title: Talous- ja sosiaalikomitean lausunto komission tiedonannosta "Rahoituspalveluiden toimintaohjelma"

eurovoc_concepts:
financial legislation
provision of services
service industry

text: 22. 7. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 209/35 Seurantaryhmän mahdollisuuksia on alettu hyödyntää ja TSK:n tulisi tutkia komission tuella, miten tämä toiminta liitetään komission parhaillaan kehittelemän laajemman seurannan yhteyteen. Bryssel 26. toukokuuta 1999. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Beatrice RANGONI MACHIAVELLI Talous- ja sosiaalikomitean lausunto komission tiedonannosta ”Rahoituspalveluiden toimintaoh- jelma” (1999/C 209/10) Talous- ja sosiaalikomitea päätti täysistunnossaan 28. tammikuuta 1999 työjärjestyksensä 23 artiklan 3 kohdan mukaisesti antaa lausunnon edellä mainitusta tiedonannosta ja muodostaa asian valmistelusta vastaavan alakomitean työjärjestyksensä 11 artiklan 4 kohdan ja 19 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Alakomitea antoi lausuntoluonnoksensa 20. huhtikuuta 1999. Esittelijä oli Umberto Burani. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 26. ja 27. toukokuuta 1999 pitämässään 364. täysistunnossa (touko- kuun 26. päivän kokouksessa) yksimielisesti seuraavan lausunnon. 1. Johdanto valtioiden viranomaisten, käyttäjäryhmien ja kuluttajien näke- mykset. Komitea kannattaakin yleisesti tulevaisuuden varalle esitettyjä tavoitteita ja menettelyitä. Komissio antoi 28. lokakuuta 1998 neuvostolle ja Eu- 1. 1. jossa roopan parlamentille tiedonannon (KOM(1998) 625), selvitetään Euroopan rahoitusmarkkinoiden nykytilannetta ja ehdotetaan järjestelmää tuleville aloitteille, joilla pyritään tii- vistämään markkinoiden yhdentämistä eurooppalaisella ja kansainvälisellä tasolla sekä tekemään markkinoista vahvat, entistä paremmin hallittavat ja avoimet. Tiedonantoa ei ole osoitettu talous- ja sosiaalikomitealle, mutta komitea on tutustunut siihen. Komitea antaa tällä lausunnolla asiaan panoksensa, vaikka sitä ei ole pyydetty, ja toivoo siten herättävänsä hedelmällistä pohdintaa. Komission ehdottamat tavoitteet on tiivistetty asiakir- 1. 4. jan johdannossa kuuteen kohtaan. Niissä korostetaan lainsäädäntörakenteita, sääntelyyn ja verotukseen liittyviä es- teitä, markkinoiden ja perusrakenteiden yhdentämistä ja val- vonnan koordinointia. Komitea muistuttaa, että taustalla on vielä yksi perusehto eli sellaisen vahvan eurooppalaisen rahoi- tusalan kehittäminen, jolla pystytään luomaan työpaikkoja, tarjoamaan kilpailukykyisiä ja avoimia tuotteita ja palveluita sekä houkuttelemaan pääomasijoituksia ulkopuolelta. Kommentit rajoittuvat 1. 2. tarkoituksellisesti komission asiakirjan tärkeimpiin näkökohtiin, sillä yksityiskohtainen käsittely vaatisi voimavaroja ja aikaa siinä määrin, ettei se ole tässä vaiheessa perusteltua, koska toistaiseksi ollaan vasta hahmottelemassa strategioita. Juuri tästä syystä on kuitenkin tärkeää, että strategian taustalla olevat peruskäsitteet ovat selkeitä. 1. 5. Komissio tekee itse saman huomion, mutta viittaa sen yhteydessä vain toiminnan vakauden valvontaa koskeviin sääntöihin (1). Huomion pitäisi päteä myös silloin, kun tarkas- tellaan yksittäisiä aloitteita: Euroopan kilpailuaseman paranta- misesta suhteessa muuhun maailmaan pitäisi tulla eräänlainen esikuva-analyysi. Kuten jäljempänä käy ilmi, tämä ei kuiten- kaan tarkoita välttämättä sitä, että pelisääntöjä helpotetaan – tietyissä tapauksissa asia on pikemminkin päinvastoin. 1. 3. Komitea on tyytyväinen komission laatimaan erittäin selvään asiakirjaan, jossa yhdistyvät alan ammattilaisten, jäsen- (1) Ks. tiedonannon kohta 6. C 209/36 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 22. 7. 1999 2. Karsittu ja tehokas säännöstö kannalta, etteivät jäsenvaltiot tai yksittäiset toimijat käytä hyväkseen toimintavapauttaan kilpailusääntöjen kiertämiseksi tai yhdentymisen estämiseksi. erittäin lainsäädännön (1) Komissio suhtautuu toiminnan vakauden valvontaa 2. 1. kriittisesti osalta koskevan lainsäädäntömenettelyihin, jotka ovat liian hitaita, liian sekavia ja jotka houkuttelevat omien lisäyksen tekemiseen. Komitea on asiasta samaa mieltä. Komission antamat esimerkit ovat kuvaavia: direktiivi, joka tulee 30 kuukautta myöhässä verrat- tuna Yhdysvaltojen tekemiin aloitteisiin ja toinen 26-sivuinen direktiivi, joka paisuu lopulta 79-sivuiseksi. Nämä esimerkit osoittavat, etteivät lainsäätäjät ymmärrä, että toimista on välttämättä päätettävä oikeaan aikaan, jotta markkinat voivat sopeutua kansainvälisen tilanteen kehitykseen. Toiminnan vakauden valvontaa koskevat säännöt ovat äärettömän teknisiä ja erikoistuneita. Kiireellisissä tapauksissa komissiolle ei pitäisi olla mahdotonta nopeuttaa menettelyitä esimerkiksi turvautu- malla komitologiamenettelyyn. Kansainvälisen järjestelypan- kin (BIS) sääntöjen noudattamisen ja jäsenvaltioiden valvonta- viranomaisilta saadun luvan tulisi riittää takaamaan, että Baselin komitean säännöt liitetään suoraan ja nopeasti euroop- palaiseen lainsäädäntöön. Baselin komitean säännöt tarjoavat jo nyt markkinariskien ja pian myös luottoriskien kohdalla mahdollisuuden turvautua joko standardimenettelyyn tai jäsenvaltioiden viranomaisten vahvistamiin sisäisiin malleihin. Ongelma, joka saattaisi aiheutua näiden sääntöjen soveltami- sesta kaikkiin luottolaitoksiin niiden koosta riippumatta ja antaisi siten perusteet kaikkia luottolaitoksia koskevaan yh- teisön erityiseen lähestymistapaan, on näin ratkaistu. 3. Nykyisten sääntöjen hyödyntäminen parhaalla mah- dollisella tavalla (2) 3. 1. Komissio huomauttaa, että nykyiset säännöt saattaisi- vat osoittautua päteviksi, jos jäsenvaltiot tulkitsisivat yhteisön lainsäädäntöä selkeästi ja yhdenmukaisesti ja nopeuttaisivat sen saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä. Lisäksi valvon- kuin taviranomaisten sopia lainsäädäntöön liittyvistä ratkaisuista ja itsesäätelystä, jotta toimintaperiaatteita ymmärrettäisiin paremmin. Mahdolliset poikkeavuudet voitaisiin poistaa komission tulkitsevien tiedo- nantojen avulla. yhdessä muista tulisi Komitea kannattaa komission huomioita ja ehdotuksia. 3. 2. Se huomauttaa kuitenkin, että jos toista pankkidirektiiviä ja muita järjestelmän kannalta tärkeitä säännöksiä on edelleen tarvetta yhdenmukaistaa, selkiyttää ja tulkita yli kymmenen vuotta niiden voimaan tulosta, on vielä paljon tehtävää, jotta Euroopan markkinat tulisivat todella maailmanlaajuisiksi. Voidaan kuitenkin sanoa, että kyse on yksityiskohdista ja että yhdentyminen on pääosin toteutunut. Komission huomiot viittaavat kuitenkin siihen, että vastuu ”todellisesta” yhdenmu- kaistamisesta (ottamalla käyttöön yhdenmukaisia käsitteitä ja näkemyksiä) on jäsenvaltioilla ja niiden valvontaviranomaisilla. 2. 2. Palveluiden tarjoajia ja tuotteita koskevan lainsäädän- nön yhteydessä komissio ehdottaa erilaista lähestymistapaa kuin aiemmin: säännöissä tulisi rajoittua perusvaatimuksiin ja unohtaa määrälliset tai laadulliset näkökohdat. Laatunäkökoh- tia voitaisiin käsitellä tarpeen tullen nopeutetuin ja joustavin menettelyin eli komissio voisi antaa tiedonantoja, suosituksia tai päätöksiä. Ainoastaan päätösten hyväksymiseen sovellettai- siin komitologiakäsittelyä. 3. 3. Valvontasääntöjen osalta komitea kiinnittää jäsenval- tioiden huomion sääntöjen yhdenmukaistamattomuuden kus- tannuksiin. Yhdenmukaistaminen tulisi viedä Euroopassa yksi- tyiskohtiin (3). Alkuperämaassa tehty tarkastus ei tarkoita sitä, etteivät isäntämaan valvontaviranomaiset voisi tai ettei heidän pitäisi pyytää tietoja omassa maassaan toimivista tytäryhtiöistä. Ilmoitusmenettelyt vaihtelevat usein maakohtaisesti ja aiheut- tavat huomattavia kuluja ja hallinnollisia lisätehtäviä. 2. 3. Komitea kannattaa tätä lähestymistapaa pääosiltaan, vaikka se antaakin aihetta tiettyihin kysymyksiin. Mitä jousta- vampi sääntö on, sitä paremmin sitä voidaan tulkita eri maissa kunkin maan ilmapiirin ja tapojen perusteella. Tämä on yksinomaan myönteistä. Kielteistä sen sijaan on, että mitä enemmän on tulkinnanvaraa, sitä helpommin syntyy poikkea- via sääntöjä: vaarana on, että markkinoiden yhdentymisen tielle tulee uusia esteitä ja että kilpailuedellytysten erot pysyvät muuttumattomina tai jopa vahvistuvat. 2. 4. Komitea kannattaa komission lähestymistapaa, mutta suosittaa, että kaikkia ”kevyitä” lainsäädäntöaloitteita arvioi- daan erittäin harkiten mahdollisten käytännön vaikutusten 4. Pankkien väliset yhdentyneet tukkurahamarkkinat ovat käden ulottuvilla (4) Komissio toteaa johdannoksi, ettei euron käyttöönotto 4. 1. yksinään yhdistä pääomamarkkinoita. Markkinoiden jatkuva pirstoutuminen johtuu jäljellä olevista sääntely-, hallinto- ja verotusesteistä, jotka ovat yhtenä syynä tiettyjen jäsenvaltioi- den markkinoiden alikehittyneisyydelle. Komission mukaan pirstoutuminen aiheuttaa huomattavia kustannuksia yrityksil- le, jotka eivät pysty hyödyntämään täysin sellaisia rahoitusme- kanismeja kuin osakkeiden tai obligaatioiden liikkeeseenlasku. (1) Ks. tiedonannon kohdat 6–10. (4) Ks. tiedonannon kohdat 14–20. (2) Ks. tiedonannon kohdat 11–13. (3) Esimerkkinä voidaan mainita yksi Euroopan suurimmista maail- jonka täytyy joissa manlaajuisesti läpäistä kotivaltiossaan 45 erilaista valvontamenettelyä, kaikissa on erilaiset käytännöt ja vaatimukset. toimivista pankkiryhmittymistä, 22. 7. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 209/37 Tämä ongelma on erityisen tuntuva uusissa innovatiivisissa yrityksissä etenkin riskipääoman osalta. 4. 2. Tilanneanalyysi on mallikelpoinen ja tehdyt ehdotukset ovat järkeviä. Komitea kiinnittää kuitenkin huomiota kom- mentteihin, jotka koskevat eräänlaisena viitemallina pidettyjä Yhdysvaltojen markkinoita. Komission asiakirjassa maini- taan (1) todisteena eurooppalaisten pääomamarkkinoiden alike- hittyneisyydestä, että suhteellisen riskittömien lainojen (luotto- kelpoisuusluokitus vähintään Aa2) osuus on Euroopassa 70 %, kun se on Yhdysvalloissa 30 %. Jos tällä halutaan sanoa, että jotka markkinoita tulisi avata entistä enemmän yrityksille, ottavat suuremman riskin, on mietittävä tiettyjä usein itses- täänselvinä pidettyjä peruskäsitteitä. 4. 3. Euroopan tilanne (70 % lainoista luottokelpoisuusluo- kitukseltaan vähintään Aa2) viittaa siihen, että pörssiin listautu- misen kriteerit ovat tällä hetkellä niin tiukat, että ainoastaan vahvimmat yritykset pääsevät markkinoille. Komission esittämät toimet (2) ovatkin tervetulleita: tarjousesitteiden vas- tavuoroinen tunnustaminen, pörssin ulkopuolisten uusien yritysten rahoitus, yritysten hallinnon yhdenmukaiset periaat- teet, tilinpäätösten avoimuuden lisääminen, sijoitusrajoitusten poistaminen ja tasapuoliset toimintaedellytykset samankaltai- sille rahoitustuotteille. Kaiken tämän pitäisi edistää eurooppa- laisten markkinoiden perinteisen suhtautumisen muutosta sellaisten rakenteiden suuntaan, jotka ovat vähemmän riippu- vaisia pankkiluotosta ja entistä avoimempia riskeille. Toisaalta on otettava huomioon, että markkinoiden ominaisuudet ovat ja erilaisia: Euroopassa riskialttius on yleensä vähäisempää, yksityiskohtaisten tietojen julkaisemiseen suhtaudutaan toisi- naan vältellen. 4. 3. 1. Toinen ongelma liittyy verotukseen: lainanotto antaa yritykselle yleensä mahdollisuuden vähentää korot verotetta- vasta tulosta, kun taas pääoman kasvu aiheuttaa lisäkustannuk- sia erityisesti voittojen verotuksen muodossa. Verojärjestelmän tulisi siis kannustaa arvopaperimarkkinoiden käyttämiseen rahoituslähteenä. Komitea huomauttaa riskin osalta, että markkinoiden 4. 4. laajentamisen yhteydessä liikkeeseen laskettavat arvopaperit tulee arvioida säntillisesti, jotta voidaan välttää laadun liiallinen heikentyminen. Yhteisösijoittajat tuntevat pelisäännöt ja osaa- vat käyttää hyväkseen rahoitustietoa. Heidän valintansa perus- tuvat riskien ja tuoton ammattimaiseen arviointiin. Kuluttajilla on ennemminkin aihetta huoleen: yhä suurempi joukko piensi- joittajia on päätynyt riskipääomasijoituksiin valtion obligaati- oiden ja rahamarkkinoiden alhaisen tuoton takia. Heillä ei ole kuitenkaan riittävää kokemusta tästä toimintaympäristöstä, joka sisältää riskejä ja joka on sitä riskialttiimpi mitä alhaisem- luottokelpoisuusluokitukset käyvät markkinoilla. On maksi tietenkin mekanismeja (sijoitusrahastot), joiden avulla riski voidaan jakaa, jolloin se ei käy niin raskaaksi kuluttajalle/sijoit- tajalle. Kokonaisriski ei kuitenkaan vähene, vaan sitä siirretään ja se jaetaan markkinoilla eri tavalla. 4. 5. Ongelma on tiedossa eikä ole tarpeen esittää sitä uudelleen. Loppujen lopuksi tavoitteena on löytää tasapaino tuotantosektorin rahoitustarpeen ja markkinoiden kokonais- valtaisen suojelun välillä. Taustalla on toinen ongelma, joka on paljon laajempi ja josta on hyvä muistuttaa, vaikka se ei täysin kuulukaan tässä käsiteltävään aiheeseen. Kyseessä on eurooppalaisten yritysten riippuvuus lainarahoituksesta verrat- tuna yhdysvaltalaisiin yrityksiin. Komission esittämät luvut (3) puhuvat puolestaan: velkarahoituksen osuus on Yhdysvalloissa 20 %, ja Euroopassa se vaihtelee Alankomaiden 50 prosentista Espanjan 80 prosenttiin keskiarvon ollessa noin 70 %. 4. 6. Euroopan ja Yhdysvaltojen välinen ero on liian suuri, jotta se voitaisiin jättää huomiotta. Yrityksen tehokkuuden kannalta suuri oman pääoman osuus tarkoittaa pienempiä kustannuksia ja parempaa toiminnallista joustavuutta. Sijoitta- jien riskin kannalta se tarkoittaa yleensä sitä, että takuut ovat paremmat. Eroavuuksien syyt ovat moninaiset, mutta ensisijaisesti ne johtuvat yritysverotuksen huomattavista poik- keamista. Tässä yhteydessä ei ole tosin aiheellista syventää aihetta. Komitea huomauttaa kuitenkin, että Yhdysvaltojen arvopaperimarkkinoiden pitäminen mallina tai tavoitteena on epätarkoituksenmukaista ja vaarallista. Ensinnä tulisi vastata seuraavaan kysymykseen: kuinka monen ”tuoretta” pääomaa etsivän yrityksen luottokelpoisuusluokitus on alusta lähtien vähintään Aa2? Vaikka markkinalähtöinen rahoitusmalli on toivottava, se ei ole kuitenkaan patenttiratkaisu. Olisi painotet- tava, että luottoa suosiva eurooppalainen rahoitusmalli on mahdollistanut pitkällä aikavälillä pk-yritysten verkoston. Tulee myös muistaa, että eurooppalaisilla pankeilla on ollut liikkeellepaneva rooli Euroopan alueen talouden nousussa. 5. Rahoituspalveluiden vähittäismarkkinat jäsenvaltiois- sa eivät ole vielä avoimet (4) Komission asiakirjassa esitellään rahoitustuotteiden ja 5. 1. -palveluiden vähittäismarkkinoiden tilannetta yritysten ja ku- luttajien kannalta. Siinä todetaan, että – rajatylittävä tarjonta toteutetaan edelleen pitkälti tytäryh- tiöiden tai sivukonttoreiden kautta ja palvelutoiminnan harjoittaminen ilman sijoittumista on suhteellisen harvi- naista – hinnat eivät ole vielä lähentyneet euron käyttöönottamises- ta huolimatta, vaan ne vaihtelevat huomattavasti eri mai- den markkinoilla. (1) Ks. tiedonannon alaviite 7. (2) Ks. tiedonannon kohdat 17–19. (3) Ks. tiedonannon johdanto. (4) Ks. tiedonannon kohdat 21–33. C 209/38 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 22. 7. 1999 5. 2. Näiden haittojen poistamiseksi voitaisiin toteuttaa pääasiassa kilpailukyvyn lisäämiseen tähtääviä toimia siten, että välittäjät kilpailisivat alkuperämaansa viranomaisten myöntämien lupien perusteella. Toisaalta voitaisiin luoda kuluttajansuoja, joka auttaisi kuluttajia tekemään harkittuja päätöksiä ja saamaan tietoja hinnoista ja laadusta ja antaisi asianmukaisen ja yhtenäisen suojan. Ei tule kuitenkaan unoh- taa, että palveluiden toimittajat pitävät kuluttajansuojasääntö- jen kirjavuutta esteenä: ”vastaanottajamaan” sääntö aiheuttaa heille epävarmuutta ja kustannuksia. Vaikka otetaan huomioon komission tiedonannon kohdassa 28 mainitut ongelmat, komitean mielestä kuluttajansuojasääntöjen yhdenmukaista- mista tulee tehostaa, ja se ehdottaa komissiolle, että kohdassa 33 määriteltyihin toimintalinjoihin sisällytetään asianmukaiset toimet. 5. 2. 1. On tarpeellista toimia myös vakuutusalalla. Kulutta- jien tulee voida ottaa henki- tai muu vakuutus myös muussa kuin omassa maassaan. Jäljelle jäävistä esteistä osa on perustel- loput voidaan poistaa asianmukaisin, ei välttämättä tuja, yksinomaan lainsäädännöllisin toimin. 5. 3. Komission ehdottamat muut toteutettavat toimenpi- teet vastaavat tavoitteita, ja komitea kannattaa niitä yleisellä tasolla. Komitea ei voi kuitenkaan olla esittämättä joitain lisäkommentteja, joilla se haluaa edistää ongelman kokonais- valtaista selvittämistä. Ensinnäkin rahoitustuotteet, pankkipalvelut ja rahoi- 5. 4. tuspalvelut sekoitetaan toisiinsa: asiakirjan kohdassa 21 puhu- taan palveluista ja seuraavassa kohdassa tuotteista, vaikka kysymyksessä on koko ajan sama asia. Näiden kolmen käsit- teen välillä on kuitenkin selkeä ero, niillä ei ole samoja ominaisuuksia ja niitä koskevat huomiot ovat usein erilaisia. Rahoitustuote hankitaan omistettavaksi. Tällaisia tuot- 5. 5. teita ovat sijoitusrahastot, osakkeet ja obligaatiot. Rahoitustuo- te voidaan hankkia tai myydä vapaasti markkinoilla, ja kun hinta on maksettu, kaikki sopimussuhteet myyjään lakkaavat. Pankkipalvelu on sen sijaan päinvastainen: sitä ei hankita, vaan sen käyttämisestä maksetaan tietty hinta, ja yleensä se sisältää riskin myyjälle. Esimerkkinä voidaan mainita luottokortti, kulutusluotto tai kiinnityslaina ja luotollinen käyttötili (1). Rahoituspalvelu on rahoitustuotteen ja pankkipalvelun väli- muoto. Eläkkeet, henkivakuutukset ja muut vastaavat palvelu- suoritteet muuttuvat aikanaan konkreettisiksi tuotteiksi, mutta prosessit ovat niin monimutkaisia, että niiden yhteydessä on hyödyllistä — ja usein välttämätöntä — turvautua välittäjän asiantunteviin neuvoihin. 5. 6. Rahoitustuotteita voidaan siis hankkia ja myydä samal- la tavalla kuin mitä tahansa tuotteita ja palveluita: myyjät tarjoavat niitä markkinoilla ja ovat valmiita myymään niitä kaikille, jotka ovat halukkaita maksamaan niistä sillä ehdolla, että otetaan huomioon rahanpesua koskeva säännöstö. Kuten komissio toteaa asiakirjan kohdassa 32, uusi teknologia (Inter- net) sekä euron käyttöönotto voivat antaa merkittävän sysäyk- sen markkinoille, kunhan tietyt sääntelyyn ja verotukseen liittyvät esteet saadaan poistettua. Markkinoiden yhdentymi- sessä ei ole muita merkittäviä ongelmia. Pankkipalvelut sisältävät yleensä riskin myyjälle, 5. 7. ja niitä koskevat huomiot ovat aivan erilaisia. Myyjän tulee tuntea asiakkaansa, sillä hänen on arvioitava riski ennen sopimuksen solmimista, mutta myös siksi, että yhteisön ja jäsenvaltioiden lainsäädäntö velvoittaa estämään rahanpesun. Tämän vaati- muksen rinnalla on toinenkin ehto eli tarve valvoa riskin kehitystä ajan kuluessa. 5. 8. Rahoituspalveluita myydään usein neuvonnan kera. Neuvojana on yleensä välittäjä. Välitystoiminnan sääntely on tarpeellista kuluttajansuojan turvaamiseksi. Yhdenmukaistami- sen puutteesta tulisi este rahoituspalveluiden yhtenäismarkki- noiden kehitykselle. 5. 9. Pankkituotteiden ja -palveluiden kohdalla esitetyt huo- miot edellyttävät etenkin pienten ja keskisuurten yritysten markkinoilla mutta myös yksityishenkilöiden markkinoilla omaisuudenhoitoon liittyvien yhteyksien ja suhteiden jatku- vuutta. Siihen sisältyy neuvonantoa, eri tavalla kehitettyjen ja räätälöityjen palveluiden toimittamista jne. Nämä monimutkai- set suhteet vaikuttavat usein jopa ratkaisevalla tavalla palvelui- den tarjoamiseen tytäryhtiöiden tai sivukonttoreiden välityk- sellä (2). Komissio toteaa (3), että ”rahoitusvälittäjät joutuvat yleensä perustamaan tytäryhtiöitä muihin jäsenvaltioihin oi- keudellisista, verotuksellisista tai hallinnollisista syistä”. Tämä havainto tulisi muotoilla uudelleen tai parantaa sen määrittelyä muiden tärkeiden syiden huomioon ottamiseksi. Edellisissä kohdissa tehty ero valaissee tiettyjä perus- 5. 10. syitä ja tukenee komission huomiota, jonka mukaan (4)”euroon siirtymisen jälkeen kuluttajien on todennäköisesti yhä vaike- ampaa ymmärtää, miksei rahoituspalveluita voida yksinkertai- (1) Ei tule sekoittaa toisiinsa talletetun tai lainatun rahan omistusoi- keutta ja rahan hallintaan liittyvää palvelua. Komission asiakirjan kuviossa 4 tulisikin puhua rahoituspalveluiden eikä -tuotteiden hinnoista. (2) ”Etäpankki” on ilmiönä suhteellisen uusi ja sillä on erityiset ominaispiirteensä. Etäpankki suuntaa yksityisille markkinoille ja toimii erityisen riskiarvioinnin pohjalta. Riski rajoittuu kuitenkin yleensä omaan maahan. Vaikka etäpankkia on tarkoitus levittää, se on täydentävä ratkaisu, joka ei korvaa tiettyyn maahan sijoittuneita laitoksia. (3) Ks. tiedonannon kohta 24. (4) Ks. tiedonannon kohta 26. 22. 7. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 209/39 sesti ostaa tai myydä yli rajojen”. Siirtyminen euroon poisti vaihtoriskit ja -kulut, helpotti markkinoiden yhdentymistä ja teki mahdolliseksi rahoitustuotteiden ostamisen yli rajojen. Se ei voi kuitenkaan muuttaa — kuten eivät voi lainsäädännölliset, verotukselliset tai hallinnolliset toimetkaan — rahoituspalvelu- kaupan perusluonnetta. valintoja joutumatta tyytymään pelkkiin hintatietoihin yksittäi- sestä tuotteesta tai palvelusta. Toisena merkittävänä vaikutuk- sena olisi, että luotettavan vertailevan analyysin tulokset edistäisivät alan kilpailukykyä ja yleinen hintataso laskisi. 5. 11. Komitea esittää joitain huomioita pankkituotteiden ja erityisesti -palveluiden hinnoista (1) ja toivoo samalla voivansa selkiyttää keskustelua, jonka komissio on käynnistänyt kulutta- jien ja rahoituslaitosten kanssa. Tarkoituksena ei ole toistaiseksi arvioida komission toteamaa rahoitustuotteiden ja -palvelui- den hintojen lähentymättömyyttä — sama ongelma on monilla muillakin aloilla — vaan antaa pikemminkin metodologinen analyysipohja. 5. 12. Yksittäisten tuotteiden yksinkertainen vertailu voi olla harhauttavaa: jokaisella rahoituslaitoksella on suuri valikoima eri tuotteita ja kuluttajalla on oikeus valita niistä itselleen hyödyllisimmät ja edullisimmat. Näin syntyy pankkituote- ja -palveluryhmien tarjonnan ja kysynnän markkinat, jotka eivät eroa yleisistä jakelu- ja liikemarkkinoista. Kuluttajan valintoja ohjailee käyttökelpoisuuden ja laadun kokonaisarviointi (2). Tarjonnassa, samoin kuin jakelumarkkinoilla, hinta määräytyy usein ristiinmyyntilaskelmien pohjalta siten, että huomioon otetaan tarjottavien tuotteiden ja palveluiden mahdollinen kokonaistuotto. 5. 13. Näin ollen luotettavan lähentymislaskumenetelmän tulisi perustua eri markkinoiden peruspiirteiden alustavaan tutkimiseen, jolloin voitaisiin koota keskenään verrattavissa olevia paketteja tuotteista- ja palveluista, jotka ovat yleensä käytössä jäsenvaltioiden markkinoiden eri osa-alueilla. Tällais- ten pakettien hintavertailu eri maiden yhtenäisten asiakaskun- tien välillä antaisi kuvan hintaeroista. Laskennallisia tuloksia tulisi näin ollen täydentää vertailuanalyysillä, jolla mitattaisiin objektiivinen riski (tuotetyypeittäin), subjektiivinen riski (asia- kastyypeittäin) ja arvo (tuotteen tai palvelun laadun perus- teella). Kun otetaan huomioon edellä mainitut näkökohdat, 5. 15. komitea kannattaa markkinoiden täydellisen yhdentymisen tiellä olevien esteiden analysointia (3). Komitea kannattaa myös hahmoteltuja toimintalinjoja, mutta esittää joitain lisähuo- mioita. Luottoriski on oleellinen tekijä rahoituspalveluissa ja 5. 16. -tuotteissa. Jos halutaan reagoida kuluttajien ja alan ammatti- laisten huoliin, on välttämätöntä yhdenmukaistaa eurooppa- laista konkurssilainsäädäntöä, vaikka tehtävä on vaikea. 5. 17. Pyrkiessään edistämään rahoituspalveluiden kulutta- jansuojasääntöjen lähentämistä komissio esittää, että tarvitaan yhteinen tulkinta palveluiden ammattimaisten ja muiden käyt- täjien välisestä erosta (4). Komissio korostaa, että ammattisijoit- tajat eivät tarvitse samanlaista suojaa kuin kuluttajat. Vaikka komissio on jo tehnyt eron lainsäädännössä, tulkinnasta vallitsee vielä epätietoisuutta. Komitean mielestä muiden kuin ammattimaisten käyttäjien kohdalla tulee harkita suojan rajaa- mista kattamaan huomattavia muttei kuitenkaan rajattomia rahasummia. Esimerkiksi miljoona euroa sijoittanut yksityis- henkilö kuuluu ilman muuta muihin kuin ammattimaisiin investoijiin, mutta kun otetaan huomioon hänen varainkäyttö- valmiutensa, voidaan olettaa, että hän on yhtä hyvin perillä säännöistä ja riskeistä kuin ammattisijoittajat — ainakin hänen täytyisi olla. Jos tällaiselle sijoittajalle annettaisiin sama suoja kuin ”tavalliselle” kuluttajalle, ”todelliset” kuluttajat joutuisivat jotka rahoitusalan yritysten tulee kantamaan kustannukset, hoitaa selviytyäkseen yleisestä riskistä. Olisikin asettava raja- arvo, jonka ylityttyä ei voida vedota ”tavallisille” kuluttajille tarkoitettuun suojaan (lukuunottamatta luonnollisesti sopi- mus- ja oikeustakuita). Komission asiakirjan komiteakäsittelyn yhteydessä huomatun tietyn oikeudellisen epävarmuuden välttämiseksi olisi yksinkertaisinta jättää sekä kuluttajan määri- telmä entiselleen, mutta määrätä, että näitä säännöksiä sovelletaan vain tiettyyn ra- hamäärään asti. että kuluttajansuojasäännökset 5. 14. Tällainen lähestymistapa antaisi tärkeää tietoa eri maiden hintatason todellisista eroista. Näin komissio voisi selkiyttää rahoituslaitosten ja kuluttajien välistä vuoropuhelua. Kuluttajat voisivat vihdoinkin tehdä tosiasioihin perustuvia 5. 18. Kuluttajat tarvitsevat suojelua, kun he käyttävät Inter- netin tarjoamia mahdollisuuksia. Komissio huomauttaa (5), että ”kun kuluttajat ottavat yhteyttä toisessa jäsenvaltiossa toimivien rahoituspalveluiden tarjoajien Internet-sivuihin, heidän olisi kuitenkin oltava valmiita hyväksymään, että (1) Ks. tiedonannon kohta 22 ja kuvio 4. (2) Tässä yhteydessä kuluttajalehtien tekemillä säännöllisillä kulutus- tuoteryhmiä koskevilla ”ostoskori”-tutkimuksilla on merkittävä asema. (3) Ks. tiedonannon kohdat 28–33. (4) Ks. tiedonannon kohdan 28 ensimmäinen luetelmakohta sekä kohta 31. (5) Ks. tiedonannon kohta 32. C 209/40 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 22. 7. 1999 kyseiset Internet-sivut on konfiguroitu ja niitä ylläpidetään kyseisen jäsenvaltion lakien mukaisesti”. Konditionaalin käyttö tässä yhteydessä aiheuttaa epäselvyyttä. Internetiä käyttävä kuluttaja ei ole välttämättä tietoinen kaikista alan säännöistä. Internetin avulla hankittujen palveluiden (tai oikeastaan tuot- teiden) kuuluminen kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön piiriin tulisi käydä poikkeuksetta ilmi rahoitus- ja muita tuotteita tai palveluita tarjoavista viesteistä. Tämä on välttämätön ehto sille, että kuluttaja saa kaiken tarvitsemansa tiedon. 6. Sääntely- ja valvontayhteistyö rahoitusmarkkinoiden vakauden turvaamiseksi (1) Komissio esittää laajan analyysin (2) Euroopan rahoitus- 6. 1. markkinoiden nykytilasta. Maailmanlaajuistuminen, rajatylittä- vien rahoitusryhmien syntyminen, lisääntyvät vaikeudet erot- taa toisistaan eri alat sekä suuntaus rahoitustoiminnan siirtämi- seen ulkopuolisille organisaatioille vaikuttavat kaikki osaltaan tämän monimutkaisen kokonaisuuden syntymiseen. Valvonta- viranomaisten ja likviditeettijärjestelmästä vastaavien rahapo- liittisten viranomaisten tehtävä käy yhä vaikeammaksi. Yhtenä ratkaisuvaihtoehtona on yhteistyön vahvistaminen valvontavi- ranomaisten itsensä luomien yhteyselinten sisällä sekä niiden ja komission välillä kuitenkin niin, että komission apuna olisi sen itsensä perustamia komiteoita (3). Tilanne on maailmanlaajuisesti mitä huolestuttavin (4). 6. 2. Viimeaikaiset tapahtumat ovat osoittaneet, että jäsenvaltioiden viranomaisten välistä yhteistyötä on lisättävä ja sääntely- ja valvontajärjestelmää on parannettava. Komissio ehdottaa, että näitä näkökohtia sekä tiettyihin maihin suunnattavia investoin- teja koskevien sääntöjen lieventämistä esitetään seuraavissa GATS-neuvotteluissa (palvelukaupan yleissopimus). Maail- manpankki pyrkii puolestaan vahvistamaan toimivaltaansa avustustoiminnassa edellyttämällä, että vastaanottajamaat pa- rantavat valvontarakenteitaan. 6. 3. Eurooppa on selviytynyt tyydyttävästi EU:n ulkopuolis- ten maiden kriisin vaikutuksista. Euron käyttöönotto on vahvistanut rahapoliittista rakennetta ja valvonta on osoittau- tunut tehokkaaksi. Itsetyytyväisyyteen ei ole kuitenkaan aihet- ta. Alkanut vuosi ei lupaa maailmantaloudelle suotuisia näkymiä ja myös Euroopan tulee — kuten komissio toteaa — tarkistaa jatkuvasti sääntely- ja valvontarakenteitaan, jotka tulee sopeuttaa nopeasti kansainvälisen tilanteen ja sääntöjen muutoksiin. 6. 4. Komitea esittää muutaman perushuomion. Kriisit ovat koetelleet maailmaa toinen toisensa jälkeen; samanaikaisesti Japania, Kaakkois-Aasiaa, Venäjää ja viimeksi Brasiliaa. Ne ovat osoittaneet, että ylikansalliset organisaatiot eivät pysty ennakoimaan ja hallitsemaan tilannetta silloin, kun siitä tulee todellisuutta. Davosin World Economic Forumin esittämissä raporteissa on moitittu Kansainvälisen valuuttarahaston toi- mintaa sekä Maailmanpankin politiikkaa. Tietyssä mielessä on asetettu kyseenalaiseksi myös Kansainvälisen järjestelypankin piirissä toimivan Baselin komitean ehdottamien sääntöjen mukaisesti tehtävän kansainvälisen ja maailmanlaajuisen val- vonnan teho. 6. 5. Komission asiakirjassa käsitellään vain ohimennen tiettyä näkökohtaa, eli koko rahoitusalan vakautta. Maailman- laajuistuminen, eri toimintojen välisen erottelun joustavuus ja sääntelyn purkaminen ovat mahdollistaneet monikansallisten organisaatioiden syntymisen ja kasvun. Valvonnan monimuo- toisuuden takia nämä organisaatiot ovat jääneet käytännössä toiminnan kokonaisvaltaisen valvonnan ulkopuolelle. Valvon- taviranomaisten — ei aina ja kaikkialla tehokkaasta — yhteis- työstä huolimatta on vielä harmaita alueita, joilla toimivallan jako on jäänyt epäselväksi, tai toimivallassa on päällekkäi- syyttä. Nimenomaan harmaiden alueiden vuoksi on mahdollis- ta liian myöhään paljastuvien poikkeavasti tai keinottelumie- lessä toimivien organisaatioiden muodostuminen. 6. 6. Näin ollen nykytilannetta voidaan pitää tyydyttävänä, mutta tulevaisuuteen tulee suhtautua tietyin varauksin etenkin, jos otetaan huomioon mahdollinen, mutta ennakoimaton suhdannekehitys, johon vaikuttavat maailmanpoliittiset tapah- tumat. G7-maat ovat päätyneet samanlaisiin johtopäätöksiin ja myöntäneet, että koko rahoituspalvelualan valvontaa tulee vahvistaa alan vakaudesta vastaavien tärkeimpien kansainvälis- ten viranomaisten rakenteellisesti koordinoidulla toiminnalla. jonka Saksan keskuspankin pääjohtaja Hans Tietmeyer, tehtäväksi on annettu tutkia soveltamistapoja, toteaa kerto- muksessaan (5), että tulisi perustaa Financial Stability Forum, johon osallistuisivat G7-maiden valtiovarainministerit ja kes- kuspankkien pääjohtajat, kansainväliset sääntelyelimet, IMF, Kansainvälinen järjestelypankki sekä muutamat muut keskus- pankit. Komitea kannattaa tätä vaihtoehtoa, mutta ehdottaa, että foorumiin voisi osallistua myös komission edustaja Euroo- pan rahoitussäännösten vastuuhenkilönä. 6. 7. Tietmeyerille annettu tehtävä koskee ainoastaan ongel- man maailmanlaajuisia näkökohtia. Komitea toivoo, että yh- teisötasolla ryhdytään tutkimaan mahdollisuutta keskittää yh- teen paikkaan järjestelmän vakautta koskevat tiedot ja kiin- nittää erityistä huomiota ylikansallisten organisaatioiden val- vontaan, sillä ne ovat luonteeltaan sellaisia, että tietyt niitä (1) Ks. tiedonannon kohdat 34–41. (2) Ks. tiedonannon kohdat 34–37. (3) Pankkialan neuvoa-antava komitea, vakuutuskomitea, arvopaperi- kauppaa valvova korkean tason komitea, tilinpäätöskomitea ja yhteissijoitusyritysten komitea. (4) Ks. tiedonannon kohdat 38–41. (5) Deutsche Bundesbankin ”Auszüge aus Presseartikeln” -julkaisussa 26. helmikuuta 1999 julkaistu kertomus. 22. 7. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 209/41 koskevat näkökohdat jäävät helposti huomaamatta jäsenval- tioiden valvontaviranomaisilta. Vielä enemmän huomiota tulisi kiinnittää rahoitusalan ulkopuolisiin organisaatioihin, joilla on yhä suurempi vaikutus rahoitusmarkkinoihin mutta jotka jäävät sääntelyn ja valvonnan ulkopuolelle siksi, että ne ovat oikeudellisesti ”suojassa”. 7. 3. 1. Rajatylittävien vähittäismaksumarkkinoiden suun- taukset ovat kaikkien tiedossa: maksut — myös etäkaupassa — suoritetaan yhä useammin luottokorteilla, nostot tehdään luotto- ja pankkikorteilla, tilisiirroissa käytetään (jo nyt, mutta lähitulevaisuudessa vielä enemmän) elektronisen rahan sovel- luksia (rahakortit ja virtuaaliraha). Kaikki nämä toiminnot ovat nopeita, edullisia ja riittävän turvallisia. Komissio pyrkii joilla voidaan taata asianmukainen antamaan säännöksiä, kuluttajansuoja. 7. Yleiset edellytykset täysin yhtenäisille EU:n rahoitus- markkinoille (1) 7. 1. Infrastruktuurin osalta komissio toteaa tyytyväisenä, että tukkuraha- ja arvopaperimarkkinoiden maksujärjestelmät toimivat tehokkaasti ja ovat ainakin suurimmalta osin suojassa järjestelmään liittyviltä riskeiltä erityisesti reaaliaikaiseen koko- naisjärjestelyyn (real time gross settlement) perustuvan Target- järjestelmän ja maksuja koskevan direktiivin soveltamisen ansiosta. Tulisi myös muistaa, että kaikkien muiden järjes- telmän vakauden ja maksukykyisyyden takaavien direktiivien perimmäisenä tarkoituksena on varmistaa sellaisten avoimien markkinoiden toiminta, joilla rahavirrat voivat liikkua ongel- mitta. 7. 2. Komissio toteaa, että vähittäismaksujärjestelmät ovat jäljessä muihin järjestelmiin verrattuina. Rahan siirto maasta toiseen on kallista erityisesti euroalueella, ja kuluttajat kritisoi- vat sitä avoimesti. Syynä on, että järjestelmässä on tehtävä tilastollisia korotuksia. Ongelma helpottunee, kun käyttöön otetaan yhdenmukaiset menettelyt ja vapautukset tietyn raja- arvon alle jääville summille. Komissio kannustaa kansallisten maksujärjestelmien välisten yhteisön sisäisten yhteyksien luo- mista. 7. 3. Komitean mielestä analyysi osuu oikeaan, mutta se ei pureudu ongelman ytimeen. Tavaroiden ja palveluiden, myös toimittamisessa pätee yleinen taloutta rahoituspalveluiden, jonka mukaan vähittäiskaupan kulut ovat koskeva sääntö, suuremmat kuin tukkukaupan. Tämä johtuu mittakaava- ja investointieduista, joita saadaan vain silloin, kun volyymi on tarpeeksi suuri. Lisäksi erilaisten kansallisten järjestelmien yhdistäminen aiheuttaa enemmän kuluja kuin yhden valtion sisäisten järjestelmien toiminta: tyypillinen esimerkki tästä on puhelin, kansainvälisten puhelujen tariffit ovat aina kotimaisia korkeammat. Komitean mielestä kuluttajille aiheutuvien kus- tannusten supistamista on jatkettava, mutta tukku- ja vähit- täisjärjestelmien eroja ei voida häivyttää kokonaan. Asiassa voidaan kuitenkin edistyä, jos ongelmaa tarkastellaan koko- naisvaltaisesti ja eri näkökulmista. (1) Ks. tiedonannon kohdat 42–48. 7. 3. 2. Voidaankin ennakoida, että vähittäiskaupassa varo- jen siirron perinteisten järjestelmien merkitys vähenee ja ne korvataan vaihtoehtoisilla järjestelmillä, jotka ovat tehokkaam- pia ja edullisempia. Komission tulee jatkaa toimiaan siirtokulu- jen alentamiseksi, mutta sen ei tulisi unohtaa markkinoiden vääjäämätöntä kehitystä. Komission olisikin kannustettava rahoitusalaa tiedottamaan kuluttajille vaihtoehtoisista tavoista siirtää rahaa. Lisäksi komission tulisi tehostaa elektronista rahaa koskevia käynnistettyjä ja suunnitteilla olevia aloitteita ja saada ne päätökseen, sillä maksujen suoritustapa on tällä alalla keskeinen kysymys. 7. 4. Käsitellessään valtiontukia komissio viittaa Amsterda- missa 1997 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston pyynnöstä laadittavaan asiakirjaan, joka toimitetaan ECOFIN-neuvostolle ”lähiaikoina”. Laatimisen vaatima aika on osoituksena aiheen monimutkaisuudesta ja arkaluonteisuudesta. Komissio huo- mauttaa, että viime aikoina on annettu tukea lukuisille vaikeuk- sissa oleville rahoitusalan yrityksille. Näin ollen komissio haluaa ilmeisesti keskittää huomion valtiontuen mahdollisiin kilpailua vääristäviin vaikutuksiin. Komission mukaan näitä vääristymiä voitaisiin lieventää esimerkiksi asettamalla tukea saaville yrityksille ehdoksi liiketoiminnan vähentäminen. 7. 4. 1. Komitean mielestä tällaisiin toimiin tulee suhtautua äärimmäisen varovasti. Tukea saavan yrityksen kilpailukyvyn heikentäminen auttaisi epäilemättä alan muita toimijoita, mutta yleisen edun tulisi olla etusijalla. Tämä edellyttää, että vaikeuksissa olevaan yritykseen investoidut julkiset varat saadaan takaisin. Liiketoiminnan vähentäminen saattaa vai- keuttaa takaisin maksua. Toiseksi vaikeuksiin joutuneille ja markkinoille supistuneina palaaville ”suurille” yrityksille aiheu- tuisi rakenneuudistuksesta kuluja ja niiden olisi vaikea saavut- taa imago- ongelmiensa takia. tallettajien ja muiden yritysten luottamus 7. 4. 2. Riippumatta siitä, mitkä ovat ECOFIN-neuvoston päätelmät (ks. kohta 7. 4), komitea painottaa, että vaikeuksissa olevat — erityisesti suuret — rahoitusalan yritykset ovat paradoksaalisessa tilanteessa, sillä niiden on otettava vastaan julkista tukea silloin, kun muut alalla toimivat eivät halua tai voi tulla apuun. Satojen tuhansien tai usein miljoonien tallettajien, yritysten ja kuluttajien varat on turvattava, sillä muuten uhkana on kohtalokas yhteiskunnallinen, koko järjes- telmään kohdistuva kriisi. Usein vääräksi väitetty ajatus too big C 209/42 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 22. 7. 1999 to fail pätee — väkisinkin — tässä tapauksessa, ja viimeaikaiset tapahtumat Ranskassa ja Italiassa sekä vuosia sitten Pohjois- maissa osoittavat sen kiistattomasti oikeaksi. Nämä huomiot puhuvat valvonta- ja tarkastussääntöjen lujittamisen puolesta. Komitea kannattaa päättävästi tällaista politiikkaa. 7. 4. 2. 1. Asiakkaiden ja tallettajien asianmukaisesta suoje- lusta huolehdittaessa ei tule kuitenkaan unohtaa ”moraalista vaaraa”. Tämä tarkoittaa, että lähes varma valtionapu vaikeuk- sissa oleville suurille luottolaitoksille houkuttelee harkitsemat- tomaan riskinottoon. Säästäjien turvallisuudesta ja rahoitus- järjestelmän vakaudesta huolehtimisen ei tulisi siten olla ristiriidassa sen periaatteen kanssa, että johtajia ja osakkeeno- mistajia rangaistaan varomattomuudesta ja ammattitaidotto- muudesta. 7. 4. 3. Muun muassa eettiseltä kannalta ongelmallinen eri- tyistapaus on valtionavun myöntäminen yrityksille, jotka ovat osittain tai kokonaan valtion omistuksessa. Julkisten varojen käyttö valtionyrityksen tukemiseen on tavallista tietyissä jäsen- valtioissa. On kuitenkin oikeutettua pohtia, vääristetäänkö näin kilpailua julkisen edun nimissä ja jätetäänkö kustannukset jälleen kerran yleisön maksettavaksi. liittyy Verotuksen (1) kiistanalaisia ongelmaan 7. 5. näkökohtia. Komissio toteaa, että verotuskohtelun erot, kun johtavat kyse on yksityishenkilöiden maksamista koroista, sijoitusten ja rahoitusalan yritysten siirtymiseen muualle, sillä niitä houkuttavat tiettyjen maiden tarjoamat edullisemmat olosuhteet. Komitea on jo esittänyt kommenttinsa komission direktiiviehdotukseen (2). Ehdotuksen puolesta puhuvat moraa- ja rahoitusalan yritysten kilpailuolosuhteiden linäkökohdat yhdenmukaistamisen tarve. Sitä vastaan ovat puolestaan pelko (1) Ks. tiedonannon kohdat 49–54. (2) Ks. talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Ehdotus neuvos- ton direktiiviksi säästöjen korkojen muodossa tuottamien tulojen tosiasiallisen vähimmäisverotuksen varmistamisesta yhteisössä”, esittelijä Michael Geuenich, CES 194/99, 24. helmikuuta 1999. Bryssel 26. toukokuuta 1999. pääoman virtaamisesta EU:n ulkopuolisiin maihin sekä jäsen- valtioiden välisen ”verokilpailun” latistuminen. 7. 6. Muut suunnitellut toimet eli rahoitustuotteiden kaksin- kertaisen verotuksen vaaran poistaminen, eläkerahastoja kos- keva toiminta sekä velkojen ja omaisuuden erilaisen kohtelun lieventäminen ovat aloitteita, joita komitea kannattaa täysin. Komitea toivoo, että näille aloille saadaan mahdollisimman pian aikaan säännökset ja että tämä tehtävä asetetaan kaikkien muiden verotuksen yhdenmukaistamisohjelmien edelle. Nämä tekijät ovat Euroopan markkinoiden todellisen yhdentymisen pääasiallinen este. Koska järjestelmät eroavat toisistaan, kulut- taja ei voi ottaa henkivakuutusta, lisäeläkettä, kiinnitysluottoa jne. jonkin toisen jäsenvaltion luottolaitoksesta. Verotuserot ovat siis markkinoiden yhdentymisen todellinen ja pääasialli- nen este. Prosessi on pitkä ja vaikea: markkinoiden intressit poikkeavat joskus jäsenvaltioiden intresseistä. Lisäksi jäsenval- tioissakin intressit ovat usein moninaisia ja keskenään ristirii- taisia. 8. Yksimielisyyden saavuttaminen (3) 8. 1. Päätelmäksi kunkin kappaleen lopussa esitetyistä aloit- teista asiakirjassa kehotetaan komissiota ja parlamenttia jatka- maan keskustelua. Asian konkreettiseksi edistämiseksi ehdote- taan perustettavaksi valtionvarainministereiden henkilökohtai- sista edustajista koostuva rahoituspalveluiden työryhmä, jonka puheenjohtajana toimisi komission edustaja. Työryhmän ensi- sijaisena tavoitteena on määritellä neuvostolle kesäkuussa 1999 esitettävä tulevaisuuden toimintaohjelma. Toisena ta- voitteena on määritellä ennen edellä mainittua ajankohtaa välittömästi toteutettavat tärkeimmät toimenpiteet. 8. 2. Komitea kannattaa tätä aloitetta ja muita vastaavia aloitteita. Komitea varaa itselleen oikeuden esittää yhteistyön hengessä huomionsa ja ehdotuksensa, vaikkei niitä erikseen pyydettäisi, ja toivoo, että niistä on hyötyä. (3) Ks. tiedonannon kohdat 55–62. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Beatrice RANGONI MACHIAVELLI


title: Uredba Komisije (ES) št. 1084/1999 z dne 26. maja 1999 o vzpostavitvi seznama pristojnih organov iz člena 2 Uredbe Sveta (ES) št. 900/1999 o prepovedi prodaje in dobave nafte in naftnih proizvodov Zvezni republiki Jugoslaviji

eurovoc_concepts:
Serbia and Montenegro
international sanctions
market approval
petroleum
petroleum product

formats: html pdf print

text: 18/Zv. 1 SL Uradni list Evropske unije 71 31999R1084 L 131/29 URADNI LIST EVROPSKIH SKUPNOSTI 27. 5. 1999 UREDBA KOMISIJE (ES) št. 1084/1999 z dne 26. maja 1999 o vzpostavitvi seznama pristojnih organov iz člena 2 Uredbe Sveta (ES) št. 900/1999 o prepovedi prodaje in dobave nafte in naftnih proizvodov Zvezni republiki Jugoslaviji KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI JE SPREJELA NASLEDNJO UREDBO: ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti, ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 900/1999 z dne 29. aprila 1999 o prepovedi prodaje, dobave in izvoza nafte in naftnih proizvodov Zvezni republiki Jugoslaviji (1) in zlasti člena 6 Uredbe, ker je treba vzpostaviti seznam pristojnih organov, ki lahko dovo- lijo prodajo, dobavo ali izvoz nafte in naftnih proizvodov za namene in pod pogoji, določenimi v členu 2(1) Uredbe Sveta (ES) št. 900/1999 in ker morajo ti pristojni organi prejeti obvestila iz člena 2(2) te Uredbe, Člen 1 Seznam pristojnih organov iz člena 2 Uredbe Sveta (ES) 900/1999 se vzpostavi kakor je navedeno v Prilogi. Člen 2 Ta uredba začne veljati z dnem objave v Uradnem listu Evropskih skupnosti. Ta uredba je v celoti obvezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah. V Bruslju, 26. maja 1999 Za Komisijo Leon BRITTAN Podpredsednik (1) UL L 114, 1. 5. 1999, str. 7. 72 SL Uradni list Evropske unije 18/Zv. 1 PRILOGA Imena in naslovi pristojnih organov iz člena 2 Uredbe Sveta (ES) 900/1999 BELGIJA Ministerie van Buitenlandse Zaken, Buitenlandse Handel en Ontwikkelingssamenwerking Directie-generaal van de Buitenlandse Economische en Bilaterale Betrekkingen Dienst „Centraal en Oost-Europa“ (B 13) De heer Filip David Karmelietenstraat 15 B—1000 Brussel Ministère des affaires étrangères, du commerce extérieur et de la coopération au développement Direction générale des relations économiques et bilatérales extérieures Service „Europe centrale et orientale“ (B 13) M. Filip David rue des Petits Carmes 15 B—1000 Bruxelles Tel. : (32 2) 501 81 64 Faks (32 2) 501 88 27 DANSKA Erhvervsfremmestyrelsen Tine Friis Hansen Tagensvej 137 DK— 2200 København N Tel. : (45) 35 86 86 86 Faks (45) 35 86 86 87 NEMČIJA Bundesausfuhramt Referat 214, Herr Pietsch Frankfurter Straße 29-35 D—65760 Eschborn Tel. : (49 6196) 908 689 Faks (49 6196) 908 412 GRČIJA Κύριος Γεώργιος Χριστοφής Πληρεξούσιος Υπουργός Β′ Γραφείο Κυρώσεων Βασιλίσσης Σοφίας 1, 7ος όροφος GR—106 71 Αθήνα Mr. George Christofis, Minister Plenipotentiary B’ Sanctions Bureau 1, Vasilissis Sofias, 7th floor GR—106 71 Athens Tel. (30 1) 368 42 07 Fax (30 1) 368 42 06 ŠPANIJA Ministerio de Economia y Hacienda Secretaria General de Comercio Exterior Paseo de la Castellana, No 162 E— 28046 Madrid Tel. : (34) 913 49 38 60 Faks (34) 914 57 28 63 18/Zv. 1 SL Uradni list Evropske unije 73 FRANCIJA Direction générale des douanes et des droits indirects Bureau E/2 — Cellule Embargo Mlle Diane Foreau 23 bis, rue de l’Université F— 75700 Pariz Cedex 07 S. P. Tel. : (331) 44 74 48 93 Faks: (33 1) 44 74 48 97 IRSKA Licensing Unit(Mr Michael Greene) Department of Enterprise, Trade and Employment Kildare Street Ireland Dublin2 Tel. : (353 1) 631 24 46 Faks (353 1) 676 61 54 e-mail: greenem@entemp. irlgov. ic ITALIJA Ministero del Commercio con l’Estero Direzione generale per la politica commerciale e per la gestione del regime degli scambi Divisione IV (UOPAT) Dr. Borghese Viale Boston 25 I—00144 Roma Tel. : (39 06) 59 64 75 34 Faks (39 06) 59 64 75 06 e-mail: INFO@MincomesIT LUKSEMBURG Office des Licences M. A. Paulus BP 113 L—2011 Luksemburg Tel. : (352) 478 23 70 Faks (352) 46 61 38 e-mail: andre. paulus@mae. etat. lu NIZOZEMSKA Ministerie van Economische Zaken Directoraat-generaal van de Buitenlandse Economische Betrekkingen Directie Handelspolitiek en Investeringsbeleid Afdeling Exportcontrole en Sanctiebeleid (BEB/DHI/ES) mw. drs. C. M. van Dantzig Postbus 20101 2500 EC Den Haag Netherlands Tel. : (31 70) 379 63 57/63 80 Faks (31 70) 379 73 92 e-mail: e. m. vandantzig@minez. nl AVSTRIJA Bundesministerium für wirtschaftliche Angelegenheiten, Gruppe II. a Landstraßer Hauptstraße 55-57 A— 1030 Wien Tel. : (43 1) 711 02/361 Faks (43 1) 715 83 47 PORTUGALSKA Ministério da Economia Direcçăo Geral das Relaçőes Económicas Internacionais Alice Rodrigues/José Gomes Avenida da República, 79 P— Lisboa Tel. : (351 1) 791 19 43 Faks (351 1) 796 37 23 74 SL FINSKA Uradni list Evropske unije 18/Zv. 1 Ulkoasiainministeriö PL 176 SF— 00161 Helsinki Tel. : (358-9) 1341-5555 Faks (358-9) 629-840 Utrikesministeriet PL 176 SF— 00161 Helsingfors Tel. : (358 9) 13415555 Faks (358 9) 629 840 ŠVEDSKA Regeringskansliet Utrikesdepartementet Rättssekretariatet för EU-frågor Fredsgatan 6 S— 103 39 Stockholm Tel. : (46 8) 405 10 00 Faks (46 8) 453 66 99 ZDRUŽENO KRALJESTVO Export Policy Unit Department of Trade and Industry Kingsgate House 66-74, Victoria Street London SW1E 6SW Tel. : (44 171) 215 89 98 Faks (44 171) 215 85 19 EVROPSKA SKUPNOST Evropska komisija Directorate-General I Mr A. de Vries, DM24 5/75 rue de la Loi/wetstraatz B— 1044 Brussel/Bruxelles Tel. : (32-2) 295 68 80 Faks (32-2) 295 73 31 e-mail: anthonius. de-vries@dg1. cec. be