title: 1999 m. balandžio 29 d. Tarybos Reglamentas (EB) Nr. 933/1999, iš dalies keičiantis Reglamentą (EEB) Nr. 1210/90 dėl Europos aplinkos agentūros bei Europos aplinkos informacijos ir stebėjimo tinklo sukūrimo

eurovoc_concepts:
European Environment Agency
environmental protection
information network

text: 15/4 t. LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys 143 31999R0933 L 117/1 EUROPOS BENDRIJŲ OFICIALUSIS LEIDINYS 1999 5 5 TARYBOS REGLAMENTAS (EB) Nr. 933/1999 1999 m. balandžio 29 d. iš dalies keičiantis Reglamentą (EEB) Nr. 1210/90 dėl Europos aplinkos agentūros bei Europos aplinkos informacijos ir stebėjimo tinklo sukūrimo EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA, atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 130s straipsnio 1 dalį, atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą (1), atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuo- monę (2), atsižvelgdama į Regionų komiteto nuomonę (3), veikdama Sutarties 189c straipsnyje nustatyta tvarka (4), (1) kadangi Reglamentu (EEB) Nr. 1210/90 (5) buvo įsteigta Europos aplinkos agentūra bei Europos apsaugos informa- cijos ir stebėjimo tinklas; kadangi reglamento 20 straips- nyje buvo nustatyta, kad ne vėliau kaip po dvejų metų nuo šio reglamento įsigaliojimo Taryba, remdamasi Komisijos ataskaita, kurioje pateikti atitinkami pasiūlymai, turės pri- imti sprendimą dėl papildomų užduočių skyrimo Agentū- rai; kadangi 21 straipsnyje nurodyta, kad reglamentas įsi- galios kitą dieną po kompetentingų valdžios institucijų sprendimo dėl Agentūros būstinės, ir kadangi šis sprendi- mas buvo priimtas 1993 m. spalio 29 d. ; (2) kadangi galutiniame komunikate COM(95) 325 Komisija nurodė priežastį, dėl kurios 20 straipsnyje numatyta atas- kaita turėtų būti atidėta, ir 1995 m. lapkričio 9 d. Taryba (1) OL C 255, 1997 8 20, p. 9 ir OL C 123, 1998 4 22, p. 6. (2) OL C 73, 1998 3 9, p. 103. (3) OL C 180, 1998 6 11, p. 32. (4) 1998 m. vasario 18 d. Europos Parlamento nuomonė (OL C 80, 1998 3 16, p. 134), 1998 m. liepos 20 d. Tarybos bendroji pozicija (OL C 364, 1998 11 25, p. 1) ir 1999 m. vasario 9 d. Europos Par- lamento sprendimas (dar nepaskelbtas Oficialiajame leidinyje). (5) OL L 120, 1990 5 11, p. 1. nusprendė, kad bet koks sprendimas dėl papildomų užduo- čių Europos skyrimo, priimtas nepraėjus dvejiems metams nuo Agentūros veiklos pra- džios ir galutinai nesukūrus jos tinklo, būtų skubotas; agentūrai aplinkos (3) (4) (5) (6) (7) (8) (9) kadangi Europos aplinkos agentūra padarė didelę pažan- gą, siekdama savo tikslų ir atlikdama užduotis, įskaitant Europos aplinkos informacijos ir stebėjimo tinklo kūrimą; kadangi uždaviniai ir veiklos sritys, yra platūs ir reikalauja susieti pradėtą darbą ir tolesnes pastangas; kadangi pagrindinė Agentūros funkcija — teikti objekty- vią, patikimą ir palyginamą informaciją apie aplinką; kadangi Agentūrai skirtos bet kokios naujos užduotys turėtų papildyti ir sustiprinti jos pagrindinę funkciją; kadangi vadovaujantis Reglamentu Nr. 2965/94 (6) Euro- pos Sąjungos institucijų Vertimų centro užduotis — išversti Europos aplinkos agentūros dokumentus; kadangi, remiantis pirmųjų Agentūros veiklos metų patir- ir timi, patikslinti; jos organizaciją ir struktūrą reikia patobulinti kadangi Agentūros valdyba turėtų suvokti, kad būtina atsi- žvelgti į skirtingas geografines Bendrijos sąlygas tinkamai paskirstant teminius centrus; (10) kadangi Agentūra gali bendradarbiauti su trečiųjų šalių ins- titucijomis, siekdama gauti informacijos, būtinos darbo programai vykdyti; (6) OL L 314, 1994 12 7, p. 1. Reglamentas su pakeitimais, padarytais Reglamentu Nr. 2610/95 (OL L 268,1995 11 10, p. 1). 144 (11) LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys 15/4 t. kadangi būsimi Agentūros veiklos ir uždavinių persvarsty- mai turėtų sutapti su jos daugiamete darbo programa, ren- giama kas penkeri metai; konsultacija gali apimti, konkrečiu valstybių narių prašymu, ir ekspertų patikrinimus; (12) kadangi Reglamentas (EEB) Nr. 1210/90 turėtų būti atitin- kamai iš dalies pakeistas, iii) registruoti, lyginti ir įvertinti duomenis apie aplin- kos būklę, rengti ekspertų ataskaitas apie kokybę, jautrumą bei poveikį aplinkai Bendrijos teritorijoje, nustatyti vienodus aplinkos duomenų vertinimo kriterijus, taikomus visose valstybėse narėse, plėtoti ir palaikyti aplinkos informacijos centro veiklą. Komisija naudojasi šia informacija, siekdama užtik- rinti Bendrijos teisės aktų aplinkos srityje įgyvendi- nimą;“ „vi) kas penkeri metai skelbti ataskaitą apie aplinkos būklę, tendencijas ir perspektyvas, kurią papildytų nurodomosios ataskaitos specifiniais klausimais;“ PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ: b) papildoma šiais punktais: 1 straipsnis Reglamentas (EEB) Nr. 1210/90 iš dalies keičiamas taip: 1. 1 straipsnio 2 dalies pradinė dalis pakeičiama taip: „2. Siekiant aplinkosaugos ir jos tobulinimo tikslų, nustatytų Sutartyje bei vėlesnėse Bendrijos veiksmų programose dėl aplinkos, taip pat ir tvarios plėtros, būtina Bendrijai ir valstybėms narėms teikti:“. 2. 2 straipsnis iš dalies keičiamas taip: a) ii, iii ir vi punktai pakeičiami taip: „ii) — teikti Bendrijai ir valstybėms narėms objekty- vią informaciją, būtiną gerai ir veiksmingai aplinkos politikai formuoti ir įgyvendinti; tuo tikslu pirmiausia teikti Komisijai informaciją, kuri jai reikalinga sėkmingai vykdyti savo užduotis, susijusias su priemonių ir teisės aktų aplinkos srityje nustatymu, parengimu bei ver- tinimu; — padėti aplinkos priemonių stebėjimui, tinkamai laikantis ataskaitos reikalavimų (įskaitant daly- vavimą anketų rengimo, valstybių narių atas- kaitų apdorojimo ir rezultatų skleidimo proce- suose), savo daugiametės darbo programos ir įgyvendinant ataskaitų koordinavimo tikslą; — konsultuoti atskiras valstybes nares jų prašymu ir kai tai neprieštarauja Agentūros metinei darbo programai dėl jų sistemų, skirtų aplinkos priemonių stebėjimui, kūrimo, tobulinimo ir jeigu ši veikla netrukdo atlikti kitų plėtros, uždavinių, numatytų šiame straipsnyje. Tokia „xi) užtikrinti plačią patikimos ir palyginamos informa- cijos apie aplinką, ypač apie aplinkos būklę, sklaidą visuomenėje ir skatinti naujų telematikos technolo- gijų šiuo tikslu naudojimą; xii) padėti Komisijai keistis informacija apie aplinkos vertinimo metodologijos vystymą ir geriausią prak- tiką; xiii) padėti Komisijai skleisti informaciją apie svarbių aplinkos tyrimų rezultatus naudingiausiu politikos plėtrai būdu. “ 3. 3 straipsnis iš dalies keičiamas taip: a) straipsnio 1 dalis papildoma šiais žodžiais ir nauja eilute išdėstoma taip: „įskaitant jų pateikimą tvarios plėtros požiūriu. “; b) straipsnio 2 dalis: i) antrosios pastraipos aštuntoji įtrauka pakeičiama taip: „— pakrančių ir jūrų apsaugai“; ii) penktoji pastraipa panaikinama. c) papildoma šia straipsnio dalimi: „3. Agentūra taip pat gali bendradarbiauti keisdamasi informacija su kitomis institucijomis, įskaitant IMPEL tinklą. Savo veikloje Agentūra stengiasi vengti kitų institucijų ir įstaigų veiklos dubliavimo. “ 15/4 t. LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys 145 4. 4 straipsnis iš dalies keičiamas taip: procedūros, daugiametė darbo programa apima daugia- mečio biudžeto sąmatą. “; a) straipsnio 2 dalis papildoma šia pastraipa: „Valstybės narės informuoja Agentūrą apie pagrindines jų nacionalinių aplinkos informacijos tinklų sudedamąsias dalis. Valstybės narės tinkamai bendradarbiauja su Agen- tūra ir prisideda prie Europos aplinkos informacijos ir stebėjimo tinklo veiklos laikydamosi Agentūros darbo programos, rinkdamos, lygindamos ir analizuodamos informaciją šalies mastu. Valstybės narės taip pat gali prisidėti prie bendradarbiavimo šioje veikloje tarptautiniu lygiu. “; d) straipsnio 6 dalies 1 sakinio žodžiai „iki sausio 31 d. ,“ kei- čiami žodžiais „iki kovo 31 d. ,“. 6. 9 straipsnio 1 dalis iš dalies keičiama taip: a) penktoji įtrauka pakeičiama taip: „— visus su personalu susijusius klausimus, 8 straipsnio 4 ir 5 dalyse nurodytoms užduotims vykdyti. “; b) iš straipsnio 4 dalies antrojo sakinio išbraukiami žodžiai „tiksliai apubrėžtoje geografinėje teritorijoje. “; b) šeštoji įtrauka panaikinama. c) straipsnio 5 dalies antroji pastraipa pakeičiama taip: 7. 10 straipsnio 2 dalis pakeičiama taip: „Teminius centrus skiria 8 straipsnio 1 dalyje numatyta valdyba ne ilgesniam laikotarpiui, negu kiekvienos daugiametės darbo programos trukmė, kaip nurodyta 8 straipsnio 4 dalyje. Kiekvienas paskyrimas gali būti pra- tęsiamas. “ „2. Mokslo komitetą sudaro aukštą kvalifikaciją aplinkos sri- tyje turintys nariai, kuriuos valdyba, atsižvelgdama, inter alia, į tas mokslo sritis, kurioms turi būti atstovaujama komitete siekiant padėti Agentūrai jos veiklos srityse, skiria ketverių metų kadencijai. Ji gali būti kartą pratęsiama. Komitetas vei- kia vadovaudamasis 8 straipsnio 2 dalyje nustatytomis darbo tvarkos taisyklėmis. “ 5. 8 straipsnis iš dalies keičiamas taip: 8. 15 straipsnis keičiamas taip: a) straipsnio 1 dalies pirmoji pastraipa pakeičiama taip: a) papildomas nauja dalimi, kuri išdėstoma taip: „1. Agentūra turi valdybą, į kurią įeina vienas atstovas iš kiekvienos valstybės narės ir du Komisijos atstovai. Be to, remiantis atitinkamomis nuostatomis, joje gali būti po vieną atstovą iš kiekvienos kitos šalies,kuridalyvaujaAgen- tūroje. “; b) 2 dalis papildoma šia pastraipa: „Valdyba, laikydamasi savo priimtų taisyklių, išrenka įstai- gą, kuriai ji gali pavesti vykdomuosius sprendimus. “; „2a. Agentūra gali bendradarbiauti bendrų interesų sri- tyse su šalių, kurios nėra Europos Bendrijų narės, institu- cijomis, galinčiomis teikti duomenis, informaciją, dalytis patirtimi ir duomenų rinkimo, analizavimo ir įvertinimo metodologija, kuri yra abipusio domėjimosi objektas ir yra būtina siekiant sėkmingai vykdyti Agentūros veiklą. “; b) straipsnio 3 dalis pakeičiama taip: „3. Bendradarbiaujant, kaip nurodyta straipsnio 1, 2 ir 2a dalyse, reikia ypač vengti bet kokio pastangų dubliavimo. “ c) straipsnio 3 ir 4 dalys pakeičiamos taip: 9. 20 straipsnis pakeičiamas taip: „3. Valdybos sprendimai priimami dviejų trečdalių valdy- bos narių balsų dauguma. 4. Pasitarusi su 10 straipsnyje nurodytu mokslo komitetu ir gavusi Komisijos nuomonę, valdyba, remdamasi 9 straipsnyje minimo vykdomojo direktoriaus pateiktu projektu, priima daugiametę darbo programą, kuri yra paremta 3 straipsnio 2 dalyje nurodytomis prioritetinėmis sritimis. Nepažeidžiant Bendrijos metinės biudžetinės „1. Agentūra atlieka savo veiklos ir veiksmingumo įverti- nimą iki 1999 m. rugsėjo 15 d. ir pateikia ataskaitą valdybai, Komisijai, Tarybai bei Europos Parlamentui. 2. Ne vėliau kaip iki 2003 m. gruodžio 31 d. , remdamasi Komisijos ataskaita, Taryba iš naujo svarsto Agentūros pažangą bei prisiimtas užduotis, lygindama su bendra Bend- rijos aplinkos politika;“. 146 LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys 15/4 t. 10. Priedo B dalies 1 punktas pakeičiamas taip: „1. Agentūra, kiek tai yra įmanoma, naudosis oficialių Bend- rijos statistikos tarnybų surinkta informacija. Tai Eurostat ir nacionalinių statistikos tarnybų veiklos renkant, patvirtinant ir platinant socialinius ir ekonominius statistinius duomenis, įskaitant nacionalines ataskaitas ir susijusią informaciją, Sprendimu rezultatas. 94/808/EEB (1), taikomu: a) žmogaus veiklos, kuri kelia grėsmę aplinkai, ir b) socialinio bei ekonominio atsako į šią remdamasi pirma, Visų grėsmę, statistiniams duomenims, Agentūra pasinaudos Eurostat ir nacionalinių statistikos tarnybų veiklos rezultatais. (1) 1994 m. sprendimas gruodžio 15 d. Tarybos 94/808/EEB, kuriuo buvo priimta ketverių metų plėtros programa (nuo 1994 m. iki 1997 m. ), susijusi su Bendri- jos statistinių duomenų aplinkos sudedamąja dalimi (OL L 328, 1994 12 20, p. 58). “ 2 straipsnis reglamentas Šis oficialiajame leidinyje dieną. įsigalioja jo paskelbimo Europos Bendrijų Šis reglamentas yra privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse. Priimta Liuksemburge, 1999 m. balandžio 29 d. Tarybos vardu Pirmininkas W. MÜLLER


title: Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om vissa rättsliga aspekter på den elektroniska handeln på den inre marknaden"

eurovoc_concepts:
EC Directive
commercial law
distance selling
electronic equipment
proposal (EU)
trade regulations

formats: html pdf print

text: C 169/36 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 16. 6. 1999 3. 7. ESK anser att möjligheterna till internationellt samarbe- te enligt artikel 7. 2 i kommissionens förslag är alltför begränsa- de vad gäller vilka länder som kan komma i fråga. 4. Sammanfattning Sammanfattningsvis vill ESK understryka sin uppskatt- 4. 1. ning, med de reservationer som framförts ovan, över program- met som helhet. Men ESK vill också peka på risken att programmet i sin nuvarande form får ett snävare tillämpnings- område. Det är självklart angeläget och nödvändigt att åtgärda alla skador som våld, misshandel och sexuellt utnyttjande åstadkommer, men man får inte bortse från det angelägna i att arbeta även med att komma till rätta med orsakerna till våldet. Det är också en brist i programmet att inte uppmärksamma att våld, misshandel och sexuellt utnyttjande är ett brott mot mänskliga rättigheter. Bryssel den 28 april 1999. Ekonomiska och sociala kommiténs ordförande Beatrice RANGONI MACHIAVELLI Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om ”Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om vissa rättsliga aspekter på den elektroniska handeln på den inre marknaden” (1) (1999/C 169/14) Den 23 april 1999 beslutade rådet att i enlighet med artikel 100a i EG-fördraget rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda förslag. Sektionen för inre marknaden, produktion och konsumtion, som ansvarat för det förberedande arbetet, antog sitt yttrande den 15 april 1999. Föredragande var Harald Glatz. Vid sin 363:e plenarsession (sammanträdet den 29 april 1999) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 115 röster för, 2 emot och 6 nedlagda röster. 1. Inledning 1. 1. Den elektroniska handeln kan skapa nya möjligheter för Europas medborgare och näringsliv: större ekonomisk tillväxt, nya arbetstillfällen, utvecklingsmöjligheter för nya produkter och marknader, förbättrad konkurrenskraft för de europeiska företagen och ett stort utbud av varor och tjänster för de europeiska konsumenterna. 1. 1. 1. Om ovanstående effekter skall komma att förverkli- gas i praktiken, exempelvis när det gäller sysselsättningen, beror emellertid på olika ramvillkor. Kommittén vill därför uppmana kommissionen att genomföra intensivare studier av dessa frågor — i synnerhet de som hänger samman med sysselsättningen. 1. 1. 2. De positiva effekterna kommer framför allt att märk- as om Europa lyckas inta en global position på detta område (1) EGT C 30, 5. 2. 1999, s. 4. — i synnerhet i förhållande till USA. Enligt OECD förhåller det sig emellertid för närvarande så att USA svarar för ca 80 % av den elektroniska handeln. Det är därför viktigt att Europa vidtar åtgärder som gör att man i framtiden kan utnyttja de möjligheter som den elektroniska handeln erbjuder, och se till att inte hamna på efterkälken i förhållande till det dynamiska USA. 1. 2. För att tillvarata de positiva effekter som kan uppkom- ma är det nödvändigt att inte bara undanröja juridiska hinder för elektronisk handel, utan även att skapa förutsättningar för förtroende för den elektroniska handeln bland potentiella användare av de tjänster som elektronisk handel erbjuder (konsumenter, men även företag). Det gäller att finna den bästa balansen mellan dessa båda krav. Med tanke på direktivets stora räckvidd och dess komplexa anknytning till andra regleringsområden kommer det att krävas ett mycket noggrant och ansvarsfullt tillvägagångssätt. 16. 6. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 169/37 1. 3. Syftet med direktivet är att främja den elektroniska handeln genom att avskaffa juridiska handelshinder. Om nya metoder för distansförsäljning allmänt skall accepteras av kunderna (konsumenter, men även företag) måste emellertid diskussionen tydligt inriktas på möjligheterna att även mot bakgrund av den elektroniska handelns tekniska förutsättning- ar upprätthålla de konsument- och dataskyddsstandarder som redan finns inom traditionell handel, samt på möjligheterna att genomföra dem i praktiken. 1. 4. Den helt övervägande delen av samhället har för närvarande inte fullständig tillgång till informationstjänster. Vissa befolkningsgrupper, framför allt äldre personer, kan inte nås på elektronisk väg, eller önskar uteslutande ha personlig kontakt med sina avtalsparter. Kommittén anser att viktiga tjänster som gäller vardagssituationer (exempelvis bankkontot- ransaktioner) måste vara tillgängliga på icke-elektronisk väg så att vissa samhällsgrupper inte utestängs från dem. Det får inte heller vara så att utnyttjande av den nya tekniken skapar hinder för vissa befolkningsgrupper så att deras deltagande i den elektroniska handeln försvåras eller omöjliggörs. Den europeiska politiken måste därför ha som målsättning att förhindra att befolkningsgrupper på grund av bristande tekni- ska möjligheter, bristande kunskaper eller ekonomiska resurser inte får tillgång till informationssamhällets tjänster. 1. 6. 1. Dessa initiativ gäller till exempel följande: • Meddelandet ”Ett europeiskt initiativ inom elektronisk handel” (1). • Meddelande från kommissionen till rådet, Europaparla- mentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Region- kommittén om säkerhet och pålitlighet vid elektronisk kommunikation — Mot en europeisk ram för digitala signaturer och kryptering (2). • Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om en gemensam ram för elektroniska signaturer (3). • Meddelandet ”Globaliseringen och informationssamhället — Behovet av stärkt internationell samordning” (4). • Den föreslagna handlingsplanen för en säkrare användning av Internet (5), som syftar till att förbättra förtroendet för näten genom ett antal åtgärder, och som därför ingår bland åtgärderna för att främja den elektroniska handeln. • A¨ ven Europaparlamentet har i en resolution, antagen den 14 maj 1998, uppmanat kommissionen att så snart som möjligt lägga fram ett direktivförslag som innebär en sammanhängande lösning på dessa problem. 1. 4. 1. Utbildning, fortbildning och fostran av konsumenter- na är också en nödvändig förutsättning för att det stora flertalet konsumenter utan risk skall kunna få tillgång till informationssamhällets tjänster. 2. Kommissionens förslag Vid försäljningsformer där det tekniskt sett är så lätt 1. 5. att överskrida nationella gränser krävs det med nödvändighet globala lösningar. Av det skälet har det på senare tid förts intensiva diskussioner i olika internationella sammanhang. Frågan har behandlats av regeringar och berörda parter vid en rad internationella konferenser och forum. Här kan särskilt nämnas OECD-konferenserna i Åbo (november 1997) och Ottawa (oktober 1998), G7:s ministerkonferens i Bryssel (februari 1995) och ministerkonferensen i Bonn (juli 1997). Mycket arbete har även initierats inom ramen för WTO. I dessa sammanhang har man säkerligen gjort framsteg, även om resultaten av dessa diskussioner och förhandlingar ännu bara är allmänna principer. 2. 1. Det föreliggande direktivförslaget syftar till att avskaffa den osäkerhet och de hinder som föreligger på grund av nationella juridiska skillnader genom att finna lösningar på fem centrala områden. Dessa lösningar skulle kunna bilda en sammanhängande ram för den elektroniska handeln. 2. 2. I direktivförslaget behandlas följande fem områden: 2. 2. 1. Etableringsort för dem som tillhandahåller informa- tionssamhällets tjänster: Etableringsorten definieras. Regler om särskilt tillstånd för att få tillhandahålla informationssamhällets tjänster skall förbjudas. Tjänsteleverantören åläggs att tillhan- dahålla vissa uppgifter för att säkerställa att hans verksamhet är öppen. 1. 6. Av den anledningen måste man även ta initiativ på gemenskapsnivå för att tillvarata de ekonomiska och sociala möjligheterna för Europa. Det faktum att elektronisk handel leder till djupgående förändringar av handeln och av männis- kors samverkan har medfört att Europa har tagit en mängd initiativ som framför allt syftar till att skapa en tydlig ram för den elektroniska handelns fortsatta utveckling för att främja investeringar i tjänster för elektronisk handel, vilket får en positiv inverkan på tillväxten, konkurrenskraften och syssel- sättningen inom unionen. (1) KOM(97) 157 slutlig, 16. 4. 1997 — ESK:s yttrande: EGT C 19, 21. 1. 98, s. 72. (2) KOM(97) 503 slutlig, 8. 10. 1997 — ESK:s yttrande: EGT C 157, 25. 5. 98, s. 1. (3) KOM(1998) 297 slutlig, 13. 5. 1998; EGT C 325, 23. 10. 98, s. 5 — ESK:s yttrande: EGT C 40, 15. 2. 1999. (4) KOM(1998) 50 slutlig, 4. 2. 1998 — ESK:s yttrande: EGT C 284, 14. 9. 98, s. 6. (5) KOM(97) 582 slutlig, EGT C 48, 13. 2. 1998 — ESK:s yttrande: EGT C 214, 10. 7. 98, s. 29. C 169/38 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 16. 6. 1999 2. 2. 2. Marknadskommunikation (reklam, direkt marknads- föring, etc. ): I förslaget definieras begreppet marknadskommu- nikation, och vissa informationskrav fastställs. Marknadskom- munikation måste exempelvis vara tydligt identifierbar och de personer på vars uppdrag marknadskommunikationen sker måste också vara tydligt identifierbara. Oönskad marknads- kommunikation måste vara lätt igenkännbar såsom sådan för konsumenten. 2. 2. 3. Avtal: Medlemsstaternas föreskrifter skall anpassas så att vissa formkrav inte hindrar att man ingår avtal på elektronisk väg. Rättsosäkerhet skall förhindras genom att man i vissa fall fastställer vid vilken tidpunkt avtalet skall anses ha ingåtts. 2. 2. 4. Mellanhänders ansvar: Det måste klarläggas i vilken omfattning de som tillhandahåller tjänster på Internet är ansvariga för vidarebefordran och lagring av information från tredje man. I direktivförslaget föreslås att det inte skall föreligga något ansvar för tjänsteleverantörerna då de ägnar sig åt ”enbart vidarebefordran” och att ansvaret begränsas för andra verksamheter som mellanhand. avgörande betydelse att stödet till den elektroniska handeln inte ges på bekostnad av ett försämrat konsumentskydd. 3. 4. Om det inte är sakligt motiverat skall det i princip inte förekomma några skillnader i rättsliga ramvillkor för den elektroniska handeln och den etablerade handeln. Ramvillko- ren skall vara neutrala i tekniskt hänseende. Det faktum att det av naturliga skäl kan förekomma särskilda bestämmelser för den etablerade handeln (exempelvis standardrelaterade bestämmelser såsom byggnadsstandarder) kan leda till diskri- minering och snedvriden konkurrens. Enligt kommitténs upp- fattning måste denna aspekt beaktas vid diskussionerna om upprättande av bättre ramvillkor för den elektroniska handeln. 3. 5. Det speciella med direktivet är att stora områden faller inom direktivets tillämpningsområde (exempelvis marknads- kommunikation och elektroniska avtal), medan endast en ofullständig harmonisering planeras inom de enskilda område- na. För mer omfattande bestämmelser gäller att sådana endast kan införas på det nationella planet efter det att de genomgått ett kommittéförfarande (artikel 22). 2. 2. 5. Genomförande av lagstiftningen: Etiska regler skall utarbetas på gemenskapsnivå, och det administrativa samarbe- tet skall underlättas. Införandet av alternativa system för att lösa gränsöverskridande tvister skall på ett effektivt sätt underlättas. Det skall bli möjligt att lösa tvister utanför domstol. 3. 6. På de områden som inte harmoniseras genom direkti- vet men som faller inom dess tillämpningsområde gäller principen om ursprungsland. Det innebär att rättsordningen i det land där tjänsteleverantören är etablerad skall tillämpas. Till grund för diskussionen ligger bedömningen att det är svårt för leverantörerna att rätta sig efter de juridiska förutsättningar- na i mottagarländerna. 3. Allmänna kommentarer till direktivförslaget 3. 1. Det går inte att förneka att varierande och oklara juridiska ramvillkor försvårar den elektroniska handeln och att de positiva effekterna därigenom inte får genomslag. Därför bör initiativ som innebär större rättssäkerhet för tillhandahål- larna och konsumenterna välkomnas. 3. 1. 1. Kommissionens direktivförslag läggs fram vid en väl vald tidpunkt, eftersom elektroniska rätts- och handelsfrågor utgör ett aktuellt tema som befinner sig i ett dynamiskt skede i de flesta medlemsstaterna. Det är helt uppenbart att det föreligger ett nära samband med framför allt direktivet om elektroniska signaturer (1). 3. 2. Det förslag till direktiv som kommissionen har lagt fram beträffande vissa juridiska aspekter av elektronisk handel på inre marknaden syftar huvudsakligen till att undanröja sådana juridiska hinder som skulle kunna inverka negativt på utbredningen av elektronisk handel i Europa. De kompletterande konsumentskyddsåtgärder som fö- 3. 3. informationsplikt för reslås i direktivförslaget (till exempel leverantörer, upprättande av ett system för tvistlösning utanför domstol) välkomnas uttryckligen. För kommittén är det av 3. 6. 1. Direktivet låter visserligen den nuvarande gemen- skapsrätten förbli oförändrad. Detta utesluter emellertid inte på något sätt konflikter med den i medlemsstaterna genomförda gemenskapsrätten. Vissa direktiv som berör konsumentskyddet har ju antagits som minimidirektiv. Exempelvis gör direktivets artikel 14 om konsumentskydd (2) vid distansförsäljning det möjligt för medlemsstaterna att införa eller behålla en högre skyddsnivå, samt, när det ligger i det allmännas intresse, att förbjuda distansförsäljning av vissa produkter eller tjänster (exempelvis läkemedel). 3. 6. 2. Kommittén accepterar principen om ursprungsland. Därigenom minskar de rättsliga kostnaderna för tillhandahålla- re av informationssamhällets tjänster, och detta leder till att leverantörerna ges en önskvärd privilegierad ställning. Principen om ursprungsland skapar också möjligheter att få myndigheterna i ursprungslandet att ta ansvar för att på ett bättre sätt genomföra skyddsbestämmelser. 3. 6. 3. För dem som efterfrågar tjänsterna — framför allt för konsumenterna — innebär tillämpningen av principen emellertid att de konfronteras med olika rättssystem som är avgörande för innehåll, kvalitet och rättssäkerhet i informa- tionssamhällets tjänster. Mot bakgrund av variationerna i de nationella systemen avviker de gällande ramvillkoren ofta avsevärt från varandra. Tillämpningen av ursprungslandsprin- cipen kan därför innebära risker för användarna i situationer där skyddsbestämmelserna i det land där produkten används förlorar sin verkan. (1) KOM(97) 503 slutlig, 8. 10. 1997 — ESK:s yttrande: EGT C 157, 25. 5. 98, s. 1. KOM(1998) 297 slutlig, EGT C 325, 23. 10. 1998, s. 5 — ESK:s yttrande 1444/98: EGT C 40, 15. 2. 1999, s. 5. (2) Direktiv 97/7/EG, 20. 5. 1997; EGT L 144, 4. 6. 1997, s. 19 — ESK:s yttrande: EGT C 19, 25. 1. 1993, s. 11. 16. 6. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 169/39 3. 6. 4. Med tanke på att konsumenterna i en medlemsstat kanske inte är införstådda med sina lagliga rättigheter i en annan stat där leverantören är baserad vill vi uppmana medlemsstaterna och kommissionen att se till att man snarast inrättar ett gränsöverskridande nätverk av konsumentskydd- sorgan eller ombudsmän som kan fungera som språkrör och eventuellt medlare vid tvister mellan konsumenter i ett land och tjänsteleverantörer med säte i ett annat. Ett sådant nätverk skulle bevara principen om en enda inre marknad samtidigt som det erbjuder enklare, billigare och effektivare sätt för konsumenterna att få gottgörelse än genom domstolsförfar- ande; rätten att gå till domstol skulle emellertid kvarstå om de ändå inte är nöjda. 3. 6. 5. Kommittén har full förståelse för behovet av förenk- lingar för leverantörerna men anser att man måste gå försiktigt till väga och hålla ytterligare diskussioner så länge som någon harmonisering på hög nivå inte har genomförts. I direktivförslaget framförs samma uppfattning och det anges områden där den allmänna principen inte gäller. 3. 6. 6. Kommittén vill påpeka att det kan vara befogat med fler undantag på områden där medlemsstaternas rättsordningar är mycket olika, eller på områden där allmänheten i medlems- staterna är mycket sårbar (exempelvis när det gäller reklam riktad till barn, säljfrämjande tävlingar och spel, läkemedelsför- säljning eller lagreglerade tjänster). En generell tillämpning av ursprungslandsprincipen skulle till exempel när det gäller reklam kunna utsätta konsumenterna för reklamformer som de tidigare inte har stött på. Just när det gäller känsliga områden skulle ”Forum shopping”, dvs. etablering av verksamheten i de medlemsstater där reglerna är gynnsamma för leverantörer- na, kunna vara problematisk, i synnerhet om man betänker att detta endast är möjligt i begränsad utsträckning för små och medelstora företag. Man måste därför utarbeta principer som kan tjäna som rättesnöre vid fastställandet av de områden där ursprungslandsprincipen gäller och där den tills vidare inte kan gälla. Det är helt klart att man i samband med detta inte får bygga upp hinder för inre marknaden. Vidare måste man eftersträva en hög grad av harmonisering av standarder. 3. 7. Kommittén anser att många bestämmelser i direktiv- förslaget är otydligt utformade och att det krävs mer exakta formuleringar. 4. Särskilda kommentarer 4. 1. Artikel 2: Definitioner mer konvergerande marknader att leda till hybridtjänster som förenar kännetecknen för olika klassiska tjänstekategorier. Vid olika typer av multimediala hjälpmedel, till exempel TV-apparater med Internet-läsare, datorer med TV- respektive radiomottagning, radiotelefoni eller rösttelefoni via Internet, kommer det med tiden inte längre att vara möjligt att dra entydiga gränser mellan individuell kommunikation och masskommunikation. Kommittén anser därför att denna problematik bör uppmärk- sammas vid den fortsatta behandlingen av direktivförslaget, och att man skall ta hänsyn till den senaste utvecklingen när de slutgiltiga definitionerna fastställs. Därigenom kan man se till att definitionerna inte blir föråldrade inom en snar framtid. Vidare leder framför allt definitionen av ”Informa- 4. 1. 2. tionssamhällets tjänster” till en rad avgränsningsfrågor, vilka inte heller blir helt klarlagda om man beaktar direktiv 98/48 (2) och dess bilaga V. För att förbättra begripligheten och undvika oklarheter bör kommissionen (liksom i bilaga V i det nämnda direktivet) presentera negativa respektive positiva listor över de tjänster som finns för närvarande. 4. 1. 3. Liknande oklarheter gäller för definitionen av ”det samordnade området”, för begreppet ”marknadskommunika- tion” och för begreppet ”etablerade tjänsteleverantörer”. 4. 1. 4. ”Konsument” bör definieras som varje fysisk person med hemvist inom gemenskapen som i samband med avtal i detta direktivs mening agerar i syften som inte kan anses ingå i förvärvs- eller yrkesverksamhet. Eftersom detta direktivs tillämpningsområde kom- 4. 1. 5. mer att ge upphov till många frågor och är av särskilt stor betydelse, är det speciellt viktigt med en precisering av tillämpningsområdet. 4. 2. Artikel 3: Den inre marknaden 4. 2. 1. I artikel 3 anges att den medlemsstat där leverantören är etablerad åläggs att se till att tjänsteleverantörens verksamhet överensstämmer med den nationella lagstiftningen (”principen om ursprungsland”). Ursprungslandsprincipen har redan be- handlats i punkt 3. 6. 4. 3. Artikel 4: Avsaknad av förhandstillstånd Kommittén vill påpeka att definitioner i vissa fall 4. 1. 1. snabbt kan bli föråldrade genom den pågående tekniska konvergensen. Som framgår av grönboken om konvergens av telekommunikation, media och informationsteknik (1) kom- 4. 3. 1. I denna artikel anges att tillgången till informations- samhällets tjänster inte är beroende av speciella krav. Andra typer av allmänna förhandstillstånd påverkas emellertid inte, vilket även framgår av direktivförslaget. (1) KOM(97) 623 slutlig — ESK:s yttrande: EGT C 214, 10. 7. 1998, s. 79. (2) Europaparlamentets och rådets direktiv 98/48/EG, 20. 7. 1998 om ändring av direktiv 98/34/EG om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter, EGT L 217, 5. 8. 98, s. 18. C 169/40 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 16. 6. 1999 4. 4. Artikel 5: Allmänna uppgifter som skall tillhandahållas Kommittén välkomnar att distansförsäljningsdirekti- 4. 4. 1. vets förteckning över vilka uppgifter som skall tillhandahållas kommer att kompletteras med flera väsentliga uppgifter. Kommittén anser att man bör göra en uttrycklig hänvisning till den minimi-informationsplikt som föreskrivs i distansför- säljningsdirektivet (direktiv 97/7/EG (1), artikel 4) där man räknar upp samtliga uppgifter som måste meddelas konsumen- terna innan ett avtal sluts. Till dessa hör framför allt kravet på att konsumenten, innan ett avtal sluts, på ett klart, begripligt och omfattande sätt måste informeras om vilken lagstiftning som gäller för avtalet, och om artikel 6, som föreskriver att kunden har ångerrätt. 4. 4. 2. Kommittén anser emellertid att ytterligare informa- tion skulle vara meningsfull (t. ex. i vilka områden de olika erbjudandena gäller, hur länge erbjudandet gäller, preliminär leveranstid, försäkringar, allmänna affärsvillkor), dock utan att överlasta konsumenterna och leverantörerna med överflödig information. 4. 4. 3. Dessutom bör det utfärdas särskilda varningar be- träffande produktens säkerhet. Upplysningar till konsumenter- na om eventuella risker (till exempel i form av särskilda produkthänvisningar eller bruksanvisningar) är ett viktigt kriterium vid handel. 4. 4. 4. Kunderna skall även upplysas om försäljningsbeg- ränsningar, nedladdningstider (om möjligt) och om licensför- hållanden för mjukvaruprodukter. 4. 5. Artikel 6: Marknadskommunikation 4. 5. 1. I traditionella medier förekommer det en mer eller mindre klar åtskillnad mellan reklambudskap och redaktionella utsagor. Denna avgränsning löper emellertid risk att urholkas. Det är därför mycket viktigt att motverka detta inom den elektroniska handeln. Kunderna (oavsett om det gäller företag eller slutkon- 4. 5. 2. sumenter) kan endast göra en riktig bedömning av reklam och marknadsföring om det klart framgår för mottagaren av budskapet att det handlar om reklam och marknadsföring. ESK välkomnar därför uttryckligen den informationsplikt som föreskrivs i artikel 6. 4. 6. Artikel 7: Icke önskad marknadskommunikation 4. 6. 1. För mottagarna av marknadskommunikation är det centrala ofta inte bara att den elektroniska reklamen är oönskad: det handlar också om blotta kvantiteten — som är tekniskt betingad — av oönskad reklam som mottagaren konfronteras med, med påföljande kostnader för telefon och datakapacitet. A¨ ven för Internetleverantören är kvantiteten ett problem. Förslaget 4. 6. 2. till direktiv föreskriver att icke önskad marknadskommunikation per e-post skall vara markerad som sådan. På så sätt bör adressaten, men också nätleverantören, kunna använda programvara för att filtrera bort (”opt-out”) oönskad reklam i form av e-post. Mottagaren måste fortfarande vara aktiv. Dessa lösningar är emellertid inte fullkomliga. Nätle- 4. 6. 3. verantörerna kommer inte att kunna filtrera meddelanden utan att abonnenten önskar det — utom när det är uppenbart att ”spamning” (medvetet bombardemang med stora datamäng- der) förekommer — för i så fall kan den abonnent som önskar denna information inte få den. För det andra kan användaren inte komma åt önskad (t. ex. privat) post om ”brevlåde”- kapaciteten tagit slut vid längre frånvaro. 4. 6. 4. Därför föreslår kommittén att man skall studera ett annat alternativ: abonnentens ”opt-in”, som innebär att den som är intresserad av viss information frivilligt och uttryckligen anmäler sitt intresse. Detta alternativ föreskrivs för medlems- staterna (se bilaga II) men bör gälla generellt. 4. 7. Artikel 8: Lagreglerade yrken 4. 7. 1. Direktivets föreskrifter avser en utveckling som går att iaktta generellt på de reglerade områdena, nämligen den positiva öppningen mot informationssamhällets tjänster. Man noterar att det finns behov av fler regler i detta sammanhang med inriktning på ett tillräckligt skydd för överordnade intressen (för konsumenter och direkt berörda intressen, tillförlitlig tjänsteproduktion, förebyggande av missbruk osv. ). Principiellt välkomnar vi dessa regler. På detaljplanet gäller det emellertid att vara uppmärksam på om uttryckliga reglerings- befogenheter på medlemsstatsnivå och subsidiaritetsprincipen gör det möjligt att agera på EU-nivån. ESK konstaterar att det är en brist att man utfärdar regler via en uppförandekodex för branschorganisationer och andra organisationer utan att redovisa kriterierna för denna kodex. 4. 8. Artikel 9: Behandling av avtal på elektronisk väg 4. 8. 1. Det är inte bara nationella bestämmelser som anger formella krav för vissa avtalsformer. Det gäller också EU- rättsakter som konsumentkreditdirektivet (2). Man erkänner därmed att det i vissa fall måste krävas skriftliga handlingar för att underlätta bevisföring eller uppmärksamma avtalsparterna på den särskilda betydelsen av att sluta avtal. I artikel 9 ges medlemsstaterna uppdraget att undanröja rättsregler som ”hindrar en effektiv användning av avtal på elektronisk väg” eller gör att ”sådana avtal förlorar verkan och rättslig giltighet”. Det råder ingen tvekan om att även avtal på elektro- 4. 8. 2. nisk väg i princip skall gälla. På känsliga områden måste det emellertid finnas möjlighet att knyta vissa villkor till den (1) Direktiv 97/7/EG, 20. 5. 1997, EGT L 144, 4. 6. 1997, s. 19. ESK:s yttrande: EGT C 30, 30. 1. 1997, s. 94. (2) Direktiv 98/7/EG, 16. 2. 1998, EGT L 101, 1. 4. 1998, s. 17 — 16. 6. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 169/41 rättsliga giltigheten. Inom elektronisk handel är ju avtalsparter- nas skyddsbehov inte mindre än i traditionella avtalssituatio- ner. Kommittén understryker därför vikten av att man skapar formella föreskrifter för känsliga avtal eller förklaringar på elektronisk väg som är likvärdiga med hittillsvarande formkrav. förslaget Det är följdriktigt att till direktiv om 4. 8. 3. elektroniska signaturer (1) inte alls berör avtalens rättsliga giltighet. Det står alltså medlemsstaterna fritt att utfärda bestämmelser om generellt undantag för vissa avtalstyper från tillämpningsområdet för direktivet om elektroniska signaturer, eller att besluta om vissa andra föreskrifter för att avtal som sluts på elektronisk väg skall bli giltiga, t. ex. elektronisk signatur med speciella säkerhetskrav. Elektroniska underskrif- ter är en central förutsättning för att den elektroniska handeln skall utvecklas, vid sidan av detta direktivs rambestämmelser. mångskiftande tjänster på olika sätt beroende på närheten till den förmedlade informationen och kontrollmöjligheterna. Kommittén ställer sig positiv till att man försöker formulera klara ansvarsregler för dem som förmedlar tjänster eller informationssamhället. Vi delar också uppfattningen att det primärt är informations-”producenten” som skall vara ansvarig för innehållet. 4. 11. 2. Artiklarna 12–15 lägger delvis ansvaret ”för den vidarebefordrade informationen” på mellanhänderna. För klar- hetens skull bör det uttryckligen sägas att nätleverantören visserligen inte kan ställas till svars för bristande kontroll av innehållet, men att ansvaret kvarstår oförändrat med avseende på insatser för dataskydd i enlighet med gällande dataskydds- och telekommunikationslagstiftning. 4. 9. Artikel 10: Uppgifter som skall tillhandahållas 4. 12. Artikel 17: Extrajudiciell lösning av tvister 4. 9. 1. En klar presentation av hur tjänsterna används ökar överblick och insyn och förhindrar missförstånd med oönskade rättsföljder; vi ställer oss därför odelat positiva till en sådan. 4. 10. Artikel 11: Tidpunkt för ingående 4. 10. 1. Det skall vara en förutsättning för ett avtal med rättslig verkan att tjänsteleverantören bekräftar mottagandet och att användaren bekräftat mottagandet av denna bekräftelse. När det klart fastställs vid vilken tidpunkt avtalet har slutits och att en mekanism ställts till förfogande, kan användaren upptäcka och korrigera felaktiga uppgifter. Detta är mycket positivt. Kommittén noterar att begreppet ”erbjudande” måste definieras klart och tydligt så att möjligheterna att kringgå bestämmelsen elimineras. Till exempel kan ett ”erbjudande” på en webbsida i vissa medlemsstater uppfattas som en ”begäran om offert” av kunderna. Här krävs ett klargörande. 4. 10. 2. Det är oklart vem som skall bära ansvaret för att ett meddelande försvinner på grund av tekniskt fel. Dessutom kan det ifrågasättas om slutanvändarna redan är tillräckligt medvetna om att all elektronisk kommunikationsutrustning periodvis måste kontrolleras för att se om det finns juridiskt relevant information. 4. 12. 1. För att den elektroniska handeln skall möta positivt gensvar är det helt avgörande att det skall finnas möjlighet att gå till domstol i fall av tvist. Särskilt i fråga om rättssaker om mindre belopp kan alternativa metoder för lösande av tvister komplettera domstolarnas rättsskyddande funktion. Med av- seende på den extrajudiciella tvistlösningen går direktivförsla- get in på ett element som har ökande betydelse, eftersom alla domstolar är överbelastade. Om konflikter snabbare kan redas upp till måttliga kostnader innebär det ett betydelsefullt steg mot medborgarnas jämlika tillgång till rättsväsendet, men detta kan bara genomföras om en viss minimikvalitet garanteras och om alla till buds stående medel är uttömda. 4. 12. 2. ESK efterlyser också en roll i detta sammanhang för de konsumentinformationsorgan som EU redan förfogar över. 4. 13. Artikel 18: Rättsliga medel 4. 13. 1. Interimistiska förfaranden har i praktiken visat sig fungera väl. Det är positivt att de skall kunna användas även vid tvister om elektronisk distansförsäljning. A¨ ven breddningen av överklagandedirektivets (2) tillämpningsområde till brott mot föreskrifterna i detta direktiv verkar rimlig. 4. 11. Artiklarna 12-15: Mellanhänders ansvar 4. 14. Artikel 19: Samarbete mellan myndigheter 4. 11. 1. I och med införandet av ett graderat system för ansvarsfrihet respektive ansvarsbegränsning skapas en gemen- sam ansvarighetsram som bedömer Internetleverantörernas 4. 14. 1. Medlemsstaterna kan rimligtvis bara uppfylla för- pliktelsen att bistå myndigheter och lämna begärda uppgifter om det sker inom ramen för lagarna om sekretess eller dataskydd. (1) KOM(1998) 297 slutlig — ESK:s yttrande CES 1444/98, (2) Direktiv 98/27/EG, 19. 5. 1998, EGT L 166, 11. 6. 1998, s. 51 — 2. 12. 1998, EGT C 40, 15. 2. 1999. ESK:s yttrande: EGT C 30, 30. 1. 1997, s. 112. C 169/42 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 16. 6. 1999 4. 15. Artikel 22: Undantag 4. 16. Bilagor 4. 15. 1. Direktivförslaget tar upp olika former av undantags- bestämmelser. De enskilda staternas ”åtgärder” måste granskas enligt ett kommittéförfarande under kommissionens kontroll. Genom det föreskrivna kommittéförfarandet kan direktivets tillämpningsområde ändras i efterhand av kommissionen utan i EG- det medbestämmandeförfarande fördragets artikel 189b, med medlemsstaterna och Europapar- lamentet. De befogenheter som planeras för kommissionens del att fatta beslut om åtgärdernas överensstämmelse med gemenskapsrätten i enlighet med artikel 22. 3 d kan dessutom komma att beröra EG-domstolens ansvarsområde. som föreskrivs 4. 15. 2. Det enda undantaget från detta system är i övrigt avgöranden i domstol. Det bör klargöras om direktivförslagets begrepp ”åtgärder” i artikel 22. 3 avser förvaltningsåtgärder eller lagstiftningsåtgärder. I fråga om bilaga I bör det undersökas om hasard- 4. 16. 1. och pyramidspel är undantagna från direktivets tillämpnings- område, särskilt dess artikel 3. 4. 16. 2. De rättsliga områden som räknas upp i bilaga II är undantagna från ursprungslandsprincipen. Hit hör bl. a. ”avtalsmässiga förpliktelser avseende konsumentavtal”. Det bör fastställas att det inte bara är de avtalsmässiga utan självfallet också de lagstadgade förpliktelserna i fråga om konsumentavtal som är undantagna. De förpliktelser som kan komma i fråga avser exempelvis information och vederbörlig omsorg. Här blir det nödvändigt med en avgränsning till marknadskommu- nikation. Att ställa krav på denna berör inte förpliktelserna i inskränkt bemärkelse under skedet före ett avtal. Bryssel den 29 april 1999. Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Beatrice RANGONI MACHIAVELLI


title: Решение на Съвета от 29 април 1999 година относно подписването на Споразумение за изменение на Споразумението за научно-техническо сътрудничество между Европейската общност и Австралия

eurovoc_concepts:
Australia
cooperation agreement (EU)
scientific cooperation
technical cooperation

formats: html pdf print xhtml

text: 180 BG Официален вестник на Европейския съюз 11/т. 19 31999D0510 28. 7. 1999 ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ L 195/31 РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА от 29 април 1999 година относно подписването на Споразумение за изменение на Споразумението за научно-техническо сътрудничество между Европейската общност и Австралия СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ, РЕШИ: (1999/510/ЕО) като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 130м, във връзка с член 228, параграф 2, първо изречение и първа алинея на член 228, параграф 3 от него, като взе предвид предложението на Комисията, като взе предвид становището на Европейския парламент (1), (1) (2) (3) (4) като има предвид, че със своето решение от 27 юни 1994 г. (2) Съветът одобрява подписването на Споразуме- ние за научно-техническо сътрудничество между Европей- ската общност и Австралия; като има предвид, че със своето решение от 24 септември 1998 г. Съветът упълномощава Комисията да води прего- вори за изменения в горепосоченото споразумение, само доколкото се отнася до областите, упоменати в член 4 от споразумението, в съответствие с процедурата, определена в член 11, параграф 2 от това споразумение; като има предвид, че със своето решение от 29 март 1999 г. Съветът оторизира подписването на Споразумението за изменение; като има предвид, че Споразумението за изменение следва да бъде одобрено, Член 1 С настоящото се одобрява Споразумението за изменение на Споразумението за научно-техническо сътрудничество между Европейската общност и Австралия. Текстът на Споразумението за изменение настоящото решение. се прилага към Член 2 В съответствие с член 11 от Споразумението за научно-техническо сътрудничество между Европейската общност и Австралия, председателят на Съвета извършва нотификация, че от страна на Общността са изпълнени процедурите за влизане в сила на приложеното споразумение за изменение. Съставено в Люксембург на 29 април 1999 година. За Съвета Председател W. MÜLLER (1) Становище, изразено на 14 април 1999 г. (все още непубликувано в Официален вестник). (2) ОВ L 188, 22. 7. 1994 г. , стр. 17