title: Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Kommissionens meddelande - finansiella tjänster: Att skapa en handlingsram"

eurovoc_concepts:
financial legislation
provision of services
service industry

text: 22. 7. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 209/35 observationsgrupp för inre marknaden, vars främsta målsätt- ning är att ständigt övervaka hur förverkligandet av inre marknaden fortlöper. Observationsgruppens verksamhet visar sig nu komma till nytta, och ESK bör med kommissionens stöd undersöka hur detta arbete kan integreras i den övergripande övervakning som kommissionen ansvarar för. Bryssel den 26 maj 1999. Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Beatrice RANGONI MACHIAVELLI Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om ”Kommissionens meddelande — finansiella tjänster: Att skapa en handlingsram” (1999/C 209/10) Vid plenarsessionen den 28 januari 1999 beslutade Ekonomiska och sociala kommittén i enlighet med artikel 23. 3 i arbetsordningen att utarbeta ett yttrande om ovannamda meddelande samt att bilda en underkommitté för det förberedande arbetet i ärendet, enligt bestämmelserna i artiklarna 11. 4 och 19. 1 i arbetsordningen. Underkommittén avgav ett utkast till yttrande den 20 april 1999. Föredragande var Umberto Burani. Vid den 364:e plenarsessionen den 26-27 maj 1999 (sammanträdet den 26 maj) antog Ekonomiska och sociala kommittén enhälligt följande yttrande. 1. Inledning Den 28 oktober 1998 överlämnade kommissionen ett 1. 1. meddelande (KOM(1998) 625) till rådet och Europaparlamen- tet som innehåller en översikt av det aktuella läget på de europeiska finansmarknaderna samt föreslår en plan för framtida insatser som kan göra marknaderna mer integrerade på europeisk och internationell nivå och dessutom starkare, bättre kontrollerade och mer öppna för insyn. Ekonomiska och sociala kommittén — som meddelandet inte var adresserat till — har noterat detta dokument och har för avsikt att med det aktuella yttrandet erbjuda ett samarbete som — om än icke efterfrågat — förhoppningsvis kan bidra till att skapa en konstruktiv debatt. väl lyckats förena bidrag från branschen med de nationella myndigheternas, användarnas och konsumenternas bidrag. Rent generellt kan kommittén därför inte annat än stödja de målsättningar och framtida strategier som presenteras. 1. 4. De målsättningar som kommissionen föreslår sam- manfattas i sex punkter i kommissionsdokumentets inledning. Tyngdpunkten läggs på de lagstiftande strukturerna, återståen- de lagstiftningsmässiga och skattemässiga hinder, integratio- nen av marknaderna och infrastrukturerna samt samordning av kontrollerna. Kommittén vill erinra om det finns ett annat grundläggande behov i bakgrunden: att skapa en stark europeisk finansiell sektor, i stånd att skapa sysselsättning, erbjuda konkurrenskraftiga och överskådliga produkter/tjäns- ter och locka till sig kapitalinvesteringar utifrån. Kommentarerna som följer är med avsikt begränsade 1. 2. till de väsentliga aspekterna i kommissionens dokument. Att gå in mer i detalj skulle kräva att man anslog mer resurser och tid än vad som kan anses befogat, eftersom man för närvarande befinner sig i den första fasen i utarbetandet av strategier. Men just därför är det viktigt att de grundbegrepp som strategierna utgår ifrån är klara. Denna kommentar — som kommissionen själv gör — 1. 5. men med hänvisning endast till försiktighetsprincipen (1) — bör också gälla när man granskar de enskilda initiativen. Nödvändigheten att stärka Europas konkurrensställning gente- mot övriga världen borde bli ett slags kvalitetsreferens. Detta betyder inte nödvändigtvis att spelreglerna bör bli mindre stränga, vilket kommer att klargöras bättre nedan: I vissa fall kan det snarare bli tvärtom. 1. 3. Kommittén vill uttrycka sin glädje över att kommissio- nen avfattat ett så ytterst klart och tydligt dokument, och så (1) Jfr punkt 6 i meddelandet. C 209/36 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 22. 7. 1999 2. En smidigare och effektivare rättslig ram 2. 1. När det gäller lagstiftningen som bygger på försiktig- hetsprincipen (1) intar kommissionen en starkt kritisk hållning — som kommittén delar — mot lagstiftningsprocedurerna: alltför långsamma, röriga och inbjuder alla berörda parter att lägga till ”något eget”. De exempel som kommissionen anför är typiska: Ett direktiv som kommer två och ett halvt år senare än de amerikanska initiativen, ett annat på 26 sidor som till slut blir 79 sidor, tyder på bristande insikt från lagstiftarnas sida om det nödvändiga i att vidta åtgärder i rätt tid för att anpassa marknaden till den internationella utvecklingen. Försiktighetsnormerna är en extremt teknisk och specifik angelägenhet; i brådskande frågor borde det inte vara omöjligt för kommissionen att tillgripa smidigare förfaranden, t. ex. kommittéförfaranden. Anpassningen till Internationella regle- ringsbankens (BIS) bestämmelser och ett godkännande från de nationella tillsynsmyndigheterna borde vara en tillräcklig garanti för en direkt och snabb integration av Baselkommitténs normer i den europeiska lagstiftningen, särskilt som dessa normer redan tillåter att antingen standardmetoden eller interna lösningar som godkänts av de nationella myndigheter- na används för marknadsrisker och snart även kreditrisker. Svårigheterna att tillämpa lagstiftningen på samtliga kreditin- stitut, oberoende av storlek, vilket rättfärdigat en specifik gemenskapsstrategi, har därmed övervunnits. 2. 2. Vad gäller lagstiftningen i stort om leverantörer av finansiella tjänster och produkter föreslår kommissionen en strategi som skiljer sig från tidigare strategier: bestämmelserna bör begränsas till grundläggande krav, och inte gälla kvantitati- va eller kvalitativa aspekter. De senare skulle vid behov kunna behandlas med smidigare och flexiblare förfaranden, t. ex. genom meddelanden, rekommendationer eller beslut från kommissionen. För kommissionsbesluten — och endast för dessa — skulle man kunna tillämpa kommittéförfaranden. Kommittén stöder i princip denna strategi men tvingas 2. 3. ändå uttrycka en viss förvåning. Ju mer flexibel en bestämmelse är, desto lättare kan den omtolkas i de olika medlemsländerna alltefter miljö och sedvänjor i vart och ett av dessa länder — och det är säkerligen en positiv aspekt. Den negativa aspekten är att ju större marginalerna är när det gäller flexibilitet och tolkning, desto större är risken för att det uppstår divergerande bestämmelser. Då löper man risken att nya hinder uppstår på vägen till en integration av marknaderna och att man bibehåller eller rentav stärker en viss obalans i konkurrensförhållandena. 2. 4. Kommittén rekommenderar slutligen — samtidigt som man stöder kommissionens strategi — att varje initiativ till ”lätt lagstiftning” skall bedömas mot bakgrund av dess (1) Jfr punkterna 6–10 i meddelandet. eventuella praktiska konsekvenser. Det är i alla händelser nödvändigt att man är ytterst försiktig och ser till att den handlingsfrihet som överlåtits åt medlemsstaterna och enskilda aktörer inte utnyttjas för att ändra konkurrensbestämmelserna eller hindra integrationen. 3. Att utnyttja gällande regler på bästa sätt (2) 3. 1. Kommissionen påpekar att gällande regler kan visa sig fungera bra om medlemsstaterna gör en klarare och mer enhetlig tolkning av EU:s lagstiftning, med ett snabbare införande i den nationella lagstiftningen. Dessutom skulle tillsynsmyndigheterna kunna komma överens sinsemellan om icke-lagstiftande och självreglerande lösningar för att få en bättre förståelse av de funktionella begreppen. Eventuella avvikelser skulle kunna elimineras genom att kommissionen utfärdar tolkningsmeddelanden. 3. 2. Kommittén stöder kommissionens kommentarer och förslag men vill ändå påpeka att om det fortfarande finns behov av att harmonisera, förtydliga och tolka över ett decennium efter det att andra bankdirektivet och andra trädde i kraft, grundläggande bestämmelser för systemet återstår det mycket att göra på vägen mot en sann globalisering av den europeiska marknaden. Man kan med rätta säga att det rör sig om detaljer och att integrationen är genomförd i stora drag. Kommissionens kommentarer innebär bland annat att ansvaret för en ”sann” harmonisering (i den meningen att enhetliga begrepp och strategier fastställs) åligger medlemssta- terna och deras tillsynsmyndigheter. Vad gäller tillsynspraxis vill kommittén fästa medlems- 3. 3. staternas uppmärksamhet på kostnaden om den inte harmoni- seras — en harmonisering som bör drivas i Europa, in i minsta detalj (3). Kontrollen i ursprungslandet utesluter i själva verket inte att myndigheterna i mottagarlandet kan — eller rentav bör — kräva upplysningar om befintliga filialers verksamhet i det egna landet. Informationskraven varierar ofta från land till land, vilket medför icke obetydliga kostnader och administra- tiva problem. 4. Integrerade institutionella marknader är inom räck- håll (4) 4. 1. Kommissionen inleder med att påpeka att införandet av euron inte i sig kommer att integrera kapitalmarknaderna. Den alltjämt existerande marknadsfragmenteringen beror på kvarvarande hinder i form av reglering, administration och skatter, vilket är en av orsakerna till att marknaderna i vissa medlemsstater är underutvecklade. Kommissionen anser vidare att fragmenteringen medför höga kostnader för de företag som inte fullt ut kan utnyttja vissa finansieringsmekanismer som (2) Jfr punkterna 11–13 i meddelandet. (3) En av de största europeiska bankgrupperna, som verkar över hela världen, måste t. ex. finna sig i 45 olika nationella kontroller med olika tillvägagångssätt och krav. (4) Jfr punkterna 14–20 i meddelandet. 22. 7. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 209/37 aktie- och obligationsemissioner. Dessa nackdelar är särskilt kännbara för innovativa nybildade företag, i synnerhet när det gäller riskkapitalfinansiering. 4. 2. Analysen av läget är oklanderlig och de lösningar som föreslås är förnuftiga. Kommittén vill därför uppehålla sig vid kommentarerna rörande den amerikanska marknaden som anges som ett slags referensmodell. I kommissionsdokumen- tet (1) anges, som bevis på den begränsade utvecklingen av den europeiska kapitalmarknaden, siffrorna för Europa: 70 % av emissionerna i Europa omfattar säkrare tillgångar (kreditvär- dighetsbedömning Aa2 och över) medan motsvarande siffra i USA är 30 %. Om man med det menar att marknaden i högre grad borde öppna sig för åtaganden med högre risk, krävs att man analyserar vissa grundbegrepp som ofta tas för givna. 4. 3. Den europeiska situationen (70 % av emissionerna Aa2 och över) avslöjar att kriterierna för tillträde till notering på aktiemarknaden är så stränga att endast de starkaste företagen kan få tillgång till marknaden. Därför välkomnas de av kommissionen föreslagna åtgärderna (2): ömsesidigt godtagan- de av prospekt, finansiering av ej börsnoterade nystartade företag, gemensamma principer för företagsstyrning, bättre insyn i redovisningen, undanröjande av investeringsbegräns- ningar samt likvärdiga konkurrensvillkor för likartade finan- siella produkter. Allt detta bör leda till att den europeiska marknadens traditionella förhållningssätt utvecklas mot struk- turer som är mindre beroende av bankkrediter och mer öppna för risktagande. Man måste dessutom beakta även det faktum att marknadens karaktär är olika. I Europa är man i allmänhet mindre benägen till risktagande och man har ibland ett visst motstånd mot att offentliggöra detaljerade årsredovisningar. Ett annat problem som måste lösas gäller skatte- 4. 3. 1. aspekten. I allmänhet kan ett företag som lånar pengar dra av räntorna på det beskattningsbara beloppet, medan en kapitalökning medför tilläggsskatter, framför allt i form av vinstbeskattning. Skattemekanismen bör därför vara sådan att den uppmuntrar företagen att använda värdepappersmarkna- den som finansieringskälla. 4. 4. Med tanke på riskaspekten anser kommittén att en utvidgning av marknaden bör åtföljas av stränga bestämmelser när det gäller värdering av värdepapper som skall introduceras, så att man undviker en orimlig sänkning av kvalitetsnivån. Institutionella investerare känner väl till spelets regler och vet att skaffa sig finansiell information. Deras val grundar sig på en professionell bedömning av risker och avkastningsmöjligheter. Problemet rör snarare konsumenterna: en allt större skara små investerare drivs faktiskt mot investeringar i riskkapital på grund av att avkastningarna från statsobligations- och penning- marknaden är så låga. Dessa saknar dessutom den erfarenhet som krävs för att röra sig i en miljö som till sin natur är riskfylld, och än mer riskfylld blir den ju lägre värderingen är av de värdepapper som marknaden bjuder ut. Det finns visserligen mekanismer (investeringsfonder) som ger en risk- spridning och därmed minskar risken för konsumenten/inves- teraren, men den totala risken minskar inte, den förs endast över och sprids ut över hela marknaden. 4. 5. Problemet är välkänt och behöver inte utvecklas vidare här. Det gäller att hitta en balans mellan nödvändigheten av att finansiera produktionssektorn och skyddet av marknaden i sin helhet. Själva grundfrågan är en annan och rör en mycket vidare problemställning, som bör tas upp även om den faller något utanför det aktuella diskussionen. Det handlar om de europeiska företagens beroende av finansiering jämfört med de amerikanska. Kommissionens uppgifter är talande (3): be- roendet av företagsfinansiering är 20 % i USA, medan det i Europa sträcker sig från 50 % i Nederländerna till 80 % i Spanien, med ett medeltal på ca 70 %. 4. 6. Skillnaden mellan Europa och USA är alltför stor för att inte vara signifikativ. När det gäller företagseffektivitet innebär en större andel eget kapital lägre kostnader och större operativ flexibilitet, men när det gäller riskerna för investerarna betyder det i allmänhet att garantierna är större. Det finns många skäl till dessa skillnader, men främsta anledningen är den stora skillnaden i företagsbeskattningen; detta är dock inte rätt forum att fördjupa sig i den frågan. Men när det gäller värdepappersmarknaderna vill kommittén påpeka att det vore olämpligt och också farligt att betrakta den amerikanska marknaden som en referenspunkt eller ett slutmål. Man måste först och främst svara på frågan: hur många av företagen som söker ”friskt kapital” har en initial kreditbedömning på åtminstone Aa2? A¨ ven om det är önskvärt med en marknadsfinansieringsmodell är det inte den enda lösningen. Det bör framhävas att den europeiska finansieringsmodellen som alltid prioriterat lån har på lång sikt lett till att ett nätverk av små- och medelstora företag utvecklats. De europeiska bankerna har också varit en drivande kraft för det europeiska ekonomiska uppsvinget. 5. Medlemsstaternas icke-institutionella marknader är ännu inte öppna (4) 5. 1. I kommissionens dokument ges en översikt av läget på detaljmarknaden för finansiella produkter och tjänster för företag och konsumenter, där det framkommer att: — det gränsöverskridande utbudet bygger ännu till stora delar på dotterbolag eller filialer, medan tillhandahållandet av tjänster av icke-etablerade företag är föga utvecklat, — trots införandet av euron har priserna ännu inte närmat sig varandra; tvärtom kan priserna skilja sig markant från en nationell marknad till en annan. (1) Jfr fotnot 6 i meddelandet. (2) Jfr punkterna 17–19 i meddelandet. (3) Jfr inledningen i meddelandet. (4) Jfr punkterna 21–33 i meddelandet. C 209/38 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 22. 7. 1999 5. 2. För att råda bot på dessa olägenheter bör man först och främst vidta åtgärder för att öka konkurrensen och låta finansiella intermediärer konkurrera på grundval av en auktorisation från tillsynsmyndigheten i hemlandet samt också att skapa ett konsumentskydd som gör det möjligt för konsumenterna att göra förnuftiga val: information om priser och kvalitet samt ett adekvat och enhetligt skydd. Man får dock inte glömma att leverantörerna ser de olika reglerna för konsumentskydd som ett hinder. Det faktum att världlandets regler gäller skapar osäkerhet och merkostnader för dem. Kommittén anser, även med hänsyn tagen till de svårigheter som anförs i punkt 28 i kommissionsmeddelandet, att en mer långtgående harmonisering av bestämmelserna för konsu- mentskydd är nödvändig och föreslår att kommissionen inkluderar lämpliga insatser i ”Åtgärder” efter punkt 33. A¨ ven på försäkringsområdet krävs insatser. Konsu- 5. 2. 1. menterna måste få möjlighet att teckna en försäkring, livför- säkring eller annan försäkring, även i andra länder än hemlan- det. Kvarstående hinder är till vissa delar befogade, men andra kan undanröjas genom lämpliga åtgärder, inte nödvändigtvis lagstiftningsvägen. 5. 3. De andra åtgärderna som kommissionen föreslår stäm- mer överens med målsättningarna och kommittén är i princip enig med kommissionen. Kommittén vill dock ge några tilläggskommentarer i avsikt att bidra till en klarare analys av problemet i sin helhet. Först 5. 4. främst råder förvirring angående ”finansiella produkter”, ”banktjänster” och ”finansiella tjänster”. I punkt 21 talas det om ”tjänster” och i efterföljande punkt om ”produk- ter”, trots att det handlar om samma sak. Skillnaden är dock väsentlig: de tre kategorierna har inte samma karakteristika och de faktorer som påverkar dem är ofta olika. 5. 5. En ”finansiell produkt” är något man kan förvärva som sin egendom: investeringsfonder, aktier och obligationer kan fritt köpas och säljas på marknaden och när priset väl erlagts upphör varje kontraktsmässig relation med säljaren. En banktjänst, däremot, förvärvas inte. Man betalar ett pris för att få utnyttja tjänsten och rent generellt innebär tjänsten en risk för säljaren. Det är kreditkort, konsumentkredit eller hypotekslån och även checkkonton (1) exempel på. En finansiell tjänst har sin plats mellan dessa båda: pensioner, livförsäkring- ar och liknande blir med tiden en konkret produkt, men de är så komplicerade att det ibland kan vara bra — och ofta oumbärligt — med en intermediärs expertråd. (1) Man skall inte blanda ihop äganderätten till insatta eller lånade pengar med tjänsten kopplad till förvaltningen av själva pengarna. I figur 4 i kommissionsdokumentet bör det stå ”prisspridning för finansiella tjänster”, inte produkter. 5. 6. Finansiella produkter kan således köpas och säljas på samma sätt som vilken annan icke-finansiell produkt eller tjänst som helst. Säljaren bjuder ut dem på marknaden och är beredd att sälja dem till vem som helst som är beredd att betala priset för dem, förutsatt att vederbörande kan identifieras inom ramen för de regler som styr tvättning av svarta pengar. Som kommissionen påpekar i punkt 32 i dokumentet kommer den nya elektroniska tekniken (Internet) — och även införandet av euron — att ge denna marknad ett uppsving, när väl vissa reglerande eller skattemässiga hinder undanröjts. Integrationen av marknaden medför i övrigt inga större problem. 5. 7. När det gäller banktjänster — vilka i allmänhet som sagt utgör en risk för säljaren — rör det sig om helt andra överväganden. Säljaren måste känna sin egen kund, inte bara för att han innan avtalet upprättas måste kunna bedöma risken, utan även för att han har ett preciserat åliggande enligt europeiska och nationella lagar för att förhindra tvättning av svarta pengar. Till detta första villkor kommer ytterligare ett: nödvändigheten att kontrollera riskutvecklingen över tiden. 5. 8. Finansiella tjänster säljs ofta med rådgivning, som vanligtvis tillhandahålls av en intermediär. Reglerande bestäm- melser för intermediärer är nödvändiga i konsumenternas intresse. En utebliven harmonisering skulle bli ett hinder för utvecklingen av en inre marknad för finansiella tjänster. 5. 9. De överväganden som gjorts vad gäller bankprodukter och banktjänster innebär i regel — i synnerhet för marknaden för småföretag, men också för privatpersoner — en kontinuitet i kontakter och relationer, som dock inte begränsar sig till enbart till tillgångar. De omfattar också rådgivning, tillhanda- hållande av mer eller mindre sofistikerade och skräddarsydda tjänster, etc. Dessa relationers komplexitet bidrar, ofta i hög till beslut att erbjuda tjänster via dotterbolag eller grad, filialer (2). Kommissionens uttalande (3) att ”finansiella interme- diärer ser sig i dag tvingade att bilda dotterbolag i andra medlemsstater av rättsliga, skattemässiga eller administrativa skäl” bör nyanseras eller dämpas, så att andra viktiga orsaker beaktas. Den distinktion som gjorts i de föregående punkterna 5. 10. bör kunna bidra till att förklara vissa grundorsaker till kommis- sionens synpunkt (4): ”Efter införandet av euron kommer konsumenterna sannolikt att ha allt svårare att förstå varför (2) Införandet av distansbankslösningar är ett relativt nytt fenomen som har speciella karakteristika. Den vänder sig i allmänhet till privatkundsmarknaden och verkar på grundval av specifika riskbedömningar, vanligtvis inom det nationella territoriet. A¨ ven om distansbanker tenderar att breda ut sig är det endast ett komplement till den territoriella etableringen och inte något substitut för den. (3) Jfr punkt 24 i meddelandet. (4) Jfr punkt 26 i meddelandet. 22. 7. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 209/39 finansiella tjänster inte kan köpas eller säljas över nationsgrän- serna. ” Euron har eliminerat riskerna och utgifterna för växlingen, underlättat integrationen av marknaderna och möj- liggjort förvärv av finansiella produkter över gränserna. Den kan däremot — lika lite som rättsliga, skattemässiga eller administrativa åtgärder — förändra grundegenskaperna hos handeln med finansiella tjänster. begränsade prisbedömningar av en enskild produkt eller tjänst. En sidoeffekt av inte ringa betydelse är att resultaten av riktiga jämförande analyser skulle kunna bidra till att stimulera till en ökad konkurrens inom sektorn, med reella minskningar av den generella prisnivån. 5. 11. När det gäller priserna på bankprodukter eller bank- tjänster — med särskilt avseende på tjänsterna (1) — önskar i förhoppning om att kommittén ge några kommentarer, bidra till ett förtydligande av begreppen i den dialog som kommissionen inlett med konsumenter och finansiella institu- tioner. Kommentarerna omfattar för närvarande inte en be- dömning av den brist på konvergens i priserna på finansiella produkter och tjänster som kommissionen pekat på — ett problem som berör en mängd andra sektorer — utan de syftar snarare till att ge en grundmetod för analysen. 5. 12. En ren och enkel jämförelse mellan enskilda produk- ter eller tjänster riskerar att bli vilseledande. Varje finansiell institution erbjuder en mängd olika produkter och tjänster, och konsumenten har rätt att välja dem som passar honom bäst vad gäller nytta och pris. Så skapas en marknad av tillgång och efterfrågan för produktgrupper och banktjänster som inte skiljer sig från den stora distributionsmarknaden och handeln i allmänhet. Konsumentens val bestäms av en total bedömning av förmånlighet och kvalitet (2). Omvänt och fortfarande analogt med den stora distributionsmarknaden fastställs ofta utbudspriset på basis av ”cross-selling”-kalkyler och beaktar på så sätt de erbjudna produkternas och tjänsternas totala avkastningsmöjligheter. 5. 13. Av ovanstående resonemang framgår att en korrekt metod för att beräkna priskonvergens bör grundas på en preliminär studie av de olika marknadernas karakteristika. Detta kan ske genom att man gör jämförbara ”paket” av produkter och tjänster som normalt används i olika marknads- segment på nationell nivå. En prisjämförelse mellan dessa paket för homogena kundgrupper i de olika länderna skulle kunna möjliggöra en första bedömning av prisskillnaderna. Resultaten bör sedan kunna integreras med de jämförande analyserna av objektiv risk (per produkttyp), subjektiv risk (per kundtyp) och värde (efter produktens eller tjänstens kvalitet). 5. 14. En sådan metod skulle ge mer representativa uppgifter om de reella avvikelserna i prisnivåerna i de olika länderna. På grundval av detta skulle kommissionen kunna ge ett nyttigt bidrag till ett förtydligande i dialogen mellan finansiella institutioner och konsumenter. De sistnämnda skulle då äntli- gen bli kapabla att göra välgrundade val, utan att vilseledas av 5. 15. Mot bakgrund av det som sagts ovan stöder kom- mittén analysen av de hinder (3) som fortfarande ligger i vägen för ett genomförande av en helt integrerad marknad. Kommittén samtycker även till de föreslagna åtgärderna men önskar göra några kommentarer. Kreditrisker är nödvändiga för finansiella tjänster och 5. 16. produkter. Trots att det är en mycket svår uppgift, måste konkurslagstiftningen i Europa harmoniseras om man önskar tillgodose konsumenternas och de yrkesverksammas intressen. 5. 17. Genom att främja konvergens i reglerna för konsu- mentskydd vid finansiella tjänster framhåller kommissionen vikten av en gemensam uppfattning om skillnaden mellan professionella och icke-professionella användare (4) och under- stryker att professionella investerare inte behöver ett lika omfattande skydd som konsumenter i allmänhet. Tros att kommissionen redan har kodifierat denna distinktion i lagstift- ningen, kan vissa tolkningsproblem fortfarande kvarstå. Kom- missionen anser att när det gäller icke-professionella användare bör man överväga möjligheten att begränsa skyddet till förvisso höga — men inte obegränsade — belopp. En privat investerare som t. ex. investerar en miljon euro tillhör säkert kategorin icke-professionella användare — men med det belopp han disponerar över kan han förmodas vara — eller bör vara — väl införstådd med reglerna och riskerna på samma sätt som en professionell investerare. Att ge den investeraren ett skydd som ”konsument” skulle innebära att de ”riktiga” konsumenter- na får bära de kostnader som finansföretaget måste bära för att klara av sitt generella risktagande. Därför bör det fastställas ett tak över vilket man inte kan åberopa det skydd som ”normala” konsumenter åtnjuter (bortsett naturligtvis från sedvanliga avtalsenliga och juridiska garantier). Den enklaste lösningen för att räta ut vissa juridiska frågetecken som kommittén noterat vid behandlingen av kommissionens doku- ment är att låta såväl definitionen av ”konsument” som de bestämmelser som skyddar konsumenten kvarstå oförändrade, men besluta att bestämmelserna endast är tillämpliga upp till ett visst belopp. 5. 18. Kommissionen tar upp kravet att skydda konsumen- terna när de utnyttjar erbjudanden på Internet. I det samman- hanget säger kommissionen (5): ”När konsumenterna går in på Internetwebbsidor som drivs av leverantörer av finansiella (1) Jfr punkt 22 och figur 4 i meddelandet. (2) Utmärkande i det sammanhanget är de regelbundna enkäter som gjorts av en konsumenttidskrift om hushållens genomsnittliga utgifter för dagligvaror. (3) Jfr punkterna 28–33 i meddelandet. (4) Jfr punkt 28 , första pricksatsen samt punkt 31. (5) Jfr punkt 32 i meddelandet. C 209/40 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 22. 7. 1999 tjänster i andra medlemsstater, bör de vara villiga att acceptera att webbsidan är utformad och drivs enligt det landets lagar. ” ”Bör vara villiga” är en något olycklig formulering. En konsument som går in på Internet har inte nödvändigtvis kunskap om alla bestämmelser som gäller på området. Att utnyttjande av finansiella tjänster (eller snarare produkter) som efterfrågas av en konsument på Internet styrs av ursprungslan- dets lagar, borde ovillkorligen framgå vid utbytet av informa- tion om produkter eller tjänster, inte bara av finansiell art. Detta är en nödvändig förutsättning för att konsumenten skall vara fullständigt informerad. 6. 4. Kommittén önskar ge några grundläggande kommen- tarer. Den kris som drabbat i tur och ordning Japan, Sydost- asien, Ryssland och nu senast Brasilien har påvisat de överstatli- ga organisationernas oförmåga att förutse händelseutveckling- ar och hantera dem när de väl inträffar. I de rapporter som presenterades vid World Economic Forum i Davos kritiserades inte bara hur Internationella valutafonden fungerar utan även den politik Världsbanken för. Till viss del ifrågasattes även effektiviteten hos de nationella och globala tillsynsmyndigheter som verkar enligt de regler som föreslagits av Baselkommittén inom Internationella regleringsbanken. 6. Samarbete om reglering och tillsyn för att uppnå finansiell stabilitet (1) 6. 1. Kommissionen gör en omfattande analys av dagsläget på de europeiska finansiella marknaderna (2): globaliseringen, skapandet av gränsöverskridande finansiella grupper, den ökande svårigheten att dra upp skiljelinjer mellan de olika sektorerna, tendensen att placera ut vissa finansiella funktioner till organ utanför företaget, allt detta bidrar till att skapa en komplex miljö. Den uppgift som åligger tillsynsmyndigheterna och de monetära myndigheterna — de sistnämnda ansvariga för systemets likviditet — blir allt svårare. En lösning skulle kunna vara att stärka samarbetet inom de förbindelseorgan som bildats av tillsynsmyndigheterna själva, och mellan dessa och kommissionen, där kommissionen för övrigt kan få kompetent bistånd från de olika kommittéer (3) som kommis- sionen bildat. På global nivå (4) är situationen rätt oroande. Den 6. 2. senaste tidens utveckling har accentuerat behovet av ett mer aktivt samarbete mellan nationella myndigheter och av förbättrade regleringssystem och förbättrad tillsyn. Dessa frå- gor — tillsammans med uppmaningen att lätta på begränsning- arna för direktinvesteringar i den finansiella tjänstesektorn i vissa länder — kommer att ingå i de krav som kommissionen tänker lägga fram vid nästa GATS-runda. Världsbanken, å sin sida, tänker stärka sina befogenheter på biståndsområdet med kravet att länderna som är mottagare av fondmedel skall förbättra sin tillsynsstruktur. 6. 3. Europa har på ett nöjaktigt sätt visat sig klara av att undgå att smittas av kriser i tredje land. Införandet av euron har stärkt Europas monetära struktur och tillsynen har visat sig effektiv. Det finns dock ingen anledning att förhäva sig. Innevarande år ger inga gynnsamma prognoser för världseko- nomin och även Europa behöver — som kommissionen påpekar — en kontinuerlig översyn av sitt reglerings- och tillsynssystem — för att snabbt kunna anpassa sig till föränd- ringar i omvärlden och i internationella bestämmelser. (1) Jfr punkterna 34–41 i meddelandet. (2) Jfr punkterna 34–37 i meddelandet. (3) Rådgivande bankkommittén, Försäkringskommittén, Värdepap- persövervakningskommittén på hög nivå, Redovisningskom- mittén, Kontaktkommittén för fondföretag. (4) Jfr punkterna 38–41 i meddelandet. 6. 5. En fråga som endast berörts i förbigående i kommissio- nens dokument är den finansiella sektorns soliditet. Globalise- ringen, de flytande gränserna mellan olika verksamheter och avregleringen har gett upphov till multinationella organisatio- ners framväxt, som på grund av mängden av olika tillsynsmyn- digheter i praktiken undgår en global tillsyn. Trots samarbetet mellan tillsynsmyndigheterna — inte alltid och allestädes så fortfarande gråzoner, där de olika effektivt — finns det befogenheterna inte är så precisa eller tvärtom överlappar varandra. Det är framför allt dessa gråzoner som möjliggör uppkomsten av ”onaturliga” organisationer och spekulativa marknadspositioner som inte upptäcks förrän det är för sent. Slutsatsen av vad som framkommit ovan är att dagens 6. 6. situation nog kan anses tillfredsställande, men framtiden inger ändå en viss oro, i synnerhet om man skall räkna med eventuella oförutsägbara konjunkturutvecklingar, kopplade till politiska skeenden på internationell nivå. G7-länderna har liknande slutsatser och tillstår att det är kommit fram till nödvändigt att fastställa förfaranden för en förstärkt tillsyn av den finansiella sektorn i sin helhet, genom en strukturerad samordning av de främsta internationella myndigheterna som är ansvariga för sektorns stabilitet. Uppgiften att studera ett praktiskt genomförande av detta anförtroddes åt Hans Tietmeyer, VD för den tyska centralbanken. I sin rapport (5) föreslår han att man inrättar ett ”Financial Stability Forum” bestående av finansministrarna och centralbankscheferna i G7-länderna, internationella regleringsorgan, IMF och BIS samt några nationella centralbanker. Kommittén stöder med kraft denna lösning men föreslår att kommissionen, som ansvarig för gemenskapens finansiella regelverk, skall vara representerad i detta organ. 6. 7. Den uppgift som anförtrotts åt Hans Tietmeyer rör naturligtvis endast de globala aspekterna av problemet. Kom- mittén önskar att man på europeisk nivå skall studera möjlighe- ten att centralt samla all information som är viktig för systemets stabilitet samt ägna särskild uppmärksamhet åt tillsynen av multinationella organ, där det av naturliga skäl (5) En rapport publicerad i ”Auszüge aus Presseartikel”, Deutsche Bundesbank, den 26 februari 1999. 22. 7. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 209/41 kan finnas aspekter som kan undgå de nationella tillsynsmyn- digheterna. A¨ n större uppmärksamhet bör ägnas åt de icke- finansiella organisationer som spelar en allt större roll på finansmarknaderna men som undgår regleringar och kontrol- ler tack vare en status som gör att de rättsligt ”går säkra”. 7. Allmänna villkor för en fullt integrerad finansmarknad i EU (1) När det gäller infrastrukturen noterar kommissionen 7. 1. med tillfredsställelse — vilket även kommittén gör — att betalningssystemen för de institutionella kapitalmarknaderna och värdepappersmarknaderna fungerar effektivt och — åt- minstone i stort sett — är skyddade mot systemrisker, särskilt tack vare Target-systemet som bygger på bruttoavveckling i realtid (RTGS) och tillämpningen av direktivet om slutgiltig avveckling. Man bör också erinra om att alla övriga direktiv som strävar efter att säkra soliditet och solvens hos deltagarna i systemet bidrar till slutmålet: en välfungerande marknad som är öppen för insyn och tillåter att penningflöden kan cirkulera problemfritt. 7. 2. När det gäller systemen för detaljistbetalningar noterar kommissionen att de fortsätter att släpa efter i förhållande till de övriga. Penningtransaktioner från ett land till ett annat är därför dyrare — i synnerhet inom eurozonen — och får skarp kritik från konsumenterna. Orsaken till detta är att det krävs att systemet skall samla in statistiska uppgifter, ett problem som snart kommer att bli delvis löst efter införandet av enhetliga metoder samt dispenser för belopp under en viss nivå. Samtidigt uppmuntrar kommissionen att man samman- kopplar EU-medlemsstaternas nationella betalningssystem. Enligt kommittén är analysen riktig, men den behand- 7. 3. lar inte kärnproblemet. Det finns faktiskt en allmän ekonomisk regel som rör distribution i allmänhet av varor och tjänster, inklusive de finansiella: kostnaderna vid detaljisthandel är högre än vid engroshandel, eftersom stordriftsfördelar och investeringsfördelar endast är möjliga vid tillräckligt höga trafikvolymer. Dessutom innebär sammankopplingen av de olika nationella systemen högre kostnader än vad som krävs för att driva de rent inhemska systemen. Ett typiskt exempel är telefonen; de internationella avgifterna är alltid högre än de inhemska. Kommittén anser att strävandena att minska kostnaderna för konsumenterna måste fortsätta, men olikhe- terna mellan engrossystemen och detaljistsystemen kommer inte att kunna elimineras helt. Ett reellt framsteg skulle kunna nås om man undersökte problemet i dess helhet och med en annan infallsvinkel. (1) Jfr punkterna 42–48 i meddelandet. 7. 3. 1. Tendenserna på marknaden för gränsöverskridande detaljistbetalningar är uppenbara för alla: betalningar — även på distans — görs allt oftare med kreditkort, uttag görs med betal- eller kreditkort, överföringar görs redan i dag — och än mer inom en nära framtid — med elektroniska betalningsme- del (kontantkort och e-pengar). Alla dessa transaktioner kan göras snabbt, till en låg kostnad och med en rimlig säkerhet. Kommissionen arbetar för tillfället med att införa bestämmel- ser som skall säkerställa ett rimligt konsumentskydd. Av resonemanget ovan framgår att de traditionella 7. 3. 2. systemen för överföring av detaljistbetalningar kommer att få stå tillbaka för alternativa system som är effektivare och mindre kostsamma. Kommissionen måste fortsätta sina strävanden att få till stånd en sänkning av överföringskostnaderna, men utan att förlora kontakten med den oundvikliga marknadsutveck- lingen. Kommissionen bör därför uppmuntra den finansiella sektorn att informera konsumenterna om alternativa metoder för att överföra pengar. Kommissionen bör dessutom intensi- fiera och slutföra pågående och planerade initiativ för elektro- nisk handel, inom vilken betalningar är det centrala inslaget. När det gäller statligt stöd hänvisar kommissionen till 7. 4. ett dokument som utarbetats på begäran av Europeiska rådet i Amsterdam 1997 och som kommer att läggas fram för Ekofin-rådet ”vid en lämplig tidpunkt”. Att det tagit så lång tid visar hur komplext och svårhanterligt detta område är. Kommissionen konstaterar att statligt stöd till företag i finan- siella svårigheter på senare tid har ökat, men tycks vilja inrikta sig på de snedvridande effekterna på marknaden som statligt stöd kan medföra. Kommissionen menar att sådana snedvri- dande effekter skulle kunna modereras, till exempel genom ett krav på en sänkning av omsättningen för företag som får statligt stöd. 7. 4. 1. En sådan åtgärd anser kommittén att man bör vidta med yttersta försiktighet. Att reducera det stödmottagande företagets konkurrenskraft skulle utan tvivel vara positivt för resten av branschen, men det allmännas bästa borde vara det tas i beaktande. Detta innebär att som först och främst offentliga medel som satsas på ett företag i svårigheter skall återbetalas, men en minskad omsättning skulle försvåra återbetalningen. Dessutom skulle ett ”större” företag som haft problem — men kommit tillbaka på marknaden i reducerat skick — drabbas av kostnader för omställningen, och med tanke på svårigheterna att återskapa sin image ha svårt att återfå kunders och andra företags förtroende. 7. 4. 2. Oberoende av de slutsatser som kommer att presen- teras för Ekofin-rådet (se punkt 7. 4 ovan) anser kommittén att ett kreditinstitut i svårigheter — särskilt om det är mycket stort — befinner sig i den paradoxala situationen att behöva få stöd via offentliga medel, när övriga aktörer i branschen inte kan eller vill komma till undsättning. De pengar som tillhör hundratusentals — och mycket ofta miljontals — kontoinne- havare, företag och konsumenter får inte gå förlorade och förorsaka katastrofala återverkningar på samhälle och finanssy- stem. Tesen om ”too big to fail”, som ofta motsägs, får i detta fall fullständig, om än påtvingad, tillämpning. De fall som C 209/42 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 22. 7. 1999 nyligen förekommit i Frankrike och i Italien, och tidigare i de nordiska länderna, är otvetydiga bevis på att detta stämmer. Dessa överväganden talar för en förstärkning av normerna för tillsyn och kontroll, en politik som kommittén ger sitt fulla stöd. 7. 4. 2. 1. Den legitima omsorgen om kunder och kontoinne- havare får emellertid inte göra att man glömmer risken ”moral hazard”, det vill säga att det faktum att man är nästan säker på att staten kommer att ingripa till förmån för en stor kreditgiva- re i svårighet i sig utgör ett incitament till att ta onödiga risker. O¨ nskan att skydda spararna och det finansiella systemets stabilitet torde därför inte vara oförenlig med nödvändigheten att ingripa mot företagsledningar och aktieägare som inte har visat prov på försiktighet och erforderlig kompetens. 7. 4. 3. Något som orsakar problem, även av etiskt slag, är det statliga stöd som ges till företag som delvis eller helt ägs av staten. Att med offentliga medel stödja ett offentligt företag är inte alls ovanligt i vissa medlemsstater, men man måste fråga sig om man inte — under förevändning att det ligger i det allmännas intresse — orsakar snedvridning av konkurrensen, vilket medför ytterligare kostnader för samhället. Problemet med beskattning (1) är den mest kontrover- 7. 5. siella frågan. När det gäller beskattning av privatpersoners ränteinkomster påpekar kommissionen att skillnaderna leder till att investeringar och även finansföretag flyttas till länder med gynnsammare villkor. Kommittén har i sina kommentarer till kommissionens förslag till direktiv (2) framhållit att vad som talar för förslaget är moraliska bedömningar och strävan efter lika konkurrensvillkor för finansföretag; vad som talar (1) Jfr punkterna 49–54 i meddelandet. (2) Jfr Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande om ”Förslag till rådets direktiv i syfte att säkerställa en effektiv minimibeskattning av ränteinkomster från sparande i gemenskapen”, föredragande: Michael Geuenich, CES 194/99 av den 24 februari 1999. Bryssel den 26 maj 1999. mot är faran för kapitalflykt till tredje land och utjämningen av ”skattekonkurrensen” mellan medlemsstaterna. O¨ vriga åtgärder som föreslås — eliminera risken 7. 6. för dubbelbeskattning av finansiella produkter, åtgärder på området för pensionsfonder, minska olikheterna i behandling- en med avseende på skuldförbindelser och aktier etc. — är alla initiativ som kommittén ger sitt fulla stöd. Det är önskvärt att dessa frågor regleras på bästa sätt snarast möjligt och före alla andra program för skattemässig harmonisering, eftersom det är dessa företeelser som utgör det största hindret för en verklig integration av de europeiska marknaderna. På grund av att det för närvarande finns olika system kan inte konsumenten teckna en livförsäkring, pensionsförsäkring eller ett hypotekslån osv. hos ett finansinstitut i en annan medlemsstat. Beskattningen utgör således det verkliga och väsentligaste hindret för integre- ring av marknaderna. Det står klart att processen kommer att vara lång och svår; marknadens intressen sammanfaller inte alltid med medlemsstaternas, och inom dessa drivs ofta olika och motstridiga intressen. 8. Att skapa samförstånd (3) 8. 1. Mot bakgrund av raden av initiativ som föreslås i varje kapitel uppmanas kommissionen och Europaparlamentet att föra debatten framåt. För att konkretisera detta arbete föreslås att man inrättar en policygrupp för finansiella tjänster beståen- de av personliga företrädare för finansministrarna och ledd av kommissionen. Gruppens målsättningar är för det första att utarbeta en handlingsplan för framtiden som skall läggas fram för rådet i juni 1999, och för det andra att före denna tidpunkt fastställa vilka områden som kräver omedelbara åtgärder. 8. 2. Kommittén uttrycker sitt stöd för detta och för kom- mande initiativ och förbehåller sig rätten att framföra sina synpunkter, som förhoppningsvis kan vara värdefulla trots att något samarbete inte efterfrågats. (3) Jfr punkterna 55–62 i meddelandet. Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Beatrice RANGONI MACHIAVELLI


title: A Bizottság 1999/52/EK irányelve (1999. május 26.) a gépjárművek és pótkocsijuk időszakos műszaki vizsgálatára vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló 96/96/EK tanácsi irányelvnek a műszaki fejlődéshez történő hozzáigazításárólEGT vonatkozású szöveg.

eurovoc_concepts:
approximation of laws
commercial vehicle
diesel fuel
motor vehicle
roadworthiness tests
transport regulations

formats: html pdf print

text: 360 HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja 07/4. kötet 31999L0052 L 142/26 AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK HIVATALOS LAPJA 1999. 6. 5. A BIZOTTSÁG 1999/52/EK IRÁNYELVE (1999. május 26. ) a gépjárművek és pótkocsijuk időszakos műszaki vizsgálatára vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló 96/96/EK tanácsi irányelvnek a műszaki fejlődéshez történő hozzáigazításáról (EGT vonatkozású szöveg) AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA, tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre, tekintettel a gépjárművek és pótkocsijuk időszakos műszaki vizsgálatára vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló 1996. december 20-i 96/96/EK tanácsi irányelvre (1) és különösen annak 7. cikke (2) bekezdésére, (1) (2) (3) (4) (5) (6) mivel az első autóolaj-program (2) a gépjárművek karbantartásának színvonalát a közlekedésnek a levegőminőségre gyakorolt hatása szempontjából kulcsfontosságú összetevőként jelölte meg; mivel a 96/96/EK irányelv II. mellékletének 8. 2. pontja előírja azokat a vizsgálatokat, amelyeket az időszakos vizsgálatok során el kell végezni a járművek megfelelő karbantartásának ellenőrzésére; mivel a 92/55/EGK tanácsi irányelv (3) II. mellékletének 8. 2. 2. pontja előírja, hogy 1996. január 1- jétől a dízelüzemű járműveknél vizsgálni kell a kibocsátott kipufogófüst átlátszatlanságát egy átme- neti „szabad gyorsításos” motorvizsgálat során, amikor is a motor saját tehetetlensége ellenében gyorsul; mivel ez az irányelv olyan műszaki hozzáigazítást alakít ki, amely javítani fogja a dízelmotorral haj- tott járművek szennyezőanyag-kibocsátása időszakos műszaki vizsgálatának hatékonyságát; mivel további munkára van szükség a dízelmotorral hajtott járművek karbantartási állapotának ellenőrzésére szolgáló alternatív vizsgálati eljárások kidolgozásának területén, különösen a részecske- és NOx-kibocsátásra vonatkozóan; mivel az ezen irányelvben szereplő intézkedések összhangban állnak a 96/96/EK irányelv 8. cikke által létrehozott, a gépjárművek időszakos műszaki vizsgálatáról szóló irányelvnek a műszaki fejlő- déshez történő hozzáigazításával foglalkozó bizottság véleményével, ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET: 1. cikk A 96/96/EK irányelv a következőképpen módosul: A II. melléklet 8. 2. 2. pontja helyébe a következő szöveg lép: „8. 2. 2. Kompressziógyújtású (dízel) motorral ellátott gépjárművek: a) A kipufogógáz átlátszatlanságának mérése szabad gyorsítás során (terhelés nélkül, alapjá- fordulatszámig) üres sebességfokozatba állított sebességváltó és rattól a leszabályozási bekapcsolt tengelykapcsoló mellett. b) A jármű előkondicionálása: 1) A járműveket előkondicionálás nélkül lehet vizsgálni, de biztonsági okokból ellenőrizni kell, hogy a motor meleg-e, és megfelelő mechanikai állapotban van-e. (1) HL L 46. , 1997. 2. 17. , 1. o. (2) Háromrészes program az olaj-, valamint a motoriparágak és az Európai Bizottság szolgálatai között a járművek szennyezőanyag-kibocsátására és az üzemanyagok minőségére vonatkozó szabványok kidolgozására a 2000. évre. (3) HL L 225. , 1992. 8. 10. , 68. o. 07/4. kötet HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja 361 2) A d) pont 5. albekezdésében előírtaktól eltekintve egyetlen járművet sem lehet meg nem felelőnek minősíteni, ha nem vetették alá az alábbi követelményeknek megfelelő előkondicionálásnak. 3) A motor legyen teljesen meleg, például a motorolaj hőmérséklete az olajnívópálca csövébe helyezett szondával mérve legalább 80 °C legyen, vagy annyi, mint a normális üzemi hőmérséklet, ha az ennél alacsonyabb, vagy a motorblokk hőmérséklete az inf- ravörös sugárzás szintjével mérve legalább ennek megfelelő hőmérsékletű legyen. Ha a jármű elrendezése miatt ez a mérés gyakorlatilag nem kivitelezhető, a motor normális üzemi hőmérsékletét más módon kell megállapítani, például a motorhűtő ventilátor működéséből. 4) A kipufogórendszert legalább három szabad gyorsítási ciklus, vagy más egyenértékű módszer alkalmazásával kell megtisztítani. c) A vizsgálati eljárás: 1) A gépjármű kipufogórendszere megfelelő részeinek szemrevételezése a szivárgásmen- tesség megállapítására. 2) Minden szabad gyorsítási ciklus megkezdése előtt a motor és – ha van – a turbófeltöltő alapjárati fordulatszámon járjon. Nagy teljesítményű dízelmotorok esetében ez legalább tíz másodperces várakozást jelent a gázpedál felengedése után. 3) Az egyes szabad gyorsítási ciklusok megindításához a gázpedált gyorsan és folyamato- san (egy másodpercnél rövidebb idő alatt) teljesen le kell nyomni, de nem erőszakosan, úgy, hogy az üzemanyag-befecskendező szivattyú a maximális mennyiséget szállítsa. 4) Az egyes szabad gyorsítási ciklusok során a gázpedál felengedése előtt a motor érje el a leszabályozási fordulatszámot, vagy automata sebességváltóval ellátott járműveknél, a gyártó által meghatározott fordulatszámot, vagy ha ez az adat nem áll rendelkezésre, a leszabályozási fordulatszám kétharmadát. Ez például a motor fordulatszámának figyelé- sével ellenőrizhető, vagy pedig elegendő időt kell hagyni a gázpedál lenyomása és felen- gedése között, ami az I. mellékletben szereplő 1. és 2. kategóriájú járművek esetében legalább két másodperc. d) Határértékek: 1) A koncentráció szintje nem haladhatja meg a 72/306/EGK tanácsi irányelvnek(2) meg- felelően a táblán rögzített szintet. 2) Ha ez az információ nem áll rendelkezésre, vagy ha a tagállam illetékes hatósága úgy dönt, hogy nem használja referenciaként, az elnyelési tényező határértékei az alábbiak: az elnyelési tényező maximális értéke: – – atmoszferikus szívású dízelmotoroknál = 2,5 m–1, turbófeltöltéses dízelmotoroknál = 3,0 m–1, vagy ezekkel egyenértékű értékek, ha olyan típusú berendezést használnak, amely eltér az EK-típusjóváhagyásnál használttól. 3) Azokra a járművekre, amelyeket első ízben 1980. január 1-je előtt regisztráltak vagy helyeztek üzembe, ezek a követelmények nem vonatkoznak. 4) A járműveket csak akkor lehet el nem fogadhatónak minősíteni, ha legalább az utolsó három szabad gyorsítási ciklus számtani átlaga meghaladja a határértéket. Ennek kiszámítása során figyelmen kívül hagyható minden olyan mérés, amely jelentősen eltér a mért átlagértéktől, vagy bármely más, a mérések szórását figyelembe vevő statisztikai számítás eredménye. A tagállamok korlátozhatják a vizsgálati ciklusok maximális szá- mát. 362 HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja 07/4. kötet 5) A felesleges vizsgálatok elkerülése érdekében a tagállamok, a 8. 2. 2. pont d. alpontja 4. albekezdésének rendelkezéseitől eltérően, háromnál kevesebb szabad gyorsítási ciklus elvégzése után vagy a b. pont 3. albekezdésben leírt tisztítási ciklusok (vagy ezekkel egyenértékű műveletek) után nem megfelelőnek nyilváníthatják azokat a járműveket, amelyek mért értékei jelentősen nagyobbak a határértéknél. Hasonlóképpen a felesleges vizsgálatok elkerülése érdekében a tagállamok, a 8. 2. 2. pont d. alpontja 4. albekezdésé- nek rendelkezéseitől eltérően, háromnál kevesebb szabad gyorsítási ciklus elvégzése után vagy a b. pont 3. albekezdésben leírt tisztítási ciklusok (vagy ezekkel egyenértékű műveletek) után megfelelőnek nyilváníthatják azokat a járműveket, amelyek mért érté- kei jelentősen kisebbek a határértékeknél. ” 2. cikk (1) A tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek 2000. október 1. előtt megfeleljenek. Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot. Amikor a tagállamok elfogadják ezeket az intézkedéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg. A tagállamok közlik a Bizottsággal nemzeti joguknak azokat a főbb rendelkezéseit, amelyeket az (2) ezen irányelv által szabályozott területen fogadtak el. Ez az irányelv az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő napon lép hatályba. 3. cikk Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei. 4. cikk Kelt Brüsszelben, 1999. május 26-án. a Bizottság részéről Neil KINNOCK a Bizottság tagja


title: Verordening (EG) nr. 1092/1999 van de Commissie van 26 mei 1999 houdende wijziging van de restituties die worden toegepast voor bepaalde producten van de sector suiker die worden uitgevoerd in de vorm van niet in bijlage I van het Verdrag vermelde goederen

eurovoc_concepts:
export refund
white sugar

formats: pdf print

text: L 131/48 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 27. 5. 1999 VERORDENING (EG) Nr. 1092/1999 VAN DE COMMISSIE van 26 mei 1999 houdende w¶ziging van de restituties die worden toegepast voor bepaalde producten van de sector suiker die worden uitgevoerd in de vorm van niet in b¶lage I van het Verdrag vermelde goederen DE COMMISSIE VAN DE EUROPESE GEMEENSCHAPPEN, Gelet op het Verdrag tot oprichting van de Europese Gemeenschap, Gelet op Verordening (EEG) nr. 1785/81 van de Raad van 30 juni 1981 houdende een gemeenschappel¶ke ordening der markten in de suikersector (1), laatstel¶k gew¶zigd b¶ Verordening (EG) nr. 1148/98 (2), inzonderheid op artikel 17, lid 5, Overwegende dat de restitutiebedragen welke met ingang van 1 mei 1999 worden toegepast op de in de b¶lage bedoelde producten, uitgevoerd in de vorm van niet in b¶lage I van het Verdrag vermelde goederen, z¶n vastge- steld b¶ Verordening (EG) nr. 924/1999 van de Commissie (3); toepassing van de regels en criteria Overwegende dat welke z¶n aangehaald in Verordening (EG) nr. 924/1999 op de gegevens waarover de Commissie op het huidige t¶dstip beschikt, aanleiding geeft tot w¶ziging van de op dit t¶dstip geldende restituties in de zin als vermeld in de b¶lage b¶ deze verordening, HEEFT DE VOLGENDE VERORDENING VASTGESTELD: Artikel 1 De restitutiebedragen die z¶n vastgesteld b¶ Verordening (EG) nr. 924/1999 worden gew¶zigd zoals in de b¶lage van deze verordening aangegeven. Artikel 2 Deze verordening treedt in werking op 27 mei 1999. Deze verordening is verbindend in al haar onderdelen en is rechtstreeks toepassel¶k in elke lidstaat. Gedaan te Brussel, 26 mei 1999. Voor de Commissie Martin BANGEMANN Lid van de Commissie (1) PB L 177 van 1. 7. 1981, blz. 4. (2) PB L 159 van 3. 6. 1998, blz. 38. (3) PB L 114 van 1. 5. 1999, blz. 50. 27. 5. 1999 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen L 131/49 B(cid:246)LAGE bij de verordening van de Commissie van 26 mei 1999 houdende wijziging van de restituties die worden toegepast voor bepaalde producten van de sector suiker die worden uitgevoerd in de vorm van niet in bijlage I van het Verdrag vermelde goederen Product Restituties in EUR/100 kg Bij vaststelling vooraf van de restituties Overige gevallen Witte suiker: (cid:190) in aanmerking genomen op grond van artikel 4, lid 5, onder b), van Verordening (EG) nr. 1222/94 (cid:190) in alle andere gevallen 6,19 49,75 6,19 49,75


title: Commission Regulation (EC) No 1085/1999 of 26 May 1999 fixing the minimum selling prices for beef put up for sale under the invitation to tender referred to in Regulation (EC) No 837/1999

eurovoc_concepts:
award of contract
beef
fixing of prices
minimum price
selling price

text: 27. 5. 1999 EN Official Journal of the European Communities L 131/33 COMMISSION REGULATION (EC) No 1085/1999 of 26 May 1999 fixing the minimum selling prices for beef put up for sale under the invitation to tender referred to in Regulation (EC) No 837/1999 THE COMMISSION OF THE EUROPEAN COMMUNITIES, Having regard to the Treaty establishing the European Community, Having regard to Council Regulation (EEC) No 805/68 of 27 June 1968 on the common organisation of the market in beef and veal (1), as last amended by Regulation (EC) No 1633/98 (2), and in particular Article 7(3) thereof, (1) Whereas tenders have been invited for certain quantities of beef fixed by Commission Regulation (EC) No 837/1999 (3); (2) Whereas, pursuant to Article 9 of Commission Regulation (EEC) No 2173/79 (4), as last amended by Regulation (EC) No 2417/95 (5), the minimum selling prices for meat put up for sale by tender should be fixed, tenders submitted; taking into account (3) Whereas the measures provided for in this Regula- tion are in accordance with the opinion of the Management Committee for Beef and Veal, HAS ADOPTED THIS REGULATION: Article 1 The minimum selling prices for beef for the invitation to tender held in accordance with Regulation (EC) No 837/ 1999 for which the time limit for the submission of tenders was 17 May 1999 are as set out in the Annex hereto. Article 2 This Regulation shall enter into force on 27 May 1999. This Regulation shall be binding in its entirety and directly applicable in all Member States. Done at Brussels, 26 May 1999. For the Commission Franz FISCHLER Member of the Commission (1) OJ L 148, 28. 6. 1968, p. 24. (2) OJ L 210, 28. 7. 1998, p. 17. (3) OJ L 106, 23. 4. 1999, p. 2. (4) OJ L 251, 5. 10. 1979, p. 12. (5) OJ L 248, 14. 10. 1995, p. 39. L 131/34 EN Official Journal of the European Communities 27. 5. 1999 ANEXO (cid:190) BILAG (cid:190) ANHANG (cid:190) PAQAQTGLA (cid:190) ANNEX (cid:190) ANNEXE (cid:190) ALLEGATO (cid:190) B(cid:246)LAGE (cid:190) ANEXO (cid:190) LIITE (cid:190) BILAGA Estado miembro Medlemsstat Mitgliedstaat Jq(cid:145)tor l(cid:146)kor Member State (cid:144)tat membre Stato membro Lidstaat Estado-membro J(cid:132)senvaltio Medlemsstat Productos (1) Produkter (1) Erzeugnisse (1) Pqo(cid:152)(cid:149)mta (1) Products (1) Produits (1) Prodotti (1) Producten (1) Produtos (1) Tuotteet (1) Produkter (1) Precio m(cid:146)nimo expresado en euros por tonelada Mindstepriser i EUR/ton Mindestpreise ausgedr(cid:129)ckt in EUR/Tonne Ek(cid:145)wister pyk(cid:147)seir ejvqaf(cid:149)lemer se Euq(cid:150) am(cid:145) t(cid:149)mo Minimum prices expressed in EUR per tonne Prix minimaux exprim(cid:130)s en euros par tonne Prezzi minimi espressi in euro per tonnellata Minimumprijzen uitgedrukt in euro per ton Pre(cid:135)o m(cid:146)nimo expresso em euros por tonelada V(cid:132)himm(cid:132)ishinnat euroina tonnia kohden ilmaistuna Minimipriser i euro per ton a) Carne con hueso (cid:190) Kød, ikke udbenet (cid:190) Fleisch mit Knochen (cid:190) Jq(cid:146)ata le j(cid:149)jaka (cid:190) Bone-in beef (cid:190) Viande avec os (cid:190) Carni non disossate (cid:190) Vlees met been (cid:190) Carne com osso (cid:190) Luullinen naudanliha (cid:190) K(cid:148)tt med ben FRANCE (cid:190) Quartiers avant (cid:190) Quartiers arri(cid:138)re (cid:190) (cid:190) b) Carne deshuesada (cid:190) Udbenet kød (cid:190) Fleisch ohne Knochen (cid:190) Jq(cid:146)ata wyq(cid:148)r j(cid:149)jaka (cid:190) Boneless beef (cid:190) Viande d(cid:130)soss(cid:130)e (cid:190) Carni senza osso (cid:190) Vlees zonder been (cid:190) Carne desossada (cid:190) Luuton naudanliha (cid:190) Benfritt k(cid:148)tt IRELAND (cid:190) thick flank (code INT 12) (cid:190) topside (code INT 13) (cid:190) silverside (code INT 14) (cid:190) rump (code INT 16) (cid:190) flank (code INT 18) (cid:190) fore rib (code INT 19) (cid:190) shoulder (code INT 22) (cid:190) brisket (code INT 23) (cid:190) forequarter (code INT 24) 3 350 1 480 (cid:190) 1 368 (cid:190) 3 305 (cid:190) (cid:190) (cid:190) (1) V(cid:130)anse los anexos V y VII del Reglamento (CEE) no 2456/93 de la Comisi(cid:155)n (DO L 225 de 4. 9. 1993, p. 4), cuya (cid:156)ltima modificaci(cid:155)n la constituye el Reglamento (CE) no 2812/98 (DO L 349 de 24. 12. 1998, p. 47). (1) Se bilag V og VII til Kommissionens forordning (EØF) nr. 2456/93 (EFT L 225 af 4. 9. 1993, s. 4), senest ændret ved forordning (EF) nr. 2812/98 (EFT L 349 af 24. 12. 1998, s. 47). (1) Vgl. Anh(cid:132)nge V und VII der Verordnung (EWG) Nr. 2456/93 der Kommission (ABl. L 225 vom 4. 9. 1993, S. 4), zuletzt ge(cid:132)ndert durch die Verordnung (EG) Nr. 2812/98 (ABl. L 349 vom 24. 12. 1998, S. 47). (1) Bk(cid:146)pe paqaqt(cid:147)lata V jai VII tou jamomislo(cid:151) (EOJ) aqih. 2456/93 tgr Epitqop(cid:147)r (EE L 225 tgr 4. 9. 1993, s. 4), (cid:149)pyr tqopopoi(cid:147)hgje tekeuta(cid:148)a ap(cid:149) tom jamomisl(cid:149) (EJ) aqih. 2812/98 (EE L 349 tgr 24. 12. 1998, s. 47). (1) See Annexes V and VII to Commission Regulation (EEC) No 2456/93 (OJ L 225, 4. 9. 1993, p. 4), as last amended by Regulation (EC) No 2812/98 (OJ L 349, 24. 12. 1998, p. 47). (1) Voir annexes V et VII du r(cid:138)glement (CEE) no 2456/93 de la Commission (JO L 225 du 4. 9. 1993, p. 4). R(cid:138)glement modifi(cid:130) en dernier lieu par le r(cid:138)glement (CE) no 2812/98 (JO L 349 du 24. 12. 1998, p. 47). (1) Cfr. allegati V e VII del regolamento (CEE) n. 2456/93 della Commissione (GU L 225 del 4. 9. 1993, pag. 4), modificato da ultimo dal regolamento (CE) n. 2812/98 (GU L 349 del 24. 12. 1998, pag. 47). (1) Zie de b¶lagen V en VII b¶ Verordening (EEG) nr. 2456/93 van de Commissie (PB L 225 van 4. 9. 1993, blz. 4), laatstel¶k gew¶zigd b¶ Verordening (EG) nr. 2812/98 (PB L 349 van 24. 12. 1998, blz. 47). (1) Ver anexos V e VII do Regulamento (CEE) n. o 2456/93 da Comiss(cid:209)o (JO L 225 de 4. 9. 1993, p. 4). Regulamento com a (cid:156)ltima redac(cid:135)(cid:209)o que lhe foi dada pelo Regulamento (CE) n. o 2812/98 (JO L 349 de 24. 12. 1998, p. 47). (1) Katso komission asetuksen (ETY) N:o 2456/93 (EYVL L 225, 4. 9. 1993, s. 4), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 2812/98 (EYVL L 349, 24. 12. 1998, s. 47) liitteet V ja VII. (1) Se bilagorna V och VII i kommissionens f(cid:148)rordning (EEG) nr 2456/93 (EGT L 225, 4. 9. 1993, s. 4), senast (cid:132)ndrad genom f(cid:148)rordning (EG) nr 2812/98 (EGT L 349, 24. 12. 1998, s. 47)