title: A Bizottság 1999/27/EK irányelve (1999. április 20.) a takarmányokban lévő amprólium, diklazuril és karbadox meghatározására szolgáló közösségi analitikai módszerek meghatározásáról, a 71/250/EGK és 73/46/EGK irányelvek módosításáról, valamint a 74/203/EGK irányelv hatályon kívül helyezésérőlEGT vonatkozású szöveg

text: 03/25. kötet HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja 235 31999L0027 L 118/36 AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK HIVATALOS LAPJA 1999. 5. 6. A BIZOTTSÁG 1999/27/EK IRÁNYELVE (1999. április 20. ) a takarmányokban lévő amprólium, diklazuril és karbadox meghatározására szolgáló közösségi analitikai módszerek meghatározásáról, a 71/250/EGK és 73/46/EGK irányelvek módosításáról, vala- mint a 74/203/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről (EGT vonatkozású szöveg) AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉG BIZOTTSÁGA, tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre, tekintettel a legutóbb Ausztria, Finnország és Svédország csatla- kozási okmányával módosított, a takarmányok hatósági ellenőr- zésénél analitikai módszerek bevezetéséről szóló, 1970. július 20-i 70/373/EGK tanácsi irányelvére (1) és különösen annak 2. cikkére, alkalmazandó közösségi mintavételi és (1) (2) (3) (4) mivel a 70/373/EGK irányelv előírja, hogy a takarmá- nyok hatósági ellenőrzését, amelynek célja a takarmá- nyok minőségére és összetételére vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezésekből eredő köve- telmények betartásának ellenőrzése, közösségi mintavé- teli és analitikai módszerek alkalmazásával kell végrehaj- tani; mivel a legutóbb a 45/1999 bizottsági rendelettel (2) módosított, a takarmány-adalékanyagokról szóló, 1970. irányelv (3) előírja, november 23-i 70/524/EGK tanácsi hogy az amprólium- és a diklazuril-tartalmat fel kell tüntetni a címkefeliraton, amennyiben ezeket az anya- gokat hozzáadták az előkeverékekhez és a takarmá- nyokhoz; mivel a takarmány-adalékanyagokról szóló 70/524/EGK tanácsi irányelvnek egyes növekedésser- kentők engedélyének visszavonása tekintetében történő módosításáról szóló, 1998. december 22-i 2788/98 bizottsági rendelet (4) visszavonja a karbadox takarmány- adalékanyagként történő felhasználásának engedélye- zését, valamint szükséges a tiltott anyagok esetleges ille- gális felhasználásának hatósági ellenőrzése; mivel ezen anyagok ellenőrzésére közösségi analitikai módszereket kell meghatározni; mivel a legutóbb a 98/54/EK irányelvvel (5) módosított, a takarmányok hatósági ellenőrzésére szolgáló közösségi szóló, 1971. analitikai módszerek meghatározásáról irányelv (6) június 15-i 71/250/EGK első bizottsági megállapítja, többek között a mustárolaj és a teobromin meghatározására szolgáló analitikai módszereket; mivel az előírt módszerek a tudományos és technikai ismeretek fejlődése következtében már nem érvényesek az eredeti rendeltetési célokra; mivel ennélfogva helyénvaló ezen módszerek törlése; (5) mivel a legutóbb a 98/54/EK irányelvvel módosított, a takarmányok hatósági ellenőrzésére szolgáló közösségi (1) HL L 170. , 1970. 8. 3. , 2. o. (2) HL L 6. , 1999. 1. 12. , 3. o. (3) HL L 270. , 1970. 12. 14. , 1. o. (4) HL L 347. , 1998. 12. 23. , 31. o. (5) HL L 208. , 1998. 7. 24. , 49. o. (6) HL L 155. , 1971. 7. 12. , 13. o. analitikai módszerek meghatározásáról szóló, 1972. december 5-i 73/46/EGK negyedik bizottsági irányelv (7) megállapítja, többek között a retinol (A vitamin) megha- tározására szolgáló analitikai módszereket; mivel az előírt módszer a tudományos és technikai ismeretek fejlődése következtében már nem érvényes az eredeti rendeltetési ennélfogva helyénvaló a retinol meghatározására szolgáló módszer törlése; célokra; mivel (6) keményítő és mivel a legutóbb a 81/680/EGK irányelvvel (8) módosí- tott, a takarmányok hatósági ellenőrzésére szolgáló közösségi analitikai módszerek meghatározásáról szóló, 1974. március 25-i 74/203/EGK ötödik bizottsági irányelv (9) megállapítja a nagy a molekulatömegű keményítő bomlástermékek meghatáro- zására szolgáló analitikai módszereket a répaszeletet, répa-pépet, szárított répafejet vagy levelet, burgonya- pépet, szárított élesztőt, a inulinban és töpörtyűben gazdag termékeket, ampróliumot, etopabátot, dinitol- midot, nikarbazint és menadiont (K3 vitamin) tartalmazó irányelvben takarmányok esetében; mivel az említett előírt módszerek a tudományos és technikai ismeretek fejlődése következtében már nem érvényesek az eredeti rendeltetési célokra; mivel ennélfogva helyénvaló ezen irányelv hatályon kívül helyezése; (7) mivel az ebben az irányelvben előírt intézkedések össz- hangban vannak a Takarmányok Állandó Bizottsága véleményével, ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET: 1. cikk A tagállamok előírják, hogy a takarmányok és előkeverékek amprólium-, diklazuril- és karbadox-tartalmának hatósági ellenőrzése céljából történő analitikai vizsgálatokat a mellék- letben megállapított módszerek szerint kell végrehajtani. (7) HL L 83. , 1973. 3. 30. , 21. o. (8) HL L 246. , 1981. 8. 29. , 32. o. (9) HL L 108. , 1974. 4. 22. , 7. o. 236 HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja 03/25. kötet 2. cikk Ezeket az intézkedéseket 1999. november 1-jétől alkalmazzák. A 71/250/EGK irányelv a következőképpen módosul. 1. Az 1. cikkből a „mustárolaj” és a „teobromin” szövegrészt el kell hagyni. 2. A melléklet 8. és 13. pontját el kell hagyni. Amikor a tagállamok elfogadják ezeket az intézkedéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hiva- talos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg. A 73/46/EGK irányelv a következőképpen módosul. 3. cikk 1. A 2. cikket el kell hagyni. 2. A II. mellékletet el kell hagyni. A 74/203/EGK irányelv hatályát veszti. 4. cikk 6. cikk Ez az irányelv az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő 20. napon lép hatályba. Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei. 7. cikk 5. cikk Kelt Brüsszelben, 1999. április 20-án. A tagállamok legkésőbb 1999. október 31-ig hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek megfe- leljenek. Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot. a Bizottság részéről Franz FISCHLER a Bizottság tagja 03/25. kötet HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja 237 MELLÉKLET A. RÉSZ AMPRÓLIUM MEGHATÁROZÁSA 1-[(4-amino-2-propilpirimidin-5-il)metil]-2-metil-piridinium klorid hidroklorid 1. Cél és alkalmazási terület Ezen módszer az amprólium takarmányokban és előkeverékekben történő meghatározására szolgál. A kimutatási határérték 1 mg/kg, a meghatározás határértéke 25 mg/kg. 2. Vizsgálati alapelv A mintát metil-alkohol és víz keverékével extraháljuk. A mozgó fázissal történő hígítás és membránszűrés után, az amprólium-tartalmat kationcserélő, nagynyomású folyadékkromatográfiával (HPLC), UV-detektor használa- tával határozzuk meg. 3. Reagensek 3. 1. Metil-alkohol. 3. 2. Acetonitril, HPLC minőségű. 3. 3. Víz, HPLC minőségű. 3. 4. Nátrium-dihidrogén-foszfát oldat, c = 0,1 mol/l Oldjunk fel 13,80 g nátrium-dihidrogén-foszfát-monohidrátot vízben (3. 3. ), egy 1 000 ml-es mérőlombikban, töltsük fel vízzel (3. 3. ) jelig és keverjük össze. 3. 5. Nátrium-perklorát oldat, c = 1,6 mol/l Oldjunk fel 224,74 g nátrium-perklorát-monohidrátot vízben (3. 3. ) egy 1 000 ml-es mérőlombikban, töltsük fel vízzel (3. 3. ) jelig és keverjük össze. 3. 6. Mozgó fázis a HPLC-hez (lásd a 9. 1. megjegyzést). Acetonitril (3. 2. ), nátrium-dihidrogén-foszfát oldat (3. 4. ) és nátrium-perklorát oldat (3. 5. ) 450 + 450 + 100 (v + v + v) arányú keveréke. Használat előtt szűrjük át egy 0,22 µm-es membránszűrőn (4. 3. ) és gázmente- sítsük az oldatot (pl. ultrahangos fürdőben (4. 4. ) legalább 15 percig). 3. 7. Standard anyag: klorid, E 750 (lásd a 9. 2. pontot). tiszta amprólium, 1-[(4-amino-2-propilpirimidin-5-il)metil]-2-metil-piridinium klorid hidro- 3. 7. 1. Amprólium standard törzsoldat, 500 µg/ml Mérjünk ki 0,1 mg-os pontossággal, 50 mg ampróliumot (3. 7. ) egy 100 ml-es mérőlombikba, oldjuk fel 80 ml metil-alkoholban (3. 1. ) és helyezzük a lombikot 10 percre egy ultrahangos fürdőbe (4. 4. ). Az ultrahangos kezelés után állítsuk be az oldatot szobahőmérsékletűre, töltsük fel jelig vízzel és keverjük össze. Legfeljebb 4 °C-os hőmérsékleten az oldat egy hónapig stabil marad. 3. 7. 2. Amprólium standard közbenső oldat, 50 µg/ml Pipettázzunk 5 ml standard törzsoldatot (3. 7. 1. ) egy 50 ml-es mérőlombikba, töltsük fel jelig az extraháló oldó- szerrel (3. 8. ) és keverjük össze. Legfeljebb 4 °C-os hőmérsékleten az oldat egy hónapig stabil marad. 3. 7. 3. Kalibráló oldatok Adagoljunk 0,5, 1 és 2 ml standard közbenső oldatot (3. 7. 2. ) 50 ml-es mérőlombikokba. Töltsük fel a lombi- kokat jelig a mozgó fázissal (3. 6. ) és keverjük össze. Ezen oldatok külön-külön 0,5, 1 és 2 µg/ml ampróliumnak felelnek meg. Ezen oldatokat közvetlenül a felhasználás előtt kell elkészíteni. 238 HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja 03/25. kötet 3. 8. Extraháló oldószer Metil-alkohol (3. 1. ) és víz 2 + 1 (v + v) arányú keveréke. 4. Eszközök 4. 1. Befecskendező rendszerrel ellátott HPLC berendezés, amely alkalmas 100 µl-es mennyiség befecskendezésére. 4. 1. 1. 125 mm × 4 mm méretű, kationcserélő Nucleosil 10 SA folyadékkromatográfiás oszlop, 10 µm-es töltettel, vagy ezzel egyenértékű berendezés. 4. 1. 2. Változtatható hullámhosszon mérő UV detektor vagy diódasoros detektor. 4. 2. 4. 3. Membránszűrő, PTFE anyag, 0,45 µm-es. Membránszűrő, 0,22 µm-es. 4. 4. Ultrahangos fürdő. 4. 5. Mechanikus vagy mágneses keverőberendezés. 5. A vizsgálat módja 5. 1. Általános tudnivalók 5. 1. 1. Referenciaminta A visszanyerési próba előtt végezzünk vakpróbát egy referenciamintán annak ellenőrzésére, hogy sem ampró- lium, sem interferáló anyagok nincsenek jelen. A referenciaminta a mintával azonos fajtájú takarmány legyen és ampróliumot vagy interferáló anyagokat ne tartalmazzon. 5. 1. 2. Visszanyerési próba Egy, a mintában találhatóval azonos mennyiségű amprólium hozzáadásával dúsított referenciaminta analízisével végezzünk visszanyerési próbát. A 100 mg/kg szintre való dúsításhoz öntsünk át a standard törzsoldatból (3. 7. 1. ) 10 ml-t egy 250 ml-es Erlenmeyer-lombikba és párologtassuk az oldatot körülbelül 0,5 ml-ig. Adjunk hozzá 50 g referenciamintát, keverjük össze alaposan és hagyjuk állni 10 percig, majd keverjük össze újra néhányszor mielőtt folytatjuk a műveletet az extrahálással (5. 2. ). Amennyiben a mintával azonos fajtájú referenciaminta nem áll rendelkezésre (lásd az 5. 1. 1. pontot), a visszanye- rési próba elvégezhető a standard hozzáadásos módszerrel. Ebben az esetben a vizsgált mintát az abban már jelenlévővel azonos mennyiségű ampróliummal dúsítjuk. Ezt a mintát a referenciamintával együtt elemezzük és a visszanyerést kivonással számítjuk ki. 5. 2. Extrahálás 5. 2. 1. Előkeverékek (amprólium-tartalom < 1 %) és takarmányok Mérjünk ki 0,01 g pontossággal, az amprólium-tartalomtól függően, 5–40 g mintát egy 500 ml-es Erlenmeyer- lombikba és adjunk hozzá 200 ml extraháló oldószert (3. 8. ). Helyezzük a lombikot az ultrahangos fürdőbe (4. 4. ) és hagyjuk benne 15 percig. Vegyük ki a lombikot az ultrahangos fürdőből és egy óráig rázassuk a rázó- gépen vagy keverjük a mágneses keverővel (4. 5. ). Oldjuk a kivonat egy aliquot részét a mozgó fázissal (3. 6. ) 0,5- 2 µg/ml amprólium-tartalomig és keverjük össze (lásd a 9. 3. megjegyzést). Szűrjük át ezen hígított oldatnak 5-10 ml-ét egy membránszűrőn (4. 2. ). Folytassuk a műveletet a HPLC meghatározással (5. 3. ). 5. 2. 2. Előkeverékek (amprómium-tartalom 1 %) Mérjünk ki 0,001 g pontossággal, az amprólium-tartalomtól függően, 1-4 g előkeveréket egy 500 ml-es Erlen- meyer-lombikba és adjunk hozzá 200 ml extraháló oldószert (3. 8. ). Helyezzük a lombikot az ultrahangos fürdőbe (4. 4. ) és hagyjuk benne 15 percig. Vegyük ki a lombikot az ultrahangos fürdőből és egy óráig rázassuk a rázógépen vagy keverjük a mágneses keverővel (4. 5. ). Oldjuk a kivonat egy aliquot részét a mozgó fázissal (3. 6. ) 0,5-2 µg/ml amprólium-tartalomig és keverjük össze. Szűrjük át ezen hígított oldatnak 5-10 ml-ét egy membránszűrőn (4. 2. ). Folytassuk a műveletet a HPLC meghatározással (5. 3. ). 5. 3. HPLC meghatározás 03/25. kötet HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja 239 5. 3. 1. Paraméterek Az alábbi vizsgálati feltételek iránymutatóként szolgálnak, ettől eltérő feltételeket is lehet használni, amennyiben azok ezzel egyenértékű eredményt adnak. Folyadékkromatográfiás oszlop (4. 1. 1. ): 125 mm × 4 mm méretű, kationcserélő Nucleosil 10 SA, 10 µm-es töltettel, vagy ezzel egyenértékű berendezés. Mozgó fázis (3. 6. ): Acetonitril (3. 2. ), nátrium-dihidrogén-foszfát oldat (3. 4. ) és nátrium-per- klorát oldat (3. 5. ) 450 + 450 + 100 (v + v + v) arányú keveréke. Átáramlási sebesség: 0,7-1 ml/perc. Észlelési hullámhossz: Befecskendezett mennyiség: 264 nm. 100 µl. 1 µg/ml-es kalibráló oldat (3. 7. 3. ) többszöri befecskendezésével ellenőrizzük a kromatográfiás rendszer stabili- tását, amíg a csúcsok magassága és a retenciós idők stabilakká nem válnak. 5. 3. 2. Kalibrációs görbe Fecskendezzünk be minden kalibráló oldatot (3. 7. 3. ) néhány alkalommal és határozzuk meg az egyes koncentrá- ciókra eső csúcsok magasságának (görbe alatti területének) átlagát. Szerkesszünk kalibrációs görbét úgy, hogy a kalibrációs oldatok átlag csúcsmagassága (területe) legyen az ordináta tengelyen, a megfelelő, µg/ml-ben meg- adott koncentrációk pedig az abszcisszán. 5. 3. 3. Mintaoldat Fecskendezzük be a mintakivonatot (5. 2. ) néhány alkalommal ugyanazzal mennyiséggel, amelyet a kalibráló oldatok esetében használtunk és határozzuk meg az amprólium-csúcsok átlag csúcsmagasságát (görbe alatti terü- letét). 6. Az eredmények kiszámítása A mintaoldat amprólium-csúcsainak átlag magasságából (görbe alatti területéből) határozzuk meg a mintaoldat µg/ml- ben kifejezett koncentrációját a kalibrációs görbe (5. 3. 2. ) alapján. A minta, w mg/kg-ban kifejezett amprólium-tartalmát a következő képlettel kapjuk meg: w ¼ V·β·f m (cid:1) mg=kg (cid:2) amelyben: V β f = az extraháló oldószer (3. 8. ) ml-ben kifejezett térfogata, az 5. 2. pont szerint (azaz 200 ml) = a mintakivonat (5. 2. ) µg/ml-ben kifejezett amprólium-koncentrációja = hígítási faktor, az 5. 2. pont szerint m = a vizsgált adag tömege, grammban 7. Az eredmények validálása 7. 1. Azonosítás Az analizált anyag azonosítása párhuzamos kromatográfiával vagy diódasoros detektor segítségével erősíthető meg, amely során a mintakivonat (5. 2. ) és a 2 µg/ml-es kalibráló oldat (3. 7. 3. ) spektrumát hasonlítjuk össze. 7. 1. 1. Párhuzamos kromatográfia A mintakivonaot (5. 2. ) megfelelő mennyiségű kalibráló oldattal mennyisége azonos legyen a mintakivonatban található amprólium mennyiségével. (3. 7. 3. ) dúsítjuk. A hozzáadott amprólium A hozzáadott mennyiségnek és a kivonat hígításának figyelembe vétele után, csak az amprólium-csúcs magas- sága emelkedhet. A csúcs szélességének, magasságának felénél, a dúsítás előtti mintakivonat amprólium-csúcsa eredeti szélességének ± 10 %-án belül kell lennie. 240 HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja 03/25. kötet 7. 1. 2. Diódasoros detektálás Az eredményeket a következő kritériumok szerint értékeljük: a) A minta és a standard spektrumának, a kromatogram csúcspontján mért legnagyobb abszorpciós hullám- hossza, az észlelő rendszer felbontási képessége alapján meghatározott tűréshatáron belül meg kell, hogy egyezzen. A diódasoros detektálás esetében ez tipikusan ± 2 nm-es határon belül van. b) 210 és 320 nm között a minta és a standard, a kromatogram csúcspontján mért spektruma nem külön- bözhet a spektrum olyan részeinél, amelynek relatív abszorpciója 10–100 % között van. Ez a kritérium akkor teljesül, amikor ugyanazok a maximális értékek vannak jelen és a két spektrum közti eltérés egyetlen vizsgált ponton sem haladja meg a standard analizált anyag abszorpciójának 15 %-át. c) 210 és 320 nm között, a mintakivonat által kiváltott görbe felszálló, csúcsponti és leszálló ágának spek- trumai nem különbözhetnek egymástól, a spektrumnak olyan részeinél, melynek relatív abszorpciója 10- 100 %-os. Ez a kritérium akkor teljesül, amikor ugyanazok a maximális értékek vannak jelen, és amikor a spektrumok közötti eltérés, az összes vizsgált ponton nem haladja meg a csúcspont abszorpciós spektru- mának 15 %-át. Amennyiben ezeknek a kritériumoknak valamelyike nem teljesül, az analizált anyag jelenléte nem bizonyított. 7. 2. Ismételhetőség Az ugyanazon mintán végzett két párhuzamos meghatározás eredménye közötti különbség nem haladhatja meg – 25 mg/kg és 500 mg/kg közötti amprólium-tartalom esetében a magasabb érték 15 %-át, – 500 mg/kg és 1 000 mg/kg közötti amprólium-tartalom esetében a 75 mg/kg értéket, – 1 000 mg/kg feletti amprólium-tartalom esetében a magasabb érték 7,5 %-át. 7. 3. Visszanyerés Dúsított (referencia-)minta esetében a visszanyerésnek legalább 90 %-osnak kell lennie. 8. Kollaborációs vizsgálat eredményei Egy kollaborációs vizsgálatot szerveztek, amely során három baromfitakarmányt (1-3. minták) egy ásványi takarmányt (4. minta) és egy előkeveréket (5. minta) analizáltak. Az eredmények a következő táblázatban látha- tóak. L n átlag [mg/kg] sr [mg/kg] CVr [%] sR [mg/kg] CVR [%] Nominális tartalom [mg/kg] 1. minta (referencia- minta) 2. minta 3. minta 4. minta 5. minta 14 56 – – – – – – 14 56 45,5 2,26 4,95 2,95 6,47 50 14 56 188 3,57 1,90 11,8 6,27 200 14 56 15 60 5 129 25 140 178 3,46 266 5,19 550 2,20 760 3,00 5 000 25 000 a laboratóriumok száma az egyedi értékek számas az ismételhetőség szórása az ismételhetőség variációs koefficienses a reprodukálhatóság szórása L: n: sr: CVr: sR: CVR: a reprodukálhatóság variációs koefficiense 03/25. kötet HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja 241 9. 9. 1. 9. 2. 9. 3. Észrevételek Amennyiben a minta tiamint tartalmaz, akkor a tiamin-csúcs valamivel az amprólium-csúcs előtt jelenik meg a kromatogramon. Ezt a módszert követve az ampróliumot és a tiamint el kell választani. Amennyiben az ebben a módszerben használt oszlopon (4. 1. 1. ) nem sikerül szétválasztani az ampróliumot és a tiamint, akkor a mozgó fázis (3. 6. ) acetonitril részének legfeljebb 50 %-át helyettesítsük metil-alkohollal. A British Pharmacopoeia szerint az amprólium oldat (c = 0,02 mol/l) spektruma sósavban (c = 0,1 mol/l) 246 nm és 262 nm között ad maximum értékeket. Az abszorpció értéke 246 nm-nél 0,84, 262 nm-nél 0,80. A kivonatot mindig fel kell hígítani a mozgó fázissal, mert egyébként az amprólium-csúcs retenciós ideje jelentősen eltolódhat az ionizációs erőkben történő változásoknak köszönhetően. B. RÉSZ DIKLAZURIL MEGHATÁROZÁSA (+)-4-klórfenil [2,6-dikloro-4-(2,3,4,5-tetrahidro-3,5-dioxo-1,2,4-triazin-2-yl) fenil] acetonitril 1. Cél és alkalmazási terület Ez a módszer az diklazuril, takarmányokban és előkeverékekben történő meghatározására szolgál. A kimutatási határérték 0,1 mg/kg, a meghatározás határértéke 0,5 mg/kg. 2. Vizsgálati alapelv Egy belső standard hozzáadását követően, a mintát savanyított metil-alkohollal extraháljuk. A takarmányok esetében, a kivonat egy aliquot részét C18 szilárdfázisú extraháló töltetben derítjük. A diklazurilt savanyított metil-alkohol és víz keverékével eluáljuk a töltetből. Bepárlás után a maradékot DMF/vízben feloldjuk. Előkeve- rékek esetében a kivonatot bepároljuk és a maradékot DMF/vízben feloldjuk. A diklazuril-tartalmat három- komponensű, fordított fázisú, nagynyomású folyadékkromatográfiával (HPLC) határozzuk meg, UV detektor használatával. 3. Reagensek 3. 1. Víz, HPLC minőségű. 3. 2. Ammónium-acetát. 3. 3. Tetrabutil-ammónium-hidrogén-szulfát (TBHS). 3. 4. Acetonitril, HPLC minőségű. 3. 5. Metil-alkohol, HPLC minőségű. 3. 6. N,N-dimetilformamid (DMF). 3. 7. Sósav, ρ 20 = 1,19 g/ml. 3. 8. Standard anyag: garantált tisztaságú diklazuril II-24: (+)-4-klórfenil [2,6-dikloro-4-(2,3,4,5-tetrahidro-3,5-dioxo- 1,2,4-triazin-2-il) fenil] acetonitril, E771. 3. 8. 1. Diklazuril standard törzsoldat, 500 µg/ml. Mérjünk ki 0,1 mg pontossággal, 25 mg diklazuril standard anyagot (3. 8. ) egy 50 ml-es mérőlombikba. Oldjuk fel DMF-ben (3. 6. ), töltsük fel jelig DMF-vel (3. 6. ) és keverjük össze. Tekerjük a lombikot alumíniumfóliába vagy használjunk borostyánüveg lombikot és tároljuk hűtőben. 4 °C vagy annál alacsonyabb hőmérsékleten az oldat egy hónapig stabil. 242 HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja 03/25. kötet 3. 8. 2. Diklazuril standard oldat, 50 µg/ml. Öntsünk át 5,00 ml standard törzsoldatot (3. 8. 1. ) egy 50 ml-es mérőlombikba, töltsük fel jelig DMF-fel (3. 6. ) és keverjük össze. Tekerjük a lombikot alumíniumfóliába vagy használjunk borostyánüveg lombikot és tároljuk hűtőben. 4 °C vagy annál alacsonyabb hőmérsékleten az oldat egy hónapig stabil. 3. 9. Belső standard anyag: 2,6 dikloro-α-(4-klorofenil)-4-(4,5 dihidro-3,5-dioxo-1,2,4-triazin-2 (3H)-il) α-metilbenzén- acetonitril. 3. 9. 1. Belső standard törzsoldat, 500 µg/ml. Mérjünk be, 0,1 mg pontossággal 25 mg belső standard anyagot (3. 9. ) egy 50 ml-es mérőlombikba. Oldjuk fel DMF-ben (3. 6. ), töltsük fel jelig DMF-fel (3. 6. ) és keverjük össze. Tekerjük a lombikot alumíniumfóliába vagy használjunk borostyánüveg lombikot és tároljuk hűtőben. 4 °C vagy annál alacsonyabb hőmérsékleten az oldat egy hónapig stabil. 3. 9. 2. Belső standard oldat, 50 µg/ml. Öntsünk át 5,00 ml belső standard törzsoldatot (3. 9. 1. ) egy 50 ml-es mérőlombikba, töltsük fel jelig DMF-fel (3. 6. ) és keverjük össze. Tekerjük a lombikot alumíniumfóliába vagy használjunk borostyánüveg lombikot és tároljuk hűtőben. 4 °C vagy annál alacsonyabb hőmérsékleten az oldat egy hónapig stabil. 3. 9. 3. Belső standard oldat előkeverékekhez, p/1 000 mg/ml (p = az előkeverék mg/kg-ban kifejezett névleges dikla- zuril tartalma). Mérjünk be 0,1 mg-os pontossággal p/10 mg belső standard oldatot egy 100 ml-es mérőlombikba, oldjuk fel DMF-ben (3. 6. ) egy ultrahangos fürdőben (4. 6. ), töltsük fel jelig DMF-fel és keverjük össze. Tekerjük a lombikot alumíniumfóliába vagy használjunk borostyánüveg lombikot és tároljuk hűtőben. 4 °C vagy annál alacsonyabb hőmérsékleten az oldat egy hónapig stabil. 3. 10. Kalibráló oldat, 2 µg/ml. Pipettázzunk 2,00 ml diklazuril standard oldatot (3. 8. 2. ) és 2,00 ml belső standard oldatot (3. 9. 2. ) egy 50 ml-es mérőlombikba. Adjunk hozzá 16 ml DMF-et (3. 6. ), töltsük fel jelig vízzel és keverjük össze. Ezt az oldatot közvetlenül a felhasználás előtt kell elkészíteni. 3. 11. C18 szilárdfázisú extraháló töltet, pl. Bond Elut, méret: 1 cm3, szorpciós tömeg: 100 mg. 3. 12. Extraháló oldószer: savanyított metil-alkohol. Pipettázzunk 5,0 ml sósavat (3. 7. ) 1 000 ml metil-alkoholba (3. 5. ) és keverjük össze. 3. 13. Mozgó fázis a HPLC-hez. A-eluens: ammónium-acetát – tetrabutilammónium-hidrogénszulfát oldat. 3. 13. 1. Oldjunk fel 5 g ammónium-acetátot (3. 2. ) és 3,4 g TBHS-t (3. 3. ) 1 000 ml vízben (3. 1. ) és keverjük össze. 3. 13. 2. B-eulens: acetonitril (3. 4. ). 3. 13. 3. C-eulens: metil-alkohol (3. 5. ). 4. Eszközök 4. 1. Mechanikus rázógép. 4. 2. Felszerelés a háromkomponensű HPLC-hez. 4. 2. 1. Hypersil ODS folyadékkromatográfiás oszlop, 100 mm × 4,6 mm, 3 µm-es töltettel, vagy ezzel egyenértékű berendezés. 4. 2. 2. Változtatható hullámhosszon mérő UV detektor vagy diódasoros detektor. 4. 3. Vákuumos, rotációs bepárló. 4. 4. 0,45 µm-es membránszűrő. 03/25. kötet HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja 243 4. 5. Vákuumos elosztóvezeték. 4. 6. Ultrahangos fürdő. 5. A vizsgálat módja 5. 1. Általános tudnivalók 5. 1. 1. Referenciaminta Végezzünk vakpróbát egy referenciamintán annak ellenőrzésére, hogy sem diklazuril, sem interferáló anyagok nincsenek jelen. A referenciaminta a mintával azonos típusú takarmány legyen, amelyben az analízis során sem diklazuril, sem interferáló anyagok nem mutathatók ki. 5. 1. 2. Visszanyerési próba Végezzünk visszanyerési próbát a mintában meglévővel azonos mennyiségű diklazuril hozzáadásával dúsított referenciaminta analízisével. Az 1 mg/kg szintre való dúsításhoz adjunk 0,1 ml standard törzsoldatot (3. 8. 1. ) 50 g referenciamintához, keverjük össze alaposan és hagyjuk állni 10 percig, keverjük össze néhányszor, mielőtt folytatjuk a műveletet (5. 2. ). Amennyiben nem áll rendelkezésre a mintával azonos típusú referenciaminta (lásd az 5. 1. 1. pontot), a visszanye- rési próba a standard hozzáadásos módszerrel végezhető el. Ebben az esetben a vizsgált mintát, a mintában meglévővel azonos mennyiségű diklazurillal dúsítsuk. Ezen a minta analízisét a referenciamintával együtt kell végezni és a viszanyerést kivonással kell kiszámítani. 5. 2. Extrahálás 5. 2. 1. Takarmányok 0,01 g pontossággal, mérjünk ki 50 g mintát. Öntsük át egy 500 ml-es Erlenmeyer-lombikba, adjunk hozzá 1,00 ml belső standard oldatot (3. 9. 2. ), 200 ml extraháló oldószert (3. 12. ) és zárjuk le a lombikot. Rázassuk a keveréket a rázógépen (4. 1. ) egy éjszakán át. Hagyjuk ülepedni 10 percig. A felülúszó anyag 20 ml-es aliquot részét öntsük át egy üvegedénybe és hígítsuk fel 20 ml vízzel. Öntsük át ezt az oldatot egy extraháló töltetbe (3. 11. ) és vákuum segítségével engedjük át rajta (4. 5. ). Mossuk a töltetet 25 ml extraháló oldószer (3. 12. ) és víz 65 + 35 (V + V) arányú keverékével. Öntsük el a felvett frakciókat és eluáljuk az alkotóelemeket 25 ml extra- háló oldószer (3. 12. ) és víz 80 + 20 (V + V) arányú keverékével. Pároljuk be ezt a frakciót a rotációs bepárló (4. 3. ) segítségével 60 °C-on, amíg éppen beszárad. A maradékot oldjuk fel 1,0 ml DMF-ben (3. 6. ), adjunk hozzá 1,5 ml vizet (3. 1. ) és keverjük össze. Szűrjük át egy membránszűrőn (4. 4. ). Folytassuk a vizsgálatot a HPLC meghatározással (5. 3. ). 5. 2. 2. Előkeverékek 0,001 g pontossággal, mérjünk ki 1 g mintát. Öntsük át egy 500 ml-es Erlenmeyer-lombikba, adjunk hozzá 1,00 ml belső standard oldatot (3. 9. 2. ), 200 ml extraháló oldószert (3. 12. ) és zárjuk le a lombikot. Rázassuk a keveréket a rázógépen (4. 1. ) egy éjszakán át. Hagyjuk ülepedni 10 percig. A felülúszó anyag egy 10 000/p ml (p = az előkeverék, mg/kg-ban kifejezett névleges diklazuril tartalma) aliquot részét öntsük át egy megfelelő méretű gömblombikba. Pároljuk be ezt a frakciót a rotációs bepárló (4. 3. ) segítségével 60 °C-on, csökkentett nyomáson, amíg éppen beszárad. A maradékot oldjuk fel 10,0 ml DMF-ben (3. 6. ), adjunk hozzá 15,0 ml vizet (3. 1. ) és keverjük össze. Folytassuk a műveletet a HPLC meghatározással (5. 3. ). 5. 3. HPLC meghatározás 5. 3. 1. Paraméterek Az alábbi vizsgálati feltételek iránymutatóként szolgálnak, ettől eltérő feltételeket is lehet használni, amennyiben azok ezzel egyenértékű eredményeket adnak. – Folyadékkromatográfiás oszlop (4. 2. 1. ): 100 mm × 4,6 mm méretű, Hypersil ODS 3 µm-es töltettel, vagy ezzel egyenértékű berendezés – Mozgó fázis: A-eulens (3. 13. 1. ): ammónium-acetát és tetrabutil- ammónium-hidrogénszulfát vizes oldata B-eulens (3. 13. 2. ): C-eulens (3. 13. 3): acetonitril metil-alkohol 244 HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja 03/25. kötet – Eluálás módja: – lineáris grádiens – kiindulási feltételek: A + B + C = 60 + 20 + 20 (v + v + v) – 10 perces grádiens eluálás után 30 percig: A + B + C = 45 + 20 + 35 (v + v + v) Öblítés B-eulenssel 10 percig – Átáramlási sebesség: – Befecskendezett mennyiség: – Észlelési hullámhossz: 1,5–2 ml/perc 20 µl 280 ml 2 µg/ml-es kalibráló oldat (3. 10. ) többszöri befecskendezésével ellenőrizzük a kromatográfiás rendszer stabili- tását, amíg a csúcsok magassága és a retenciós idők stabilakká nem válnak. 5. 3. 2. Kalibrációs oldat Fecskendezzünk be 20 µl kalibrációs oldatot (3. 10. ) néhány alkalommal és határozzuk meg a diklazuril-csúcsok átlag magasságát (görbe alatti területét) és a belső standard csúcsokat. 5. 3. 3. Mintaoldat Fecskendezzünk be 20 µl mintaoldatot (5. 2. 1. vagy 5. 2. 2. ) néhány alkalommal és határozzuk meg a diklazuril- csúcsok átlag magasságát (görbe alatti területét) és a belső standard csúcsokat. 6. Az eredmények kiszámítása 6. 1. Takarmányok A minta, w mg/kg-ban kifejezett diklazuril-tartalmát a következő képlet segítségével kapjuk meg: w ¼ hd,s·hi,c hi,s·hd,c β d,c·10V m · (cid:1) mg=kg (cid:2) amelyben: hd,s = a mintaoldatban lévő diklazuril-csúcs magassága (területe) (5. 2. 1. ) hi,s = a mintaoldatban lévő belső standard csúcs magassága (területe) (5. 2. 1. ) hd,c = a kalibráló oldatban lévő diklazuril-csúcs magassága (területe) (3. 10. ) hi,c = a kalibráló oldatban lévő belső standard csúcs magassága (területe) (3. 10. ) d,c = a diklazuril µg/ml-ben kifejezett koncentrációja a kalibráló oldatban (3. 1. 0. ) β m = a vizsgált adag, grammban kifejezett tömege V = a mintakivonat 5. 2. 1. pont szerinti térfogata (pl. 2,5 ml) 6. 2. Előkeverékek A minta, w mg/kg-ban kifejezett diklazuril-tartalmát a következő képlet segítségével kapjuk meg: hd,s·hi,c hi,s·hd,c β d,c·0,02 V·p m (cid:1) mg=kg w ¼ (cid:2) · amelyben: hd,c = a kalibráló oldatban lévő diklazuril-csúcs magassága (területe) (3. 10. ) hi,c = a kalibráló oldatban lévő belső standard csúcs magassága (területe) (3. 10. ) hd,s = a mintaoldatban lévő diklazuril-csúcs magassága (területe) (5. 2. 2. ) = a mintaoldatban lévő belső standard csúcs magassága (területe) (5. 2. 2. ) hi,s d,c = a diklazuril, µg/ml-ben kifejezett koncentrációja a kalibráló oldatban (3. 10. ) β m = a vizsgált adag, grammban kifejezett tömege V p = a mintakivonat 5. 2. 2. pont szerinti térfogata (azaz 25 ml) = az előkeverék névleges diklazuril-tartalma, mg/kg-ban kifejezve 03/25. kötet HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja 245 7. Az eredmények validálása 7. 1. Azonosítás Az analizált anyag azonosítása párhuzamos kromatográfiával vagy diódasoros detektor használatával erősíthető meg, amely során a mintakivonat (5. 2. 1. vagy 5. 2. 2. ) és a kalibráló oldat (3. 10. ) spektrumát hasonlítjuk össze. 7. 1. 1. Párhuzamos kromatográfia A minta kivonatot (5. 2. 1. vagy 5. 2. 2. ) megfelelő mennyiségű kalibráló oldattal (3. 10. ) dúsítjuk. A hozzáadott diklazuril mennyisége azonos legyen a mintakivonatban meglévő diklazuril mennyiségével. A hozzáadott mennyiségnek és a kivonat hígításának figyelembe vételét követően csak a diklazuril csúcs és a belső standard csúcs magassága emelkedhet. A csúcs szélességének, magassága felénél, a dúsítás előtti mintaki- vonat diklazuril csúcsa vagy belső standard csúcsa eredeti szélességének ± 10 %-án belül kell lennie. 7. 1. 2. Diódasoros detektálás Az eredményeket a következő kritériumok szerint értékeljük: a) A minta, valamint a standard spektrumának a kromatogram csúcsán rögzített legnagyobb elnyelési hullám- hossza az észlelőrendszer felbontási képessége alapján meghatározott tűréshatáron belül meg kell egyezzen. A diódasoros detektálás esetében ez tipikusan ± 2 nm határon belül van. b) 230 és 320 nm között a mintának, valamint standardnak a kromatogram csúcsán rögzített spektruma, a spektrum ezen részeinél nem térhet el egymástól a relatív elnyelési tartomány 10-100 % között. Ez a krité- rium akkor teljesül, amikor ugyanazok a maximális értékek vannak jelen, és a két spektrum egyetlen észlelési ponton sem tér el a standard analizált anyag abszorpciójának 15 %-ánál nagyobb mértékben egymástól. c) 230 és 320 nm között a mintakivonat által kiváltott görbe felszálló ága, csúcsa és leszálló ága a spektrumnak ezen a részein a relatív abszorpció 10 és 100 %-a közötti tartományban nem térhet el egymástól. Ez a krité- rium akkor teljesül, ha ugyanazok a maximális értékek vannak jelen, és ha a spektrumok egyetlen észlelési pontnál sem térnek el a csúcs abszorpciós spektrumának 15 %-ánál nagyobb mértékben. Amennyiben ezeknek a kritériumoknak valamelyike nem teljesül, akkor az analizált anyag jelenléte nem bizonyított. 7. 2. Ismételhetőség Az ugyanazon mintán végzett két párhuzamos meghatározás eredménye közötti különbség nem haladhatja meg: – 0,5 mg/kg és 2,5 mg/kg közötti diklazuril-tartalom esetén a magasabb érték 30 %-át, – 2,5 mg/kg és 5 mg/kg közötti diklazuril-tartalom esetén a 0,75 mg/kg értéket, – 5 mg/kg feletti diklazuril-tartalom esetén a magasabb érték 15 %-át, 7. 3. Visszanyerés Dúsított (referencia-)minta esetében a visszanyerésnek legalább 80 %-osnak kell lennie. 8. Kollaborációs vizsgálat eredményei Egy kollaborációs vizsgálatot szerveztek, amely során öt mintát elemeztek 11 laboratóriumban. A minták két előkeverékből álltak; az egyiket egy szerves mátrix-szal (O 100), a másikat egy szervetlen mátrix-szal (A 100) keverték össze. Az elméleti diklazuril-tartalom 100 mg/kg. A három baromfi takarmánykeverék három különböző gyártótól származott (NL) (L1/Z1/K1). Az elméleti diklazuril-tartalom 1 mg/kg. A laboratóriumokat utasították, hogy a vizsgálatokat egyszer, vagy kétszeres ismétléssel vizsgálják. (Erről az együttműködési tanul- mányról részletesebb információk olvashatók: Journal of AOAC International, Volume 77, No 6, 1994, p. 1359- 1361). Az eredmények a következő táblázatban láthatók: 246 HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja 03/25. kötet 1. minta A 100 2. minta O 100 3. minta L1 4. minta Z1 5. minta K1 L n átlag [mg/kg] Sr [mg/kg] CVr [%] SR [mg/kg] CVR [%] 11 19 11 18 100,8 103,5 5,88 5,83 7,59 7,53 7,64 7,38 7,64 7,38 Nominális tartalom [mg/kg] 100 100 a laboratóriumok száma az egyedi értékek száma az ismételhetőség szórása az ismételhetőség variációs koefficiense a reprodukálhatóság szórása L: n: Sr: CVr: SR: CVR: a reprodukálhatóság variációs koefficiense 11 19 0,89 0,15 17,32 0,17 18,61 1 11 19 1,15 0,02 1,92 0,11 9,67 1 6 12 0,89 0,03 3,34 0,12 13,65 1 9. Észrevételek A diklazuril-reakciót korábban lineárisnak találták a mért koncentrációk sávja felett. C. RÉSZ KARBADOX MEGHATÁROZÁSA Metil 3-(2-kinoxalin-2-ilmetilén)karbazát N1,N4-dioxid 1. Cél és alkalmazási terület Ez a módszer a karbadox, takarmányokban, előkeverékekben és készítményekben történő meghatározására szolgál. A kimutatási határérték 1 mg/kg. A meghatározás határértéke 10 mg/kg. 2. Vizsgálati alapelv A mintát vízzel stabilizáljuk és metil-alkohol – acetonitril keverékével extraháljuk. Takarmányok esetében, a leszűrt kivonat egy aliquot részét alumínium-oxid oszlopon tisztítjuk. Előkeverékek és készítmények esetében, a leszűrt kivonat egy aliquot részét megfelelő koncentrációra hígítjuk vízzel, metil-alkohollal és acetonitrillel. A karbadox-tartalmat (HPLC) határozzuk meg, UV fázisú, nagynyomású folyadékkromatográfiával detektor felhasználásával. fordított 3. Reagensek 3. 1. Metil-alkohol. 3. 2. Acetonitril, HPLC minőségű. 3. 3. Sósav, w = 100 %. 3. 4. Alumínium-oxid: neutrális, I. aktivitási fokozat. 3. 5. Metil-alkohol – acetonitril 1 + 1 (v + v). Keverjünk össze 500 ml metil-alkoholt (3. 1. ) 500 ml acetonitrillel (3. 2. ). 3. 6. Ecetsav, σ = 10 %. Hígítsunk fel 10 ml ecetsavat (3. 3. ) vízzel 100 ml-ig. 3. 7. Nátrium-acetát, CH3COONa. 03/25. kötet HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja 247 3. 8. Víz, HPLC minőségű. 3. 9. Acetát pufferoldat, c = 0,01 mól/l, pH = 6,0. Oldjunk fel 0,82 g nátrium-acetátot (3. 7. ) 700 ml vízben (3. 8) és állítsuk be a pH-t 6,0 ra ecetsavval (3. 6. ). Öntsük át egy 1 000 ml-es mérőlombikba, töltsük fel jelig vízzel (3. 8. ) és keverjük össze. 3. 10. Mozgó fázis a HPLC-hez. Keverjünk össze 825 ml acetát pufferoldatot (3. 9. ) 175 ml acetonitrillel szűrőn (4. 5. ) és gázmentesítsük az oldatot (pl. 10 percig tartó ultrahangos kezeléssel). (3. 2. ). Szűrjük át egy 0,22 µm-es 3. 11. Standard anyag Tiszta karbadox: Metil 3-(2-kinoxalin-2-ilmetilén)karbazát N1,N4-dioxid, E 850. 3. 11. 1. Karbadox standard törzsoldat, 100 µg/ml (lásd 5. pont, A vizsgálat módja): Mérjünk ki 0,1 mg-os pontossággal, 25 mg karbadox standard anyagot (3. 11. ) egy 250 ml-es mérőlombikba. Oldjuk fel metil-alkohol – acetonitril keverékében (3. 5. ) ultrahangos kezeléssel (4. 7. ). Az ultrahangos kezelést követően állítsuk az oldatot szobahőmérsékletűre, töltsük fel jelig metil-alkohol – acetonitril keverékével (3. 5. ) és keverjük össze. Tekerjük a lombikot alumíniumfóliába vagy használjunk borostyánüveg lombikot és tároljuk hűtőben. 4 °C, vagy ennél alacsonyabb hőmérsékleten az oldat egy hónapig stabil. 3. 11. 2. Kalibráló oldatok Töltsünk át 2,0, 5,0, 10,0 és 20,0 ml standard törzsoldatot (3. 11. 1. ) 100 ml-es mérőlombikokba. Adjunk hozzájuk 30 ml vizet, töltsük fel jelig metil-alkohol – acetonitril keverékével (3. 5. ) és keverjük össze. Tekerjük a lombikot alumíniumfóliába. Ezek az oldatok külön-külön 2,0, 5,0, 10,0 és 20,0 µg/ml karbadoxnak felelnek meg. A kalibráló oldatokat közvetlenül a felhasználás előtt kell elkészíteni. Megjegyzés: A 10 mg/kg-nál kevesebb karbadoxot tartalmazó takarmányoknál történő meghatározásnál, 2,0 µg/ ml-nél alacsonyabb koncentrációjú kalibráló oldatokat kell készíteni. 3. 12. Víz-[metil-alkohol – acetonitril] keveréke (3. 5. ), 300 + 700 (v + v) Keverjünk össze 300 ml vizet 700 ml metil-alkohol – acetonitril keverékkel (3. 5. ). 4. Eszközök 4. 1. Laboratóriumi rázógép vagy mágneses keverő. 4. 2. Üvegszálas szűrőpapír (Whatman GF/A vagy azzal egyenértékű). 4. 3. Üvegoszlop (300-400 mm hosszúságú, belső átmérője körülbelül 10 mm), perforált üveglemezzel és leeresztő csappal ellátva. Megjegyzés: elzárócsappal ellátott üvegoszlop vagy kúpos üvegcső szintén használható; ebben az esetben helyez- zünk egy kis üveggyapot dugót a cső alsó végébe és egy üvegpálcával tömködjük le. 4. 4. HPLC berendezés befecskendező rendszerrel, amely alkalmas 20 µl mennyiség befecskendezésére. 4. 4. 1. Folyadékkromatográfiás oszlop: C 18, 300 mm × 4 mm, 10 µm-es töltettel, vagy ezzel egyenértékű berendezés. 4. 4. 2. Változtatható hullámhosszon mérő UV detektor vagy 225-400 nm között mérő diódasoros detektor. 4. 5. 4. 6. 0,22 µm-es membránszűrő. 0,45 µm-es membránszűrő. 4. 7. Ultrahangos fürdő. 5. A vizsgálat módja Megjegyzés: A karbadox fényérzékeny. Az összes műveletet csökkentett fény mellett végezzük vagy használjunk borostyánüvegből készült, illetve alumíniumfóliába tekert üvegeszközöket. 5. 1. Általános tudnivalók 248 HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja 03/25. kötet 5. 1. 1. Referenciaminta A visszanyerési próba elvégzése előtt, végezzünk vakpróbát egy referenciamintán annak ellenőrzésére, hogy sem karbadox, sem interferáló anyagok nincsenek jelen. A referenciaminta ugyanolyan típusú takarmány legyen, mint a minta és az analízis során karbadox vagy interferáló anyagok ne legyenek kimutathatók benne. 5. 1. 2. Visszanyerési próba A mintában meglévővel megegyező mennyiségű karbadox hozzáadásával dúsított referenciaminta (5. 1. 1. ) analí- zisével végezzünk visszanyerési próbát. Az 50 mg/kg szinten való dúsításhoz öntsünk át 5,0 ml standard törzsoldatot (3. 11. 1. ) egy 200 ml-es Erlenmeyer-lombikba. Pároljuk be az oldatot körülbelül 0,5 ml-ig nitrogén áramban. Adjunk hozzá 10 g referenciamintát, keverjük össze és hagyjuk állni 10 percig mielőtt folytatjuk a műveletet az extrahálással (5. 2. ). Amennyiben a mintával megegyező takarmányfajtából vett referenciaminta nem áll rendelkezésre (lásd az 5. 1. 1. pontot), a visszanyerési próbát a standard hozzáadásos módszerrel lehet elvégezni. Ebben az esetben, a mintát, a mintában már meglévővel megegyező mennyiségű karbadox-szal dúsítjuk. Ezt a mintát a nem dúsított mintával együtt elemezzük és a visszanyerést kivonással számítsuk ki. 5. 2. Extrahálás 5. 2. 1. Takarmányok. Mérjünk ki 0,01 g pontossággal, 10 g mintát és tegyük bele egy 200 ml-es Erlenmeyer-lombikba. Adjunk hozzá 15,0 ml vizet, keverjük össze és stabilizáljuk 5 percig. Adjunk hozzá 35,0 ml metil-alkohol – acetonitril keve- réket (3. 5. ), dugaszoljuk le és 30 percig rázzuk a rázógépen vagy keverjük a mágneses keverővel (4. 1. ). Szűrjük át az oldatot az üvegszálas szűrőpapíron (4. 2. ). Ezt az oldatot használjuk a derítésnél (5. 3. ) 5. 2. 2. Előkeverékek (0,1-2,0 %). Mérjünk ki 0,01 g pontossággal, 1 g őröletlen mintát és tegyük át egy 200 ml-es Erlenmeyer-lombikba. Adjunk hozzá 15,0 ml vizet, keverjük össze és stabilizáljuk 5 percig. Adjunk hozzá 35,0 ml metil-alkohol – acetonitril keveréket (3. 5. ), dugaszoljuk le, és 30 percig rázzuk a rázógépen vagy keverjük a mágneses keverővel (4. 1. ). Szűrjük át az oldatot az üvegszálas szűrőpapíron (4. 2. ). A szűrlet egy aliquot részét pipettázzuk át egy 50 ml-es mérőlombikba. Adjunk hozzá 15,0 ml vizet, töltsük fel jelig metil-alkohol – acetonitril keverékkel (3. 5. ) és keverjük össze. A végső oldat karbadox koncentrációjának körülbelül 10 µg/ml kell lennie. Egy aliquot részt szűrjünk át egy 0,45 µm-es szűrőn (4. 6. ). Folytassuk a műveletet a HPLC meghatározással (5. 4. ). 5. 2. 3. Készítmények (> 2 %). Mérjünk ki 0,001 g pontossággal, 0,2 g őröletlen mintát és tegyük át egy 250 ml-es Erlenmeyer-lombikba. Adjunk hozzá 45,0 ml vizet, keverjük össze és stabilizáljuk 5 percig. Adjunk hozzá 105,0 ml metil-alkohol – acetonitril keveréket (3. 5. ), dugaszoljuk le és homogenizáljuk. Kezeljük a mintát ultrahanggal (4. 7. ) 15 percig, majd ezt követően rázassuk vagy keverjük (4. 1. ) 15 percig. Szűrjük át az oldatot egy üvegszálas szűrőpapíron (4. 2. ). A szűrlet egy aliquot részét hígítsuk fel víz – metil-alkohol – acetonitril keverékkel (3. 12. ) 10–15 µg/ml-es végső karbadox koncentrációig (egy 10 %-os készítmény esetében a hígítási faktor 10). Egy aliquot részt szűrjünk át egy 0,45 µm-es szűrőn (4. 6. ). Folytassuk a műveletet a HPLC meghatározással (5. 4. ). 5. 3. Derítés 5. 3. 1. Az alumínium-oxid oszlop elkészítése. Mérjünk le 4 g alumínium-oxidot (3. 4. ) és helyezzük az üvegoszlopra (4. 3. ). 5. 3. 2. A minta derítése. Tegyünk rá az alumínium-oxid oszlopra 15 ml leszűrt kivonatot (5. 2. 1. ) és öntsük el az első 2 ml eluátumot. Vegyük fel a következő 5 ml-t és egy aliquot részét szűrjük át egy 0,45 µm-es szűrőn (4. 6. ). Folytassuk a műveletet a HPLC meghatározással (5. 4. ). 5. 4. HPLC meghatározás 03/25. kötet HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja 249 5. 4. 1. Paraméterek A következő vizsgálati feltételek iránymutatóként szolgálnak, egyéb feltételek is használhatók, feltéve, hogy ezzel egyenértékű eredményeket adnak. Folyadékkromatográfiás oszlop (4. 1. 1. ): Mozgó fázis (3. 10. ): 300 mm × 4 mm, C18, 10 µm-es töltettel, vagy ezzel egyenértékű berendezés. Acetát pufferoldat (3. 9. ) és acetonitril (3. 2. ) 825 + 175 (v + v) arányú keveréke. Átáramlási sebesség: 1,5-2 ml/perc. Észlelési hullámhossz: Befecskendezett mennyiség: 365 nm. 20 µl. 5 µg/ml-es kalibráló oldat (3. 11. 2. ) többszöri befecskendezésével ellenőrizzük a kromatográfiás rendszer stabili- tását, amíg csúcsok magassága (görbe alatti területe) és a retenciós idők stabilakká nem válnak. 5. 4. 2. Kalibrációs görbe Fecskendezzünk be minden kalibráló oldatot (3. 11. 2. ) többször egymás után és határozzuk meg az átlag csúcs- magasságokat (görbe alatti területeket) minden egyes koncentráció esetében. Szerkesszünk kalibrációs görbét úgy, hogy a kalibráló oldatok átlag csúcsmagasságai (görbe alatti területei) legyenek az ordináta tengelyen, a hozzájuk tartozó, µg/ml-ben kifejezett koncentrációk pedig az abszcisszán. 5. 4. 3. Mintaoldat Fecskendezzük be a mintakivonatot [(5. 3. 2. ) a takarmányok, (5. 2. 2. ) az előkeverékek és (5. 2. 3. ) a készítmények esetében] többször egymás után és határozzuk meg a karbadox átlag csúcsmagasságát (görbe alatti területét). 6. Az eredmények kiszámítása A mintaoldat karbadox-csúcsainak átlag magasságából (görbe alatti területéből) határozzuk meg a mintaoldat µg/ml-ben kifejezett koncentrációját a kalibrációs görbe (5. 4. 2. ) alapján. 6. 1. Takarmányok: A minta, w mg/kg-ban kifejezett karbadox-tartalmát a következő képlet segítségével kapjuk meg: w ¼ β × V1 m (cid:1) mg=kg (cid:2) amelyben: β = a mintakivonat (5. 3. 2. ) µg/ml-ben kifejezett karbadox koncentrációja. V1 = a ml-ben kifejezett extrahált térfogat (pl. 50). m = a vizsgált adag g-ban kifejezett tömege. 6. 2. Előkeverékek és készítmények. A minta, w mg/kg-ban kifejezett karbadox-tartalmát a következő képlet segítségével kapjuk meg: amelyben: w ¼ β × V1× f m (cid:2) (cid:1) mg=kg β = a mintakivonat (5. 2. 2. vagy 5. 2. 3. ) µg/ml-ben kifejezett karbadox koncentrációja. V2 = a ml-ben kifejezett extrahált térfogat (azaz 50 az előkeverékek esetében; 150 a készítmények esetében). f = hígítási faktor az 5. 2. 2. pont szerint (előkeverékek) vagy az 5. 2. 3. pont szerint (készítmények). m = a vizsgált adag g-ban kifejezett tömege. 250 HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja 03/25. kötet 7. Az eredmények validálása 7. 1. Azonosítás Az analizált anyag azonosítása párhuzamos kromatográfiával vagy diódasoros detektor használatával erősíthető meg, amely során a mintakivonat és a 10 µg/ml-es kalibrációs oldat (3. 11. 2. ) spektrumát hasonlítjuk össze. 7. 1. 1. Párhuzamos kromatográfia A mintakivonatot megfelelő mennyiségű kalibráló oldattal (3. 11. 2. ) dúsítjuk. A hozzáadott karbadox mennyisége azonos legyen a mintakivonatban található karbadox mennyiségével. A hozzáadott mennyiséget és a kivonat hígítását egyaránt figyelembe véve, csak a karbadox-csúcs magassága emelkedhet. A csúcs szélességének, a legnagyobb magasságának felénél, az eredeti szélesség ± 10 %-án belül kell lennie. 7. 1. 2. Diódasoros detektálás Az eredményeket a következő kritériumok szerint értékeljük: a) a minta, valamint a standard spektrumának a kromatogram csúcsán rögzített legnagyobb elnyelési hullám- hossza észlelőrendszer felbontási képességének alapján meghatározott tűréshatáron belül meg kell egyezzen. A diódasoros detektálás esetében ez tipikusan ± 2 nm-en belül van; b) 225 és 400 nm között a mintának és a standardnak a kromatogram csúcsán rögzített spektruma a spektrum ezen részein nem térhet el egymástól a relatív elnyelési tartomány 10 és 100 % között. Ez a kritérium akkor teljesül, ha ugyanazok a maximális értékek vannak jelen, és a két spektrum egyetlen észlelési ponton sem tér el a standard analizált anyag abszorpciójának 15 %-ánál nagyobb mértékben; c) 225 és 400 nm között a mintakivonat által kiváltott görbe felszálló ága, csúcspontja és leszálló ága a spekt- rumnak ezen részein a relatív abszorpció 10 és 100 %-a közötti tartományban nem térhet el egymástól. Ez a kritérium akkor teljesül, amikor ugyanazok a maximális értékek vannak jelen, és amikor a spektrumok egyetlen észlelési pontnál sem térnek el a csúcs abszorpciós spektrumának 15 %-ánál nagyobb mértékben. Amennyiben ezeknek a kritériumoknak valamelyike nem teljesül, akkor a analizált anyag jelenléte nem bizo- nyított. 7. 2. Ismételhetőség A 10 mg/kg vagy magasabb karbadox-tartalmú anyagok esetében, az ugyanazon mintán végzett két párhu- zamos meghatározás eredménye közötti különbség nem haladhatja meg a magasabb értékhez viszonyított 15 %- ot. 7. 3. Visszanyerés Dúsított (referencia-)minta esetében a visszanyerésnek legalább 90 %-osnak kell lennie. 8. Kollaborációs vizsgálat eredményei Egy kollaborációs vizsgálatot szerveztek, amely során hat takarmányt, négy előkeveréket és három készítményt analizáltak nyolc laboratóriumban. Minden mintán kettős analízist végeztek. (Erről a kollaborációs vizsgálatról részletesebb információk olvashatók a: Journal of AOAC, Volume 71, 1988, p. 484-490). Az eredmények a következő táblázatokban láthatók: 1. táblázat A takarmányokon végzett kollaborációs vizsgálat eredményei L n átlag (mg/kg) Sr (mg/kg) CVr (%) SR (mg/kg) CVR (%) 1. minta 2. minta 3. minta 4. minta 5. minta 6. minta 8 15 50,0 2,90 5,8 3,92 7,8 8 14 47,6 2,69 5,6 4,13 8,7 8 15 48,2 1,38 2,9 2,23 4,6 8 15 49,7 1,55 3,1 2,58 5,2 8 15 46,9 1,52 3,2 2,26 4,8 8 15 49,7 2,12 4,3 2,44 4,9 Névleges tartalom (mg/kg) 50,0 50,0 50,0 50,0 50,0 50,0 03/25. kötet HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja 251 2. táblázat Az előkeverékeken és a készítményeken végzett kollaborációs vizsgálat eredményei L n átlag (g/kg) Sr (g/kg) CVr (%) SR (g/kg) CVR (%) Előkeverékek Készítmények 7 14 7 14 7 14 7 14 8,89 0,37 4,2 0,37 4,2 9,29 0,28 3,0 0,28 3,0 9,21 0,28 3,0 0,40 4,3 8,76 0,44 5,0 0,55 6,3 8 16 8 16 8 16 94,6 98,1 104 4,1 4,3 5,4 5,7 5,1 5,2 6,4 6,5 7,7 7,4 7,7 7,4 Névleges tartalom (mg/kg) 10,0 10,0 10,0 10,0 100 100 100 a laboratóriumok száma az egyedi értékek száma az ismételhetőség szórása az ismételhetőség variációs koefficiense a reprodukálhatóság szórása L: N: Sr: CVr: SR: CVR: a reprodukálhatóság variációs koefficiense


title: WRITTEN QUESTION No. 1026/99 by Graham MATHER Pesticide Lindane

eurovoc_concepts:
cancer
carcinogenic substance
environmental protection
health risk
pesticide
plant health product
public health
research report
toxic substance

formats: html pdf print

text: C 325/134 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti FI 12. 11. 1999 Komission jäsenen Padraig Flynnin komission puolesta antama yhteinen vastaus kirjallisiin kysymyksiin E-0957/99, E-0974/99, E-0978/99, E-1053/99 ja P-1161/99 (30. huhtikuuta 1999) Komissio pyytää kunnianarvoisia jäseniä tutustumaan vastaukseen, jonka komissio antoi John McCartinin esittämään kirjalliseen kysymykseen E-0585/99 (1) sekä komission antamiin vastauksiin rouva Patricia McKennan esittämään suulliseen kysymykseen H-223/99 ja herra Hugh McMahonin esittämään suulliseen kysymykseen H-306/99 kyselytunnilla parlamentin istuntojaksolla huhtikuussa 1999 (2). (1) (2) Katso sivu 122. Parlamentin keskustelut (huhtikuu 1999). (1999/C 325/201) KIRJALLINEN KYSYMYS E-1026/99 esittäjä(t): Graham Mather (PPE) komissiolle (20. huhtikuuta 1999) Aihe: Torjunta-aine lindaani Vastauksessaan kirjalliseen kysymykseeni 2860/97 (1) komissio totesi, että kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta annetussa direktiivissä 91/414/ETY (2) säädetään niiden aktiivisten aineiden uudelleen tarkaste- lusta, jotka olivat jo markkinoilla direktiivin tullessa voimaan. tarkastusohjelman ensimmäiseen vaiheeseen joka on yksi Mitä tulee aktiiviseen aineeseen lindaaniin, kuuluvista 90 aineesta, komissio vahvisti, että se odottaa esittelijänä toimineen jäsenvaltion, Itävallan, kertomusta. Kun komissio saa tämän kertomuksen, on määrä suorittaa kaikkien jäsenvaltioiden kanssa tiivis tieteellinen ja tekninen tutkimus, minkä jälkeen komissio ottaa lopullisen kannan tähän aktiiviseen aineeseen ja harkitsee eri vaihtoehtoja tarkastustyön edistämiseksi. Missä vaiheessa tarkastushanke on tällä hetkellä? (1) (2) EYVL C 117, 16. 4. 1998, s. 84. EYVL L 230, 19. 8. 1991, s. 1. Komission jäsenen Franz Fischlerin komission puolesta antama vastaus (29. huhtikuuta 1999) Komissio pyytää kunnianarvoisaa jäsentä tutustumaan vastaukseen, esittämään kirjalliseen kysymykseen E-154/99 (1). jonka komissio antoi herra Pollack (1) Katso sivu 76. (1999/C 325/202) KIRJALLINEN KYSYMYS P-1051/99 esittäjä(t): Karin Riis-Jørgensen (ELDR) komissiolle (12. huhtikuuta 1999) Aihe: Ulkomaisiin rakennusyrityksiin Saksassa kohdistettava syrjintä Saksassa on 1. huhtikuuta 1999 tullut voimaan verolain muutos, joka syrjii ulkomaisia rakennusyrityksiä. Saksalainen rakennuttaja, joka käyttää ulkomaista rakennusyritystä, voi pidättää 25 % tämän korvauksesta ja maksaa tämän summan Saksan veroviranomaisille. Ulkomainen yritys saa summan takaisin vasta kalenterivuoden päättyessä, jos se voi todistaa, että se ei ole verovelvollinen Saksassa. Poikkeusjärjestely on olemassa, mutta Saksan veroministeri kieltäytyy käyttämästä sitä tällä hetkellä


title: 2000/141/ΕΚ: Διοικητική Επιτροπή των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων για την Κοινωνική Ασφάλιση των Διακινούμενων Εργαζομένων - Απόφαση αριθ. 174, της 20ής Απριλίου 1999, σχετικά με την ερμηνεία του άρθρου 22α του κανονισμού (ΕΟΚ) αριθ. 1408/71

eurovoc_concepts:
EU national
health insurance
migrant worker
social security

text: L 47/30 EL Επίσηµη Εφηµερίδα των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων 19. 2. 2000 ΕΠΙΤΡΟΠΗ ∆ΙΟΙΚΗΤΙΚΗ ΕΠΙΤΡΟΠΗ ΤΩΝ ΕΥΡΩΠΑΪΚΩΝ ΚΟΙΝΟΤΗΤΩΝ ΓΙΑ ΤΗΝ ΚΟΙΝΩΝΙΚΗ ΑΣΦΑΛΙΣΗ ΤΩΝ ∆ΙΑΚΙΝΟΥΜΕΝΩΝ ΕΡΓΑΖΟΜΕΝΩΝ ΑΠΟΦΑΣΗ αριθ. 174 της 20ής Απριλίου 1999 σχετικά µε την ερµηνεία του άρθρου 22α του κανονισµού (ΕΟΚ) αριθ. 1408/71 (2000/141/ΕΚ) Η ∆ΙΟΙΚΗΤΙΚΗ ΕΠΙΤΡΟΠΗ ΤΩΝ ΕΥΡΩΠΑΪΚΩΝ ΚΟΙΝΟΤΗΤΩΝ ΓΙΑ ΤΗΝ ΚΟΙΝΩΝΙΚΗ ΑΣΦΑΛΕΙΑ ΤΩΝ ∆ΙΑΚΙΝΟΥΜΕΝΩΝ ΕΡΓΑΖΟΜΕΝΩΝ, Έχοντας υπόψη: το άρθρο 81 στοιχείο α) του κανονισµού (ΕΟΚ) αριθ. 1408/71 του Συµβουλίου, της 14ης Ιουνίου 1971, περί εφαρµογής των συστηµάτων κοινωνικής ασφάλισης στους µισθωτούς, στους µη µισθωτούς και στα µέλη των οικογενειών τους που διακινούνται εντός της Κοινότητας (1), σύµφωνα µε το οποίο είναι αρµόδια για τη ρύθµιση όλων των διοικητικών θεµάτων και των ζητηµάτων ερµηνείας που ανακύπτουν από τις διατάξεις του κανονισµού (ΕΟΚ) αριθ. 1408/71 και των µεταγενέστερων κανονισµών, τον κανονισµό (ΕΚ) αριθ. 3095/95 του Συµβουλίου, της 22ας ∆εκεµβρίου 1995 (2), που θεσπίζει το άρθρο 22α και επεκτείνει την κάλυψη του άρθρου 22 παράγραφος 1 στοιχεία α) και γ) σε όλους τους υπηκόους των κρατών µελών που είναι ασφαλισµένοι δυνάµει της νοµοθεσίας ενός κράτους µέλους και στα µέλη των οικογενειών τους που κατοικούν µαζί τους, ακόµη και εάν δεν έχουν την ιδιότητα του µισθωτού ή µη µισθωτού εργαζοµένου. Εκτιµώντας τα ακόλουθα: Προκειµένου να διευκολυνθεί η προσωρινή διαµονή και η δυνατότητα περίθαλψης µε έγκριση του αρµοδίου φορέα στο έδαφος της Ένωσης, τα ευεργετήµατα του άρθρου 22 παράγραφος 1 στοιχεία α) και γ) έχουν επεκταθεί σε όλους τους ασφαλισµένους, είναι απαραίτητο να υπάρξει κοινή ερµηνεία του όρου «ασφαλισµένοι» και της οµάδας των προσώπων που καλύπτεται από το άρθρο 22α. Οι προϋποθέσεις θεµελίωσης δικαιώµατος παροχών διαφέρουν µεταξύ των κρατών µελών και ότι σε ορισµένες περιπτώσεις οι παροχές προβλέπονται από ειδική νοµοθεσία, είναι απαραίτητο να οριοθετηθεί το πεδίο εφαρµογής των διατάξεων του άρθρου 22α. Ενεργώντας σύµφωνα µε τους όρους που προβλέπει το άρθρο 80 παράγραφος 3 του κανονισµού (ΕΟΚ) αριθ. 1408/71. ΑΠΟΦΑΣΙΖΕΙ: 1. Επειδή το άρθρο 22α εφαρµόζεται σε άτοµα, τα οποία είναι υπήκοοι ενός των κρατών µελών και είναι ασφαλισµένα δυνάµει της νοµοθεσίας ενός κράτους µέλους, και στα µέλη των οικογενειών τους που κατοικούν µαζί τους, η φράση «ασφαλισµένοι σύµφωνα µε τη νοµοθεσία ενός κράτους µέλους» νοείται ότι περιλαµβάνει κάθε υπήκοο κράτους µέλους, ο οποίος σύµφωνα µε τη νοµοθεσία κράτους µέλους έχει δικαίωµα παροχών ασθενείας σε είδος, λόγω του ότι µε βάση διαφορετικά της ιδιότητας µισθωτού ή µη µισθωτού κριτήρια υπάγεται προαιρετικά ή υποχρεωτικά στην ασφάλιση ή συνεχίζει προαιρετικά ασφαλιζόµενος για έναν ή περισσότερους κινδύνους που καλύπτουν οι κλάδοι της κοινωνικής ασφάλισης που αναφέρονται στον κανονι- σµό (ΕΟΚ) αριθ. 1408/71. (1) ΕΕ L 149 της 5. 7. 1971, σ. 2· όπως τροποποιήθηκε και ενηµερώθηκε από τον κανονισµό (ΕΚ) αριθ. 118/97 του Συµβουλίου (ΕΕ L 28 της 30. 1. 1997, σ. 1). (2) ΕΕ L 335 της 30. 12. 1995, σ. 1. 19. 2. 2000 EL Επίσηµη Εφηµερίδα των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων L 47/31 2. Επιπροσθέτως δε, κάθε υπήκοο κράτους µέλους, ο οποίος καλύπτεται από τη νοµοθεσία κράτους µέλους, η οποία προβλέπει παροχές ασθενείας σε είδος πέραν των πλαισίων του προαναφερόµενου τύπου ασφάλισης, εξαιρουµένων των δικαιούχων, των οποίων τα δικαιώµατα παροχών ασθενείας σε είδος απορρέουν αποκλειστικά είτε από συστήµατα κοινωνικής ή ιατρικής πρόνοιας είτε από συστήµατα υπέρ θυµάτων πολέµου ή λόγω των συνεπειών αυτού. 3. Η παρούσα απόφαση δηµοσιεύεται στην Επίσηµη Εφηµερίδα των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων και τίθεται σε ισχύ την εικοστή ηµέρα από τη δηµοσίευσή της. Ο Πρόεδρος της διοικητικής επιτροπής Arno BOKELOH


title: PERGUNTA ESCRITA n. 1057/99 do Deputado Phillip WHITEHEAD EMEA:s förfarande för meddelande om parallell distribution av centralt godkända läkemedel

eurovoc_concepts:
European Medicines Agency
market approval
medicinal product


title: INTERROGAZIONE SCRITTA n. 1026/99 dell'on. Graham MATHER Pesticida Lindane

text: C 325/134 Gazzetta ufficiale delle Comunità europee IT 12. 11. 1999 Risposta comune data dal sig. Flynn in nome della Commissione alle interrogazioni scritte E-0957/99, E-0974/99, E-0978/99, E-1053/99 e P-1161/99 (30 aprile 1999) Si pregano gli Onorevoli Parlamentari di riferirsi alle risposte che la Commissione ha dato all’interrogazione scritta E-0585/99 dell’Onorevole McCartin (1) nonché alle interrogazioni orali H-223/99 dell’Onorevole McKenna e H-306/99 dell’Onorevole McMahon, durante l’ora delle interrogazioni nella sessione di aprile 1999 (2) del Parlamento. (1) V. pag. n. 122. (2) Dibattiti del Parlamento (aprile 1999). (1999/C 325/201) INTERROGAZIONE SCRITTA E-1026/99 di Graham Mather (PPE) alla Commissione (20 aprile 1999) Oggetto: Pesticida Lindane In risposta alla mia interrogazione scritta 2860/97 (1), la Commissione ha affermato che la direttiva 91/414/ CEE (2), relativa all’immissione in commercio dei prodotti fitosanitari, dispone la revisione delle sostanze attive che già si trovavano in commercio al momento dell’entrata in vigore della direttiva. Per quanto concerne il principio attivo lindano, uno dei 90 principi attivi che formano oggetto della prima fase del programma di revisione, la Commissione ha confermato di essere in attesa della relazione dello Stato membro relatore, l’Austria. Dopo il ricevimento di questa relazione da parte della Commissione, era previsto un approfondito esame scientifico e tecnico con la partecipazione di tutti gli Stati membri, al termine del quale la Commissione prenderà una posizione definitiva sulla sostanza in oggetto, considerando le possibili opzioni per la prosecuzione dei lavori. In quale fase si trova attualmente questo procedimento? (1) GU C 117 del 16. 4. 1998, pag. 84. (2) GU L 230 del 19. 8. 1991, pag. 1. Risposta data dal sig. Fischler in nome della Commissione (29 aprile 1999) La Commissione si pregia di rinviare l’Onorevole Parlamentare alla risposta da essa data all’ interrogazione scritta E-154/99 dell’Onorevole Pollack (1). (1) V. pag. n. 76. (1999/C 325/202) INTERROGAZIONE SCRITTA P-1051/99 di Karin Riis-Jørgensen (ELDR) alla Commissione (12 aprile 1999) Oggetto: Discriminazione tedesca nei confronti di imprese edili straniere Il 1o aprile 1999 è entrata in vigore in Germania una modifica della normativa fiscale mediante la quale si opera una discriminazione nei confronti delle imprese edili straniere. Un committente di opere edilizie tedesco che si avvalga di un’impresa edile straniera deve trattenere il 25 % della remunerazione di quest’ultima e versarla al fisco tedesco. L’impresa straniera potrà riavere tale importo solo alla fine dell’anno civile se potrà dimostrare di non essere soggetto ad imposte in Germania. La normativa prevede un sistema di esonero, ma il ministero delle finanze tedesco rifiuta di applicarlo nella fase attuale