title: Kommissionens förordning (EG) nr 1096/1999 av den 27 maj 1999 om försäljning genom anbudsförfarande av nötkött som innehas av vissa interventionsorgan

eurovoc_concepts:
Denmark
France
Ireland
United Kingdom
award of contract
beef
intervention agency
invitation to tender
sale

formats: html pdf print

text: 28. 5. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 133/19 KOMMISSIONENS F(cid:153)RORDNING (EG) nr 1096/1999 av den 27 maj 1999 om f(cid:148)rs(cid:132)ljning genom anbudsf(cid:148)rfarande av n(cid:148)tk(cid:148)tt som innehas av vissa inter- ventionsorgan EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA F(cid:153)RORDNING (cid:190) circa 3 355 ton n(cid:148)tk(cid:148)tt utan ben som innehas av interventionsorganet i F(cid:148)renade kungariket, med beaktande av F(cid:148)rdraget om uppr(cid:132)ttandet av Euro- peiska gemenskapen, med beaktande av r(cid:134)dets f(cid:148)rordning (EEG) nr 805/68 av den 27 juni 1968 om den gemensamma organisationen av marknaden f(cid:148)r n(cid:148)tk(cid:148)tt (1), senast (cid:132)ndrad genom f(cid:148)rord- ning (EG) nr 1633/98 (2), s(cid:132)rskilt artikel 7. 3 i denna, och av f(cid:148)ljande sk(cid:132)l: Till(cid:132)mpningen av interventions(cid:134)tg(cid:132)rder f(cid:148)r n(cid:148)tk(cid:148)tt flera finns har medf(cid:148)rt att det medlemsstater. F(cid:148)r att undg(cid:134) alltf(cid:148)r l(cid:134)ng lagring b(cid:148)r den del av dessa lager s(cid:132)ljas genom anbudsf(cid:148)r- farande. stora lager i (cid:190) circa 6 ton n(cid:148)tk(cid:148)tt utan ben som innehas av det danska interventionsorganet. (cid:190) cirka 200 ton benfritt n(cid:148)tk(cid:148)tt som innehas av det franska interventionsorganet. N(cid:132)rmare upplysningar om kvantiteter ges i bilaga I. 2. Om inte annat s(cid:132)gs i best(cid:132)mmelserna i denna f(cid:148)rordning skall de produkter som avses i punkt 1 s(cid:132)ljas i enlighet med best(cid:132)mmelserna i kommissionens f(cid:148)rord- ning (EEG) nr 2173/79, s(cid:132)rskilt avdelningarna II och III. S(cid:134)dan f(cid:148)rs(cid:132)ljning b(cid:148)r ske enligt reglerna i kommis- sionens f(cid:148)rordning (EEG) nr 2173/79 (3), senast (cid:132)ndrad genom f(cid:148)rordning (EG) nr 2417/95 (4), med vissa s(cid:132)rskilda undantag som (cid:132)r n(cid:148)dv(cid:132)ndiga. F(cid:148)r att s(cid:132)kerst(cid:132)lla ett regelbundet och enhetligt anbudsf(cid:148)rfarande b(cid:148)r ytterligare (cid:134)tg(cid:132)rder vidtas ut(cid:148)ver de som fastst(cid:132)lls i artikel 8. 1 i f(cid:148)rordning (EEG) nr 2173/79. Det (cid:132)r l(cid:132)mpligt att medge undantag fr(cid:134)n best(cid:132)m- melserna i artikel 8. 2 b i f(cid:148)rordning (EEG) nr 2173/ 79 med tanke p(cid:134) de administrativa sv(cid:134)righeter som till(cid:132)mpningen av denna punkt v(cid:134)llar i de ber(cid:148)rda medlemsstaterna. Artikel 2 Trots artiklarna 6 och 7 i f(cid:148)rordning (EEG) nr 2173/ 1. 79 skall best(cid:132)mmelserna i och bilagorna till den h(cid:132)r f(cid:148)rorndningen tj(cid:132)na som ett allm(cid:132)nt meddelande om anbudsinfordran. De ber(cid:148)rda interventionsorganen skall utf(cid:132)rda ett medde- lande om anbudsinfordran med angivande s(cid:132)rskilt av a) de kvantiteter n(cid:148)tk(cid:148)tt som (cid:132)r till salu, De (cid:134)tg(cid:132)rder som f(cid:148)reskrivs i denna f(cid:148)rordning (cid:132)r f(cid:148)renliga med yttrandet fr(cid:134)n F(cid:148)rvaltningskom- mitt(cid:130)n f(cid:148)r n(cid:148)tk(cid:148)tt. och H(cid:142)RIGENOM F(cid:153)RESKRIVS F(cid:153)LJANDE. Artikel 1 1. F(cid:148)rs(cid:132)ljning skall ske av b) tidsfrist och plats f(cid:148)r inl(cid:132)mnande av anbud. 2. Upplysningar om kvantiteter och om var produk- terna h(cid:134)lls i lager skall kunna inh(cid:132)mtas p(cid:134) de adresser som anges i bilaga II till den h(cid:132)r f(cid:148)rorningen. Interven- tionsorganen skall dessutom ansl(cid:134) det meddelande som avses i punkt 1 p(cid:134) sina huvudkontor och kan (cid:132)ven offent- ligg(cid:148)ra det p(cid:134) andra st(cid:132)llen. (cid:190) circa 320 ton benfritt n(cid:148)tk(cid:148)tt som innehas av det irl(cid:132)ndska interventionsorganet, F(cid:148)r varje produkt i bilaga I skall interventionsor- 3. ganen f(cid:148)rst s(cid:132)lja det k(cid:148)tt som h(cid:134)llits l(cid:132)ngst i lager. (1) EGT L 148, 28. 6. 1968, s. 24. (2) EGT L 210, 28. 7. 1998, s. 17. (3) EGT L 251, 5. 10. 1979, s. 12. (4) EGT L 248, 14. 10. 1995, s. 39. Endast anbud som (cid:132)r 4. handa senast kl. 12. 00 den 4 juni 1999 skall beaktas. interventionsorganen till (1) (2) (3) (4) (5) L 133/20 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 28. 5. 1999 Trots artikel 8. 1 i f(cid:148)rordning (EEG) nr 2137/79 skall 5. ett anbud skickas till det ber(cid:148)rda interventionsorganet i ett f(cid:148)rseglat kuvert, med h(cid:132)nvisning till den f(cid:148)rordning det g(cid:132)ller. Det f(cid:148)rseglade kuvertet f(cid:134)r inte (cid:148)ppnas av inter- ventionsorganet innan den tidsfrist som avses i punkt 4 har l(cid:148)pt ut. 6. Trots artikel 8. 2 b i f(cid:148)rordning (EEG) nr 2173/79 skall det i anbuden inte anges i vilket eller vilka kyl- eller fryshus som produkterna f(cid:148)rvaras. Efter granskning av de mottagna anbuden skall det 2. f(cid:148)r varje produkt fastst(cid:132)llas ett l(cid:132)gsta f(cid:148)rs(cid:132)ljningspris. I annat fall skall anbudsf(cid:148)rfarandet avbrytas. Artikel 4 S(cid:132)kerheten i artikel 15. 1 i f(cid:148)rordning (EEG) nr 2173/79 skall vara 120 euro per ton. Artikel 3 Artikel 5 1. Medlemsstaterna skall underr(cid:132)tta kommission om de mottagna anbuden senast den f(cid:148)ljande arbetsdagen efter det att tidsfristen f(cid:148)r inl(cid:132)mnande av anbud har l(cid:148)pt ut. Denna f(cid:148)rordning tr(cid:132)der i kraft den tredje dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Denna f(cid:148)rordning (cid:132)r till alla delar bindande och direkt till(cid:132)mplig i alla medlemsstater. Utf(cid:132)rdad i Bryssel den 27 maj 1999. P(cid:134) kommissionens v(cid:132)gnar Franz FISCHLER Ledamot av kommissionen 28. 5. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 133/21 ANEXO I (cid:190) BILAG I (cid:190) ANHANG I (cid:190) PAQAQTGLA I (cid:190) ANNEX I (cid:190) ANNEXE I (cid:190) ALLEGATO I (cid:190) B(cid:246)LAGE I (cid:190) ANEXO I (cid:190) LIITE I (cid:190) BILAGA I Estado miembro Medlemsstat Mitgliedstaat Jq(cid:145)tor l(cid:146)kor Member State (cid:144)tat membre Stato membro Lidstaat Estado-Membro J(cid:132)senvaltio Medlemsstat Productos (1) Produkter (1) Erzeugnisse (1) Pqo(cid:152)(cid:149)mta (1) Products (1) Produits (1) Prodotti (1) Producten (1) Produtos (1) Tuotteet (1) Produkter (1) Cantidad aproximada (toneladas) Tilnærmet mængde (tons) Ungef(cid:132)hre Mengen (Tonnen) Jat(cid:145) pqos(cid:146)ccisg pos(cid:149)tgta (t(cid:149)moi) Approximate quantity (tonnes) Quantit(cid:130) approximative (tonnes) Quantit(cid:133) approssimativa (tonnellate) Hoeveelheid b¶ benadering (ton) Quantidade aproximada (toneladas) Arvioitu m(cid:132)(cid:132)r(cid:132) (tonneina) Ungef(cid:132)rlig kvantitet (ton) Carne deshuesada (cid:190) Udbenet kød (cid:190) Fleisch ohne Knochen (cid:190) Jq(cid:146)ata wyq(cid:148)r j(cid:149)jaka (cid:190) Boneless beef (cid:190) Viande d(cid:130)soss(cid:130)e (cid:190) Carni senza osso (cid:190) Vlees zonder been (cid:190) Carne desossada (cid:190) Luuton naudanliha (cid:190) Benfritt k(cid:148)tt FRANCE DANMARK IRELAND Flanchet d’intervention (INT 18) Interventionsbryst (INT 23) Silverside (INT 14) Rump (INT 16) UNITED KINGDOM Thick flank (INT 12) Topside (INT 13) Silverside (INT 14) Rump (INT 16) Striploin (INT 17) Forerib (INT 19) 200 6 265 55 390 1 000 25 300 1 140 500 (1) V(cid:130)anse los anexos V y VII del Reglamento (CEE) no 2456/93 de la Comisi(cid:155)n (DO L 225 de 4. 9. 1993, p. 4), cuya (cid:156)ltima modificaci(cid:155)n la constituye el Reglamento (CE) no 2602/97 (DO L 351 de 23. 12. 1997, p. 20). (1) Se bilag V og VII til Kommissionens forordning (EØF) nr. 2456/93 (EFT L 225 af 4. 9. 1993, s. 4), senest ændret ved forordning (EF) nr. 2602/97 (EFT L 351 af 23. 12. 1997, s. 20). (1) Vgl. Anh(cid:132)nge V und VII der Verordnung (EWG) Nr. 2456/93 der Kommission (ABl. L 225 vom 4. 9. 1993, S. 4), zuletzt ge(cid:132)ndert durch die Verordnung (EG) Nr. 2602/97 (ABl. L 351 vom 23. 12. 1997, S. 20). (1) Bk(cid:146)pe paqaqt(cid:147)lata V jai VII tou jamomislo(cid:151) (EOJ) aqih. 2456/93 tgr Epitqop(cid:147)r (EE L 225 tgr 4. 9. 1993, s. 4), (cid:149)pyr tqopopoi(cid:147)hgje tekeuta(cid:148)a ap(cid:149) tom jamomisl(cid:149) (EJ) aqih. 2602/97 (EE L 351 tgr 23. 12. 1997, s. 20). (1) See Annexes V and VII to Commission Regulation (EEC) No 2456/93 (OJ L 225, 4. 9. 1993, p. 4), as last amended by Regulation (EC) No 2602/97 (OJ L 351, 23. 12. 1997, p. 20). (1) Voir annexes V et VII du r(cid:138)glement (CEE) no 2456/93 de la Commission (JO L 225 du 4. 9. 1993, p. 4). R(cid:138)glement modifi(cid:130) en dernier lieu par le r(cid:138)glement (CE) no 2602/97 (JO L 351 du 23. 12. 1997, p. 20). (1) Cfr. allegati V e VII del regolamento (CEE) n. 2456/93 della Commissione (GU L 225 del 4. 9. 1993, pag. 4), modificato da ultimo dal regolamento (CE) n. 2602/97 (GU L 351 del 23. 12. 1997, pag. 20). (1) Zie de b¶lagen V en VII b¶ Verordening (EEG) nr. 2456/93 van de Commissie (PB L 225 van 4. 9. 1993, blz. 4), laatstel¶k gew¶zigd b¶ Verordening (EG) nr. 2602/97 (PB L 351 van 23. 12. 1997, blz. 20). (1) Ver anexos V e VII do Regulamento (CEE) n. o 2456/93 da Comiss(cid:209)o (JO L 225 de 4. 9. 1993, p. 4). Regulamento com a (cid:156)ltima redac(cid:135)(cid:209)o que lhe foi dada pelo Regulamento (CE) n. o 2602/97 (JO L 351 de 23. 12. 1997, p. 20). (1) Katso komission asetuksen (ETY) N:o 2456/93 (EYVL L 225, 4. 9. 1993, s. 4), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 2602/97 (EYVL L 351, 23. 12. 1997, s. 20) liitteet V ja VII. (1) Se bilagorna V och VII i kommissionens f(cid:148)rordning (EEG) nr 2456/93 (EGT L 225, 4. 9. 1993, s. 4), senast (cid:132)ndrad genom f(cid:148)rordning (EG) nr 2602/97 (EGT L 351, 23. 12. 1997, s. 20). L 133/22 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 28. 5. 1999 ANEXO II (cid:190) BILAG II (cid:190) ANHANG II (cid:190) PAQAQTGLA II (cid:190) ANNEX II (cid:190) ANNEXE II (cid:190) ALLEGATO II (cid:190) BIJLAGE II (cid:190) ANEXO II (cid:190) LIITE II (cid:190) BILAGA II Direcciones de los organismos de intervenci(cid:155)n (cid:190) Interventionsorganernes adresser (cid:190) Anschriften der Interventionsstellen (cid:190) Dieuh(cid:151)mseir tym oqcamisl(cid:150)m paqelb(cid:145)seyr (cid:190) Addresses of the intervention agencies (cid:190) Adresses des organismes d’intervention (cid:190) Indirizzi degli organismi d’intervento (cid:190) Adressen van de interventiebureaus (cid:190) Endere(cid:135)os dos organismos de interven(cid:135)(cid:209)o (cid:190) Interventio- elinten osoitteet (cid:190) Interventionsorganens adresser DANMARK Ministeriet for Fødevarer, Landbrug og Fiskeri EU-direktoratet Kampmannsgade 3 DK-1780København V Tlf. (45) 33 92 70 00;telex 15 13 17;DK: fax (45) 33 92 69 48, (45) 33 92 69 23 FRANCE OFIVAL 80, avenue des Terroirs-de-France F-75607Paris Cedex 12 T(cid:130)l(cid:130)phone: (33 1) 44 68 50 00;t(cid:130)lex: 21 53 30;t(cid:130)l(cid:130)copieur: (33 1) 44 68 52 33 IRELAND Department of Agriculture and Food Johnstown Castle Estate County Wexford Ireland Tel. (353 53) 634 00 Fax (353 53) 428 42 UNITED KINGDOM Intervention Board Executive Agency Kings House 33, Kings Road ReadingRG1 3BU Berkshire United Kingdom Tel. Fax (44 189) 56 67 50 (441 189) 58 36 26


title: Reglamento (CE) n° 1094/1999 de la Comisión, de 27 de mayo de 1999, por el que se establecen valores globales de importación para la determinación del precio de entrada de determinadas frutas y hortalizas

eurovoc_concepts:
agri-monetary policy
citrus fruit
fruit vegetable
import price
pip fruit
stone fruit

formats: pdf print

text: 28. 5. 1999 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas L 133/15 REGLAMENTO (CE) No 1094/1999 DE LA COMISI(cid:222)N de 27 de mayo de 1999 por el que se establecen valores globales de importaci(cid:155)n para la determinaci(cid:155)n del precio de entrada de determinadas frutas y hortalizas LA COMISI(cid:222)N DE LAS COMUNIDADES EUROPEAS, Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea, Visto el Reglamento (CE) no 3223/94 de la Comisi(cid:155)n, de 21 de diciembre de 1994, por el que se establecen disposi- ciones de aplicaci(cid:155)n del r(cid:130)gimen de importaci(cid:155)n de frutas y hortalizas (1), modificado en (cid:156)ltimo lugar por el Regla- mento (CE) no 1498/98 (2), y, en particular, el apartado 1 de su art(cid:146)culo 4, Considerando que el Reglamento (CE) no 3223/94 esta- blece, en aplicaci(cid:155)n de los resultados de las negociaciones comerciales multilaterales de la Ronda Uruguay, los crite- rios para que la Comisi(cid:155)n fije los valores a tanto alzado de importaci(cid:155)n de terceros pa(cid:146)ses correspondientes a los productos y per(cid:146)odos que se precisan en su anexo; Considerando que, en aplicaci(cid:155)n de los criterios antes los valores globales de importaci(cid:155)n deben indicados, fijarse en los niveles que figuran en el anexo del presente Reglamento, HA ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO: Art(cid:146)culo 1 Los valores globales de importaci(cid:155)n a que se refiere el art(cid:146)culo 4 del Reglamento (CE) no 3223/94 quedan fijados seg(cid:156)n se indica en el cuadro del anexo. Art(cid:146)culo 2 El presente Reglamento entrar(cid:145) en vigor el 28 de mayo de 1999. El presente Reglamento ser(cid:145) obligatorio en todos sus elementos y directamente aplicable en cada Estado miembro. Hecho en Bruselas, el 27 de mayo de 1999. Por la Comisi(cid:155)n Franz FISCHLER Miembro de la Comisi(cid:155)n (1) DO L 337 de 24. 12. 1994, p. 66. (2) DO L 198 de 15. 7. 1998, p. 4. L 133/16 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 28. 5. 1999 ANEXO del Reglamento de la Comisi(cid:155)n, de 27 de mayo de 1999, por el que se establecen los valores globales de importaci(cid:155)n para la determinaci(cid:155)n del precio de entrada de determinadas frutas y hortalizas C(cid:155)digo NC 0702 00 00 0707 00 05 0709 90 70 0805 10 10, 0805 10 30, 0805 10 50 0805 30 10 0808 10 20, 0808 10 50, 0808 10 90 0809 20 95 C(cid:155)digo pa(cid:146)s tercero (1) Valor global de importaci(cid:155)n (EUR/100 kg) 052 999 052 628 999 052 999 204 600 624 999 382 388 528 999 388 400 508 512 524 528 804 999 052 400 999 99,7 99,7 82,4 129,4 105,9 51,6 51,6 47,3 49,2 53,7 50,1 50,5 71,6 48,1 56,7 81,6 116,0 71,2 82,9 68,7 76,3 94,1 84,4 285,5 241,3 263,4 (1) Nomenclatura de pa(cid:146)ses fijada por el Reglamento (CE) no 2317/97 de la Comisi(cid:155)n (DO L 321 de 22. 11. 1997, p. 19). El c(cid:155)digo «999» significa «otros or(cid:146)genes»


title: Kommissionens forordning (EF) nr. 1101/1999 af 27. maj 1999 om fastsættelse af maksimumsrestitutionen ved udførsel af byg inden for rammerne af den i forordning (EF) nr. 1078/98 omhandlede licitation

eurovoc_concepts:
award of contract
barley
export refund

text: L 133/30 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 28. 5. 1999 KOMMISSIONENS FORORDNING (EF) Nr. 1101/1999 af 27. maj 1999 om fastsættelse af maksimumsrestitutionen ved udførsel af byg inden for rammerne af den i forordning (EF) nr. 1078/98 omhandlede licitation KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR (cid:190) under henvisning til Europæiske Fællesskab, traktaten om oprettelse af Det under henvisning til R(cid:134)dets forordning (EØF) nr. 1766/92 juni 1992 om den fælles markedsordning for af 30. korn (1), senest ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 923/96 (2), under henvisning til Kommissionens forordning (EF) nr. 1501/95 af 29. juni 1995 om visse gennemførelsesbestem- melser til R(cid:134)dets forordning (EØF) nr. 1766/92 for s(cid:134) vidt ang(cid:134)r ydelse af eksportrestitutioner for korn samt de foranstaltninger, der skal træffes inden for kornsektoren i tilfælde af markedsforstyrrelser (3), senest ændret ved forordning (EF) nr. 2513/98 (4), særlig artikel 4, og ud fra følgende betragtninger: En licitation over restitutionen og/eller afgiften ved udførsel af byg til alle tredjelande blev (cid:134)bnet ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1078/98 (5); i artikel 7 i forordning (EF) nr. 1501/95 er det fastsat, at Kommissionen p(cid:134) grundlag af de meddelte bud efter proceduren i artikel 23 i forordning (EØF) nr. 1766/92 kan beslutte at fastsætte en maksimumseksportrestitution under hensyntagen til kriterierne i artikel 1 i forordning (EF) nr. 1501/95; i dette tilfælde gives der tilslag til den eller de bydende, hvis bud er lig med eller lavere end maksimumsrestitutionen, og til de bydende, hvis bud omfatter en eksportafgift; anvendelse af ovennævnte kriterier p(cid:134) den nuværende markedssituation for den p(cid:134)gældende kornart medfører, at maksimumseksportrestitutionen fastsættes til det i artikel 1 nævnte beløb; de i denne forordning fastsatte foranstaltninger er i over- ensstemmelse med udtalelse fra Forvaltningskomit(cid:130)en for Korn (cid:190) UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING: Artikel 1 For bud, der meddeles fra den 21. indtil den 27. maj 1999 inden for rammerne af den i forordning (EF) nr. 1078/98 omhandlede licitation, fastsættes maksimumseksportresti- tutionen for byg til 52,71 EUR/ton. Artikel 2 Denne forordning træder i kraft den 28. maj 1999. Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart medlemsstat. i hver Udfærdiget i Bruxelles, den 27. maj 1999. P(cid:134) Kommissionens vegne Franz FISCHLER Medlem af Kommissionen (1) EFT L 181 af 1. 7. 1992, s. 21. (2) EFT L 126 af 24. 5. 1996, s. 37. (3) EFT L 147 af 30. 6. 1995, s. 7. (4) EFT L 313 af 21. 11. 1998, s. 16. (5) EFT L 154 af 28. 5. 1998, s. 20


title: The future of European social statistics : Harmonisation of social statistics and quality: The fourth Mondorf seminar, 26 and 27 March 1998.

eurovoc_concepts:
social analysis
statistical method
statistics


title: Udkast til Afgørelse truffet af det blandede EØS-Udvalg om ændring af bilag IV (energi) til EØS-aftalen - Udkast til Fællesskabets fælles stillingtagen

eurovoc_concepts:
EFTA countries
European Economic Area
energy policy
energy resources
energy technology


title: Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Velkahuojennus kehitysmaiden köyhyyden torjunnassa"

eurovoc_concepts:
EU aid
debt reduction
developing countries
poverty

text: C 209/48 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 22. 7. 1999 Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Velkahuojennus kehitysmaiden köyhyyden torjun- nassa” (1999/C 209/12) Talous- ja sosiaalikomitea päätti 28. tammikuuta 1999 työjärjestyksensä 23 artiklan 3 kohdan mukaisesti antaa lausunnon aiheesta ”Velkahuojennus kehitysmaiden köyhyyden torjunnassa”. Asian valmistelusta vastannut ”ulkosuhteet”-jaosto antoi lausuntonsa 12. toukokuuta 1999. Esittelijä oli Ann Davison. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 26. –27. toukokuuta 1999 pitämässään 364. täysistunnossa (touko- kuun 27. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon äänin 118 puolesta yhden pidättyessä äänestämästä. 1. Tiivistelmä 1. 1. Komitea on pitkään kantanut huolta kehitysmaiden absoluuttisen köyhyyden laajuudesta, minkä vuoksi se on tyytyväinen useiden jäsenvaltioiden uuteen päätökseen huojen- taa köyhien maiden julkista velkaa aiempaa enemmän. 1. 2. Yhteiskunnalliset edellytykset ovat ratkaisevia näiden maiden menestymiseksi absoluuttisen köyhyyden vastaisessa taistelussa. Komitean mielestä julkisen velan huojentamispro- sessia tulisi nopeuttaa ja syventää niiden maiden osalta, jotka noudattavat hyvää hallintotapaa ja asettavat köyhyyden torjunnan etusijalle. Velallishallitusten näin säästämät yli- määräiset varat tulisi kohdentaa yhteiskunnallisiin hankkeisiin selvien köyhyyden vähentämissuunnitelmien avulla. Suunnitel- mien painopistealueista sovittaisiin yhdessä lahjoittajien ja järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan edustajien kanssa. Huo- lellisessa seurannassa tulisi havainnoida positiivista kehitystä sellaisten köyhyysosoittimien osalta kuten lapsikuolleisuus, koulua käyvien määrä ja sukupuolten välinen kuilu. Mikäli epäonnistuttaisiin velkahuojennuksen käyttämisessä yhteis- kunnallisen edistyksen hyväksi, apu voitaisiin uudelleen koh- dentaa hajautettuihin hankkeisiin. 1. 3. Koska velkataakan keventäminen on jo viivästynyt ja köyhyyden ongelma on ratkaistava kiireellisesti, komitea ehdottaa kannustusmielessä velanhoitomenojen huomattavaa joiden on jo ja välitöntä vähennystä. Tämä koskisi maita, todettu olevan avun tarpeessa ja jotka sitoutuvat käyttämään näin syntyneet säästöt köyhyyden vähentämistoimiin. Komitea kehottaa komissiota olemaan aktiivisempi näissä kysymyksissä ja jäsenvaltioita koordinoimaan olemassa olevia resursseja ja etsimään uusia. EU:n tulisi toimia johtohahmona ja auttaa pohjustamaan muutoksia. Koska kaikki jäsenvaltiot eivät ole edustettuina G8-ryhmässä, sen tulisi erityisesti koordi- noida EY:n ehdotuksia G8-ryhmälle siten, että ehdotukset eivät heikennä vaan vahvistavat toisiaan. Merkittävät ehdotukset on tehtävä kollektiivisesti sekä myös Maailmanpankin ja IMF:n (Kansainvälinen valuuttarahasto) johtoelimissä. Koordinoitu velkapolitiikka ja velkahuojennukselle myönnettävä taloudelli- nen tuki, jotka kuuluvat johdonmukaisesti EU:n rooliin lahjoit- tajana (sekä komission että jäsenvaltioiden kautta), voivat antaa tärkeän ja menestyksekkään panoksen OECD:n vuodelle 2015 asettamien, ihmiskunnan kehityksen kannalta ratkaisevien tavoitteiden saavuttamiseen. 2. Johdanto 2. 1. Komitea on toistuvasti korostanut huoltaan kehitys- maiden absoluuttisen köyhyyden laajuudesta. Se on organisoi- nut EU:n ja AKT-maiden parlamentaarisen yhteiskokouksen suojissa unionin ja AKT-maiden (Afrikan, Karibian ja Tyynen- meren maiden) ja yhteiskuntaelämän eturyhmien välistä vuoropuhelua yli kahdenkymmenen vuoden ajan. Vuo- ropuhelun aikana on ilmaistu huoli siitä, että ulkoisen velkaan- tumisen taakka rajoittaa julkista kulutusta useissa velkaantu- neimmissa maissa. talous- 1. 4. Jäljellä olevan velan vähentäminen voisi viedä kauem- min, enintään kolme vuotta. Kannustimia pitäisi tarjota myös tässä vaiheessa maille, jotka noudattavat hyvää hallintotapaa ja sitoutuvat köyhyyden vähentämissuunnitelmiin. Komitea ehdottaa velkahuojennuksen lisäämistä siten, että velan määrä pienenisi 100–150 prosenttiin vientituloista. 1. 5. EU:lla on keskeinen rooli hyödynnettäessä tämänhet- kistä mahdollisuutta vähentää sekä velkaa että köyhyyttä. 2. 2. Komitea on jo korostanut hyvän hallintotavan ja kansalaisyhteiskunnan kehittämisen tarvetta AKT-maissa ja etelässä kokonaisuudessaan. Komitean mielestä julkisen velan huojentamisprosessia tulisi nopeuttaa ja syventää niiden mai- den osalta, jotka noudattavat hyvää hallintotapaa ja asettavat köyhyyden torjunnan etusijalle. Jos tätä ei pidetä tavoitteena, on vaarana, että jaettavat varat eivät menekään kehitykseen vaan velkataakan yleiseen keventämiseen. Tässä lausunnossa pohditaan, miten yhteiskunnalliset edellytykset voitaisiin luoda käytännössä. 22. 7. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 209/49 3. Köyhyyden vähentäminen etusijalle 3. 1. OECD:n kehitysapukomitea asettaa ”Shaping the 21st Century” -raportissaan tavoitteet vuodeksi 2015: peruskoulu- tuksen järjestäminen kaikille, absoluuttisessa köyhyydessä elä- vien määrän puolittaminen ja lapsikuolleisuuden vähentämi- nen kahdella kolmasosalla. Komitea tukee näitä vähimmäista- voitteita, mutta toteaa, että ilman velkahuojennusta, köyhyy- den torjumiseen keskittymistä ja hyvää hallintotapaa niitä ei saavuteta. 3. 2. Maailmanpankki ja IMF ovat yksilöineet 41 erittäin velkaantunutta köyhää maata (HIPC-maat, Heavily Indebted Poor Countries) (1) ja ottaneet ne aloitteen piiriin. Näillä mailla on suurimmat velkataakat, niiden ulkoinen velka on yli kaksinkertainen vuotuisten vientitulojen määrään nähden, ja ne ovat myös köyhiä. Suurin osa näistä maista, noin 80 prosenttia, sijaitsee Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Ei ole sattuma, että osa näiden velkaantuneiden maiden yhteiskun- nallisista osoittimista on maailman huonoimpia ja maat ovat kaukana vuodeksi 2015 asetetuista tavoitteista. Viimeaikaisista lapsikuolleisuusarvioista ilmenee, että kuolleisuusluvut pysyvät todennäköisesti kaksinkertaisina OECD:n vuoden 2015 tavoi- tetasoon nähden. Esimerkiksi koulutuksen osalta tilanne heik- kenee: velka heikentää näiden maiden kykyä saavuttaa maail- manlaajuisesti sovitut koulutustavoitteet. Afrikassa koulua käymättömien lasten kokonaismäärä ei laske vaan kasvaa, ja sukupuolten välinen kuilu kouluissa syvenee. Kolmasosa maailman 125 miljoonasta koulua käymättömästä lapsesta asuu Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Tämänhetkisten suun- tausten mukaan Latinalainen Amerikka ja Aasia, jotka myös kärsivät köyhyydestä, ovat edistyneet supistaessaan koulua käymättömien lasten määrää. Saharan eteläpuolinen Afrikka ei kuitenkaan edisty, ja vuoteen 2015 mennessä kolme neljäs- osaa 75 miljoonasta koulua käymättömästä lapsesta asuu siellä. Mitä sukupuolijakoon tulee, kestää 50 vuotta ennen kuin Saharan eteläpuolisessa Afrikassa saavutetaan jonkinlainen sukupuolten välinen tasa-arvo, mikäli nykyinen suuntaus jatkuu. Velanhoitoon menee keskimäärin 40 prosenttia HIPC- 3. 3. maiden valtiontaloudesta. Useissa HIPC-maissa velanhoitoon käytetään enemmän varoja kuin terveyteen ja koulutukseen. Vaikka hallitukset eivät aina tahdo käyttää velanmaksusta vapautuvia varoja yhteiskunnallisiin tavoitteisiin ja vaikka avun rahoituksellinen merkitys on elintärkeä, on täysin selvää, että velanhoito rajoittaa huomattavasti tällaisiin inhimillisen kehityksen edistämistarkoituksiin käytettäviä kokonaisvaroja. Velkataakan keventämisen yhdistäminen köyhyyden vähentä- miseen voi tämän vuoksi antaa merkittävän panoksen vuoden 2015 tavoitteiden saavuttamiseen. (1) HIPC-maat ovat Angola, Benin, Bolivia, Burkina Faso, Burundi, Etiopia, Ghana, Guinea-Bissau, Guyana, Honduras, Jemen, Kame- run, Kenia, Keski-Afrikan tasavalta, Kongo, Kongon demokraatti- nen tasavalta, Laosin demokraattinen kansantasavalta, Liberia, Madagaskar, Mali, Mauritania, Mosambik, Myanmar, Nicaragua, Niger, Nigeria, Norsunluurannikko, Päiväntasaajan Guinea, Ruan- da, Sambia, Sa˜o Tomé ja Prı´ncipe, Senegal, Sierra Leone, Somalia, Sudan, Tansania, Togo, Tsˇad, Uganda ja Vietnam. 3. 4. EY on melko pieni monenvälinen velkoja (5 prosenttia monenvälisestä kokonaisvelasta), mutta sillä on merkittävä poliittinen asema. G8-maiden hallituksista neljä on EY- hallituksia: Yhdistynyt kuningaskunta, Ranska, Saksa ja Italia. Ne kuuluvat myös maailman suurimpiin velkojiin. Noin 25 prosenttia kaikista kehitysmaihin kohdistuvista kahdenväli- sistä saatavista kuuluu EU:n jäsenvaltioille. Enemmistö Maail- manpankin ja IMF:n johtoelinten pääomaosuuksista on EY- maiden ryhmän hallussa, ja ryhmä on (yhdessä EY:n kanssa) maailman suurin varojen lahjoittaja (56 prosenttia kehitys- avusta vuonna 1996). Valtaosa köyhimmistä velkaantuneista maista on AKT-maita. 3. 5. EU:n toimielimet painottavat nyt entistä enemmän köyhyyden vähentämistä. Komissio on korostanut sitä jonkin verran aiempaa enemmän tukiohjelmassaan ja Lomén sopi- muksen uudistamisneuvotteluissa. Ranskan ja Ison-Britannian hallitukset ja saksalainen puheenjohtajisto ovat tehneet ehdo- tuksia julkisen velan keventämisen hyväksi. Pohjoismaat ja Alankomaat ovat varanneet huomattavia resursseja ongelman ratkaisemiseksi. Yksittäiset hallitukset ovat myös muuntaneet velkaa paikalliseksi valuutaksi, joka on määrä käyttää yhteis- kunnallisiin hankkeisiin tai ympäristö- ja kehitysprojekteihin. Myös EU:n parlamentti on sisällyttänyt köyhyyden vähentämi- sen ensisijaisiin tavoitteisiinsa. EU:n ja AKT-maiden parlamen- taarinen yhteiskokous laatii parhaillaan yleiskertomusta köy- hyyden torjunnasta AKT-maissa ja EU:n jäsenvaltioissa. Komi- tea puolestaan on laatinut lausunnon, jossa vaaditaan hyvän hallintotavan ja ihmisoikeuksien painottamista (2), ja kytkee ”fair trade” -merkkiä käsittelevässä lausunnossaan (3) köyhyyden vähentämisen kaupankäyntiin. Useissa komitean lausunnoissa, esimerkiksi investointeja ja WTO:ta käsittelevissä asiakirjoissa, kiinnitetään huomiota työntekijöiden perusoikeuksiin ja tar- peeseen noudattaa kehitysmaissa monikansallisten yritysten toimintaa koskevia OECD:n ohjeita. 3. 6. TSK on tyytyväinen Quart Monden tapaisten organi- saatioiden kanssa luotuihin suoriin yhteyksiin. Lisäksi TSK on tyytyväinen siihen, että EU:n kansalaisyhteiskunta on tarpeeksi huolestunut järjestääkseen maailmanlaajuisen kampanjan vel- kataakan keventämiseksi. Kampanja painottuu G8-maiden kesäkuun kokoukseen ja vuoteen 2000. ”Jubilee 2000” kokoaa yhteen koko Euroopan kehitysorganisaatiot, hyväntekeväisyys- järjestöt, ammattiliitot ja kirkot ja on yhteydessä kehitysmaiden kumppaneihin. Rooman pormestari on esimerkiksi julistanut Rooman ”Jubilee 2000” -kaupungiksi. 4. Tämänhetkiset velkahuojennusaloitteet 4. 1. Tämä on tärkeä vuosi velkojenjärjestelyn parantamisen kannalta. Maailmanpankki ja IMF tarkistavat perusteellisesti HIPC-puitteet. (2) Lausunto aiheesta ”Kehitysapu, hyvä hallintotapa ja yhteiskunnal- lis-taloudellisten eturyhmien rooli”, EYVL C 287, 22. 9. 1997. (3) Lausunto aiheesta ”Eurooppalaista ’fair trade’ -merkkiä koskeva aloite”, EYVL C 204, 15. 7. 1996. C 209/50 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 22. 7. 1999 4. 2. Velkojavaltioiden Pariisin klubi voi perinteisesti ke- ventää pienituloisten maiden velkataakkaa. Ryhmän sihtee- ristön toimitilat ovat Ranskan valtiovarainministeriössä. Parii- sin klubi voi vähentää monia valtioilta otettuja lainoja enintään 67 prosenttia. Ehtona on, että velallinen ensin sopii talousoh- jelmasta IMF:n kanssa ja antaa sitten näyttöä taloutensa hyvästä suorituskyvystä. 4. 3. Kävi selväksi, että Pariisin klubin kautta myönnettävä velkahuojennus ei riittänyt ratkaisemaan köyhien maiden velkakriisiä, ja kun kestämätöntä velkataakkaa ei saatu poistet- tua, vuonna 1996 käynnistettiin HIPC-aloite Pariisin klubin järjestämien ja muiden kahdenkeskisten huojennusten enim- mäismäärän kasvattamiseksi 80 prosenttiin. Aloitteiseen sisäl- IMF:n lytettiin ensimmäistä kertaa Maailmanpankin ja myöntämät sekä muut monenväliset velat. Saadakseen HIPC-maan statuksen maiden on oltava 4. 4. kelpoisia saamaan IMF:ltä ja Maailmanpankilta tukea erityiseh- doin, niiden velkataakan on oltava niin suuri, että siitä ei voi selviytyä muilla velkahuojennusmenetelmillä ja niiden on annettava näyttöä IMF:n ja Maailmanpankin tukemien ohjel- mien avulla tehdyistä onnistuneista uudistuksista. HIPC-prosessi on melko pitkäkestoinen. Ensimmäisen 4. 5. kolmen vuoden aikana edellytetään näyttöä hyvästä suoritus- kyvystä IMF:n ja Maailmanpankin tukemien ohjelmien puit- teissa, paitsi niissä maissa, joilla jo on pitkäaikaista näyttöä hyvästä suorituskyvystä. Tämän jakson aikana kahdenvälisten velkojien on määrä laatia uusi maksuaikataulu erääntyville tukikelpoisille velanhoitomenoille ja vähentää niitä enintään 80 prosenttia senhetkisestä arvosta. Kolmen vuoden kuluttua maa tulee ratkaisuvaiheeseen, jossa tukikelpoista kahdenvälistä velkaa vähennetään 67 prosenttia. Kolmen seuraavan vuoden aikana (tai nopeammin, mikäli maalla on näyttöä hyvästä suorituskyvystä) maa tulee viimeiseen vaiheeseen, ja kahdenvä- tukikelpoista velkaa enintään 80 liset velkojat vähentävät prosenttia. Monenväliset velkojat (IMF, Maailmanpankki ja EY mukaan luettuina) luopuvat vaateistaan kestämättömän velkataakan tasapainottamiseksi. Komissio on päättänyt kas- vattaa rakenteelliseen sopeuttamiseen tarkoitettuja varoja 15 prosentilla sellaisia maita varten, jotka ovat tulossa ratkaisuvai- heeseen. Tuki kohdennetaan yleensä sosiaalimenoihin. 4. 6. Kokonaiskustannukset on ajantasaistettu hiljattain ja arvioitu noin 12,5 miljardiksi Yhdysvaltain dollariksi. Kustan- nukset rahoitetaan useista eri lähteistä. Viimeaikainen kustan- nusten nousu johtuu erityisesti hyödykkeiden hintojen laskus- ta, koska monet HIPC-maat ovat niiden viennin varassa. 4. 7. HIPC-kehys ei ole ongelmaton. HIPC-prosessi on liian pitkä ja joustamaton. Maiden täytyy osallistua menestyk- sekkäästi noin kuuden vuoden ajan IMF:n uudistusohjelmiin, ennen kuin ne voivat päästä velkajärjestelyyn HIPC-aloitteen kautta. Sen jälkeen kun aloite luotiin vuonna 1996, toistaiseksi vain kaksi 41 maasta on tosiasiassa saanut velkahuojennusta ja vain kolmen on määrä saada vähennystä vuonna 1999. Lisäksi myönnetyn velkahuojennuksen määrä ei ole ollut riittävä kestävään velanhoitoon pääsemiseksi esimerkiksi sil- loin, kun raaka-aineiden hinnat laskevat. Velanhoidon taakka pysyy raskaana HIPC-prosessin aikana ja sen lopussa kohdiste- taan inhimilliseen kehitykseen tarvittavia resursseja muualle. Maailmanpankin ja IMF:n tuoreessa, huhtikuussa 1999 valmis- tuneessa HIPC-katsauksessa useita HIPC- aloitteeseen liittyviä ongelmia ja todetaan myös, että rahamää- räisesti laskettuna aloitteella ei ehkä vähennetä merkittävästi velanhoitomenoja tämänhetkiseltä tasolta. korostetaan 4. 8. Kaiken kaikkiaan HIPC-aloitetta on arvosteltu siitä, että se ei tee tarpeeksi vaikuttaakseen köyhyyteen asianomaisissa maissa. Voidaan todeta, että velkatilanne on todella kestävä vain, mikäli maalla on tarpeeksi vientituloja ja valuuttavaranto- ja sekä riittävä kotimainen säästökertymä ja valtiontuloja varojen hyödyntämiseksi maan rajojen sisällä; mikäli vienti- tuotto on ylijäämäinen senkin jälkeen, kun vientituloista on vähennetty välttämätön tuonti; ja mikäli maiden omat budjettivarat riittävät valtion perustehtävien rahoittamiseen, köyhyyden ja eriarvoisuuden äärimuotoihin puuttumiseen sekä vuoteen 2015 mennessä toteutettaviksi tarkoitettujen tavoitteiden saavuttamiseen. YK ja kahdenväliset velkojat ovat myöntäneet suuren 4. 9. osan tästä arvostelusta osittain aiheelliseksi. Muun muassa viisi G7-ryhmän jäsentä (Yhdistynyt kuningaskunta, Saksa, Ranska, Yhdysvallat ja Kanada) on ehdottanut parannuksia HIPC- aloitteeseen Kölnissä kesäkuussa 1999 pidettävän G8-maiden kokouksen valmistelun loppusuoralla. Muita G7-ryhmään kuu- lumattomia maita, jotka ovat hiljattain tehneet ehdotuksia, ovat Irlanti ja Norja. G7-maiden HIPC-aloitteen parantamiseksi tekemät ehdotukset ovat monenlaisia, ja niihin kuuluvat: tukikelpoisuuden laajentaminen ottamalla aloitteen piiriin lisää maita kuten Jamaika, Kambodza, Ghana ja Bangladesh, velka- huojennuksen nopeuttaminen lyhentämällä prosessin kestoa kuudesta vuodesta kolmeen, arviointiperusteiden parantami- nen anteeksiannetun velan määrän lisäämiseksi, kahdenvälisen velkahuojennuksen lisääminen Pariisin klubissa yli 80 prosent- tiin, lainamuotoisen tuen antamisen lopettaminen ja jo myön- netyn lainamuotoisen tuen anteeksiantaminen, IMF:n kullan myyminen aloitteen rahoittamiseksi, kahdenvälisten maksujen lisääminen HIPC-säätiön rahastoon, tuen lisääminen sekä keskustelu parempien kokonaisratkaisujen löytämiseksi köy- hyyden vähentämiseen. Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus on ehdottanut yhteiskunnallisten käytännesääntöjen laatimista sekä EY:n tukibudjetistaan HIPC-aloitteelle antamien resurssien lisäämistä. Saksalainen puheenjohtajisto ehdottaa sitovaa ja täydellistä velkojen anteeksiantoa kehitysavun varoin hyvää hallintotapaa ja köyhyyden vähentämistä edellyttäen. Kaikki nämä ehdotukset saattavat parantaa velkajärjestelyä. Ehdotuk- set tulisi nyt koordinoida, menetelmät velkahuojennuksen kytkemiseksi köyhyyden vähentämiseen tulisi selventää ja uudistetulle HIPC-velkahuojennusjärjestelyyn tulisi osoittaa asianmukainen rahoitus. Komitea kehottaa EU:n jäsenvaltioita esittämään EU:n vastuullisena taloudellisena voimana, joka on lujasti sitoutunut luomaan pohjoisen ja etelän välisille suhteille toimivat puitteet sekä poistamaan maailman köyhyyttä. Komi- tea kehottaa myös antamaan lisärahoitusta velkahuojennuksel- le mm. Euroopan kehitysrahastosta. 22. 7. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 209/51 5. Komitean näkemys 5. 1. Yleistä Näin tehtäisiin sillä ehdolla, että kaikki velkajärjestelystä saata- va hyöty suunnattaisiin sosiaalisin perustein köyhyyden vähentämistoimiin. Mikäli epäonnistuttaisiin velkahuojennuk- sen käyttämisessä yhteiskunnallisen edistyksen hyväksi, valtio- vallalle annettavaa apua pitäisi vähentää suhteellisesti ja käyttää hajautettujen hankkeiden tukemiseen välivaiheitta. 5. 1. 1. Komitea on ehdottanut maailman köyhyyden vastai- sen hyökkäyksen voimistamista kaikilla rintamilla: kaupan- käynnin, tukien myöntämisen, työllisyyden, selkkausten ehkäi- semisen, hyvän hallintotavan, sukupuolikysymysten ja velkati- lanteen. Komitea on korostanut, että hyökkäyksen onnistumi- nen edellyttää hyvää hallintotapaa ja köyhyyden torjuntaan keskittymistä. Myös komissio on sitoutunut tukiohjelmassaan hyvän hallinnon periaatteisiin, joista perustekijöihin kuuluu kansalaisten, naiset mukaan luettuina, osallistuminen valtion asioihin parlamenttien ja heitä edustavien organisaatioiden välityksellä. Vaikka tällainen osallistuminen jo sinällään vähentää selkkausten mahdollisuutta, komitea on kehottanut myös EU:ta ja Yhdysvaltoja tekemään aktiivisempaa yhteis- työtä konfliktien ehkäisemiseksi, ja saksalainen puheenjohtajis- to on ehdottanut, että tätä asiaa koskevaa kokonaisvaltaista strategiaa pohdittaisiin perusteellisesti G8-ryhmän kokouk- sessa. Tavoitteena on perustaa varhaisvaroitusjärjestelmä (ja/tai tukea köyhissä maissa olemassa olevia järjestelmiä), jota seurai- sivat YK:n puitteissa käytävät kansainväliset koordinointikes- kustelut. Komitea on vielä vedonnut johdonmukaisuuteen EU:n tuen ja kauppapolitiikan välillä sekä kannustanut osuus- toimintaan ja vapaaehtoiseen ”fair trade” -merkin käyttöön. 5. 1. 2. Ulkoinen velka aiheuttaa kaksi suurta ongelmaa. Etenkin köyhiin kohdistuvat sosiaaliset vaikutukset ovat ensisi- jainen ongelma. Toinen ongelma on kuitenkin se, että ylivel- kaantuminen estää ulkomaisia investointeja sekä velallismaan omia kasvuinvestointeja. Velkahuojennus on tärkeä investoin- tien edistämisen helpottamiseksi ja pääomapakojen vähentä- miseksi. Jos köyhät maat haluavat päästä köyhyydestä ja osallistua maailmankauppaan kaikkien talouksien yhteiseksi hyödyksi, niiden on pystyttävä houkuttelemaan investointeja ja laajentamaan talouksiaan. Velkahuojennus ei ole päämäärä itsessään vaan keino näiden tavoitteiden saavuttamiseksi. 5. 1. 3. Koska velkahuojennusprosessi on jo viivästynyt ja koska köyhyyden ongelma on ratkaistava kiireellisesti, komitea suosittaa välitöntä keskittymistä sosiaalisiin kysymyksiin. 5. 2. 2. Tavoite olisi kahtalainen. Ensinnäkin maiden vapaut- taminen kohtuuttomista velanhoitomenoista HIPC-prosessin aikana. Velanhoitomaksuja vähennettäisiin huomattavasti niin että tällä hetkellä velan maksamiseen meneviä valtion varoja vapautuisi lisää erityisesti köyhyyden vähentämiseen. Hallituk- sen edellytettäisiin tekevän yhteistyötä lahjoittajien ja järjestäy- tyneen kansalaisyhteiskunnan kanssa selkeiden köyhyyden vähentämissuunnitelmien kehittämiseksi. Säästyneet varat osoitettaisiin näihin suunnitelmiin ja niitä käytettäisiin kasvat- tamaan sosiaalimenoja sellaisissa kohteissa kuten peruskoulu- tus perusterveydenhuolto, koulutus, HIV/AIDS-ongelma ja myös muissa köyhyyden vähentämistoi- missa kuten maaseutualueiden tiet, naisten ohjelmat, työpaik- kojen luominen ja köyhien viljelijöiden maataloustuotannon tukeminen. ammatillinen ja 5. 2. 3. Toiseksi maiden velkataakkaa kevennettäisiin lisää lyhennetyn HIPC-prosessin lopussa (joka olisi korkeintaan noin kolmevuotinen), jolloin velkaa vähennettäisiin 100–150 prosenttiin viennin määrästä. Tämä toteutettaisiin sillä ehdolla, että velanhoidon säästöt käytettäisiin seuraavan viiden vuoden aikana investointeihin köyhyyden vähentämiseksi. Velkahuo- jennuksen on oltava lopullinen ja peruuttamaton, mikäli halutaan vakuuttaa sijoittajat siitä, että ollaan saavuttamassa pitkän aikavälin kestävä velkatilanne. Jos kuitenkin HIPC-pro- sessin aikana tai viiden vuoden kuluessa sen päättymisestä hallitukset vetäytyvät sitoumuksistaan kohdentaa anteeksian- netut velat köyhyyden vähentämiseen, lahjoittajien tulisi koh- dentaa tulevat tuet ja lainat uudelleen suhteellisesti. Ne kohden- nettaisiin hajautettuihin hankkeisiin. Tällaiset sitoumukset tuli- si vakiinnuttaa osaksi järjestelyä. On muistettava, että nämä maat ovat tuen varassa vielä jonkin aikaa tulevaisuudessa ja hallitusten ja lahjoittajien välillä on edelleenkin tiiviit suhteet. Komitea kehottaa komissiota ja jäsenvaltioita luomaan yhteis- työjärjestelmän näiden suhteiden käyttämiseksi hyvän hallinto- tavan ja köyhyyden vastustamisen varmistamiseen. Sen puit- teissa seurantaa sekä talous- ja yhteiskuntaelämän etupiirien osallistumista tulisi lisätä. 5. 2. Yhteiskunnalliset edellytykset ja kansalaisyhteiskunnan osallis- tuminen 5. 2. 1. Komitea tukee ajatusta velkataakan keventämisen kannustinjärjestelmästä maille, jotka ovat halukkaita sitoutu- maan köyhyyden vähentämiseen, ihmisoikeuksien ja vähem- mistöjen oikeuksien kunnioittamiseen sekä ja hyvään hallinto- tapaan. Köyhyyden vähentämiseen sitoutuneille maille tulisi tarjota kannustimia vähentämällä velanhoitomenoja huomat- Jäljellä olevaa velkaa tavasti HIPC-prosessin alusta alkaen. voitaisiin vähentää lyhennetyn prosessin lopussa. Prosessin kesto olisi korkeintaan kolme vuotta nykyisen kuuden sijasta. 5. 2. 4. Maat ovat valmiita kohdentamaan velanhoidosta säästyneitä varoja köyhyysrahastoon. Tämän rahaston seuran- nasta huolehtisi hallituksen, lahjoittajan ja järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan edustajista koostuva komitea. Talous- ja yhteiskuntaelämän etupiirien saaminen mukaan omatoimisiin ponnistuksiin tilanteen kohentamiseksi lisää luottamusta. Va- roja jaettaisiin rahastosta kohteisiin, jotka kuuluvat valtion köyhyyden vähentämisen painopistealueisiin ja jotka myös lahjoittajat ja kansalaisyhteiskunta hyväksyvät. Tilinpitomenet- telyjen on oltava tarkkoja, jotta hallintokulut saadaan pidettyä alhaisina. C 209/52 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 22. 7. 1999 5. 2. 5. Valtiolliset suunnitelmat kootaan usein alakohtaisista investointisuunnitelmista, kuten EU:n tukemista suunnitelmis- ta esimerkiksi koulutuksen ja terveyden alalla, joille olisi tarkoituksenmukaista antaa rahoitusta mainitunlaisesta köy- hyysrahastosta. Samanlaisia menetelmiä kehitettiin Ugandassa, missä hallitus suostui julkisesti kohdentamaan HIPC-aloitteen kautta säästetyt varat köyhyyden torjuntarahastolle. Rahastosta tuetaan valtiollista köyhyyden poistamiseen tähtäävää toimin- taohjelmaa. Lähestymistapaa on sovellettu onnistuneesti tänä aikana: esimerkiksi osa rahoituksesta on käytetty tukemaan hallituksen pyrkimyksiä tarjota peruskoulutus kaikille. Ilmoit- tautuminen peruskoulutukseen lisääntyi hiljattain noin kahdes- ta miljoonasta yli viiteen miljoonaan, kun hallitus poisti viralliset koulumaksut. 5. 2. 6. Komitea korostaa avoimuuden tarvetta, mukaan lu- kien selvät tilinpitomenettelyt hallitusten taholta. Tarvitaan myös yhteiskunnallisen suorituskyvyn osoittimia, jotka kerto- vat esimerkiksi terveydenhuollon saatavuudesta, työpaikoista, koulua käyvien lasten määrästä, koulunkäynnin loppuunsaat- tavien määrästä ja sukupuolten välisen kuilun suuruudesta. Menettelyjen on oltava hyvin tarkoin määriteltyjä väärinkäytön estämiseksi. Esimerkiksi ylimalkainen vaatimus terveysmeno- jen kasvattamisesta voidaan täyttää vaikkapa korottamalla lääkärien palkkoja. Sen sijaan lapsikuolleisuuden kaltaisia osoittimia seuraamalla saadaan selville arkielämän tosiasialliset parannukset. Kohteita ei myöskään saa olla liikaa, jotta tarkka seuranta olisi mahdollinen. Useimmat hallitukset ovat kehittä- neet osoittimia näiden alojen seuraamiseksi. Keskeisiä tilastoja esitetään esimerkiksi UNDP:n kehitysohjelman vuosiraportissa (Human Development Report) ja Maailmanpankin vuosikerto- muksessa. Komitea kannattaa ehdotusta, että velkataakkaa ei 5. 2. 7. huojennettaisi kehitysyhteistyöhankkeiden kustannuksella, etenkään sellaisten, jotka toimivat ruohonjuuritasolla, valtio- vallasta riippumattomien organisaatioiden voimin. Saksalainen puheenjohtajisto kehotti kaikkia lahjoittajia tukemaan Maail- manpankin HIPC-säätiötä vuonna 1999, jotta estettäisiin säätiön köyhille maille tarkoitetun tukiohjelman suuntaaminen muualle. Lisäksi yksinomaan velkataakan keventämisellä ei Bryssel 27. toukokuuta 1999. asianomaisia maita auteta selviytymään köyhyydestä. Vaikka valtioiden hallitusten on turvattava poliittiset uudistukset ja resurssien tehokas käyttö, tarvitaan silti lisärahoitusta köyhyy- den vähentämistavoitteisiin pääsemiseksi, kuten hallitukset sopivat YK:n maailman sosiaalisen kehityksen huippukokouk- sessa Kööpenhaminassa. EU:n tulisi edistää jäsenvaltioiden antaman tuen lisäämistä sekä kehitysaputavoitteen saavutta- mista, joka on 0,7 prosenttia BKT:sta. 5. 2. 8. Velkahuojennuksen ohella on tärkeää ehkäistä vel- kakriisin uusiutuminen. Komission tulisi tukea maita velasta selviytymisen strategioiden parantamisessa ja niiden soveltami- sessa. Sekä velkojilla että velallisilla on vastuunsa. On elin- tärkeää, että maat ottavat lainaa varovaisesti ja mikäli mahdol- lista erityisehdoin. Lainaa on otettava köyhyyden vähentämi- seen keskittyviin aloitteisiin. Parlamenteilla ja järjestäytyneellä kansalaisyhteiskunnalla voi olla merkittävä rooli uuden lainan- oton tarkkailussa. Samanaikaisesti tulisi aloittaa köyhyyden vähentämispyrkimysten seuranta sen varmistamiseksi, että budjettien osarahoituksella, velkahuojennuksella, tuella ja uudella lainanannolla saavutetaan toivotut tulokset. 6. Päätelmät 6. 1. EU:lla on keskeinen rooli hyödynnettäessä tämänhet- kistä mahdollisuutta sekä velan että köyhyyden vähentämisek- si. Komitea kehottaa komissiota olemaan aktiivisempi näissä kysymyksissä ja jäsenvaltioita koordinoimaan olemassa olevia resursseja ja etsimään uusia. EU:n tulisi toimia johtohahmona ja auttaa pohjustamaan muutoksia. Koska kaikki jäsenvaltiot eivät ole edustettuina G8-ryhmässä, EU:n tulisi erityisesti koordinoida EY:n ehdotuksia G8-ryhmälle siten, että ehdotuk- set eivät heikennä vaan vahvistavat toisiaan. Merkittävät ehdo- tukset on tehtävä kollektiivisesti ja myös Maailmanpankin ja IMF:n johtoelimissä. EU:n koordinoidulla velkapolitiikalla, joka on johdonmukainen EU:n lahjoittajan roolin kanssa (lahjoitta- jia ovat sekä komissio että jäsenvaltiot), voi olla tärkeä ja menestyksekäs asema OECD:n vuodelle 2015 asettamien, ihmiskunnan kehityksen kannalta ratkaisevien tavoitteiden saavuttamisessa. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Beatrice RANGONI MACHIAVELLI


title: Initiativ taget af Forbundsrepublikken Tyskland til vedtagelse af Rådets afgørelse om forbedring af udvekslingen af oplysninger med henblik på bekæmpelse af falske rejsedokumenter

eurovoc_concepts:
Council of the European Union
Germany
exchange of information
identity document
industrial counterfeiting
passport

text: 22. 6. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 176/1 R¯DET (Retsakter vedtaget i henhold til afsnit VI i traktaten om Den Europ(cid:230)iske Union) taget af Forbundsrepublikken Tyskland til vedtagelse af R(cid:229)dets afgłrelse om forbedring af udveks- lingen af oplysninger med henblik p(cid:229) bek(cid:230)mpelse af falske rejsedokumenter INITIATIV (1999/C 176/01) (Tekst forelagt R(cid:229)det den 27. maj 1999) R¯DET FOR DEN EUROP˘ISKE UNION HAR (cid:151) a) at głre det lettere at afslłre falske rejsedokumenter ved under henvisning til s(cid:230)rlig artikel 34, stk. 2, litra c), traktaten om Den Europ(cid:230)iske Union, under henvisning til Forbundsrepublikken Tysklands initiativ, under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (1), og ud fra fłlgende betragtninger: (1) Antallet af falske rejsedokumenter har antaget et foruro- ligende omfang; (2) i henhold til R(cid:229)dets f(cid:230)lles aktion af 3. december 1998 (2) blev der oprettet et elektronisk system for lagring og over- fłrsel af billeder (FADO); (3) man kan begr(cid:230)nse dokumentfalsk og dermed yde et effek- tivt bidrag til bek(cid:230)mpelse af kriminalitet og menneske- smugling ved at forbedre udvekslingen af oplysninger om falske rejsedokumenter; (4) brugen af standardiseret indsamling af oplysninger vil głre det lettere og hurtigere senere at gennemfłre strafferetlig forfłlgning; (5) afgłrelsen berłrer ikke medlemsstaternes kompetence med hensyn til anerkendelse af pas, rejsedokumenter, visa eller andre identitetspapirer (cid:151) TRUFFET F(cid:216)LGENDE AFG(cid:216)RELSE: Artikel 1 1. Med henblik p(cid:229) yderligere forbedring af udvekslingen af oplysninger mellem medlemsstaterne om falske dokumenter anvendes der en anmeldelsesordning til afslłring af falske rejse- dokumenter. Denne ordning skal have til form(cid:229)l: (1) Udtalelse afgivet den. (endnu ikke offentliggjort i EFT). (2) EFT L 333 af 9. 12. 1998, s. 4. kontrol, og b) at głre eftersłgningen af stj(cid:229)lne rejsedokumenter mere effektiv idet der l(cid:230)gges s(cid:230)rlig v(cid:230)gt p(cid:229) rejsedokumentets serienummer. Udvekslingen af oplysninger omfatter ikke personoplys- 2. ninger. Artikel 2 Den i bilag I opfłrte standardformular anvendes til frem- 1. sendelse af oplysninger i henhold til artikel 1. 2. Hver medlemsstats centrale tjeneste udveksler direkte og omg(cid:229)ende oplysninger med den centrale tjeneste i hver af de łvrige medlemsstater. Den orienterer tillige Generalsekretariatet for R(cid:229)det. Artikel 3 1. Med henblik p(cid:229) ensartet indsamling af oplysninger, som der kan blive brug for ved senere strafferetlig forfłlgning vedrłrende falske rejsedokumenter, anvender medlemsstaterne s(cid:229) vidt muligt det spłrgeskema, der er opfłrt i bilag II. 2. I tilf(cid:230)lde af strafferetlig forfłlgning som omhandlet i stk. 1 finder videregivelse af data til andre medlemsstater sted i lovgivning og internationale overensstemmelse med national konventioner. Artikel 4 Denne afgłrelse tr(cid:230)der i kraft tre m(cid:229)neder efter offentliggł- relsen i De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende. Udf(cid:230)rdiget i Bruxelles, den 27. maj 1999. P(cid:229) R(cid:229)dets vegne O. SCHILY Formand C 176/2 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 22. 6. 1999 BILAG I EU-FLAG AD HOC-OPLYSNINGER fra EU-medlemsstaterne om FALSKE REJSEDOKUMENTER De udstedende medlemsstats flag 1 2 3 Dokumentets nationalitet (ISO-landekode) Dokumenttype (A, B, C, D, E, H eller I) Det falske dokuments serienummer (til efterforskningsformål) 4. 4. 1. 4. 2. 4. 3. DET FALSKE DOKUMENTS KARAKTERISTIKA (Benyt venligst de fælles referencekoder) 4. 4. 4. 5. 4. 6. Forbeholdt billeder (Endnu et ark kan anvendes, men kun hvis det er absolut nødvendigt) Navn på den udstedende medlemsstat og ISO-landekode Adresse, telefon og fax for den tjeneste, der giver ad hoc-oplysningerne Dato og serie- nummer for oplysningerne 22. 6. 1999 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende C 176/3 BILAG II SP(cid:216)RGESKEMA til undersłgelsen vedrłrende brugere af forbindelse med EU-medlemsstaternes ad falske dokumenter i hoc-oplysninger om falske rejsedokumenter 1. Data vedrłrende dokumentbrugeren (til yderligere undersłgelser, st(cid:230)vninger osv. ) Efternavn, fornavn, andet navn/d(cid:230)knavn/łgenavn, fłdselsdato, fłdested, kłn, nationalitet, kontaktadresse. 2. Oplysninger om rejseruten og grunden til, at der er brugt et falsk dokument 3. Oplysninger om forfalskeren/fremstilleren/s(cid:230)lgeren/organisationen 3. 1. Hvorn(cid:229)r, hvor (1) og fra hvem (2) et det falske dokument modtaget? 3. 2. Hvorn(cid:229)r og hvor (1) fandt den fłrste kontakt sted? 3. 3. Hvilke betingelser skulle De opfylde for at f(cid:229) dokumentet? (Pasbilleder, underskrifter, depositum osv. ) 3. 4. Hvorn(cid:229)r, hvordan og hvor (1) blev det falske dokument afleveret? Var der aftalt et młdested? 3. 5. Hvad kostede det falske dokument? 3. 6. Hvorn(cid:229)r, hvordan og hvor (1) blev pengene betalt? 3. 7. Hvor meget deltog andre personer? Hvem var de? Har andre s(cid:229) vidt vides v(cid:230)ret involveret? Mellemm(cid:230)nd? (2) 3. 8. Hvem (2) er forfalskeren, og hvor (1) blev det falske dokument fremstillet? 3. 9. Kunne De have f(cid:229)et andre dokumenter (forfalskninger)? 3. 10. Hvem (2) har ellers modtaget et falsk dokument? 3. 11. Hvor (1) er Deres (cid:230)gte dokumenter? (Hvis de er givet til andre, f. eks. smugleren (2), opgiv da nłjagtige pasoplysninger inklusive pasnummer) 3. 12. Kan De give andre relevante oplysninger? (1) Hvis et sted angives, bedes fłlgende oplyst: Land, by, bygning, lejlighed, virksomhed, jernbanestation, restaurant, andet sted, transportmiddel, nłjagtig angivelse og/eller beskri- velse. (2) Personoplysninger, efternavn, fornavn, andet navn/d(cid:230)knavn/łgenavn, fłdselsdato, fłdested, kłn, nationalitet og andre vigtige oplys- ninger, f. eks. signalement, formodet alder, hłjde, v(cid:230)gt, h(cid:229)rfarve, s(cid:230)rlige kendetegn, sprog, adresser, telefonnumre, kłretłjer (m(cid:230)rke, farve, nummerplade, s(cid:230)rlige kendetegn)


title: Resolutie van de Raad van 27 mei 1999 inzake de bestrijding van de internationale criminaliteit die zich via routes verspreidt

eurovoc_concepts:
EU Member State
Europol
cooperation policy
organised crime
repression

text: 9. 6. 1999 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen C 162/1 (Besluiten aangenomen krachtens titel VI van het Verdrag betreffende de Europese Unie) RESOLUTIE VAN DE RAAD van 27 mei 1999 inzake de bestrijding van de internationale criminaliteit die zich via routes verspreidt (1999/C 162/01) DE RAAD VAN DE EUROPESE UNIE, BEZORGD OVER de grensoverschrijdende criminaliteit, die in veel gevallen met bepaalde routes over land, over zee of in de lucht verbonden is, TER BEVESTIGING VAN zijn vastbeslotenheid om van de Euro- pese Unie een ruimte van vrijheid, veiligheid en rechtvaardig- heid te maken, ERNAAR STREVEND de praktische samenwerking van de politie- diensten van de lidstaten verder te verbeteren, REKENING HOUDEND MET Gemeenschappelijk Optreden 97/12/JBZ van 20 december 1996 houdende een gemeenschap- pelijk programma voor uitwisseling en opleiding van en sa- menwerking tussen rechtshandhavingsinstanties (Oisin) (1), NEEMT DE VOLGENDE RESOLUTIE AAN: 1. De lidstaten kunnen, eventueel met steun van Europol, rou- tegerichte projecten uitvoeren in overeenstemming met de nationale rechtsregels en bevoegdheden en onverminderd de nationale soevereiniteit; deze projecten behelzen het op er- kende routes, met een op de situatie toegesneden personele en materiºle inzet en volgens op de situatie toegesneden methoden, organiseren van geco(cid:246)rdineerde politiºle acties ter bestrijding van een bepaalde categorie delicten op basis van een onderling overeengekomen concept. In voorkomend geval worden douane- en andere bevoegde autoriteiten daar- bij betrokken. 2. Routegerichte projecten kunnen op het gehele grondgebied van de Europese Unie of op bepaalde regio’s betrekking hebben. 3. Het doel van routegerichte acties is, politieel gesproken, een zo groot mogelijk resultaat te bereiken bij de preventie en het onderzoek van misdrijven en de co(cid:246)rdinatie van het gemeenschappelijk politieel optreden te verbeteren, de com- municatie te verbeteren en meer kennis te vergaren over het gedrag en de modus operandi van daders van stafbare feiten. 4. De aan de routegerichte projecten deelnemende lidstaten kunnen, met steun van Europol, een gezamenlijke evaluatie houden en stellen bij regionale acties ook de overige lidsta- ten in kennis van de resultaten ervan. Bij de evaluatie laten zij zich leiden door het streven om maatregelen te ontwik- kelen die bijdragen tot een verdere verbetering van de rou- testrategie. Zij gaan in dat verband in het bijzonder na, welke nieuwe operationele vormen ontwikkeld zouden kun- nen worden met het oog op de preventie en het onderzoek inacht- van grensoverschrijdende criminaliteit, zulks met neming van het vrije verkeer van personen in de Europese Unie. 5. De doorgifte van persoonsgegevens geschiedt met inacht- neming van het nationale recht en de internationale verdra- gen; de artikelen 126 tot en met 128 van de uitvoerings- overeenkomst van Schengen zijn van overeenkomstige toe- passing. (1) PB L 7 van 10. 1. 1997, blz. 5


title: Avis du Comité économique et social sur «L'allégement de la dette dans la lutte contre la pauvreté dans les pays les moins développés»

text: C 209/48 FR Journal officiel des Communautés européennes 22. 7. 1999 Avis du Comité économique et social sur «L’allégement de la dette dans la lutte contre la pauvreté dans les pays les moins développés» (1999/C 209/12) Le 28 janvier 1999, le Comité économique et social a décidé, conformément aux dispositions de l’article 23, paragraphe 3 de son Règlement intérieur, d’élaborer un avis sur «L’allégement de la dette dans la lutte contre la pauvreté dans les pays les moins développés». La section «Relations extérieures», chargée de préparer des travaux du Comité en la matière, a élaboré son avis le 12 mai 1999 (rapporteur: Mme Davison). Lors de sa 364e session plénière des 26 et 27 mai 1999 (séance du 27 mai), le Comité a adopté par 118 voix pour et une abstention l’avis suivant. 1. Synthèse 1. 1. Préoccupé de longue date par l’étendue de la pauvreté absolue dans les pays en voie de développement, le Comité se félicite que certains E´ tats membres se montrent à présent résolus à améliorer les allégements de dette publique consentis aux pays les plus pauvres. La conditionnalité sociale constitue un des facteurs 1. 2. essentiels du succès de leur entreprise de lutte contre le dénuement absolu. Le Comité préconise d’accélérer et d’appro- fondir le processus de réduction de la dette publique des pays qui appliquent les principes de la saine gestion des affaires et s’attellent en priorité à éliminer la misère. Les autorités des pays débiteurs concernés devraient affecter les ressources ainsi libérées à des projets sociaux, par le biais de plans précis de résorption de la pauvreté dont les priorités devraient être arrêtées en concertation avec les donateurs et la société civile organisée. Il conviendra de soumettre cette action à un contrôle méticuleux, en mesurant les progrès réalisés au regard de certains indicateurs de pauvreté, tels que la mortalité infantile, les statistiques de scolarisation et la réduction de l’écart entre les femmes et les hommes. Si les gouvernements ne parviennent pas à mettre l’allégement de la dette au service du progrès social, l’aide pourrait être réorientée vers des projets décentralisés. E´ tant donné les contretemps accumulés en matière de 1. 3. remise de dettes et l’urgence revêtue par le problème de la pauvreté, le Comité suggère qu’en guise d’encouragement, les paiements au titre de la dette soient immédiatement diminués dans des proportions drastiques. Cette mesure devrait s’appli- quer aux E´ tats qui figurent déjà sur la liste des pays nécessitant une assistance et qui s’engagent à consacrer les sommes économisées à des mesures de réduction de la pauvreté. E´ tant donné qu’un délai plus important, pouvant 1. 4. atteindre trois années, devrait être nécessaire pour entamer le stock de la dette, il conviendrait de prendre également à ce stade des dispositions de nature à encourager les pays saine- ment gérés et s’engageant dans des plans de réduction de la pauvreté. Le Comité propose d’accentuer l’allégement, de manière à ramener le stock d’endettement dans une fourchette de 100 à 150 % de la valeur des exportations annuelles. 1. 5. L’UE a un rôle crucial à jouer en exploitant l’occasion qui se présente actuellement de réduire tout à la fois le poids de la dette et la pauvreté. Le Comité invite la Commission à se montrer plus incisive dans ces dossiers et appelle les E´ tats membres à se concerter et à dégager des ressources supplémen- taires. L’UE devrait prendre la tête de ce mouvement et contribuer à lui donner sa vitesse de croisière. Elle devrait en outre coordonner les propositions formulées par les E´ tats européens pour le G8, d’autant que tous ses membres ne participent pas à cette instance, et parvenir ainsi à ce que loin de s’affaiblir mutuellement, elles se renforcent et que des propositions ambitieuses puissent être présentées dans cette enceinte, tout comme dans les comités de direction de la Banque mondiale et du FMI. En adoptant dans le dossier de la dette des politiques coordonnées et en soutenant financière- ment son allégement, l’UE resterait dans le fil de la fonction de donatrice qu’elle assume par le biais de la Commission comme de ses E´ tats membres et pourrait développer une action aussi bénéfique qu’essentielle pour réussir à relever les défis en matière de développement humain que l’OCDE a définis pour 2015. 2. Introduction 2. 1. Le Comité économique et social a souligné à plusieurs reprises sa préoccupation face à l’ampleur prise par la pauvreté absolue dans les E´ tats en voie de développement. Sous les auspices de l’assemblée paritaire ACP-UE, il organise depuis plus de vingt ans le dialogue entre les représentants des milieux sociaux et économiques des E´ tats membres de l’Union européenne et des pays ACP (Afrique, Caraïbes, Pacifique). Ces discussions ont été l’occasion d’exprimer certaines inquiétudes quant aux contraintes que les paiements au titre de la dette extérieure font peser sur les dépenses gouvernementales dans bon nombre de pays endettés comptant parmi les plus pauvres du monde. Le Comité a déjà mis l’accent sur la nécessité d’une 2. 2. bonne gestion des affaires publiques et du développement de la société civile dans les pays ACP et ceux de l’hémisphère Sud en général. Il pense que la démarche d’allégement de la dette publique devrait être accélérée et amplifiée pour les pays qui appliquent ces principes de saine gestion des affaires publiques et de priorité accordée à la lutte contre la pauvreté. A` défaut de suivre ces lignes directrices, le risque existe que des ressources soient distraites du financement du développement proprement dit au profit de l’annulation globale de la dette. Le présent avis entend étudier la manière dont il serait concrète- ment possible de mettre en œuvre la conditionnalité sociale. 22. 7. 1999 FR Journal officiel des Communautés européennes C 209/49 3. La priorité accordée à la réduction de la pauvreté 3. 1. Dans son rapport intitulé «L’aide au développement à l’aube du 21e siècle», le Comité d’aide au développement (CAD) de l’OCDE fixe comme objectifs pour 2015 la généralisation de l’enseignement primaire, la réduction de moitié du nombre de personnes vivant en situation de pauvreté absolue et une chute de deux tiers de la mortalité infantile. S’il appuie ce programme, qu’il considère comme un minimum, le Comité est aussi bien conscient qu’il ne sera couronné de succès qu’à la condition d’être ciblé sur la pauvreté et d’aller de pair avec une bonne gestion publique. La Banque mondiale et le Fonds monétaire internatio- 3. 2. nal ont identifié et repris sur une liste 41 «pays pauvres très endettés» (PPTE)(1), qui sont les E´ tats affectés à la fois par la pauvreté et les charges d’endettement les plus élevées, soit une dette extérieure représentant plus de deux années de recettes d’exportation, voire plus pour certains. Dans une proportion de 80 %, ils se concentrent dans l’Afrique subsaharienne. Que ces nations présentent certains des pires indicateurs sociaux de la planète et soient très loin d’atteindre les objectifs de 2015 n’a rien de fortuit. Des estimations récentes sur les tendances de la mortalité infantile laissent entrevoir qu’en 2015, elle continuera d’y sévir à un taux double de celui visé par l’OCDE, tandis qu’en matière d’éducation, pour ne prendre que cet exemple, leur situation se sera détériorée, la dette hypothéquant leurs chances de parvenir aux performances fixées en la matière à l’échelle planétaire. En Afrique, le nombre d’enfants scolarisés, loin de suivre une courbe ascendante, est en train de décliner et le retard que les filles accusent sur les garçons dans ce domaine ne fait que se creuser actuellement. L’Afrique le tiers des 125 millions subsaharienne abrite aujourd’hui d’enfants privés de scolarisation. Si l’on regarde les évolutions en cours, on constate que cette même catégorie décroît en Amérique latine et en Asie, bien que ces régions soient également confrontées à la pauvreté. En revanche, la non- scolarisation ne recule pas dans les pays africains au sud du Sahara, qui rassembleront en 2015 les trois quarts des 75 millions d’enfants victimes de cette carence et si l’on considère le fossé entre les filles et les garçons, il ne faudra pas moins de 50 ans à ces E´ tats, au rythme actuel, pour atteindre un certain niveau d’égalité entre les sexes. 3. 3. En moyenne, le service de la dette absorbe 40 % du budget national des PPTE; dans bien des cas, son montant dépasse celui des dépenses de santé et d’éducation. Même si les pouvoirs publics ne choisiront pas toujours d’affecter à des buts sociaux les sommes que libérera un éventuel allégement de leur endettement et bien que les ressources fournies par l’aide restent indispensables, il est tout aussi clair que les les paiements au titre de la dette raréfient notablement moyens qu’ils peuvent mobiliser au service de ces objectifs de développement humain. Le lien établi entre la réduction de la dette et la lutte contre la pauvreté peut donc aider de manière appréciable au respect des objectifs de 2015. (1) Le groupe des PPTE se compose de l’Angola, du Bénin, de la Bolivie, du Burkina Faso, du Burundi, du Cameroun, du Congo, de la Côte d’Ivoire, de l’E´ thiopie, du Ghana, de la Guinée, de la Guinée-Bissau, de la Guinée équatoriale, de la Guyane, du Honduras, du Kenya, du Liberia, de Madagascar, du Mali, de la Mauritanie, du Mozambique, du Myanmar, du Nicaragua, du Niger, du Nigeria, de l’Ouganda, de la République centrafricaine, de la République démocratique du Congo, de la République démocratique populaire lao, du Rwanda, de Sa˜o Tomé et Principe, du Sénégal, de la Sierra Leone, de la Somalie, du Soudan, de la Tanzanie, du Tchad, du Togo, du Vietnam, du Yémen et de la Zambie. 3. 4. Bien qu’elle soit un créancier multilatéral relativement peu important, qui ne détient que 5 % du stock des dettes multilatérales, la Communauté européenne joue un rôle politi- que important. Quatre des gouvernements représentés au G8 appartiennent à l’UE (Royaume-Uni, France, Allemagne, Italie), certains comptant parmi les plus gros des créanciers mondiaux. Les E´ tats membres de l’Union européenne sont détenteurs de quelque 25 % des créances bilatérales sur des pays en voie de développement. Ensemble, la majorité des parts dans les organes de la Banque mondiale et du FMI et l’aide au développement qu’ils octroient individuelle- ment, s’ajoutant à celle de la CE, fait de celle-ci le premier donateur mondial, avec 56 % des ressources allouées en la matière en 1996. En outre, la majorité des pays pauvres très endettés sont des E´ tats ACP. les pays de l’UE possèdent 3. 5. Les instances de l’UE mettent désormais davantage l’accent sur la réduction de la pauvreté. La Commission lui fait jouer un rôle un peu plus affirmé dans son programme d’aide comme dans les négociations pour le renouvellement de la convention de Lomé. Les gouvernements français et britanni- que, rejoints par la présidence allemande, ont émis des propositions pour accroître l’ampleur de la remise de dette publique. Les pays scandinaves et les Pays-Bas ont dégagé des ressources importantes pour ce dossier; certains gouverne- ments ont converti des dettes en monnaie locale, les montants correspondants devant être affectés à des projets sociaux, environnementaux ou relatifs au développement. La réduction de la misère figure aujourd’hui en tête des priorités du Parlement européen. L’assemblée paritaire ACP-UE élabore actuellement un rapport général sur la lutte contre la pauvreté dans les pays ACP et les E´ tats membres de l’UE. Quant au Comité, il a adopté un avis (2) plaidant pour un souci renforcé de la saine gestion et des droits de l’homme, tandis que dans celui consacré au mouvement «European Fairtrade Marking» (3), il se prononce pour l’établissement de corrélations entre commerce et réduction de la pauvreté. Plusieurs autres, dont ceux sur l’investissement et l’OMC, attirent l’attention sur la nécessité d’édicter des normes pour les droits fondamentaux des travailleurs et de faire prévaloir dans les pays en développe- ment les «principes directeurs de l’OCDE à l’intention des entreprises multinationales». 3. 6. Dans la foulée des contacts directs qu’il a établis avec des organisations telles qu’ATD Quart-Monde, le Comité se réjouit de voir que la société civile de l’UE s’est sentie suffisamment concernée par le problème pour organiser à l’échelle mondiale une campagne en faveur de l’allégement de la dette qui est axée sur la réunion de juin du G8 et l’an 2000. Cette initiative «Jubilé 2000» rassemble des instances d’aide au développement, des associations caritatives, des syndicats et des E´ glises de toute l’Europe, avec des partenaires dans les pays en développement. C’est ainsi que le maire de Rome a fait de la capitale italienne une «ville du Jubilé 2000». 4. Les initiatives actuelles de remise de dette 4. 1. L’année en cours est cruciale pour un allégement plus poussé de la dette, la Banque mondiale et le Fonds monétaire international (FMI) procédant à un réexamen d’ensemble du cadre PPTE. (2) Avis sur «L’aide au développement, la bonne gestion des affaires publiques et le rôle des milieux économiques et sociaux»: JO C 287 du 22. 9. 1997. (3) Avis sur «Le mouvement “European Fairtrade Marking”»: JO C 204 du 15. 7. 1996. C 209/50 FR Journal officiel des Communautés européennes 22. 7. 1999 4. 2. Les pays à faible revenu peuvent prétendre à un allégement de type classique, via le Club de Paris, qui rassemble des pays créanciers et dont le secrétariat est hébergé par le Trésor français. Le Club de Paris peut offrir une réduction pouvant atteindre 67 % sur une bonne partie des dettes dues à des instances publiques, une des conditions étant que l’E´ tat débiteur ait conclu au préalable un programme économique avec le Fonds monétaire international (FMI) et puisse arguer de bons résultats dans son application. 4. 3. En 1996, comme il était devenu évident que les remises consenties par le Club de Paris ne suffisaient pas à résoudre la crise de la dette dans les nations frappées par la pauvreté et que leurs finances continuaient à être obérées par un endette- ment d’un niveau intolérable, l’initiative en faveur des pays pauvres très endettés (PPTE) a porté cet allégement à 80 % et l’a étendu aussi, pour la première fois, aux emprunts contractés auprès de la Banque mondiale et du FMI et aux autres créances multilatérales. 4. 4. Pour pouvoir accéder au statut de PPTE, un pays doit être admissible à l’aide concessionnelle du FMI et de la Banque mondiale, faire face à une situation d’endettement non supportable et impossible à régler par d’autres mécanismes d’allégement et pouvoir faire état de réformes appliquées avec succès grâce aux programmes soutenus par le FMI et la Banque mondiale. La procédure PPTE est relativement lente. Durant les 4. 5. trois premières années, le pays intéressé doit réussir une période de bonnes performances dans les programmes appuyés par le FMI et la Banque mondiale, sauf s’il peut déjà se prévaloir de résultats brillants et soutenus. Durant ce laps de temps, les créanciers bilatéraux sont censés rééchelonner les échéances de la dette, avec des réductions en valeur actuelle pouvant atteindre 80 %. Passé ce terme, le pays arrive au point de décision, où le stock de dette bilatérale éligible est diminué de 67 %. Après une nouvelle période de trois ans (ou moins, en cas de bonnes performances), il atteint le point d’achèvement et les créanciers bilatéraux réduisent le montant de la dette éligible dans une proportion qui peut aller jusqu’à 80 %, tandis que les créanciers multilatéraux (dont la Banque mondiale et la CE) revoient leurs exigences de manière à résorber la dette non soutenable. La Commission a décidé d’augmenter de 15 % les ressources allouées au titre de la facilité d’ajustement structurel aux pays qui atteignent le stade de la prise de décision. Ces sommes sont généralement dévolues à des dépenses sociales. le FMI, Le coût total de l’opération, qui vient d’être recalculé, 4. 6. est estimé aujourd’hui à quelque 12,5 milliards de dollars, à financer par divers canaux. Son augmentation récente est notamment due à la chute du prix de produits sur lesquels repose l’économie de bon nombre de PPTE. Certains éléments du cadre PPTE ne laissent pas 4. 7. d’inquiéter. En premier lieu, il s’agit d’un processus d’une longueur et d’une rigidité excessives. Avant de pouvoir y prétendre, les candidats doivent appliquer les programmes de réforme du FMI avec succès durant six années. Depuis sa conception, en 1996, seuls deux des pays pauvres très endettés ont bénéficié d’un allégement effectif et il ne devrait y en avoir que trois autres à les rejoindre en 1999. En outre, le programme n’a pas réduit l’endettement dans des proportions telles qu’il en soit devenu supportable lorsque, par exemple, les prix des matières premières s’affaissent. Le service de la dette, dans le courant de la procédure PPTE comme après son terme, continue à peser lourd, accaparant ainsi des ressources néces- saires au développement humain. Le rapport d’évaluation de l’initiative PPTE, que la Banque mondiale et le FMI viennent de finaliser en avril 1999, met en lumière bon nombre des problèmes qu’elle recèle et note en particulier que «en termes absolus, il se pourrait bien que l’initiative ne débouche pas sur une réduction significative du service de la dette par rapport au niveau actuel des paiements à ce titre». 4. 8. D’une manière générale, il a été reproché à l’action PPTE de ne pas être assez efficace pour contrer la pauvreté dans les pays qu’elle concerne. L’endettement d’un E´ tat, par exemple, ne peut être véritablement qualifié de supportable que si toute une série de conditions sont réunies: il doit disposer de recettes d’exportations et de réserves de changes appropriées; son épargne intérieure et ses revenus doivent être suffisants pour qu’il puisse lever des capitaux à l’intérieur de ses frontières; déduction faite des importations de première nécessité, ses exportations doivent dégager un excédent; enfin, ses budgets propres doivent lui permettre d’assumer ses missions fondamentales, de s’attaquer aux situations les plus criantes d’indigence et d’inégalité et de parvenir aux objectifs de 2015. 4. 9. Bon nombre de ces critiques ont été avalisées par les Nations unies et des créanciers bilatéraux. Dans la perspective du sommet du G8 qui se tiendra à Cologne en juin 1999, cinq membres du G7 (le Royaume-Uni, l’Allemagne, la France, les E´ tats-Unis et le Canada) ont, par exemple, proposé des améliorations à apporter au mécanisme PPTE. D’autres E´ tats européens non-membres de cette instance, comme l’Irlande et la Norvège, ont également formulé leurs suggestions. Les modifications qu’il est demandé au G7 d’apporter à l’initiative PPTE se caractérisent par une grande diversité. C’est ainsi qu’il est préconisé, entre autres, d’adoucir les conditions d’éligibilité à l’initiative, pour que de nouveaux pays tels que la Jamaïque, le Cambodge, le Ghana ou le Bangladesh puissent y avoir accès, de procéder plus rapidement à un allégement, en raccourcissant le délai d’attente de six à trois ans, d’apporter certains aménagements dans les critères de façon à accroître le montant de l’endettement remis, de porter au-delà du plafond de 80 % les réductions bilatérales de dette consenties dans le cadre du Club de Paris, de supprimer les prêts et services d’assistance, de vendre le stock d’or du FMI pour financer l’initiative, d’augmenter les contributions bilatérales au fonds fiduciaire PPTE, d’étendre l’aide ou encore de débattre d’un renforcement du couplage entre l’allégement et la réduction de la pauvreté. Le gouvernement britannique voudrait qu’un «code de conduite social» soit instauré et que la CE prenne en charge, grâce à son budget d’aide au développement, une hausse des ressources fournies à l’initiative PPTE. La présidence allemande recommande pour sa part que via cette même aide au développement, les PPTE bénéficient d’une annulation totale et obligatoire des sommes qu’ils doivent, à la condition qu’ils prennent des engagements de saine gestion publique et de lutte contre le dénuement. Toutes ces idées peuvent contribuer à gonfler le volume de l’allégement consenti. Il convient à présent de les articuler, de clarifier les mécanismes qui feront le lien entre le soulagement de la dette et la réduction de la pauvreté et d’assurer le financement adéquat pour amender le cadre PPTE de résorption de l’endettement. Le Comité invite les E´ tats membres à donner de l’Union européenne l’image d’une puissance économique intensément dévouée à l’établisse- ment d’un cadre efficace pour les relations Nord-Sud et à l’élimination de la misère dans le monde et à financer une amplification de la remise de dettes, notamment par le truchement du Fonds européen de développement. 22. 7. 1999 FR Journal officiel des Communautés européennes C 209/51 5. La position du Comité 5. 1. Préoccupations d’ordre général 5. 1. 1. Le Comité a proposé de renforcer la lutte mondiale contre la pauvreté sous tous les angles d’attaque, qu’il s’agisse du commerce, de l’aide, de l’emploi, de la prévention des conflits, de la bonne gestion des affaires publiques, des questions d’égalité des chances entre hommes et femmes ou de la dette. Il a souligné qu’une saine administration publique et l’attention prioritaire portée à la misère conditionnent le succès de ce combat. Dans son programme d’aide, la Commis- sion s’est également engagée à défendre les principes du bon gouvernement, dont l’une des données fondamentales est que les citoyens, y compris les femmes, puissent prendre part aux affaires de l’E´ tat par le biais des assemblées parlementaires et des organisations représentatives. Bien que cette participation ait déjà pour effet de circonscrire les risques d’affrontements, le Comité a appelé l’Union européenne et les E´ tats-Unis à coopérer plus activement pour prévenir les conflits et la présidence allemande a proposé que le G8 étudie attentivement une stratégie globale en la matière, l’objectif étant de mettre en place un système d’alarme précoce (ou de conforter ceux déjà en place dans les pays pauvres), qui déboucherait sur des pourparlers internationaux de coordination sous l’égide des Nations unies. Enfin, le Comité a exhorté l’UE à assurer la cohérence de sa politique d’aide avec sa politique commerciale et a pris position en faveur du mouvement coopératif et du label «commerce équitable» («Fair trade»). 5. 1. 2. La dette extérieure pose deux grands problèmes. Le plus prégnant est celui de ses répercussions sociales, en particulier pour les pauvres, sans qu’il faille négliger pour autant celui de l’effet dissuasif que l’endettement, tel une épée de Damoclès, produit pour les investisseurs étrangers comme pour les investissements domestiques orientés vers la crois- sance. L’allégement de la dette est important pour contribuer à promouvoir l’investissement et à réduire la fuite des capitaux. Si l’on veut que les pays pauvres s’extraient de la misère et assument leur part dans le commerce mondial, pour le plus grand profit réciproque de toutes les économies de toute la planète, indispensable qu’ils puissent attirer les investissements et trouver le chemin de la croissance économi- que. Soulager leur dette n’est pas une fin en soi mais un moyen d’atteindre ces objectifs. il est E´ tant donné le retard déjà accumulé dans le processus 5. 1. 3. d’allégement et l’acuité de la question de la pauvreté, le Comité recommande de faire porter immédiatement les efforts sur le volet social. 5. 2. Conditionnalité sociale et implication de la société civile 5. 2. 1. Le Comité endosse l’idée d’un mécanisme d’encoura- gement des pays désireux de s’engager dans la lutte contre la pauvreté, dans la promotion des droits de la personne humaine et des minorités et dans une saine gestion des affaires publiques. Pour les pays qui s’attellent à combattre la pauvreté, il faudrait prévoir des dispositions incitatives, par exemple en diminuant fortement le service de la dette dès le lancement du mécanisme PPTE, tandis que la réduction du stock d’endettement pourrait intervenir au terme d’une procédure resserrée dans un cadre d’une durée de trois ans maximum, au lieu de six actuellement, le tout étant suspendu à la condition que l’ensemble des gains tirés de cette opération de réduction de l’endettement soit mis au service d’initiatives de lutte contre la misère, sur une base sociale. En cas de non-respect de cet impératif, l’aide accordée au gouvernement central d’un pays pourrait être restreinte en proportion et réallouée directement au soutien de projets décentralisés. Cette démarche procède d’une double intention. Il 5. 2. 2. s’agit en premier lieu d’empêcher que, durant le processus PPTE, les pays concernés ne soient écrasés par un service de la dette d’un poids excessif: pour ce faire, la réduction substan- tielle des paiements versés actuellement à ce titre serait utilisée expressément pour accroître les dépenses de l’E´ tat dans les domaines intéressant la lutte contre la pauvreté. Les gouvernements seraient tenus de coopérer avec les donateurs et la société civile organisée pour développer des plans précis les fonds de réduction de la misère. Affectés à ceux-ci, économisés contribueraient à l’augmentation des budgets sociaux, dans des domaines comme l’enseignement primaire, la formation professionnelle, les soins de santé de base ou le problème du VIH et du sida, ainsi qu’à d’autres mesures propres à faire reculer le dénuement, telles que la construction de voiries rurales, les programmes destinés aux femmes, la création d’emplois ou l’aide apportée aux paysans pauvres pour accroître leur production. En second lieu, à la fin d’un parcours PPTE abrégé, 5. 2. 3. qui, par exemple, se réduirait tout au plus à une période triennale, les pays concernés se verraient octroyer un allége- ment supplémentaire, qui ramènerait leur stock d’endettement dans une fourchette de 100 à 150 % de la valeur des exportations annuelles, toujours à la condition que les gains réalisés les cinq années suivantes sur le service de la dette soient alloués à des investissements de réduction de la pauvreté. Pour que les investisseurs aient la certitude que l’E´ tat bénéfi- ciaire sera dorénavant capable de faire face durablement à ses échéances, il conviendra que la remise de dette soit ferme et irrévocable. Toutefois, s’il devait se faire qu’à un moment quelconque de la procédure PPTE ou de la période quinquen- nale qui la suit, un gouvernement revienne sur son engagement d’affecter les bénéfices d’un allégement à la lutte contre la pauvreté, les donateurs devront redéployer en proportion leurs aides et leurs prêts à des projets décentralisés, par un engagement auquel il faudra donner une forme officielle. On ne doit pas perdre de vue, en effet, que les nations concernées continueront encore pour un certain temps à avoir besoin d’une assistance financière et que des liens étroits subsisteront entre leurs gouvernements et les donateurs. Le Comité incite la Commission et les E´ tats membres à mettre sur pied un mécanisme de coopération utilisant ces relations comme levier pour garantir la bonne gestion publique et la focalisation sur la réduction de la pauvreté. A` cet effet, il sera nécessaire d’intensifier le suivi sur le terrain et d’associer plus étroitement les partenaires économiques et sociaux à cette démarche. Les pays bénéficiaires devraient accepter de verser 5. 2. 4. toutes les économies réalisées sur le service de la dette dans un fonds de lutte contre la pauvreté, qui serait géré par un comité formé de représentants des pouvoirs publics, des donateurs et de la société civile. Cette implication des acteurs économiques et sociaux à des actions d’autodéveloppement est de nature à instaurer un climat de confiance. Les ressources de cette caisse seraient allouées aux projets prioritaires de réduction de la pauvreté, définis eux aussi en concertation avec les donateurs et la société civile. Il y aurait lieu de lui appliquer des règles comptables sévères, afin que ses frais administratifs restent le plus faibles possible. C 209/52 FR Journal officiel des Communautés européennes 22. 7. 1999 5. 2. 5. Les plans nationaux prennent souvent la forme de programmes d’investissement sectoriels (par exemple ceux soutenus par l’UE dans le domaine éducatif ou sanitaire) qui se prêtent à bénéficier d’un concours provenant d’un pareil fonds de lutte contre la pauvreté. Un mécanisme de ce genre a été expérimenté en Ouganda, où le gouvernement a convenu publiquement de réserver les bénéfices retirés de l’allégement à un fonds d’action contre le dénuement qui apporte un soutien financier au plan d’action national d’éradication de la pauvreté. A` l’heure actuelle, la mise en œuvre de cette démarche est un succès. Ainsi, une partie de ces fonds a été utilisée en appui des efforts déployés par les autorités pour atteindre leur objectif de généraliser l’instruction primaire, niveau d’enseigne- ment dont les effectifs sont passés d’environ 2 millions à plus de 5 millions d’élèves depuis que le gouvernement a supprimé les droits officiels d’inscription scolaire. Le Comité souhaite insister sur la transparence qui 5. 2. 6. s’impose et implique notamment que les gouvernements suivent des règles de comptabilité claires, ainsi que sur les indices de performances sociales, grâce auxquels il est possible de mesurer les progrès accomplis, entre autres, pour l’accès aux soins de santé, les carrières, le nombre d’enfants qui sont scolarisés ou qui terminent leur scolarité ou encore la réduction des inégalités entre les hommes et les femmes. Si l’on veut éviter toute fraude, ces indicateurs doivent être très pointus, car, pour ne citer que cet exemple, un pays peut très bien se conformer à l’injonction qui lui est faite d’augmenter ses dépenses de santé par une hausse des honoraires médicaux, alors que si l’on jaugeait cette augmentation en observant l’évolution de la mortalité infantile, on pourrait au contraire se faire une idée des véritables avancées dont a bénéficié la population. Par ailleurs, les objectifs devront être en nombre réduit, pour pouvoir faire l’objet d’un suivi serré. La plupart des gouvernements ont élaboré des indices qui permettent de surveiller les secteurs dont il est question: des statistiques de base s’y rapportant sont ainsi publiées chaque année dans le «Rapport sur le développement humain» du Programme des Nations unies pour le développement (PNUD) ou dans le rapport annuel de la Banque mondiale. 5. 2. 7. Le Comité fait sienne l’idée selon laquelle l’allégement de la dette ne devrait pas s’effectuer au détriment des projets de développement, et notamment de ceux menés sur le terrain par les ONG. La présidence allemande a invité tous les donateurs à verser leur écot au fonds fiduciaire PPTE de la Banque mondiale en 1999, pour éviter que son programme d’aide aux pays pauvres ne soit remis en question. Par ailleurs, Bruxelles, le 27 mai 1999. l’allégement ne suffira pas à sortir les pays concernés de la misère. Leurs gouvernements sont certes tenus d’introduire des réformes politiques repensées et de garantir une utilisation efficace des ressources mais il n’en demeure pas moins qu’un accroissement des moyens financiers mis à leur disposition reste impératif pour qu’ils atteignent les buts définis en matière de lutte contre le dénuement, ainsi que les gouvernements l’ont reconnu lors du sommet mondial de Copenhague. L’UE devrait encourager ses E´ tats membres à augmenter leurs aides et à parvenir à l’objectif d’y consacrer 0,7 % de leur PIB. 5. 2. 8. Tout autant que d’alléger l’endettement, il importe d’éviter que la crise de la dette ne se réitère. La Commission se doit de soutenir les pays en développement et la mise en œuvre de stratégies améliorées de gestion des crédits. Si les créanciers ont des obligations, les emprunteurs ont aussi les leurs. Il est primordial que ces pays empruntent avec discernement, de préférence à des conditions privilégiées et en ayant en vue des initiatives de résorption de la pauvreté. Les assemblées parlementaires et la société civile organisée peuvent avoir une fonction de premier plan pour examiner tout nouveau prêt. En parallèle, il conviendra de procéder à un contrôle des efforts de réduction de la misère, de manière à avoir la certitude que les concours budgétaires, l’allégement de la dette, l’aide et les nouveaux emprunts produisent bien l’effet escompté. 6. Conclusions 6. 1. L’UE a un rôle crucial à jouer en exploitant l’occasion qui se présente actuellement de réduire tout à la fois le poids de la dette et la pauvreté. Le Comité invite la Commission à se montrer plus incisive dans ces dossiers et appelle les E´ tats membres à se concerter et à dégager des ressources supplémen- taires. L’UE devrait prendre la tête de ce mouvement et contribuer à lui donner sa vitesse de croisière. Elle devrait en outre coordonner les propositions formulées par les E´ tats européens pour le G8, d’autant que tous ses membres ne participent pas à cette instance, et parvenir ainsi à ce que loin de s’affaiblir mutuellement, elles se renforcent et que des propositions ambitieuses puissent être présentées dans cette enceinte, tout comme dans les comités de direction de la Banque mondiale et du FMI. En adoptant dans le dossier de la dette des politiques coordonnées, l’UE resterait dans le fil de la fonction de donatrice qu’elle assume par le biais de la Commission comme de ses E´ tats membres et pourrait dévelop- per une action aussi bénéfique qu’essentielle pour réussir à relever les défis en matière de développement humain que l’OCDE a définis pour 2015. La Présidente du Comité économique et social Beatrice RANGONI MACHIAVELLI


title: Verordening (EG) nr. 1107/1999 van de Commissie van 27 mei 1999 tot vaststelling van de restituties bij uitvoer van op basis van granen en rijst verwerkte producten

eurovoc_concepts:
cereal product
export refund
rice

text: 28. 5. 1999 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen L 133/39 VERORDENING (EG) Nr. 1107/1999 VAN DE COMMISSIE van 27 mei 1999 tot vaststelling van de restituties b¶ uitvoer van op basis van granen en r¶st verwerkte producten DE COMMISSIE VAN DE EUROPESE GEMEENSCHAPPEN, Gelet op het Verdrag tot oprichting van de Europese Gemeenschap, Gelet op Verordening (EEG) nr. 1766/92 van de Raad van 30 juni 1992 houdende een gemeenschappel¶ke ordening der markten in de sector granen (1), laatstel¶k gew¶zigd b¶ Verordening (EG) nr. 923/96 van de Commissie (2), inzonderheid op artikel 13, lid 3, Gelet op Verordening (EG) nr. 3072/95 van de Raad van 22 december 1995 houdende een gemeenschappel¶ke ordening van de r¶stmarkt (3), laatstel¶k gew¶zigd b¶ Verordening (EG) nr. 2072/98 (4), inzonderheid op artikel 13, lid 3, Overwegende dat volgens artikel 13 van Verordening (EEG) nr. 1766/92 en artikel 13 van Verordening (EG) nr. 3072/95 het verschil tussen de noteringen of de pr¶zen op de wereldmarkt voor de in artikel 1 van deze verorde- ningen genoemde producten en de pr¶zen van deze producten in de Gemeenschap kan worden overbrugd door een restitutie b¶ de uitvoer; Overwegende dat krachtens artikel 13 van Verordening (EG) nr. 3072/95 de restituties moeten worden vastgesteld met inachtneming van de bestaande situatie en de voor- uitzichten voor de ontwikkeling, enerz¶ds van de beschik- bare hoeveelheden granen, r¶st en breukr¶st, evenals van hun pr¶zen op de markt van de Gemeenschap, en ander- z¶ds van de pr¶zen van granen, r¶st en breukr¶st en de producten in de sector granen op de wereldmarkt; dat krachtens deze artikelen ook waarborgen moeten worden geschapen dat op de graan- en r¶stmarkten een evenwich- tige toestand heerst en een natuurl¶ke ontwikkeling op het gebied van de pr¶zen en de handel plaatsvindt en dat bovendien rekening moet worden gehouden met het economische aspect van de bedoelde uitvoer en de nood- zaak verstoringen op de markt van de Gemeenschap te verm¶den; Overwegende dat Verordening (EG) nr. 1518/95 van de Commissie (5), gew¶zigd b¶ Verordening (EG) nr. 2993/ 95 (6), betreffende de regeling voor de invoer en de uitvoer van op basis van granen en r¶st verwerkte producten in artikel 4 de specifieke criteria heeft vastgesteld waarmee rekening moet worden gehouden voor de berekening van de restitutie voor deze producten; (1) PB L 181 van 1. 7. 1992, blz. 21. (2) PB L 126 van 24. 5. 1996, blz. 37. (3) PB L 329 van 30. 12. 1995, blz. 18. (4) PB L 265 van 30. 9. 1998, blz. 4. (5) PB L 147 van 30. 6. 1995, blz. 55. (6) PB L 312 van 23. 12. 1995, blz. 25. Overwegende dat het wensel¶k is de aan bepaalde verwerkte producten toe te kennen restitutie, al naar gelang van het product, hoger of lager vast te stellen volgens het asgehalte, het gehalte aan ruwe celstof, het gehalte aan doppen, het eiwitgehalte, het vetgehalte of het zetmeelgehalte, daar deze gehaltes van b¶zondere bete- kenis z¶n voor de hoeveelheid basisproduct die werkel¶k voor de vervaardiging van het verwerkte product is gebruikt; ten aanzien van maniokwortel en Overwegende dat, andere tropische wortels en knollen en het daarvan vervaardigde meel, het economische aspect van de uitvoeren die, in het b¶zonder gezien de aard en de herkomst van deze producten, zouden kunnen worden overwogen, op het ogenblik geen vaststelling van een restitutie b¶ uitvoer behoeft; dat het voor bepaalde verwerkte producten, gezien het geringe aandeel van de Gemeenschap aan de wereldhandel, op het ogenblik niet noodzakel¶k is een restitutie b¶ uitvoer vast te stellen; Overwegende dat de situatie op de wereldmarkt of de specifieke eisen van bepaalde markten voor zekere producten een differentiatie van de restitutie, naar gelang van de bestemming, nodig kunnen maken; Overwegende dat de restitutie eenmaal per maand moet worden vastgesteld; dat z¶ in de tussent¶d kan worden gew¶zigd; Overwegende dat bepaalde verwerkte producten op basis van ma(cid:139)s een warmtebehandeling kunnen ondergaan, waardoor een restitutie zou kunnen worden uitgekeerd die niet overeenstemt met de kwaliteit van het product; dat duidel¶k moet worden aangegeven dat deze producten, die voorgegelatineerd zetmeel bevatten, niet in aanmer- king komen voor uitvoerrestituties; Overwegende dat de in deze verordening vervatte maatre- gelen in overeenstemming zijn met het advies van het Comit(cid:130) van beheer voor granen, HEEFT DE VOLGENDE VERORDENING VASTGESTELD: Artikel 1 De restituties b¶ uitvoer van de in artikel 1, lid 1, onder d), van Verordening (EEG) nr. 1766/92 en in artikel 1, lid 1, onder c), van Verordening (EG) nr. 3072/95 bedoelde producten, waarop Verordening (EG) nr. 1518/95 van toepassing is, worden vastgesteld in overeenstemming met de b¶lage b¶ deze verordening. L 133/40 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 28. 5. 1999 Deze verordening treedt in werking op 28 mei 1999. Artikel 2 Deze verordening is verbindend in al haar onderdelen en is rechtstreeks toepassel¶k in elke lidstaat. Gedaan te Brussel, 27 mei 1999. Voor de Commissie Franz FISCHLER Lid van de Commissie b¶ de verordening van de Commissie van de 27 mei 1999 tot vaststelling van de restituties b¶ uitvoer van op basis van granen en r¶st verwerkte producten B(cid:246)LAGE (in EUR/ton) (in EUR/ton) Productcode 1102 20 10 9200 (1) 1102 20 10 9400 (1) 1102 20 90 9200 (1) 1102 90 10 9100 1102 90 10 9900 1102 90 30 9100 1103 12 00 9100 1103 13 10 9100 (1) 1103 13 10 9300 (1) 1103 13 10 9500 (1) 1103 13 90 9100 (1) 1103 19 10 9000 1103 19 30 9100 1103 21 00 9000 1103 29 20 9000 1104 11 90 9100 1104 12 90 9100 1104 12 90 9300 1104 19 10 9000 1104 19 50 9110 1104 19 50 9130 1104 21 10 9100 1104 21 30 9100 1104 21 50 9100 1104 21 50 9300 1104 22 20 9100 1104 22 30 9100 Bedrag van de restitutie 81,07 69,49 69,49 77,34 52,59 83,14 83,14 104,24 81,07 69,49 69,49 54,97 79,92 41,99 52,59 77,34 92,38 73,90 41,99 92,66 75,28 77,34 77,34 103,12 82,50 73,90 78,52 Productcode 1104 23 10 9100 1104 23 10 9300 1104 29 11 9000 1104 29 51 9000 1104 29 55 9000 1104 30 10 9000 1104 30 90 9000 1107 10 11 9000 1107 10 91 9000 1108 11 00 9200 1108 11 00 9300 1108 12 00 9200 1108 12 00 9300 1108 13 00 9200 1108 13 00 9300 1108 19 10 9200 1108 19 10 9300 1109 00 00 9100 1702 30 51 9000 (2) 1702 30 59 9000 (2) 1702 30 91 9000 1702 30 99 9000 1702 40 90 9000 1702 90 50 9100 1702 90 50 9900 1702 90 75 9000 1702 90 79 9000 2106 90 55 9000 Bedrag van de restitutie 86,87 66,60 41,99 41,17 41,17 10,29 14,48 73,28 91,78 82,34 82,34 92,66 92,66 92,66 92,66 48,64 48,64 0,00 112,29 85,96 112,29 85,96 85,96 112,29 85,96 117,66 81,66 85,96 (1) Er worden geen restituties toegekend voor producten die een warmtebehandeling hebben ondergaan waardoor het zetmeel is voorgegelatineerd. (2) De restituties worden toegekend overeenkomstig de gew¶zigde Verordening (EEG) nr. 2730/75 van de Raad (PB L 281 van 1. 11. 1975, blz. 20). NB: Productcodes en voetnoten: zie de gew¶zigde Verordening (EEG) nr. 3846/87 van de Commissie (PB L 366 van 24. 12. 1987, blz. 1)