _> IPH CU 5> CU oo -ti C 2 <+H _2 00 -2 S CU o C/2 CU fe 60 «J 03 •s g. S (N ^T +-> O CU ON G w 9 S oo 00 +H 00 oo > -O o3 oo &b oo B +-> o 00 ca G O CU oo >. , cu -^ 03 • * -^ 00 G "03 -O CH O ^ E " £ tS <a. G°"G oo ^ CH • t—t > * 03 c 'S CO —- '•*-' CU co <u C CU ,S 4H T3 < +H G CD T3 IH CD x> Ti G OS Os u-, C/) r~- ^ co w *o VL 9i oo i« 'tC § " p, 'oo 00 cS O co 03 G f ,*S O cu U 2 00 T3 s G G °03 •g « CH s Ji g £2 -4-> IH c fl C/3 X) fe C/2 oo W G " CO CO OS OS 3 CN (N M C! 1 U ro vO CM co CM - a "C i- 0> OS M S Vi S c« i. O te _H '+2 00 G C+H 03 cu oo cu > HG CH 00 oo. 2 ^ ^ & -a G — ^. G (D o3 03 H VH MC h CU 00 G -G -O IH 0 00. + -! ^HH IH — HH. ^H 00 CU 00 00 §| c2 cu 03 G. 2. 2 § 00 H -O S • — cu oo o J^ 13 X> _3 00 CU > oo O TJ cu CU a cu 00 ^H CU G CU o <+H G a> B o 00 ^ n> r/1 - Ti G W HH -O Os Os O i4 M3 CN OO Os o 60 G G 3 00 cu J-> CO 1) T3 003 Pi h—t w > < r/i r- co l~- ON <+H 03 CU a a CU IH UH J4 cS <+H 0) 60 IH CU n o. 23 00 cu > G (T| 00 IH CU G cu c CD w cd to •r CO > CD •!-! c bO • i—i TH °cd. *=~. «l o cd &. w ^ £ =3 -S CD • ^H. S q=i _ CO. 2 x> £ 3. ^ - ri <U DO -. CD CD o Os OS 00 42 "CD •— & CO CD -+> C! CD > UD = > te - * •< c« c P c« O) tf bu c« C c« s- o Z o -Cd O, co ^ "5 x CD O w es -o CD & ts o <L> bo =3 co t+H cd CD -S? t+H CD 00 9 £„ > ~ 2 « s 12 c H H CD 3 ^ OH CD o c o c 6 CD co u u 5 CD r1 S W CO TJ -. C i- CD CD a c > CD »cd OH C CD 00 C '3 > s a <*> £ £ > (U (U XJ X) H " CD o o Jo P cd O •2P S 'Z « R § s "2 u "3 »> x 00 "2 cd co 00 ,g CD C o OH CD Q CD G Os ;-. H-H CD cd X) a •- CD & £ « & 3 4 _- CD X O OS Os DX) £3 CD TI C CD »cd -+> CO CD X> CD 1—-1 cd S -l O oo o oo O O CN n cd CO 1- CD u l -H CD x O ^ O bO O co CD s-T CD c qd Jd CD g 'bo H O JM M CD g c3 3 S > > >i O CD IM cd CD T3 cd T3 C cd -S O fe CO CD H—» CO T3 O CD -o a H —' oo cd CD T3 cd 42 t+~l -^ ti CD •-*, »cd T3 Cti "o -C i S CD S go CD C bO CD 00 S "O OH S U oCd XI ™ - 1 -1 CD X 00 o CD ,0 cd g O "S > T5 CD iS -o Q DO DO C & 2 03 --i S "-1 'S. 2 c >; O "O O. cd CD bO cd CD > CD > _ > OH w t+H cd CD co X CD OH OH c CD bO "S -o >> b O^ CD T3 T3 JS S 2 g «S ,0 o cd ^ X co DO S CD • -3 o CD o T3 >^ co "2 LH X 'S T3 CD C O X NH X CD 00 fi O CLH UH HH UH VO CD -o °cd ^o UH OS -d CD g ^ bO < OU u OH 1 OH •"^ CD TJ C S CD "2 - T3 -^ +- «. £ Si1 G 5b >> kn c« CD O C CD CD XI ^ CD CD «^l CO I •" cd 00 C CD -C ^O 00 O CD CD -—I C CD cd -o co -~ x ^ 00 CD bO S O DO C DO 00 •a <s « > 5 -g c 5" > O CD hJ X! bO o r^ ^ CD 00 "cd 'g li S-H bO CD 00 -d C. S X! C > (N OS CD 5 CD ° M. S'S ^ > •fa S Q S > • UH w (N •* <N ON aj C > CD CD X3 >, ^ CO bf) O kH CD cd cd OH CD •s CO _CD "S a o CD > CD UH W r~- lO <o Os S-H <H-H cd O bi) CO CD J3 CD -*—• - 4 —> IH XJ •e 0 UH H—» CO bO T3 O =3 e l a i t n e t o p - s e s l e r a p s e b WD £3 1 s- > t g i l e d y t e b r å v l a h. 1 f a n e g n a g d u. 0 1 0 2 g o 5 0 0 2 9 9 9 1 f a % 5 7 : g n i n d l o h s e l l æ f s t e d å R f a e s l e g a t d e V - d e v t e v i t k e r i d % 0 5 , % 5 7 l i t t e d l a f f a f a l e d n a , 2 0 0 2 s i v s d l o h n e h i ) % 5 2 g o. ) 6 1 0 2 ( % 5 3 ) 9 0 0 2 ( % 0 5 , ) 6 0 0 2 ( g o I , K U r o f n o i t a s n e p s i d s r å 4. E 'C »2 +* C« « W c 'C C/2 S o s- t i. IL, 4> 0J3 #C 'S c« c es s- o fe C Z s e l l æ f n e d f a m r o f e R m o e s l e l e d d e M f a e s l e g ø s r e d n u s n e n o i s s i m m o K k i t i l o p s g u r b d n a l - m a r g o r p s g n i l d n a h e v i t k e f f e s g n i n t s o k m o - 0 0 0 2 a d n e g A r e d n u g n i n d r o r o f l i t g a l s r o f i g n i l k i v d u m o r e t k i r t s i d d n a l e v i s n e t n i e r d n i M - r e m e t s y s s g n i n s æ r g - t y n d u r e d o f t e g Ø - t e t i v i t k e f f e s e s l e t 7 g o 4 t k n u p. f J 0 0 0 2 a d n e g A t e t t u l s f a r e e n r e n o i s s i m e n a h t e m ? 9 9 9 1 e k s d n i m t a r o f r e d e h g i l u m r o f n a l p s g n i l d n a H r e n o i s s i m e n a h t e m f a n o i t k u d e r oo Oi g n a l l i t g n a l m e l l e m å p r e g n i n k r i V. t g i s. 5 f a e s l e g a t d e V m a r g o r p e m m a r l i t e t t ø t s - U T F - i g n i n k s r o f , r e g n i r d n æ a m i l k e n r e g l ø f f a g n i n d ø b f a l i t U T F - + i g o l o n k e t e n r e s s a g s u h v i r d f a r e s n e v k e s n o k e k s i m o n o k ø o i c o s å p n o i t a v o n n i i g o l o n k e T - - U T F. 5 t e d f a e s l e g a t d e V m a r g o r p 1 g i l n v a n , n e n o i s s i m e - 0 2 N , r e l i b i r e r o t a s y l a t a k a r f l i t n e g a t n y s n e h r e d n u å p e n r e g n i n k r i v r e s s a g e r d n a f a n e n o i s s i m e t e g a r d i b f a g n i r e m i s k a M r e d n u r e t e t i v i t k a - U T F a r f l i t m a r g o r p e m m a r. 5 t e d m e n n e g e n r e g n i n t æ s l å m g i l n v a n , i g o l o n k e t y n a m i l k f a e s l e d l y f p o o bfi M CO c« i- & td t: & C/2 to > <a X <o X S-i <D Q f a e s l e k s d n i m l i t r e g n i n s ø L Os bo 3. 2 ^ CO TJ CU s & co _o ^ _- bo r^ CO + -• > H •c fe -d i »H CU CO >^ CO bo o bO cu SJ 03 > -c cu CO CU O bO w CX bO SH CU 3 CU <+H Sb * « « <S CU c« "O —' 3 CU e>o "2 cd cU > cd 3 > TJ 5 § •*-> CN ^H 3 CX 0) CU CO > cu SH >. o •S ^ CU r -5. -H s? £H ^ 3 «» CU +-• tu -i b 0= 3 3 u fe o t fi > w bo S "+^ cd ™ I «. J £H O " - I— WJJ OT c s ^ fe ti fe C R fe cu ct| o c , fe <u S ej V3 K O c2 ^ cu. 22 T3 ^_ cu ^ | <L> fe ra 4-> Cd TJ o w cu TJ ocd CX cu 3 bO cu O bO i. a v cu S SH cu CO TG cu TJ CU cu °cd 55 M cd a 3! $ 2 cu 3? cu w -3 X Ss x CO cd bO CU T3 g bO _ o -^ 'Bo C" tu I-n -t-> <L) S^ O ^ Cd O O S "5b «£ g o -s S U ^ « ex +=! > <u "? 3^ (1) T-3 »cd o bi) S-i cu CU ^1 X) (1) a cu Pi 1 Oi) Ti S (l> S-H cd > TJ t\> > S-H O W-H 3 <1> Ti S <H-H cd cl) -3 Ut 3 Ti CU TJ 3 cd TJ CU a SH U-t O cu SH fl) Ti r> bO O ^ bo SH (U 3 cu G 'S i. c« C/> C es C P M 053 C ^^ T3 VI = 1. fa- cu -. WD C c« S « s- o »cd O CX CN cu • ** <^l CO u o CX -f C/2 <U O -° '3 s§ K ti CU TJ CO •I TJ cu 13 < +H cd S "O <u cu cd b O^ TJ O o 3 CN t: Ui "^ w ,o c o3 S _ £ •" J CU M c fe o ^ rS fe S CX cd fe, b 0^ cd VH -is cu Cd CU Q 31 -S rt (^ CO -S TJ CU - CU. 3 J TJ g u ol § S3 I cd bO o W c2 O ^ IH Cd X> CO CO ^ ti Cd pq. -H C ^ £P cU -O g C cS CU ^ Ti CU c i£ cu ag. -H b0 S-H CU C O CU ^H *. , q cu «+H 3 S-H CN r-( -O fO 35 CX fe « -SJ bO 2 ^2 "S '§» CU o. g 'g1 s L_, CL* td ^ - TJ > i CN r<-> oo <^ bO ^. S P 3 2^ S o ffl fc4 bo ca cu fr. ^ 00 cu 3 TJ 3 <1) CO cu » fa > > T3 CfH cd cu > cl) ^ bO S p-1 a a cu SH fcAO- CN v 3 2. P w • — (1) Fi n > ' ti d J2 ON O <+H 03 bi) c -O O TJ * -i fe cd C CU t/J cU TI £ CU *> c- Cd ' oo i-i CU fe <u cu -O c C bO c> S TJJ cd cu S o cu CO cu (1) Tt TJ CU a CO C CU O CO CO 3 g O 3 O 3 T3 O — CX cu a •— cd cd S-H cu bO cd S-i T3 T3 3 3 O 3 T3 O — CX cu g s- cd > cd Si <+H cd S O • -H CU a o - 4 —» CU bO cd CO c2 1^ o s O ^ OO O S O ^ t+H cd cu CO "cu 3 T3 O 3 --3 cu M >, ^ 3 TJ cd o -t-* fe cu CX bO w S g cu fe 3 > f= C g S ^ * +-• cd —< -H-» S-H CU bo 3 s-1 "3( +-) (/i j^ cd O UH ro o o cu 1« <C cd °cd b0 fl CU C CU H—» O & •e o H-H 00. 3 o, 3 S o o OS •—' cu -i hu bo <u <u -fl "53 +3 ••s * S T3 OH 2 C/5 %fl DI) O Q. S 5-H CU 13 cd CU Tj Tj CU (3 CU > O OH <fli -* M CU - -d S S « -o <*> ° >-* fl Æ I ts. ® TJ M s s a <+H CU LO G" Os o IH CU 13 <e cd <+H cd cu C« OO T3 2 00 1 oo 00. fl 'C r >> O H—» CO CU _> CU HH SJ3 G 'G z C es - C • ** 'C Vi g CU u cu Di s« o DX C vi C « s- o tf u z +-» CD t+H (S CD t/J CD H—» W C/3 -o CD i CU O0 CD 00 13 13 -4-» C/1 S ri) F« bo cd > CU T> CU S cd <+H (1) bi) fl a o cd CU 00 If! 00 13 S CO 00 oo IH fl) Ti fl O, 00 CU <U T3 cg u c 'S c«. fl TI! -*-* O. _^ oo o £?£ • S <u 00 s— C CU cd c X CU CU — -3 < H -H cd > cu VW -cd rn Dl O 4 -1 cd s= ox O &. bfi 53 oo C <~ 2 fl CO bi) - fl ^H CU I r-l. S o »cd — CU b i) fl t+H 0) oo bi) r^ cd OH i -H cd bi). 2? fl > o CU -S Q^ cd fl 00 o CU fl HH CU DO CU G. -fl 00 •%£ c2 M ÆH •p ta HH CU cd -o 00 cd ^^ CO fj fl cu ej HH 0) > o fl CU MD cu 00 a fl '5b < +H cd O Ol O <u oi ,o 'w <+H cd 00 HH CD c« S 2 fl "O g, cd D O g 13 <U fl " rj co 00 <0 > fe O • q ^ OH cd OH. fl 00 CU ^HH CU bo o cd 1 bi) o X> fl S O HH bi) fl C W r/l CO -4—» OH w > H-H CU C oo CU i- CU bl) \-O m bi) o x> fl <Sf O 1- ro (N OS O -5 CO bo "H 4-H cd bf) G ^ -- > °cd O- • ^H O AH •c O OH fl cd ) -H H « CU ** JA aa S'S «J 2 CU -O rfl fl >. +-• fl a c <u S o co cd - i? "S. 2, fl ^ -fl o ^ 0) f-i <+H X -^ fl oo 1) fl r/l kH fl CU T3 fl (-H bi) CO 3 <U CU "fl "S 5 "5 » ep CU OH <4H CU Cd < t; bo V bo o kH -K o o, £ OH -73 oo oo oCd S 33 o oo 0 0 - J- c + 'S o" ^ - O u O 'S 1 C/3 G o fe K op u G § 00 -—< Cd Cd C/3 > -o • r; <u -^ o •c o GO VI 2 s •> ja si G ~ 00 CD CD • S SH § o o fe <D C/J "S r° '57 x> £ T3 3 u- <u -o § • FH 00 CD td •+-» 1 > -** i. C« O +* 8 £ c "S. 1= - oR a !2 'C S ~ a. 3 > 2 C+H IH O. — ,>H 60 XI. £ >H 00 Jj > « 1-1 cd S-H CD Vi Vi cd 00 <u SH <u +-1 T3 <D e ti <u 5 S O c3 M -G 60 C ° 32 oo 2 G O ;5 •a =5 c -o O cd >H 0) Vi 00 C/2 SH (D T3 G 3 VO fe t/3 00 O U fe fe u fe X ta i T3 «4- 4> tf •- o W) c 'S -*-> "« +* en c SS s- O fe <+H 03 <D G ^ cd h CD rG C o +-• u £ oo. 2 •S s •s u <D G c/] CH cd SH fe <=0 O CD fe HO C £ t- 04 CU o C/3 00 O 00 tH -O -d a J3 "C3 OH O a S-H CU 00. S -a a U c<3 Ri CH-H ( -1 CU 00 a a +H C/3 C/3 O es CU t/3 CU cU CU -O od C/3 a. 2 a t/3 O i cu -O a 3 S-H CU J3 cu CU 13 __. « a '5 > cu a 3 _ ^ S-H cu 173 cu 00 c3 "cu -o CU a cu C/l a r 00 CU a CU > o cu H—• CU T3 — O > < b0 O IH CU cu •C/3 c+3 c^ 00 ^ ces ^3 £P oo a. S a >. "v 'C S > ^3. Si, -o g ra D ? S PJ u o -2. 2 cu a "o4 IH °° OH r<*T •* 1 —' o PJ o a o ^H "-H 1 ' S-H CU 5 CU "o1 OH O O ^^ Si cu 4^ cu o S-H OH o 00 DX) O "o OD c c DX) o S DX) 'S -i »i k. 2 i DX) O HH !£2 'S 4> H— s s PS C/3 00 5 1 CD O a 13 45 cd w 00 fe co Sa 43 •<a > 6 -s 2 -S O o S- |i a kH 'S 3 bfl -o §1 'S cu DO !U T3 G cu a ru g ,o ^ !+H P (U T3 ^ C30 O — cu o '"S s 5 ^ cH * -1 ^ > O ITt <-t—1 S-H cu a o • ^H C/l r/l CU CU C/3 C/3 CU O O fcH 00 C cu T3 O ei a C/l a CU '•6 o Pi u o &H £ c« c cu o C/3 C3 CU CU •r- <\i ti t3 OH O i- JO 44 C/3 C CD OO <U CU *£ 13 Cl cu +H o OH C/3 GO C c/j CU C s- cu l/l c/3 cd 00 I/l 3 43 > c3 > OH O <s a 00 cd. s o. H cC »H cu c s £43- 3 OB O "o c 44 CU 44 cu cu Si 1) 00 O <u Si CU C »-i sj ofl "> »cd O, si CU c/3 t/3 CD o o CU CU Si O Si C3 44 00 •- a ^3 >—< c & oo c« o g "13 ° Si"5" 00 4) C S-H '3 oo 00 O °ccj H—» o > 00 O 3 00. s 44 CU 3 OB O C! CU -o v> CCj 00 t/3 > •. —i S-i -O -H oo. 3 'C cu o Ud •S S s s cu > ^ S O W O a C\ ^H CU M cu ' o1 OH •* (N PJ m cu o WD % DX) WD cu a g a 3 o CU co 43 cu 5 U es S DX) O DX) O O C cu H »* CU es u <u -•H DX> O • s- fi 3 S es a v35 s cu "o -tf o o i- c o DX) O s- cu DX) #a 'S s S DX) S G T3 cu s s- cu "•*H es H Q O S-l cu cu u 43 CD c/3 3 -*—» +-• 00 CU C* SH CU 00 C 'S M c/3 Si O PH s SS L. DX) O •- O, cu S & es s- DX) — S r /l r/3. O Cd fe DO fe cd t /3 (i) OD C c] 41 m u fe cd d. —H •s y « c HH !\> O cd c« u 00 d 'S • ri i-T 00. id T3 T3 O J3 _0J) S OD Cl n cd UH 4—» Ofi o Si <u 00 Cl 'i 1 o 41 o Si C si <u > S-I 'i I cd d O 4 -* Ti CD Si -o PI 3 Si Æ ^-^ •— T3 CD y »-i t/3 fe O DH fe cd 01) C T3 cd > a i) fe* ,. —s W <U <-t—i cd CD c/o <D S cd S ^3 ^ fe cd 0(1 C T3 cd 1> OD M m •— u -d C 3 CD o cl o. y s _o 'o o r/3 ru S-H CD •4—» <1> C 1 ' o5 &, S-H tf f1^ H—1 Ti a O 1 es E t- rTi T3 -i <+H d ru t/3 ty d on d cd 00 • 1 1 3 ri T3 (-1 CD ON CD d CD OD m +-* CD T3 CN <o i S-H d %-H 3 •4-J H -J. a - fi o Si H i4 ri> ' o1 S-H DH rs| <N i 00 d cd OD O C o — OD OJD C o "S &c 5 T :5 « a o 5 ^* w »- o ^ ® c O t/5 4-N H*rf 0£ v3 CD <D Tj C CD m r/3 3 - 4 —» cd 00 H-H CD Di SH CD »cd 00 d 'S M m O fe s « W) o •-c = S « T3 S OD O S-4 CD CD T3 »cd S-H T3 a CD •~ '> <D a o C o <+H cd OD _d 'C CD s- 3 > r/3 'a o d o M O Si CD a CD +-> t /l >. a o o OH cd w Si d »cd OH S-H CD 00 d 'S "cd -4—» r/3 d cd S-H OD O S-H CD 'H—> o & ' OD "o CD s—» -*—» <+H _3 H-H cd 00 _d 'C -o CD -O o UH 00 o i-* fD OD "o CD o OH Ifi c cd Si + -» CD fe fe. fe* fe CD CD Si CD fe cd a OD d M T3 i-> o c- VI & « s- 00 • i-H 00 T3 O o +-> t/3 CD OH S1 fe cd C! <u "53 T3 Cl CD > r /i S CD CD •— 3 O in m CD t-H "O CD S "o ) -H • 4 -* Cl o ^ fe cd 4-» CD m "S 4-» >> C -o 3 SI CD • cd S -l CD r/3 fe! -5i) jo *o O fe fel 3 Tj O Si a fe • i-H -D fe cd cl 00 C T3 '5? X) si O fe <L> en in cd a o *D r/3 fe j -T CD X3 M ' OD Si <u d <D CD T3 d > T3 CD > fe cd 00 #g T3 !-) i* UB o OD s S-. X! T3 e « v3& , s -o d '> (U t/3 t/1 cd d d o IS "o S-H CD -3 ' BD S-H CD C (D d CD > CD > O. d S-H CD OD 'S cd -*—i r/3 r^ cd S-H r/3 "S H-H '> _<D 'ob S-H CD g w T3 C s- —> *^ OJ ti J JJL S-H S H i C 1) i K 5b &o Æ S-H T3 cd -< DH r- ^-H. S •—I o in O <N - -H ^ O ^ ^H PJ cd — t» Si • -H r^ OD OH '-' O ' CD +3 OD C « CD -g ^ <" dl (11 » M g H -° "CD CD Ti. 2 S > -^ cd g u o K cd P> fe S- «S Ol -* S a 0) ^ ^ • pM 0) or s- S fe »cd O, 60 _C CO <U C! •— 0) CO co Cd 60 CO ri. ri > 60 O ri •^ M ^ CU cu > 2 •-ri "55 £ 'a <u cu J-H 00 co. 3. 5 o •^ > -" 3 CH-< 0 13 rt C/3. S a 1 S ^H -O Cd -^ W S-? • * jy d n u s t e g Ø 60 O cd u C/3 =3 en VH CU -O O -HH CU 00. « 60 ri " ' o O Vi s-< O UH CU CD -HH C/3 CO -c o OH C/3 CL) > '5b •~ <u ri <u <+* cd DO. c '> C+H C« 60 ri C Si cd oCd o, CU -4—» 60 CU <u ri c 60 60 C <-HH _ri CU cu CO CO cd 60 CO ri _> 'C T3 <+H cd 0) CO S3 S CO C l I WD T3 O 4j ® 5 o « c c« O , > £ Vi Vi Vi • *" C v « 9S O UD i- s- c. c o WD gf 3 "C ° « "S M ^ « S. S td - 4 —» 3 co CU <* CO ri td +-» C/3 cu 60 O VH cu ri •2 „ u. 2 -2 H-j (U CU -^ cu "> ri -+3 (U ^i 60 cd •« -^ !- CU a •s CS s- WD O c. g- WD c« S- ca vi WD O «-« 13 P 3 = -* CU •SS. 2 - A e WD «u -j3 fc WD SS cu -* o ri 1- o » ja a 3^ ri cu T3 60 ri 'ri 60 cu CU X> 60 O S-i CU -O cd M rH CO CU 60 ri 60 C CU -^ ^ (L> 60 •£ T3 CO CO ri <u & co C. 60 cu. s a »cd S o C+H cd S-H W ri O '•§ •s O ri o cd 60 VH 60 O cu ri _o CU o ri _cd "cd -O CO cd 60 ' co CO CO C/3 3 -H ~s - ri _> 'G T3 CU. S CU O <u co co cd 60 co 3. ri _> 'C T3 OP O a cu CO cu +-* CO "cd § M Os ri ri CU T3 ri c cu IH C+H CO O cd ^4 CO C O -*-» OH O CO cd • O U M-H cd cu CO cu 60 S O UH cu -o r3 60 — cu 3 cu CU ~n £ !-H cd > CU > C+H cd 60 n M > 'U 'HJ CU T3 ^ V. S a cd — cu -O ro UH "2 O < , i. S CN i o WD ri cu -d WD ri cu 5 E s 5 c -S 0 83 c« i- cu WD WD O t^ M UD C3 g WD -S £ 5 S ^3 » L W S =» S >• ss " iS A n WD C. o b. cu H— W3 I /I -o S cu >^ Z & cu +H i. «t M- <M S ^ • Ml"" •5 s : WD WD O o s * ^9 I M^ >. W3 "O IU CU i- cu S H '- 42 CU) d cu "cu cu. s? 13 cu > CD > CU co b fl ^. S w 'c '3) co O "o O O £ O S CM O o cu M co Tj T3 CU a bO a CU T3 bO cu cu CU TJ cu > cu > cu CU '5b !-H cu c cu cu T3 Cl <u > -o CU > 03 a bn cu Cl co fr 'S cu. 52 W cu S Cl X: cu I cu CO cu -*-* >^ C TI 3 bO cu > cu bo 0 "3 c. 2 - 4 —» '5b _o "0 c <u H bi) O bi) C -r> d > -n f* i-T (1J <C CU bO Cl • w-H s CO S-H CU cl •— X 03 c _o T3 O •— & <4-H ti (1> cu _> cu cu ti cu s * O *r~* 3 X CO TJ 1 bi) O C co S d 03 CO S -l '5b — cu ej cu * bil C °S bi) -5 cl 0 '5b — cu d CU * * o •S cu iS CU a 3 2 ^ p-, 2 o CN 03 t—1 m' p-j CN 00 W ^ >n WD br 0 ^ c« = 0 s n -i Q. ^ bi 1- cu S cu > +* -* « 2 2 = ^ c +- o bu "S ^1 -v5 C/J CU u "K S >> o co C O S cu M bO Q a ™ s £ "5 bo d —1 '-^ S S d °0 rd "hh •g bO -2 2 = Ja D '-s S « I-I Tj 03 CU C/J "cu t>o S <s CO cu <H-4 03 o cu T3 C CU C O OH S O M co 'S O CD u s OH VH cu OJ ?"> cu co / CO c 03 DX) O 3 fc > -X X -o D o (!) bi) ;X C <i> -^ H-J S-I CU bO 0 O •- CU CU CD d. C Ci_l « cu CO bi) }-H CU bo rH. 3. s -3 C d ts « o ca •a c CU G -^ M o M d 4 -i in 03 03 bO bi) co d d t;. in. 3 '—' d ^ TJ '5b S > s-i. O '2 ^ ! < §* 1—> 03 CU <4P cu a ^ CU OS TJ C3S 13 "t • tin ^. O. 5 CM ^ CO cd „ •* 2^ fc (N OO CO cu c* 3 +-* 03 00 CU 04 bi) O !-H CU C! O cd "bb S cu > d -x) cu ^ bi) 03 = S « bi © g o. S I cu S u. co O C cu aj "Si t S'S _ ^^ « -. BS « S fec PS « Æ > S v38 o 03 _g 'C <L> -o — ti S-l '5b o <u 00 o M ti CO 03 U ti c O CO G 00 o o o O u O '5b 03 t5 00 I/l 00 1— U > 03 "i <u. 3 >> t|_i CO æ g C O ^ > T3 p o <ti -^ OH 03 • - O co <L» 00 S CO. £H VH —H JJ ^ "ri XI •S <u P > d ti o > ti V- —3 <L> 03 -° cd •2. g » cd JZi ti CO ti ^ a 1 s 03 (U i- C ,o 3 "o1 ~ ti 0) & B S B OH S I =3 GO Pi co C/D <+J t> ed 00 O ^ <u ri o ^ 03 •— ii UJ • * —• -^ 00 'C M g. 2 -t—» "£ fe « "S +- ^ S jj « o 2 'S '»- a o -5 c o ^s ^ S C/5 S 6J3 «. s, a ^ '-C 2 « s- C! ?• •- u o V) — ja o o c •*- es o 4) fe 3 S 3 O S £ o C a E. 2 O i- g - t- MH «M s & £ I- S 1 S J3 »r> ti«: U 01 £ S. o- s" O' •o* « v33 CC •O 03 "S -O -a c ca vi <u -a o -2 c > c S o c o i- cu +* fl in W) S l« l> » •^ o to o 8d to o P c cv 3^ o o o •-. c 1 o o >> X Bl) o • ** i C o • < -> •* SS 0> 5 « u T3 1 b£ c i. -B e « 85 g ^ — m* • ** 5 -** >> c rz* •* • •M I- U> o O- D H to s- o s« S c« !~ er o c CV & S « l. in 60 'C _aj 60 u 60 O 'eb _o o < 4- CO CD CU 60 ^C E > gy O E g n i r e d i l a v , e n r e n o i s s i m e f a e s l e v i r k s e B r e i g o l o n k e t s e s l e p m æ k e b f a OU _o en > C3 —. 2 C0 E <u >i gy O 'E O i r- oo < < •— • • T 2 S OJ en o. 60 C/1 s o p 60 O t O o. en t- r- 1 U X) en r- _o ' en CO 'P g n i n g å v r e v o d n a r b g o - v o k s l a b o l G r e m e t s y s s n o i t a m r o f n I r o f r e j ø t k r æ v s g n i n t u l s e b ; g n i r e d r u v k s i g o l o n k e t , r e b a k s n g e r e n n ø r G g n i r e d r u v t e r e r g e t n i 60 _P 'C _0J "S -o o E cd C O '5b cd OD 'E oo o 'É o 'E in • — "o en O 1) cd 60 O <D en en ca 60 en 3 1> 'C Q -a -P. SP 60 >, T3 -O <D ® co 1 < CO Cu co r e m e t s y s s n o i t a m r o f n i ø j l i m e l a b o l G t> -t-» ^4 0> Q. en cd Q —i E < 4 -l C3 60 _P 'C <u 60 <L> +•* •o -P 60 '-P 60 >> -a ti X> to •— s 4-< CO s- eu S S IV S « J3 CD PQ. 5 ( g n i r e i s n a n i F ) m a r g o r p e m m a r c 2 o "c? 1. o. U to to o "O o05 •- E o en ex 'S -i »5 !_ O to u V ns oes l. S o E IS -_ 613 O I- 0- ; e s l e d n e v n a l a e r a f a r e t k e p s a e g i l m u r e D 6 E o i < co - s e s l e r a p s e b i g r e n e , r e m e t s y s i g r e n e e d n e r a v d e v , r e i r a n e c s i g r e n E r e i g o l o n k e t g n i n g å v r e v o O vo ° co Y\ *~~ ON OO — i i t~"' l i & 3 3 3S - l a e r a g o - s n o i t a t e g e V k i m a n y d s e s l e d n e v n a w 12 15 '5b •— D C 0) T3 C <D u ca > -o > o o. en C cS -t-< 60 O '5b 4> C w 1^0 ISSN 0254-1459 KOM(1999) 230 endelig udg. DOKUMENTER DA 06 11 14 15 Katalognummer: CB-CO-99-253-DA-C Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer L-2985 Luxembourg


title: 1999/376/ΕΚ: Απόφαση της Επιτροπής, της 19ης Μαΐου 1999, για την αναγνώριση του πλήρους επιχειρησιακού χαρακτήρα της δανικής βάσης δεδομένων για τα βοοειδή [κοινοποιηθείσα υπό τον αριθμό Ε(1999) 1305] (Το κείμενο στη δανική γλώσσα είναι το μόνο αυθεντικό)

eurovoc_concepts:
Denmark
beef
cattle
database
health control
labelling

formats: html pdf print

text: 9. 6. 1999 EL Επ(cid:3)σηµη Εφηµερ(cid:3)δα των Ευρωπαϊκ(cid:18)ν Κοινοτ(cid:22)των L 144/35 ΑΠΟ(cid:4)ΑΣΗ ΤΗΣ ΕΠΙΤΡΟΠΗΣ τη(cid:13) 19η(cid:13) Μα(cid:18)ου 1999 για την αναγν(cid:24)ριση του πλ(cid:29)ρου(cid:13) επιχειρησιακο! χαρακτ(cid:29)ρα τη(cid:13) δανικ(cid:29)(cid:13) β$ση(cid:13) δεδοµ&νων για τα βοοειδ(cid:29) [κοινοποιηθε(cid:10)σα υπ(cid:14) τον αριθµ(cid:14) Ε(1999) 1305] (Το κε)µενο στη δανικ(cid:29) γλ(cid:24)σσα ε)ναι το µ*νο αυθεντικ*) (1999/376/ΕΚ) Η ΕΠΙΤΡΟΠΗ ΤΩΝ ΕΥΡΩΠΑΪΚΩΝ ΚΟΙΝΟΤΗΤΩΝ,. χοντα0 υπ1ψη: τη συνθ(cid:22)κη για την (cid:3)δρυση τη0 Ευρωπαϊκ(cid:22)0 Κοιν1τητα0, τον κανονισµ1 (ΕΚ) αριθ. 820/97 του Συµβουλ(cid:3)ου, τη0 21η0 Απριλ(cid:3)ου 1997, σχετικ< µε τη θ=σπιση συστ(cid:22)µατο0 αναγν(cid:18)- ριση0 και καταγραφ(cid:22)0 των βοοειδ(cid:18)ν και την επισ(cid:22)µανση του βοε(cid:3)ου κρ=ατο0 και των προϊ1ντων µε β<ση το κρ=α0 (1), και ιδ(cid:3)ω0 το <ρθρο 6 παρ<γραφο0 3 πρ(cid:18)τη περ(cid:3)πτωση, την α(cid:3)τηση που υπ=βαλε η ∆αν(cid:3)α, Εκτιµ(cid:18)ντα0: (1) (2) 1τι στι0 19 Σεπτεµβρ(cid:3)ου 1998, οι αρχ=0 τη0 ∆αν(cid:3)α0 υπ=βαλαν στην Επιτροπ(cid:22) α(cid:3)τηση µε την οπο(cid:3)α ζητοA- επιχειρησιακ10 σαν να αναγνωρισθε(cid:3) ο πλ(cid:22)ρω0 χαρακτ(cid:22)ρα0 τη0 β<ση0 του0 δεδοµ=νων που εντ<σσε- ται στο δανικ1 σAστηµα εξακρ(cid:3)βωση0 τη0 ταυτ1τητα0 και καταγραφ(cid:22)0 των βοοειδ(cid:18)ν· 1τι η ανωτ=ρω α(cid:3)τηση συνοδευ1ταν απ1 τι0 ενδεδειγµ=νε0 πληροφο- ρ(cid:3)ε0, µε ηµεροµην(cid:3)α ενηµ=ρωση0 την 17η Μαρτ(cid:3)ου 1999· τη0 αυτ(cid:22)0 αξιοπιστ(cid:3)α 1τι οι αρχ=0 τη0 ∆αν(cid:3)α0 δεσµεAονται να βελτι(cid:18)σουν την δεδοµ=νων, β<ση0 κατοχυρ(cid:18)νοντα0 1τι: i) η αρµ1δια αρχ(cid:22) θα ε(cid:3)ναι σε θ=ση να διορθ(cid:18)νει αυτοστιγµ(cid:22) τυχ1ν λ<θη (cid:22) ελλε(cid:3)- ψει0 που µπορε(cid:3) να ανιχνεAονται αυτ1µατα (cid:22) να απ1 προκAπτουν σηµειακ=0 ενδεδειγµ=νε0 επιθεωρ(cid:22)σει0, ii) οι προθεσµ(cid:3)ε0 κοινοπο(cid:3)ηση0 των µετακιν(cid:22)σεων, γενν(cid:22)σεων και θαν<των το συντοµ1- τερο δυνατ1 θα επιβραχυνθοAν σε επτ< ηµ=ρε0, iii) θα ληφθοAν µ=τρα για την εφαρµογ(cid:22) των διατ<ξεων του κανονισµοA (ΕΚ) αριθ. 2630/97 τη0 Επιτροπ(cid:22)0 (2), 1πω0 ε(cid:3)ναι αναγκα(cid:3)ο, iv) θα ληφθοAν µ=τρα για τη βελτ(cid:3)ωση τη0 πιστοπο(cid:3)ηση0 γνησι1τητα0 των δια- τι0 βατηρ(cid:3)ων και v) θα ληφθοAν µ=τρα για να καθιερω- θε(cid:3) η κοινοπο(cid:3)ηση των συνθηκ(cid:18)ν πριµοδ1τηση0 των µεµονοµ=νων βοοειδ(cid:18)ν (ζ(cid:18)ων)· 1τι, επιπλ=ον, οι αρχ=0 τη0 ∆αν(cid:3)α0 δεσµεAονται να τροποποι(cid:22)σουν τι0 ισχAουσε0 διατ<ξει0 του0 σχετικ< µε την επανεξα- κρ(cid:3)βωση τη0 ταυτ1τητα0 των βοοειδ(cid:18)ν, σε περ(cid:3)πτωση απ(cid:18)λεια0 των ενωτ(cid:3)ων, (cid:18)στε να συµµορφωθοAν µε τι0 διατ<ξει0 του κανονισµοA (ΕΚ) αριθ. 820/97· 1τι οι αρχ=0 τη0 ∆αν(cid:3)α0 αν=λαβαν την υποχρ=ωση να εφαρµ1σουν τα ανωτ=ρω µ=τρα βελτ(cid:3)ωση0 το αργ1- τερο µ=χρι τι0 30 Σεπτεµβρ(cid:3)ου 1999· (3) 1τι, υπ1 το πρ(cid:3)σµα τη0 επικρατοAσα0 κατ<σταση0 στη ∆αν(cid:3)α, ε(cid:3)ναι σκ1πιµο να αναγνωριστε(cid:3) ο πλ(cid:22)ρω0 επιχειρησιακ10 χαρακτ(cid:22)ρα0 τη0 β<ση0 δεδοµ=νων για τα βοοειδ(cid:22), ΕΞΕ∆ΩΣΕ ΤΗΝ ΠΑΡΟΥΣΑ ΑΠΟFΑΣΗ: (cid:27)ρθρο 1 Αναγνωρ(cid:3)ζεται ω0 πλ(cid:22)ρω0 επιχειρησιακ(cid:22), απ1 την 1η Οκτω- βρ(cid:3)ου 1999, η δανικ(cid:22) β<ση δεδοµ=νων για τα βοοειδ(cid:22). (cid:27)ρθρο 2 Η παροAσα απ1φαση απευθAνεται στο Βασ(cid:3)λειο τη0 ∆αν(cid:3)α0. Βρυξ=λλε0, 19 ΜαHου 1999. Για την Επιτροπ(cid:30) Franz FISCHLER Μ λο" τη" Επιτροπ(cid:30)" (1) ΕΕ L 117 τη0 7. 5. 1997, σ. 1. (2) ΕΕ L 354 τη0 30. 12. 1997, σ. 23


title: Agenda 2000 : Laajentuminen: Komission vuoden 1998 määräaikaiskertomus Slovenian edistymisestä Euroopan unioniin liittymisen valmisteluissa.

eurovoc_concepts:
Slovenia
accession to the European Union
economic situation
enlargement of the Union
political situation