eurovoc_concepts:
EAGGF
common agricultural policy
regional policy
rural development
rural region

text: 6. 4. 1999 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 93/9 Parere del Comitato delle regioni in merito alla «Proposta di regolamento (CE) del Consiglio sul sostegno allo sviluppo rurale da parte del Fondo europeo di orientamento e di garanzia (FEAOG)» (1999/C 93/02) IL COMITATO DELLE REGIONI, vista la Comunicazione della Commissione al Consiglio, al Parlamento europeo, al Comitato economico e sociale e al Comitato delle regioni dal titolo «Agenda 2000: le proposte legislative — Sintesi generale»; vista la «Proposta di regolamento (CE) del Consiglio sul sostegno allo sviluppo rurale da parte del Fondo europeo di orientamento e di garanzia (FEAOG)» [COM(98) 158 def. — 98/0102 (CNS)] (1); viste la decisione della Commissione europea del 18 marzo 1998 e la decisione del Consiglio del 4 giugno 1998 di consultare il Comitato conformemente al disposto dell’articolo 198 C, primo comma, del Trattato che istituisce la Comunità europea; vista la decisione del proprio Ufficio di presidenza del 13 maggio 1998 di incaricare la Commissione 2 «Agricoltura, sviluppo rurale e pesca» della preparazione del documento; visto il parere (CdR 389/96 fin) (2) sul tema della «Politica di sviluppo rurale»; visto il progetto di parere (CdR 308/98 riv. ) adottato dalla Commissione 2 il 10 dicembre 1998 (relatori: Savy e Hanniffy); considerato che l’articolo 2 del Trattato assegna alla Comunità europea «il compito di promuovere nell’insieme della Comunità (. ) uno sviluppo armonioso, equilibrato e sostenibile delle attività economiche, (. ) un elevato livello di occupazione e di protezione sociale, (. ) la coesione economica e sociale. », che a tali obiettivi l’articolo 7 D del Trattato di Amsterdam ha aggiunto la coesione territoriale, la quale riveste particolare importanza per il Comitato delle regioni; considerato che, nell’enunciato stesso del Trattato, il mercato unico, la moneta e le politiche comuni sono considerati dei semplici strumenti al servizio di tali obiettivi; considerato che, tra le finalità della politica agricola comune (PAC), l’articolo 33 del Trattato inserisce, accanto alla stabilità dei mercati, alla garanzia di sicurezza degli approvvigionamenti e di prezzi ragionevoli per i consumatori, la ricerca di «un impiego migliore dei fattori di produzione, in particolare della manodopera» e la necessità di «assicurare (. ) un tenore di vita equo alla popolazione agricola» e di tener conto del «carattere particolare dell’attività agricola che deriva dalla struttura sociale dell’agricoltura e dalle disparità strutturali e naturali tra le diverse regioni agricole»; considerato che, riprendendo quanto afferma il Parlamento europeo, «il principale obiettivo della riforma della PAC nel contesto dell’Agenda 2000 è di consolidare il modello europeo di agricoltura basato, da un lato, sulla compatibilità della dimensione economica dell’attività agricola con la sua vocazione ambientale, sociale, di assetto territoriale e, dall’altro, sulla salvaguardia delle produzioni regionali fondamentali e sulla realizzazione di produzioni che realizzino standard elevati di sicurezza alimentare»; che la nuova PAC «deve imperniare i suoi sforzi su una prestazione globale e uno sviluppo duraturo»; che, in tale contesto generale, «il concetto di competitività non deve risultare soltanto dalla riduzione dei prezzi delle materie prime, (. ) bensı` vieppiù dalla fornitura di beni e di servizi, in linea con le nuove esigenze della nostra società» (3); (1) GU C 170 del 4. 6. 1998, pag. 67. (2) GU C 116 del 14. 4. 1997, pag. 46. (3) Risoluzione del Parlamento europeo del 18 giugno 1998 sulla revisione della politica agricola comune (Agenda 2000 — Primo volume, Capitolo III) (COM(97) 2000 — C4-0522/97) — GU C 210 del 6. 7. 1998, pag. 180. C 93/10 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 6. 4. 1999 considerato che il Consiglio europeo di Lussemburgo del dicembre 1997 ha definito essenziale che l’agricoltura multifunzionale sia diffusa su tutto il territorio europeo, ivi comprese le regioni con problemi specifici; considerato che la proposta di regolamento sul sostegno allo sviluppo rurale da parte del FEAOG va vista in funzione delle preoccupazioni espresse non solo dal Trattato sull’Unione, ma anche dal Parlamento e dal Consiglio, ha adottato il 14 gennaio 1999, nel corso della 27a sessione plenaria, il seguente parere. 1. Osservazioni di carattere generale Il principio generale a cui si ispira la proposta di 1. 1. regolamento sullo sviluppo rurale e le preoccupazioni espresse nella relazione e nei considerando che ne introducono il dispositivo vanno tutti in un’unica direzione: migliore coesione economica, sociale e territo- riale nell’intera UE. Si tratta indubbiamente di un passo avanti verso una politica di sviluppo rurale più integrata che riceve il pieno appoggio del Comitato (cfr. pun- to 1. 2). Se si esaminano, invece, le disposizioni contenute nel regolamento sorge spontaneo chiedersi se esse siano in grado di rispondere agli obiettivi enunciati dallo stesso nel contesto della nuova politica agricola comune (PAC) (cfr. punto 1. 3) e appare auspicabile un allarga- mento della riflessione su come dovrebbe configurarsi una politica globale di sviluppo rurale adatta allo spazio europeo (cfr. punto 1. 4) 1. 2. L’avvio di una politica di sviluppo rurale integrata 1. 2. 1. Il Comitato accoglie con soddisfazione gli obiettivi e i principi contenuti nella relazione e nei considerando che precedono la proposta di regolamento, più in particolare: — la scelta di adottare una politica globale e coerente di sviluppo rurale destinata a completare la gestione dei mercati e di destinare una percentuale delle spese agricole più elevata che in passato allo sviluppo e alla cura dello spazio naturale; — l’inserimento delle misure per lo sviluppo rurale nei programmi di sviluppo integrato per le regioni degli obiettivi 1 e 2 e il fatto che, nelle altre zone, tali misure completino le politiche di mercato; — il posto di rilievo dato alla sussidiarietà nell’attuazio- ne della politica di cui sopra; — l’importanza di rispondere a esigenze agroalimentari e la promozione di sistemi di produzione agricola che tutelino l’ambiente, le risorse naturali e il paesaggio; — l’accento sull’idea che lo sviluppo rurale debba in parte fondarsi su attività e servizi non agricoli allo scopo di contribuire ad invertire la tendenza verso lo spopolamento e il declino economico e sociale delle campagne. Il nesso stabilito dall’Agenda 2000 tra la riforma 1. 2. 2. della PAC e la riforma dei fondi strutturali riceve l’approvazione del Comitato. Il futuro del territorio e — per suo tramite — la coesione territoriale dell’UE dipendono dalle conseguenze della PAC e dalle misure adottate in applicazione della politica regionale comuni- taria. Occorre di conseguenza coordinare in modo appropriato le azioni di sviluppo rurale che rientrano nella PAC e nel FEAOG e quelle intraprese, invece, nel quadro del nuovo obiettivo 2 dei fondi strutturali. 1. 2. 3. La proposta di regolamento sullo sviluppo rurale illustra con una certa chiarezza il collegamento che deve esistere tra agricoltura e sviluppo rurale, di cui il Commissario Fischler aveva evidenziato l’importanza nel discorso tenuto in occasione del convegno di Cork (novembre 1996). In tale occasione aveva dichiarato che le azioni comunitarie devono andare ben oltre il settore delle attività connesse all’agricoltura e che la creazione di posti di lavoro non agricoli, il potenziamento delle infrastrutture e dei servizi, gli accresciuti sforzi di miglioramento dell’ambiente devono costituire tutti, logicamente, parte integrante di ogni politica di sviluppo rurale. Un territorio sano è il risultato di uno sviluppo integrato che combini assieme agricoltura, diversifica- zione economica, gestione delle risorse naturali, mante- nimento dei servizi d’interesse generale e promozione della cultura, del turismo e delle attività ricreative. È positivo che, in questo spirito, le misure di sviluppo rurale rientrino nei programmi di sviluppo integrato per le regioni degli obiettivi 1 e 2 della politica regionale (art. 38). Il Comitato esprime la propria approvazione 1. 2. 4. anche per la maniera in cui, già dall’articolo 1, paragrafo 1, la proposta di regolamento si propone di definire un quadro di sostegno comunitario «per uno sviluppo rurale sostenibile». Sono molte le disposizioni del regolamento che, a ragione, insistono sulla volontà di promuovere un’agricoltura sostenibile di elevato valore naturale e attenta alle esigenze ambientali. Il Comitato accoglie incondizionatamente gli 1. 2. 5. obiettivi enunciati. L’obiettivo è quello di favorire la creazione, su tutto il territorio dell’UE, di uno spazio rurale vitale, vale a dire uno spazio interamente occupato da attività agricole e forestali, una popolazione che resta in campagna per svolgervi attività agricole e non (industria, artigianato, turismo, servizi), sistemi di colti- 6. 4. 1999 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 93/11 vazione che rispettano l’ambiente, produzioni agricole di qualità che garantiscono un’alimentazione sicura ai consumatori e che generano un valore aggiunto sui mercati rispettivi. Tale è lo spirito della dichiarazione di Cork sullo sviluppo rurale. Resta da chiedersi se le misure effettivamente proposte siano all’altezza di tali obiettivi in quanto bisogna ammettere che su questo punto sorgono degli interrogativi, se non addirittura dei timori. obiettivo 2; ancora non si sa, pero` , quanta parte delle risorse andrà agli spazi rurali e quanta invece agli spazi urbani in crisi, alle zone interessate dalla riconversione industriale e alle attività di pesca. Quanto si sa oggi delle risorse che il FEAOG potrebbe destinare allo sviluppo rurale fa temere che tali risorse non siano all’altezza — e anche di molto — della posta in gioco. Alla luce di tale situazione, il Consiglio dei ministri deve predisporre i finanziamenti necessari per assicurare lo sviluppo della politica rurale. 1. 3. Strumenti insufficienti per raggiungere gli obiettivi auspicati 1. 3. 1. La proposta di regolamento va infatti vista nel contesto più generale dell’Agenda 2000 e della riforma della PAC. Il timore maggiore nasce dal fatto che la riforma della PAC proposta fornisce una risposta unica — riduzione dei prezzi — ai problemi che interessano settori, prodotti e zone tra loro molto diversi. Com’è ovvio, l’obiettivo della PAC è prima di tutto commerciale — è come se tutti i prodotti dell’UE potessero, mediante un calo dei prezzi, divenire competitivi su scala mondiale. In alcuni casi sarà anche possibile; in molti altri pero` (si pensi in particolare al settore del latte e delle carni bovine), lo scarto rispetto ai prezzi mondiali è troppo elevato perché le riduzioni previste rendano competitivi i prodotti comunitari. La continuità degli aiuti diretti volti a compensare il calo dei prezzi non è garantita. Il programma di sostegno allo sviluppo rurale nell’ambito del FEAOG resta assai modesto e non è in grado — allo stato attuale — di controbilanciare in maniera credibile l’orientamento liberistico della PAC. Un equilibrio tra l’apertura alla concorrenza mondiale e il mantenimento di un’agricoltura multifunzionale non è stato ancora raggiunto. Si ha come l’impressione che, per coloro che hanno partecipato alla formulazione della riforma, esistano soltanto due agricolture: una che si apre al commercio mondiale e l’altra, invece, che sopravvive perché sovvenzionata dallo Stato in cambio dei servizi che rende in termini di occupazione o di cura dello spazio naturale. Il modello agricolo europeo, tanto spesso evocato, prevede anche — o forse quasi esclusiva- mente — un’agricoltura «di qualità elevata» (agricoltura biologica, marchio di qualità, ecc. ), radicata in determi- nate zone, che — data la qualità della produzione — ha accesso a segmenti di mercato generatori di plusvalore. C’è da temere che la nuova PAC non lascerà spazio a questo tipo di agricoltura. In questo senso la proposta di regolamento sullo sviluppo rurale si rivela — sotto vari aspetti — carente. 1. 3. 2. Per compensare i rischi a cui la nuova PAC esporrà le zone già in posizione delicata, la politica di sviluppo delle zone rurali dovrà essere dotata di mezzi finanziari adeguati. Certo, alcune di queste zone un tempo ammissibili agli aiuti previsti dal precedente obiettivo 5b rientreranno in molti casi nel nuovo 1. 3. 3. Per di più, non è certo che le misure previste dalla proposta di regolamento abbiano come obiettivo principale il mantenimento di una vita rurale attiva in tutto il territorio comunitario. L’istanza di competitività è sempre presente nel concetto di «efficienza economica» delle aziende agricole a cui il regolamento fa costante- mente riferimento senza mai peraltro definirlo. Sono previsti aiuti ai giovani agricoltori (art. 8) che si insediano per la prima volta in un’azienda agricola che «dimostra efficienza economica». Vengono anche erogati aiuti al prepensionamento se contribuisce «a far subentrare (. ) agricoltori in grado di migliorare l’efficienza economica delle aziende rimaste in esercizio» (art. 10). Il sostegno agli investimenti è limitato alle aziende agricole «che dimostrino efficienza economica» (art. 5). Il sostegno alla trasformazione e alla commercializzazione dei prodotti agricoli è destinato alle «imprese che dimostrino efficienza economica» (art. 24). L’efficienza economica puo` essere intesa in vari modi. Se la si misura soltanto in base ai prezzi mondiali delle grandi produzioni, si svuota di contenuti la politica di sviluppo rurale e si rinuncia alla coesione territoriale dello spazio europeo. Se, al contrario, si tiene conto del contributo di un’azien- da o di un’impresa all’equilibrio sociale di una zona e della posizione che una determinata produzione puo` occupare in un segmento di mercato, il modello agricolo europeo ha ancora qualche possibilità di sopravvivere. Resta da scegliere tra questi due diversi modi di concepire l’efficienza, sapendo che il primo è la scelta più probabile e che il secondo è l’unico conforme agli obiettivi formulati. 1. 3. 4. Sembrerebbe, infine, che le diverse disposizioni contenute nella proposta di regolamento non esprimano a sufficienza la concezione integrata di sviluppo rurale che il Commissario Fischler ha sostenuto con convinzio- ne in occasione del convegno di Cork. Dopo aver affermato che la vita rurale non si limita alle attività agricole, egli ha raccomandato di promuovere al tempo stesso lo sviluppo dell’agricoltura, dell’artigianato, del commercio rurale, dei servizi pubblici, del turismo, ecc. In realtà il testo della proposta è essenzialmente incentrato su agricoltura e foreste. Dei nove capitoli compresi nel Titolo II («Misure di sviluppo rurale») otto sono dedicati alle attività agricole: investimenti nelle aziende agricole (Capitolo I), insediamento di giovani agricoltori (Capitolo II), formazione degli agricoltori imprenditori (Capitolo III), prepensionamento degli agricoli (Capitolo IV), aiuto alle zone svantaggiate C 93/12 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 6. 4. 1999 (Capitolo V), misure agroambientali (Capitolo VI), miglioramento delle condizioni di trasformazione e di commercializzazione dei prodotti agricoli (Capitolo VII) e silvicoltura (Capitolo VIII). È solo al Capitolo IX («Promozione dell’adeguamento e dello sviluppo delle zone rurali») (art. 31) che alcune delle dodici categorie di misure previste esulano dal quadro propriamente agricolo, e più precisamente: rinnovamento e migliora- mento dei villaggi, miglioramento delle infrastrutture rurali, incentivazione di attività turistiche e artigianali, ingegneria finanziaria. Se il posto riservato nella propos- ta di regolamento alla dimensione agricola dello sviluppo rurale rispecchia l’importanza che le si intende dare nelle politiche da attuare, allora vi sono gravi motivi di preoccupazione. 1. 3. 5. La proposta di regolamento si mantiene assai vaga riguardo alla natura del partenariato da realizzare con gli enti locali e regionali per mettere a punto e attuare i programmi di sviluppo. Nelle regioni degli obiettivi 1 e 2 si adotteranno probabilmente le disposizio- ni previste per i fondi strutturali. Per le altre regioni l’articolo 39 si limita a precisare che «i piani di sviluppo rurale sono redatti al livello geografico ritenuto più opportuno». Vi sarà modo, in futuro, di rimpiangere questa mancanza di precisione. Probabilmente, sarebbe opportuno specificare che è a livello regionale che occorre valutare l’effetto di una politica sulla coesione di una zona e che gli enti attivi a tale livello costituiscono i partner naturali dello Stato e della Commissione nella messa a punto e attuazione di una politica di riassetto territoriale, pero` in stretta concertazione con gli altri enti territoriali e con gli altri soggetti coinvolti nel partenariato regionale. 1. 3. 6. Nella sua forma attuale, la proposta di regola- mento non risponde agli interrogativi che suscita la riforma della PAC. Di fronte ad un calo progressivo dei prezzi di cui resta difficile valutare le conseguenze per ciascuna zona, le incertezze riguardo ai suoi veri obiettivi e agli strumenti giuridici e finanziari di cui sarà dotata non consentono alla politica di sviluppo rurale prevista di compensare a sufficienza i rischi derivanti dall’apertu- ra al commercio mondiale. esistenti. Difendere gli interessi di ciascuna regione non significa sostenere un interesse particolare contro quello generale dell’UE: si tratta di un’azione necessaria alla coesione territoriale dello spazio europeo che per questo merita di essere presa in considerazione. 1. 4. Per un approccio globale allo sviluppo rurale Uno dei principali problemi per il futuro della 1. 4. 1. politica di sviluppo rurale è legato al fatto di stabilire come renderla più integrata. Con la nuova PAC alcune zone rurali rischiano di divenire più vulnerabili che non dopo la riforma del 1992. Di fronte all’eventuale ridimensionamento delle possibilità produttive conven- zionali, sembra che una percentuale sempre maggiore di aiuti erogati agli imprenditori agricoli non sarà più legata al fattore della produzione, ma sarà orientata verso la valorizzazione multifunzionale delle zone rurali. Mentre cio` dovrebbe consentire di mantenere inalterati i redditi agricoli delle zone interessate, il ruolo dell’agri- coltura quale attività di sviluppo rischia di risentirne. L’equilibrio tra sostegno ai redditi e sviluppo — come modo di incrementare l’efficienza delle regioni rurali — costituisce una questione importante. Le eventuali misure volte a favorire un’espansione della produzione o a migliorare la produttività sarebbero viste come una forma di stimolo nei confronti dello sviluppo in quanto contribuirebbero ad un incremento autonomo del benes- sere economico. Le misure a carattere non agricolo contribuiscono a garantire il reddito d’un numero sempre crescente di agricoltori e, di conseguenza, a stabilizzare le aree rurali. Tuttavia, le misure di sostegno ai redditi, siano esse parzialmente o totalmente dissociate dal fattore produttivo, rischiano comunque di ostacolare l’evoluzio- ne strutturale e di entrare in conflitto con altre politiche destinate a favorire il miglioramento o la diversificazione dell’agricoltura. Se si vuole che l’agricoltura diventi autonoma, occorrerebbero forse aziende di grandi dimensioni e meno agricoltori. Se si vuole pero`, più in generale, che essa diventi maggiormente integrata nell’economia rurale, bisogna che gli agricoltori intra- prendano anche attività non agricole. Più l’agricoltura diventa multifunzionale e più sarà in grado di contribuire allo sviluppo locale in quanto attività creatrice di valore aggiunto e occupazione. Le conseguenze della nuova PAC saranno assai diverse a seconda del tipo di produzione e della zona interessata. Prima di adottare le nuove disposizioni, sarebbe impor- tante effettuare uno studio riguardo al loro possibile impatto su ciascuna regione in collaborazione con i poteri nazionali, regionali e locali. È infatti a livello di regione che si gioca la coesione territoriale dell’UE. Se si potesse prevedere con maggior esattezza l’impatto della nuova PAC sul territorio, sarebbe forse possibile limitarne gli inconvenienti e dotare la politica di sviluppo rurale di un contenuto più pertinente rispetto ai problemi Lo sviluppo delle zone rurali e la stabilizzazione demo- grafica richiedono di conseguenza politiche che esulino dall’aspetto puramente agricolo per privilegiare invece forme più diversificate di sviluppo rurale. Se è vero che occorre fare il possibile per diversificare le attività agricole, resta comunque il fatto che l’economia non agricola presenta maggiori potenzialità — rispetto a quella agricola — in termini di creazione di valore aggiunto e di occupazione. Il FESR e il FSE dovrebbero continuare a contribuire al finanziamento delle misure non agricole. 6. 4. 1999 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 93/13 1. 4. 2. Quanto alla questione più ampia della natura dello sviluppo rurale e del relativo sostegno allo sviluppo, è opportuno formulare alcune osservazioni. La tendenza a un decremento del numero di imprese e a un calo demografico in molte delle zone marginalizzate sembre- rebbe inarrestabile; tale tendenza dipende dal livello e dalla qualità delle risorse di cui dispongono tali zone ed è incentivata dall’evoluzione dei mercati, dalla globaliz- zazione e dai mutamenti in campo tecnologico e sociale. È anche probabile che tali processi persistano, forse non con la stessa intensità, per tutta la durata delle prossime prospettive finanziarie. È chiaro che la riforma dei fondi strutturali non è in grado di arrestare tale processo. Risulta pertanto assolutamente indispensabile sostenere l’agricoltura in questa difficile fase di transizione per rendere più morbido il mutamento strutturale sotto il profilo sociale in attesa che una politica integrata di sviluppo rurale venga ad attenuare le disparità territoriali. 1. 4. 3. È chiaro quindi che nel caso di numerose zone rurali, specie le più marginalizzate, il fatto di aiutare solo gli agricoltori in quanto agricoltori e/o imprenditori rurali non ne assicurerà l’efficienza. C’è allora da chiedersi in quale direzione orientare, nelle zone rurali, le nostre preoccupazioni e il nostro interesse. A tale proposito, il settore rurale comprende tutti coloro che risiedono in tali zone e, in caso affermativo, cosa sappiamo esattamente delle caratteristiche socioecono- miche e demografiche della popolazione non agricola? Sappiamo quali sono il grado di dipendenza e la portata delle interazioni esistenti tra la popolazione attiva nelle campagne e il settore agroalimentare e siamo a conoscenza delle componenti a monte e a valle di tale relazione? Quali fattori contribuiscono ai cambiamenti che interessano la popolazione rurale e la popolazione attiva nel loro insieme e quali ponderazioni vanno applicate a tali fattori? In termini generali, sappiamo che i comportamenti di adattamento attualmente rilevabili nelle zone rurali sono influenzati da numerosi fattori che si possono ripartire per comodità tra due categorie. La prima è connessa alla riorganizzazione del settore agricolo e dell’industria agroalimentare, mentre la secon- da raggruppa i fattori che determinano la ristrutturazio- ne dei settori non agricoli. In pratica, sono vari i processi fondamentali sottesi che rientrano in entrambe le catego- rie. Tuttavia, sappiamo ben poco dell’importanza relati- va di ciascuna di queste variabili rispetto ai mutamenti che interessano ora le campagne, ma gli effetti sono facilmente percepibili nella profonda riorganizzazione in atto delle economie rurali e regionali. Lo sviluppo rurale, che è divenuto nell’UE un problema politico data la necessità di far fronte agli adattamenti derivanti dalla riforma della PAC, va invece affrontato in una prospettiva allargata se si vuole raggiungere l’obiettivo della coesione. Anche il FESR e il FSE dovrebbero continuare a contribuire al sostegno comunitario delle misure non agricole. Serve, in questo caso, una serie di politiche 1. 4. 4. specifiche che completi infrastrutturali i programmi principali e di cui possa beneficiare la popolazione rurale tramite un sostegno alle imprese, ai servizi, ai supporti ambientali e alle attività creative esistenti nelle campa- gne. Il contributo dei fondi strutturali al perseguimento dell’obiettivo di coesione dipenderà anche dalla priorità che ciascuno Stato membro o ciascuna regione assegnerà all’agricoltura e allo sviluppo rurale al momento di elaborare i suoi QCS/DOCUP per il prossimo periodo di programmazione dei fondi strutturali. 1. 4. 5. Si potrebbe affermare in conclusione che le proposte dell’Agenda 2000 in materia di sviluppo rurale costituiscono in una certa misura un passo indietro rispetto alle idee che circolavano nel 1995 e nel 1996 e che, del resto, provenivano in gran parte da Bruxelles o da ambienti collegati. A grandi linee, tali idee prevedeva- no, in materia di sviluppo rurale, un programma globale multisettoriale e integrato che privilegiava le situazioni comuni a zone geografiche diverse. L’attuale proposta è evidentemente di portata più limitata, in quanto adotta il modello di sviluppo «agrorurale» più ristretto che trova fondamento nella PAC e corrisponde al mandato settoriale della DG VI della Commissione. Lo sviluppo rurale limitato a questo contesto produrrà una risposta parziale, ma non una risposta pienamente adeguata ai problemi di adattamento dell’agricoltura nel terzo millennio. Tale forma di sviluppo rurale non sarà in grado di far fronte all’insieme delle esigenze di sviluppo delle zone rurali e, in special modo, alla necessità di posti di lavoro non agricoli, dovendo questi dipendere anche dalle grandi politiche in materia economica e sociale, nonché infrastrutturale. 2. Proposte del Comitato delle regioni Oltre a formulare le osservazioni generali di cui sopra, il Comitato raccomanda che la proposta di regolamento sia modificata come segue. 2. 1. Occorre modificare gli articoli 1 e 2 del regola- mento per garantire l’applicazione di una politica il più ampia possibile in materia di sviluppo rurale. Più in particolare, le misure per lo sviluppo rurale devono essere inserite tra quelle di cui possono beneficiare le regioni degli obiettivi 1 e 2 e quelle montane e svantaggiate. C 93/14 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 6. 4. 1999 2. 2. Le misure per lo sviluppo rurale di cui all’artico- lo 2 devono porre maggiormente l’accento sulle attività non agricole. Il Comitato propone in particolare di inserire: 2. 7. Il capitolo VIII dedicato alla silvicoltura va rivisto alla luce della risoluzione del Parlamento europeo del 30. 1. 1997 sulla strategia dell’Unione europea (1). — la trasformazione e la commercializzazione di pro- dotti di qualità: il testo proposto, nella sua forma attuale, riguarda unicamente i prodotti agricoli; si tratta, in questo caso, di una proposta assai limitata visto che per «sviluppo rurale» si intende per lo più diversificazione a favore dell’artigianato, del turismo e del patrimonio culturale, per cui è necessario sostenere le attività di commercializzazione e trasfor- mazione; — un riferimento al fatto che si puo` fornire un sostegno ad attività di ricerca e sviluppo proprie delle zone rurali e incentrate sullo sviluppo rurale, da distingue- re dalla ricerca tecnica, come anche un sostegno allo sviluppo delle TI come premessa alla creazione di nuove possibilità di formazione e di occupazione; — un riferimento all’opportunità di promuovere la pluriattività da parte del titolare e dei coadiuvanti dell’azienda agricola. 2. 3. All’articolo 5 è opportuno fornire una definizione di efficienza economica precisando che questa non si valuta solo in funzione dell’allineamento ai prezzi praticati sul mercato mondiale, ma anche tramite altri elementi quali l’accesso a mercati specializzati o il contributo di un’azienda o un’impresa alla coesione territoriale e i vantaggi ambientali. Tale osservazione vale anche per gli articoli 8, 10, 11 e 24. 2. 4. Il Comitato accoglie con soddisfazione la disposi- zione che prevede il sostegno alla formazione professio- nale (art. 9), ma giudica necessario ampliarne il campo d’applicazione inserendovi il concetto di impresa rurale in modo da non limitare la formazione alle competenze necessarie per gestire un’azienda agricola dotata di efficienza economica. Al riguardo è pure necessario rafforzare lo sviluppo delle reti di cooperazione e dei partenariati fra le piccole e medie imprese nelle zone rurali. 2. 5. Dal momento che ora si propongono, da un lato, delle indennità compensative da accordare in funzione di una certa superficie agricola e non «pro capite» (art. 14) e, dall’altro, lo stralcio di questo regime di indennità dalle competenze della sezione «Orientamen- to», il Comitato si chiede quali saranno le conseguenze finanziarie di tali disposizioni e della perdita di reddito netto che ne risulterà per alcuni abitanti delle zone rurali. 2. 8. Si ravvisa l’opportunità di rivedere e rafforzare l’articolo 31 precisando che il sostegno previsto per le diverse misure deve tener conto delle esigenze dello sviluppo sostenibile, senza tuttavia imporre agli operato- ri economici obblighi amministrativi troppo gravosi. All’articolo 31 andrebbe aggiunto il settore delle 2. 9. materie prime rinnovabili. 2. 10. Le misure destinate a promuovere un sostegno di più ampia portata allo sviluppo rurale vanno rivedute e integrate nel modo seguente: — trasformazione e commercializzazione di prodotti di qualità, — miglioramento delle condizioni di lavoro, — gestione e attività relative alle risorse idriche, — promozione e conservazione dell’ambiente, nonché sostegno alla gestione dello sviluppo delle zone rurali, — promozione di materie prime rinnovabili da utilizza- re in quanto tali o a fini energetici, — ricostituzione della capacità di sviluppo rurale dan- neggiata da catastrofi naturali e creazione di strumen- ti di prevenzione adeguati, — programma di sviluppo locale basato sulle superfici e con un’impostazione dal basso verso l’alto («bottom-up»), — sostegno alla ricerca e allo sviluppo nelle zone rurali (cfr. sopra), — sostegno alla formazione e al perfezionamento pro- fessionale, — attuazione di misure volte a ridurre il rischio di desertificazione, — sostegno allo sviluppo dell’agricoltura di montagna, anche quale presidio ambientale. In particolare deve spettare esclusivamente agli enti locali e regionali scegliere, tra le possibilità di sostegno per l’adeguamento e lo sviluppo delle zone rurali, le priorità e le misure che tengano conto al meglio delle condizioni specifiche degli enti territoriali per lo sviluppo di tali zone. 2. 11. Al fine di semplificare gli strumenti di program- mazione previsti all’articolo 38, si auspica la previ- 2. 6. Nell’individuazione, di cui all’articolo 17, delle zone di montagna, oltre al criterio della pendenza, va aggiunto quello del dissesto ecologico. (1) GU C 55 del 24. 2. 1997, pag. 22. 6. 4. 1999 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 93/15 sione di un unico strumento regionale di programmazio- ne che consenta di armonizzare le varie iniziative FEAOG all’interno di ogni regione. 2. 12. Per quanto riguarda l’articolo 39 del regolamen- to, il Comitato chiede alla Commissione che si elaborino programmi di sviluppo rurale di ambito regionale e si inseriscano in un unico programma le misure di aiuto allo sviluppo rurale che si applicheranno in una stessa zona, indicando la relazione tra le varie misure previste nei programmi, cosa che assicurerà la loro compatibilità e coerenza. 2. 13. È opportuno inserire nell’articolo 43, che preve- de misure complementari e iniziative comunitarie, a) la promozione delle reti già esistenti e la creazione di nuove reti che colleghino tra loro i partecipanti a programmi di sviluppo rurale e b) la promozione degli scambi di prassi migliori adottate nei diversi programmi di sviluppo rurale. Una delle carenze dei programmi di sviluppo rurale avviati nell’ambito degli attuali obiettivi 1 e 5b è proprio la scarsa condivisione di esperienze tra programmi. Alcuni rappresentanti degli enti territoriali 2. 14. devono figurare all’interno dei comitati di controllo istituiti per vigilare sull’attuazione dei programmi di sviluppo rurale (art. 46); tali comitati devono garantire che i progetti adottati rispecchino fedelmente le esigenze di una zona. 2. 15. È opportuno stabilire uno stretto rapporto tra le misure di sviluppo rurale finanziate dal FEAOG e la politica agricola nazionale in modo da garantire coerenza e integrazione, nonché evitare che alcune iniziative si sovrappongano. La politica di sviluppo rurale e la politica agricola devono continuare a mirare alla rea- lizzazione di condizioni di vita e di lavoro soddisfacenti, nonché alla creazione di opportunità di vita e di lavoro nelle zone rurali. 2. 16. Il Comitato auspica, per concludere, che si tenga conto delle associazioni di produttori, nonché della promozione e della dimostrazione dei prodotti. Bruxelles, 14 gennaio 1999. Il Presidente del Comitato delle regioni Manfred DAMMEYER


title: QUESTION ECRITE no 4110/98 de Bartho PRONK Plaques minéralogiques européennes en Suisse

eurovoc_concepts:
EU Member State
European symbol
Switzerland
commercial vehicle
intra-EU transport
motor vehicle
road transport
vehicle registration

formats: html print


title: QUESTION ECRITE no 4100/98 de John McCARTIN Emploi dans le secteur des ventes hors taxes

eurovoc_concepts:
EU employment policy
duty-free sale
employment statistics
labour market


title: SKRIFTLIG FORESPØRGSEL nr. 4092/98 af Carlos ROBLES PIQUER Europæisk samordning af forsvarsindustrierne

eurovoc_concepts:
EU industrial policy
France
Germany
United Kingdom
United States
arms industry
common foreign and security policy


title: Resolución sobre la situación de los derechos humanos en Indonesia y en Timor Oriental

eurovoc_concepts:
East Timor
European organisation
Indonesia
political unrest
right to demonstrate
self-determination


title: Resolução sobre a situação na Serra Leoa

eurovoc_concepts:
Sierra Leone
cease-fire
humanitarian aid
sparkling wine


eurovoc_concepts:
EAGGF Guarantee Section
FIFG
fishing fleet
fishing industry
industrial restructuring
regional aid

formats: html pdf print

text: C 93/16 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 6. 4. 1999 Dictamen del Comité de las Regiones sobre la «Propuesta de Reglamento (CE) del Consejo relativo a las medidas estructurales en el sector pesquero» (1999/C 93/03) EL COMITÉ DE LAS REGIONES, vista la «Comunicacio´n de la Comisio´ n al Consejo, al Parlamento Europeo, al Comité Econo´ mico y Social y al Comité de las Regiones — Agenda 2000: Propuestas legislativas (Visio´ n de conjunto)»; vista la «Propuesta de Reglamento (CE) del Consejo relativo a las medidas estructurales en el sector pesquero» [COM(1998) 131 final — 98/0116 (CNS)] (1); vista la decisio´ n de la Comisio´ n de 18 de marzo de 1998 de consultarle sobre este asunto, de conformidad con el primer pa´rrafo del artı´culo 198 C del Tratado constitutivo de la Comunidad Europea; vista la decisio´ n de su Mesa de 13 de mayo de 1998 de encargar la elaboracio´n del dictamen a la Comisio´n de Agricultura, Desarrollo Rural y PESCA (Comisio´n 2); vistos sus dicta´menes [CDR 14/96 (2)] sobre «Las consecuencias regionales de la polı´tica pesquera comu´n» y [CDR 179/97 fin (3)] sobre «La polı´tica comu´n de pesca — salvaguardia de las regiones dependientes de la pesca»; visto el proyecto de dictamen (CDR 309/98 rev. 2) aprobado por la Comisio´ n 2 el 10 de diciembre de 1998 (Ponentes: Sir Simon Day y Sr. Nordwall), en su 27o Pleno de los dı´as 13 y 14 de enero de 1999 (sesio´ n del 14 de enero) ha aprobado el presente Dictamen. 1. Introduccio´n En julio de 1997 la Comisio´n adopto´ la Agenda 1. 1. 2000, un proyecto para las propuestas futuras y las repercusiones presupuestarias para la ampliacio´ n de la UE, la reforma de la PAC y una revisio´n de la polı´tica regional. El 18 de marzo de 1998, la Comisio´ n adopto´ sus 1. 2. propuestas de reglamento para, entre otras cosas, regular los fondos estructurales en el perı´odo 2000-2006. Dichas propuestas son objeto de negociacio´n con los Estados miembros y de consulta con el Comité de las Regiones. 2. La posicio´n actual 2. 1. Con arreglo al régimen actual de los fondos estructurales, existe un objetivo especı´fico (el objetivo no 5a) cuyo propo´ sito es acelerar el ajuste de las estructuras agrarias y pesqueras. No tiene una limitacio´ n geogra´fica como, por ejemplo, el objetivo no 5b. La fuente de financiacio´n del objetivo no 5a se deriva en parte del Instrumento Financiero de Orientacio´n de la Pesca (IFOP). (1) DO C 176 de 9. 6. 1998, p. 44. (2) DO C 129 de 2. 5. 1996, p. 1. (3) DO C 379 de 15. 12. 1997, p. 1. El IFOP abarca todo el sector pesquero y su 2. 2. financiacio´ n puede utilizarse para actividades como la modernizacio´ n de la flota, su desmantelamiento, el desarrollo de la acuicultura, la proteccio´ n de las zonas costeras marinas, la creacio´n de infraestructuras en los puertos pesqueros, la transformacio´ n y comercializacio´n del pescado, la promocio´n de los productos y la concesio´n de subsidios a los pescadores que abandonan el sector. Algunas zonas de los objetivos nos 1, 2 y 5b se 2. 3. han designado sobre la base de su dependencia de la pesca. Estas zonas tienen derecho a recibir ayudas del FEDER y del FSE para el apoyo a las empresas y al turismo, ası´ como para la infraestructura, el desarrollo econo´ mico comunitario y la formacio´n de los empleados de las PYME y de las personas que residen en comunida- des desfavorecidas. El FSE también esta´ a disposicio´n de aquellas zonas de los objetivos nos 3 y 4 que no esta´n limitadas geogra´ficamente y para financiar actividades de formacio´n y cualificacio´ n. Existe asimismo una iniciativa comunitaria, 2. 4. denominada PESCA, que tiene como objetivo comple- mentar actividades dentro de los objetivos regionales, pero esta´ ma´s limitada desde el punto de vista geogra´fico. La financiacio´n de la iniciativa PESCA se centra en atender las dificultades socioecono´ micas con que se enfrentan las zonas dependientes de la pesca y extrae recursos del FEDER, del FSE y del IFOP. Su objetivo es promover un programa orientado en mayor medida por las iniciativas locales y, en este respecto, es similar a LEADER. 6. 4. 1999 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas C 93/17 3. La propuesta de Reglamento La reforma de los fondos estructurales posterior 3. 1. al an˜ o 2000 contempla exclusivamente tres objetivos. En grandes lı´neas, el objetivo no 1 continu´ a en gran parte como hasta ahora, cubriendo la ayuda a las zonas ma´s desfavorecidas. El nuevo objetivo no 2 facilita ayuda al desarrollo en zonas que experimentan un declive y un cambio estructural, e incluira´ cuatro ramas: industrial, rural, urbana y pesquera, mientras que el nuevo objetivo no 3 cubrira´ actividades financiadas en virtud de los antiguos objetivos nos 3 y 4. Las iniciativas comunitarias se esta´n simplifican- 3. 2. do y no se incluye una iniciativa comunitaria especı´fica de PESCA, aunque se tiene la intencio´ n de incluir actividades del tipo de las contempladas por PESCA dentro del nuevo marco de ayudas. 3. 3. Para el sector pesquero en su conjunto, se pretende que las ayudas estructurales para el perı´odo 2000-2006 sean casi las mismas que en el perı´odo 1994-1999. La industria pesquera y las zonas costeras situadas en regiones del objetivo no 1 continuara´n recibiendo ayudas no so´ lo del IFOP, sino también del FEDER y del FSE. El nuevo objetivo no 2, en la rama pesquera, sera´ 3. 4. aplicable a las zonas dependientes de la pesca que esta´n experimentando una reestructuracio´n econo´ mica y social. Las zonas incluidas las seleccionara´n los Estados miembros basa´ndose u´nicamente en dos criterios: i) El porcentaje de empleo que representa la industria pesquera en el total del empleo; ii) La pérdida de puestos de trabajo en el sector como consecuencia de la reestructuracio´ n. Dentro de estas zonas definidas geogra´ficamente, las ayudas a las zonas pesqueras se obtendrı´an a través del FEDER, del FSE y del IFOP. El Comité de las Regiones expresa su deseo de 3. 5. conocer la cuantı´a y la naturaleza de las ayudas concedidas a las regiones que antes estaban incluidas en los objetivos nos 1, 2 o 5b y que ya no lo esta´n y de las ayudas destinadas a las regiones situadas fuera de las zonas de los nuevos objetivos nos 1 y 2. 3. 6. Dentro de las zonas de los antiguos objetivos nos 1, 2 o 5b, se han propuesto medidas transitorias, como el que las ayudas continu´ en estando disponibles durante seis an˜ os, aunque a un nivel reducido, en el caso de las zonas del antiguo objetivo no 1, y durante cuatro an˜ os en el de las zonas de los antiguos objetivos nos 2 y 5b. En su respuesta a las propuestas de reglamento, el Comité de las Regiones sostiene que deberı´a existir igualdad de trato para todas las zonas en lo que se refiere al perı´odo transitorio. Comisio´ n propone que, ya que, en virtud del objetivo no 2, el IFOP va a ser exclusivamente regional, no pueda utilizarse para cubrir medidas programadas a escala nacional, como la reestructuracio´ n de las flotas pesque- ras. Ası´, propone que esta forma de ayuda se incluya en la Seccio´ n Garantı´a del Fondo Europeo de Orientacio´ n y Garantı´a Agrı´cola, que es donde se desarrolla el programa a escala nacional. Ası´, el IFOP ayudara´ a todos los proyectos en las 3. 8. regiones cubiertas por el nuevo objetivo no 1, incluidos aquellos que afectan a la flota pesquera, y también financiara´ medidas estructurales en las zonas del objetivo no 2, excepto aquellas que se refieran a la flota. El FEOGA Seccio´ n Garantı´a financiara´ la rees- 3. 9. tructuracio´ n de la flota fuera de las regiones del objetivo no 1 y los proyectos en los que participe la industria pesquera, aparte de en las zonas cubiertas por los objetivos nos 1 y 2. El FEOGA financiara´ asimismo medidas estructurales durante el perı´odo transitorio antes sen˜alado. Aunque la iniciativa PESCA no se esta´ llevando 3. 10. adelante, muchas de las actividades desarrolladas en virtud de PESCA se proponen para su inclusio´n en el nuevo objetivo no 2. 4. Conclusio´n La Comisio´ n Europea tiene la intencio´n de 4. 1. continuar con las ayudas. Se ha preocupado por garanti- zar que, mediante la simplificacio´n del nu´mero de objetivos (y del nu´mero de iniciativas comunitarias), el sector pesquero no se vea afectado negativamente. La utilizacio´n del programa FEOGA con base nacional es su modo preferido de garantizar que el sector pesquero continu´ e recibiendo ayudas fuera de las nuevas zonas definidas geogra´ficamente. Sin embargo, no se entiende que la Unio´n Europea cofinancie una misma medida con dos instrumentos financieros distintos segu´n la regio´ n en que se lleve a cabo tal y como sucede en las acciones de reestructuracio´ n de la flota financiadas con el IFOP en el objetivo no 1 y con el FEOGA-Garantı´a en el objetivo no 2; por ello, serı´a conveniente que el IFOP participara también en la cofinanciacio´ n de las acciones de reestructuracio´ n de la flota de las regiones del objetivo no 2. 4. 2. No obstante, aunque en general se pretende la simplificacio´n, para el sector pesquero el Reglamento introduce una mayor complejidad, ya que existirı´an cuatro mecanismos distintos para obtener ayudas, en algunos casos operando todos ellos en una regio´ n: — IFOP: todo en las zonas del objetivo no 1; En lo que se refiere a las ayudas al sector pesquero 3. 7. fuera de las zonas de los nuevos objetivos nos 1 y 2, la — IFOP: medidas estructurales en las zonas del objetivo no 2; C 93/18 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 6. 4. 1999 — FEOGA: reestructuracio´n de la flota en las zonas que no pertenecen al objetivo no 1; — FEOGA: medidas estructurales (no definidas) en las zonas que no pertenecen a los objetivos nos 1 y 2. Las dos primeras se gestionarı´an a nivel regional y las dos u´ltimas a nivel nacional. No se ve muy bien de qué modo se puede gestionar todo esto de manera coherente y transparente estando, adema´s, ren˜ ido con el concepto de «una regio´ n — un plan estratégico» para todos los fondos y objetivos que se recomiendan para muchas regiones. Consideramos que, en la medida en que sea viable, la financiacio´ n deberı´a administrarse sobre una base regional, y no sobre una base nacional, dado que no se comparte la idea de la Comisio´n de la imposibilidad de regionalizar las acciones de reestructuracio´n de la flota. Por razones de transparencia y eficacia, la programacio´ n de las actuaciones de reestructuracio´ n de la flota y el cumplimiento de los POP deberı´an regionalizarse, ya que no parece coherente que la capacidad de programacio´n sea nacional y la gestio´n financiera se encuentre regionalizada. En este sentido, una regionalizacio´ n similar a la efectuada con el Progra- ma IFOP, creando los mecanismos adecuados para la posibilidad de transferencias entre regiones y mediante el control del cumplimiento por parte de las mismas, conllevarı´a la garantı´a del cumplimiento del objetivo nacional. 4. 3. La Comisio´n Europea au´ n no ha determinado las medidas estructurales (distintas de la reestructuracio´ n de la flota) que han de estar disponibles en virtud del FEOGA en las zonas no pertenecientes a los objetivos nos 1 y 2. El proyecto de reglamento debı´a presentarse en septiembre y au´ n no estaba disponible en el momento de elaborar el presente dictamen. Es importante que se consulte al Comité de las Regiones sobre este nuevo reglamento. 4. 4. Por ejemplo, es importante que los puertos pesqueros que queden fuera de la definicio´n de las regiones de los nuevos objetivos nos 1 y 2 estén cubiertos por las nuevas medidas estructurales en virtud del FEOGA y que éstas incluyan ayudas en términos de diversificacio´n econo´ mica y todas las dema´s actividades esbozadas previamente que cubre el IFOP en la actua- lidad. Ası´, a menos que una zona de pesca pueda tener 4. 5. derecho a recibir ayudas en virtud de los objetivos nos 1 y 2, o a menos que esté incluida en las nuevas medidas estructurales, que todavı´a no se han anunciado, no obtendra´ ayudas para la acuicultura, las instalaciones portuarias pesqueras, la transformacio´ n y comercializa- cio´n de productos o la promocio´ n de los mismos, por mencionar tan so´lo unas pocas. Las u´nicas ayudas que el proyecto de Reglamento contempla a escala nacional, aparte de la formacio´n y cualificacio´n en virtud del FSE, sera´n para que la reestructuracio´n de la flota cumpla los requisitos de los programas de orientacio´ n plurianuales (POP). 4. 6. Es importante reconocer que el cumplir los requisitos de los POP IV exige el desmantelamiento o una reduccio´ n del esfuerzo pesquero, o una combinacio´n de ambos. Con objeto de no empeorar la situacio´n del empleo, serı´a oportuno y conveniente dar ayuda financiera a las regiones afectadas por el desmantela- miento o por la reduccio´ n del esfuerzo pesquero, para que puedan reinvertir en otras actividades. Por ejemplo, con esta financiacio´n se deberı´an poder reinvertir los recursos humanos sustraı´dos a la pesca en actividades complementarias como la transformacio´n y comerciali- zacio´n de los productos de la pesca y la acuicultura. Consideramos que es importante restablecer las disposi- ciones en materia de compensacio´n que eran aplicables en un POP anterior, como el que se efectu´en pagos por el amarre temporal de los buques (en efecto, un pago por retirada). Es necesario incluirlas en la reglamentacio´ n. Consideramos, asimismo, que debe restablecerse el requisito de los POP III consistente en exigir la consecu- cio´n de un mı´nimo del 55 % del objetivo mediante el desmantelamiento y un ma´ximo del 45 % mediante una reduccio´ n del esfuerzo pesquero. 4. 7. Es importante que se conceda toda la ayuda posible a la industria pesquera, para ayudarla a adaptarse al cambio. Por ejemplo, el Comité desearı´a que en las medidas estructurales se incluyesen recursos para la diversificacio´ n, que no esta´n disponibles en la actualidad fuera de las zonas de los actuales objetivos nos 1, 2 y 5b. Los proyectos de acuicultura del sector pu´blico también esta´n excluidos de la reglamentacio´ n de los POP. En la actualidad se ha rechazado la financiacio´ n de contrapar- tida desde fuentes del sector pu´blico a proyectos destina- dos a asignar parte de un estuario para formar allı´ en la acuicultura a antiguos pescadores, mientras que pueden financiarse proyectos de acuicultura de promocio´ n privada. Existen zonas en las que se desarrollan activida- des pesqueras y relacionadas con la pesca, pero que no se consideran necesariamente como dependientes de la pesca. Esto resulta innecesariamente discriminatorio y no ayuda a la UE ni a los pescadores a lograr el objetivo principal: un equilibrio entre los recursos pesqueros y su explotacio´ n, para conseguir una industria pesquera sostenible. 4. 8. El Comité es consciente de que se trata esencial- mente de dar forma y fondo a la salvaguardia de un sector que cuenta con ma´s de 300 000 trabajadores en Europa. Es consciente, asimismo, de que el sector pesquero puede definirse como una industria bastante tradicional, con rasgos marcadamente familiares y tradicionales, cuyas técnicas de mercado deben seguir desarrolla´ndose. La expansio´n del feno´meno de las «cadenas» de estableci- mientos exige adema´s un esfuerzo adicional, teniendo en cuenta, entre otras cosas, el desequilibrio entre los distintos participantes en el mercado, especialmente entre las empresas familiares y las cadenas de estableci- mientos. 6. 4. 1999 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas C 93/19 El Comité opina que, debido al aumento de 4. 9. escala del mercado de los productos pesqueros, las administraciones de las lonjas de pescado en las diversas regiones europeas deben reflexionar sobre las distintas posibilidades de privatizacio´ n y, sobre todo, de coopera- cio´n. La cooperacio´ n es especialmente importante porque parece que en un futuro inmediato no habra´ alternativa posible a una cierta concentracio´n de las ma´s de 500 lonjas de pescado de Europa. El apoyo econo´ mico de la Comisio´n Europea y de otras autoridades a iniciativas orientadas a la realizacio´n de los puntos anteriormente mencionados resulta discutible desde el punto de vista del Comité de las Regiones. 4. 10. El Comité reconoce la importancia de la necesi- dad de aplicar un mayor nu´mero de innovaciones tecnolo´gicas en los buques. Por ello, no debe excluirse de antemano el apoyo financiero de las autoridades (regionales) para la adquisicio´ n de material electro´nico de navegacio´n, como los sistemas de distribucio´ n de energı´a y los sistemas de gestio´n y control de los motores. Por otra parte, debe fomentarse el desarrollo de criterios de calidad para los distintos tipos de pescado con el fin de hacer posible en un futuro inmediato la «telesubasta» de pescado. 5. Recomendaciones El Comité de las Regiones recomienda que el proyecto de Reglamento se modifique como sigue: 1) El acceso a la financiacio´n debera´ hacerse los ma´s sencillo posible. 2) En lugar de la complejidad de los fondos propuestos, deberı´a existir un fondo u´nico para los proyectos administrados a escala nacional y un fondo separado para los proyectos administrados a escala regional. Bruselas, el 14 de enero de 1999. 3) En relacio´ n con la reestructuracio´n de la flota, estrechamente ligada al sector pesquero, no se com- parte la filosofı´a de la imposibilidad de regionaliza- cio´n de las acciones de dicha reestructuracio´ n, debien- do regionalizarse a su vez esta medida y financiarse a su vez con cargo al IFOP. 4) En lo que se refiere a la reestructuracio´ n de la flota, adema´s de los pagos compensatorios para el desmantelamiento, cuando se persiga la reduccio´ n del esfuerzo pesquero, deberı´an realizarse pagos compensatorios para el amarre temporal de los buques. 5) Deberı´a restablecerse el requisito contemplado en los POP III de exigir el logro de un mı´nimo del 55 % de los objetivos de reduccio´ n mediante el desmantela- miento y un ma´ximo del 45 % mediante una reduccio´ n del esfuerzo pesquero. 6) No deberı´an existir limitaciones geogra´ficas para las ayudas a la industria pesquera. Si un puerto pesquero, cualquiera que sea su taman˜ o —con ma´s razo´n si es de pequen˜as dimensiones y esta´ en crisis—, se encuentra fuera de las zonas de los nuevos objetivos nos 1 y 2, deberı´a tener derecho a recibir ayudas. 7) Deberı´a hacerse una interpretacio´ n amplia de la diversificacio´n para lograr los cuatro objetivos prima- rios declarados de la polı´tica pesquera comu´n y, para lograrlo, deberı´a proporcionarse una financiacio´n de contrapartida procedente de fuentes del sector pu´blico o del sector privado. 8) Debe reconocerse que la industria pesquera, junto con la agricultura, es una de las principales industrias primarias dentro de la UE y que el nivel de financia- cio´n disponible sea acorde con su importancia, teniendo en cuenta que para muchas zonas costeras de Europa la pesca representa, en algunos casos, pra´cticamente la u´nica fuente de riqueza, en la que se basa la capacidad productiva local. 9) En el futuro, los mecanismos de fomento para el sector pesquero deberı´an centrarse au´ n en mayor medida en los aspectos que propician un desarrollo sostenible. No obstante, deberı´an ser manejables desde el punto de vista técnico y no complicar los tra´mites administrativos. El Presidente del Comité de las Regiones Manfred DAMMEYER


title: PREGUNTA ESCRITA n. 4107/98 del Alexandros ALAVANOS a la Comisión. Vulneración del Tratado de la Unión Europea; participación de Gran Bretaña en el ataque contra Iraq

eurovoc_concepts:
Iraq
Treaty on European Union
United Kingdom
common foreign and security policy
infringement of EU law
military intervention

text: 21. 7. 1999 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas C 207/165 ¿Prevé la Comisión, en virtud del artículo 8 de la Decisión de septiembre de 1998, modificar próximamente el anexo de la misma mediante la inclusión de la equinococosis alveolar hepática, permitiendo así una vigilancia que sólo puede preverse correctamente a nivel europeo? Respuesta del Sr. Flynn en nombre de la Comisión (23 de febrero de 1999) Mediante la Decisión no 2119/98/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 24 de septiembre de 1998, se creó una red de vigilancia epidemiológica y de control de las enfermedades transmisibles en la Comunidad (1). La Comisión no tiene, de momento, la intención de presentar un proyecto para modificar el anexo de dicha Decisión mediante la inclusión de «la equinococosis alveolar hepática». las prioridades pueden variar con el Sin embargo, tiempo si se producen cambios en la situación epidemiológica dentro y fuera de la Comunidad, por lo que es importante llevar a cabo un control de los posibles problemas de salud. La Comisión apoya un proyecto piloto sobre la equinococosis alveolar denominado «EurEchinoReg». Cuando se conozcan los resultados del proyecto, la Comisión decidirá cuáles son las medidas que han de adoptarse. (1) DO L 268 de 3. 10. 1998. (1999/C 207/229) PREGUNTA ESCRITA E-4097/98 de Konstantinos Hatzidakis (PPE) a la Comisión (14 de enero de 1999) Asunto: Problemas en la aplicación del 4o Protocolo financiero para Chipre por falta de colaboración de la comunidad turcochipriota El 4o Protocolo financiero para Chipre registra problemas y retrasos en cuanto a la utilización de los fondos. Uno de los motivos básicos al respecto es que la comunidad turcochipriota se niega a colaborar para que avancen los proyectos previstos. Dado que se han llevado a cabo intentos reiterados por superar la intransigencia de los turcochipriotas, aunque sin resultado alguno hasta la fecha, ¿no opina la Comisión que ya es hora de que se entreguen los créditos en cuestión al Gobierno de Chipre, para que se ejecuten proyectos que quizás pudieran afectar a las dos comunidades, de modo que se evite el peligro de que los citados créditos no se utilicen y puedan perderse en algún momento? Respuesta del Sr. van den Broek en nombre de la Comisión (12 de febrero de 1999) La Comisión comparte las preocupaciones expresadas por Su Señoría. Actualmente está analizando la solicitud de las autoridades chipriotas de utilizar los fondos disponibles del cuarto protocolo financiero para apoyar proyectos que contribuyan a reforzar la estrategia de preadhesión de Chipre y a reforzar la sociedad civil chipriota mediante su apoyo a iniciativas que faciliten una aproximación entre ambas comunidades (como por ejemplo, el apoyo a la restauración de la mezquita de Tekke en Larnaca). (1999/C 207/230) PREGUNTA ESCRITA E-4107/98 de Alexandros Alavanos (GUE/NGL) a la Comisión (14 de enero de 1999) Asunto: Vulneración del Tratado de la Unión Europea; participación de Gran Bretaña en el ataque contra Iraq La participación de Gran Bretaña en las operaciones militares contra Iraq vulnera los apartados 1 y 2 del artículo J. 1, el apartado 1 del artículo J. 2 y el artículo J. 8 del Tratado de la Unión Europea, ya que no hubo información y consulta mutua de ningún tipo antes de las operaciones. ¿Puede la Comisión, como guardiana


title: Risoluzione sulle produzioni biologiche animali (modifica del regolamento (CEE) n. 2092/91)

eurovoc_concepts:
animal production
organic farming


title: QUESTION ECRITE no 4081/98 de Jean-Antoine GIANSILY à la Commission. Titularisations de fonctionnaires européens

eurovoc_concepts:
European official
administrative competition
administrative sanction
competition (EU)
diploma
fraud against the EU
professional qualifications

text: 28. 6. 1999 FR Journal officiel des Communautés européennes C 182/139 (1999/C 182/190) QUESTION ÉCRITE E-4081/98 posée par Jean-Antoine Giansily (UPE) à la Commission Objet: Titularisations de fonctionnaires européens (14 janvier 1999) La Commission peut-elle indiquer quelles sont les mesures de nature disciplinaire envisagées à l’égard de fonctionnaires européens qui auraient été titularisés sur la base de fausses déclarations ou de déclarations par omission concernant leurs diplômes, et cela en violation tant du statut de la fonction publique européenne que de la loi du pays d’accueil? Existe-t-il une période de prescription ou de forclusion en ce qui concerne l’application d’éventuelles sanctions et mesures disciplinaires? Réponse donnée par M. Liikanen au nom de la Commission (1er février 1999) Conformément aux articles 28 et 30 du statut, nul ne peut être nommé fonctionnaire, à l’exception des nominations dans les grades A1 et A2, s’il n’a pas satisfait à un concours sur titres et/ou épreuves dans les conditions de l’annexe III et s’il n’a pas été mis sur la liste d’aptitude établie par le jury de concours au terme de ses travaux. Dans le cas où le candidat a été considéré apte sur base de fausses déclarations ou faux documents, le jury, dès qu’il a connaissance de tels faits, est compétent pour annuler sa précédente décision et exclure le candidat fautif de la liste d’aptitude. Pour sa part, l’administration est tenue de rejeter toute nomination d’un candidat inscrit irrégulièrement sur la liste des lauréats. Il est à relever par ailleurs que, lors de son recrutement, le fonctionnaire doit soumettre à l’administration en vue de son classement tous les éléments relatifs à sa formation et à ses qualifications professionnelles. Toute fausse information fournie à cette occasion par le fonctionnaire constitue une manquement à ses obligations statutaires d’honnêteté et de respect de la dignité de la fonction qui l’expose, en conséquence, à une sanction disciplinaire. Pour ce qui est de la deuxième question posée par l’Honorable Parlementaire, il est précisé que le statut ne prévoit aucune prescription des fautes disciplinaires ni de forclusion des procédures et sanctions disciplinaires. (1999/C 182/191) QUESTION ÉCRITE E-4093/98 posée par Ole Krarup (I-EDN) à la Commission (14 janvier 1999) Objet: Régime danois de préretraite et obligation de résidence La Commission estime-t-elle que le régime danois révisé de préretraite est compatible avec les principes du droit communautaire, en particulier l’article 48 du traité CE, l’article 7, paragraphe 2, du règlement 1612/68 (1) et les principes du règlement 1408/71 (2) sur le maintien des droits en cas de transfert de la résidence dans un autre État membre de l’UE? Selon les nouvelles < comme selon les anciennes < dispositions applicables en matière de préretraite, il est nécessaire de résider au Danemark pour pouvoir bénéficier de cette dernière. Autrement dit, la préretraite ne peut pas être exportée dans un autre État membre de l’UE. Conformément aux nouvelles aussi bien qu’aux anciennes dispositions relatives à l’acquisition du droit à la préretraite, le citoyen d’un autre État membre ne peut pas transférer ses droits au Danemark. Les dispositions excluent que le citoyen d’un autre État membre transférant sa résidence au Danemark au-delà de l’âge de 35 ans, puisse acquérir le droit à une préretraite danoise. Les Danois qui ont établi leur domicile dans un autre État membre de l’UE et reviennent au Danemark après l’âge de 35 ans ont par contre la possibilité de bénéficier d’une préretraite à condition d’avoir travaillé au


title: Risoluzione sulla Colombia

eurovoc_concepts:
Colombia
government
paramilitary force
settlement of disputes


title: Wetgevingsresolutie houdende advies van het Europees Parlement inzake het voorstel voor een richtlijn van de Raad tot wijziging van richtlijn 77/388/EEG met betrekking tot de regeling voor het recht op aftrek van de belasting over de toegevoegde waarde (COM(98)0377 C4-0474/98 98/ 0209(CNS))(Raadplegingsprocedure)

eurovoc_concepts:
catalogue
new economic order
nut
simplification of formalities
single market


title: SCHRIFTLICHE ANFRAGE Nr. 4095/98 von Mihail PAPAYANNAKIS Die Erzeugnisse aus indischem Hanf in Europa

eurovoc_concepts:
EU production
Greece
complaint to the Commission
drug addiction
exchange of information
hemp
import restriction
manufactured goods
trade restriction

text: C 325/22 Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften DE 12. 11. 1999 Die Europäische Gruppe für Ethik der Naturwissenschaften und der Neuen Technologien, die gemäß Artikel 7 der Richtlinie 98/44/EG mit der Bewertung aller ethischen Aspekte im Zusammenhang mit der Biotechnologie befaßt ist, hat am 23. November 1998 die Stellungnahme Nr. 12 zu ethischen Aspekten der Forschung unter Verwendung menschlicher Embryonen im Rahmen des Fünften Rahmenprogramms für Forschung abge- geben. Die Gruppe betont im wesentlichen, daß es die Achtung der Vielzahl der Kulturen und der ethischen Betrachtungsweisen in Europa, die sich insbesondere in den ganz unterschiedlichen nationalen Rechtsvor- schriften widerspiegelt, gebietet, die Verwendung von europäischen Finanzhilfen für Forschungsarbeiten am Embryo, die in Ländern durchgeführt werden, die derartige Forschungen erlauben, nicht von vornherein auszuschließen. Die Wahrung der Vielfalt rechtfertigt, nach Auffassung der Gruppe, jedoch kein unbe- schränktes Gewährenlassen. Es ist daher wichtig, die Finanzierung derartiger Forschungsarbeiten an strenge rechtliche und ethische Bedingungen zu knüpfen, insbesondere an die vorherige Zustimmung des oder der Ethikkommission/en und die Einhaltung gemeinsamer europäischer ethischer Grundprinzipien, wie beispiels- weise Achtung des menschlichen Lebens von Beginn an sowie Respektierung der Einwilligung der Frauen oder der Erzeugerpaare der Embryos, diese für Forschungszwecke freizugeben. Die Kommission betont, daß, falls das Patentsystem gegebenenfalls mit einer schwierigen Frage bezüglich der Patentierbarkeit von Gewebe menschlicher Embryos oder von Verfahren, bei denen solches Gewebe verwendet wird, konfrontiert sein sollte, sie dies im Rahmen der Jahresberichte über die Entwicklung und die Auswirkungen des Patentrechts erwähnen wird, die sie Parlament und Rat ab dem 30. Juli 2000 vorlegen muß. (1) ABl. L 213 vom 30. 7. 1998. (1999/C 325/025) SCHRIFTLICHE ANFRAGE E-3679/98 von Mihail Papayannakis (GUE/NGL) an die Kommission Betrifft: Erzeugnisse aus Hanf in Europa (7. Dezember 1998) Die griechische Polizei leitete vor kurzem Aktionen gegen viele Geschäfte ein, die Textilerzeugnisse und andere Produkte verkaufen, die aus Hanf (Cannabis sativa) hergestellt und im allgemeinen aus anderen Ländern der EU eingeführt werden, wo der Handel mit ihnen legal ist und nicht bestraft wird. Die Kommission wird um die Beantwortung der folgenden Fragen ersucht: 1. Gibt es Grund zur Annahme, daß diese Waren in irgendeiner Weise zum Anstieg des Verbrauchs oder der Abhängigkeit von Drogen in der EU führen? 2. Wenn ja, was gedenkt sie zu unternehmen, um den Handel mit ihnen in Deutschland, Dänemark, Großbritannien und anderen Ländern der EU zu verbieten? 3. Wenn nein, was gedenkt sie zu unternehmen, um die Behinderung des Handels mit diesen Erzeugnissen in Griechenland zu beseitigen? Könnte sie die Produktion von Hanf in Griechenland unterstützen? (1999/C 325/026) SCHRIFTLICHE ANFRAGE E-4095/98 von Mihail Papayannakis (GUE/NGL) an die Kommission Betrifft: Die Erzeugnisse aus indischem Hanf in Europa (14. Januar 1999) Die griechische Polizei durchsuchte vor kurzem im Rahmen von Strafverfolgungsmaßnahmen zahlreiche Geschäfte, die aus indischem Hanf (cannabis sativa) gefertigte Bekleidungsartikel und andere Erzeugnisse verkaufen, die gewöhnlich aus anderen EU-Mitgliedstaaten eingeführt werden, wo sie legal und unbehindert angeboten werden dürfen. Kann die Kommission mitteilen: 1. Liegen der EU Zahlen vor, die den Verdacht nähren, daß diese Erzeugnisse auf irgendeine Weise zur Steigerung des Verbrauchs oder der Abhängigkeit von Drogen beitragen?


title: Resolutie over de situatie in Sierra Leone


title: SCHRIFTLICHE ANFRAGE Nr. 4107/98 von Alexandros ALAVANOS an die Kommission. Verletzung des Vertrags über die Europäische Union: Beteiligung Großbritanniens am Angriff gegen den Irak

text: 21. 7. 1999 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften C 207/165 Hat die Kommission die Absicht, den Anhang der Entscheidung vom September 1998 gemäß deren Artikel 8 durch die Aufnahme der alveolären Leberechinokokkose demnächst zu ändern und so eine nur auf europäischer Ebene korrekt durchzuführende Überwachung zu ermöglichen? Antwort von Herrn Flynn im Namen der Kommission (23. Februar 1999) Durch die Entscheidung Nr. 2119/98/EG des Europäischen Parlaments und des Rates vom 24. September 1998 wird ein Netz für die epidemiologische Überwachung und die Kontrolle übertragbarer Krankheiten in der Gemeinschaft (1) geschaffen. Die Kommission beabsichtigt gegenwärtig nicht, einen Entwurf zur Änderung des Anhangs der Entscheidung hinsichtlich der Aufnahme der „alveolären Leberechinokokkose“ vorzulegen. Da sich jedoch die Prioritäten mit der Zeit als Reaktion auf Veränderungen der epidemiologischen Situation innerhalb und außerhalb der Gemeinschaft ändern können, ist es wichtig, potentielle Gesundheitsprobleme zu überwachen. Die Kommission unterstützt das Pilotprojekt „EurEchinoReg“ im Zusammenhang mit der alveolären Echinokokkose. Sobald die Ergebnisse des Projekts bekannt sind, wird die Kommission über notwendige zu treffende Maßnahmen entscheiden. (1) ABl. L 268 vom 3. 10. 1998. (1999/C 207/229) SCHRIFTLICHE ANFRAGE E-4097/98 von Konstantinos Hatzidakis (PPE) an die Kommission (14. Januar 1999) Betrifft: Schwierigkeiten bei der Durchführung des Vierten Finanzprotokolls für Zypern aufgrund der Nicht- kooperation seitens der türkisch-zyprischen Volksgruppe Beim Vierten Finanzprotokoll für Zypern ergeben sich Schwierigkeiten und Verzögerungen in bezug auf die Inanspruchnahme der Mittel. Zu den Hauptgründen hierfür gehört, daß die türkisch-zyprische Volksgruppe die Zusammenarbeit beim Vorantreiben der geplanten Vorhaben verweigert. Immer wieder gab es Bemühungen, um die kompromißlose Haltung der türkischen Zyprer zu überwinden. Diese hatten jedoch bis heute keinerlei Erfolg. Ist die Kommission daher nicht der Ansicht, daß es nunmehr an der Zeit ist, diese Mittel der Regierung Zyperns zur Verfügung zu stellen, damit Vorhaben verwirklicht werden können, die gegebenenfalls beiden Volksgruppen zugute kommen, um die Gefahr einer Nichtverwendung und später sogar den Verlust dieser Mittel abzuwenden? Antwort von Herrn van den Broek im Namen der Kommission (12. Februar 1999) Die Kommission teilt die Bedenken des Herrn Abgeordneten. Sie prüft zur Zeit den Antrag der zyprischen Behörden, die Mittel des Vierten Finanzprotokolls zur Unterstützung von Projekten einzusetzen, die durch die Förderung von Initiativen zur Erleichterung einer Annäherung zwischen den beiden Gemeinschaften (wie beispielsweise die Unterstützung der Instandsetzung der Moschee von Tekke in Larnaca) dazu beitragen, die Heranführungsstrategie für Zypern und die zyprische Zivilgesellschaft zu stärken. (1999/C 207/230) SCHRIFTLICHE ANFRAGE E-4107/98 von Alexandros Alavanos (GUE/NGL) an die Kommission (14. Januar 1999) Betrifft: Verletzung des Vertrags über die Europäische Union: Beteiligung Großbritanniens am Angriff gegen den Irak Die Beteiligung Großbritanniens an den militärischen Operationen gegen den Irak verstößt gegen Artikel I. 1 Absätze 1 und 2 sowie Artikel I. 2 Absatz 1 und Artikel I. 8 des Vertrags über die Europäische Union, da vor dem Angriff keinerlei gegenseitige Unterrichtung und Konsultation erfolgte. Kann die Kommission als Hüterin


title: INTERROGAZIONE SCRITTA n. 4087/98 dell'on. José MENDES BOTA Lagos e la Giornata della cittadinanza europea

eurovoc_concepts:
European citizenship
European integration
European symbol
Portugal
commemoration
cultural event
history
promotion of the European idea
public holiday


title: SCHRIFTLICHE ANFRAGE Nr. 4110/98 von Bartho PRONK Euro- Kraftfahrzeugkennzeichen in der Schweiz


title: Verordnung (EG) Nr. 95/1999 der Kommission vom 14. Januar 1999 zur Festsetzung der Höchstkürzung des Zolls bei der Einfuhr von Mais im Rahmen der Ausschreibung gemäß Verordnung (EG) Nr. 2849/98

eurovoc_concepts:
CCT duties
award of contract
import
maize

formats: pdf print

text: L 9/22 DE Amtsblatt der Europ(cid:132)ischen Gemeinschaften 15. 1. 1999 VERORDNUNG (EG) Nr. 95/1999 DER KOMMISSION vom 14. Januar 1999 zur Festsetzung der H(cid:148)chstk(cid:129)rzung des Zolls bei der Einfuhr von Mais im Rahmen der Ausschreibung gem(cid:132)ß Verordnung (EG) Nr. 2849/98 DIE KOMMISSION DER EUROP(cid:142)ISCHEN GEMEINSCHAFTEN (cid:190) gest(cid:129)tzt auf den Vertrag zur Gr(cid:129)ndung der Europ(cid:132)ischen Gemeinschaft, gest(cid:129)tzt auf die Verordnung (EWG) Nr. 1766/92 des Rates vom 30. Juni 1992 (cid:129)ber die gemeinsame Marktorgani- sation f(cid:129)r Getreide (1), zuletzt ge(cid:132)ndert durch die Verord- nung (EG) Nr. 923/96 der Kommission (2), insbesondere auf Artikel 12 Absatz 1, in Erw(cid:132)gung nachstehender Gr(cid:129)nde: Eine Ausschreibung (cid:129)ber die H(cid:148)chstk(cid:129)rzung des Zolls bei der Einfuhr von Mais nach Spanien wurde durch die Verordnung (EG) Nr. 2849/98 der Kommission (3) er(cid:148)ffnet. Nach Artikel 5 der Verordnung (EG) Nr. 1839/95 der Kommission (4), ge(cid:132)ndert durch die Verordnung (EG) Nr. 1963/95 (5), kann die Kommission nach dem Verfahren von Artikel 23 der Verordnung (EWG) Nr. 1766/92 (cid:129)ber die Festsetzung einer H(cid:148)chstk(cid:129)rzung des Zolls bei der Einfuhr beschließen. Dabei insbesondere den in Artikel 6 und 7 der Verordnung (EG) Nr. 1839/95 genannten Kriterien Rechnung zu tragen. Der Zuschlag wird dem Bieter erteilt, dessen Angebot so hoch wie die ist H(cid:148)chstk(cid:129)rzung des Zolls bei der Einfuhr oder niedriger ist. Die Anwendung der vorgenannten Kriterien auf die derzeitige Marktlage bei der betreffenden Getreideart f(cid:129)hrt zur Festsetzung einer H(cid:148)chstk(cid:129)rzung des Zolls bei der Einfuhr in H(cid:148)he des in Artikel 1 genannten Betrages. Die in dieser Verordnung vorgesehenen Maßnahmen entsprechen der Stellungnahme des Verwaltungsaus- schusses f(cid:129)r Getreide (cid:190) HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN: Artikel 1 Die H(cid:148)chstk(cid:129)rzung des Zolls bei der Einfuhr von Mais f(cid:129)r die vom 8. bis zum 14. Januar 1999 im Rahmen der Ausschreibung gem(cid:132)ß Verordnung (EG) Nr. 2849/98 eingereichten Angebote wird auf 74,87 EUR je Tonne f(cid:129)r eine Gesamth(cid:148)chstmenge von festgelegt und gilt 7 350 Tonnen. Artikel 2 Diese Verordnung tritt am 15. Januar 1999 in Kraft. Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitgliedstaat. Br(cid:129)ssel, den 14. Januar 1999 F(cid:129)r die Kommission Franz FISCHLER Mitglied der Kommission (1) ABl. L 181 vom 1. 7. 1992, S. 21. (2) ABl. L 126 vom 24. 5. 1996, S. 37. (3) ABl. L 358 vom 31. 12. 1998, S. 43. (4) ABl. L 177 vom 28. 7. 1995, S. 4. (5) ABl. L 189 vom 10. 8. 1995, S. 22


title: WRITTEN QUESTION No. 4083/98 by Françoise GROSSETÊTE to the Commission. Network for the surveillance and monitoring of communicable diseases

eurovoc_concepts:
disease prevention
epidemiology
health control
infectious disease
public health

text: C 207/164 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti FI 21. 7. 1999 Komission jäsenen Hans van den Broekin komission puolesta antama vastaus (16. helmikuuta 1999) Komissio on tietoinen siitä, että Tšekin tasavalta aikoi nostaa yhteisöstä tuodun sianlihan tuontitulleja poistaakseen kielteiset vaikutukset, joita varsinkin yhteisöstä tulevan lihan tuonti aiheutti Tšekin markkinoille. Helpottaakseen yhteisön sianlihamarkkinoiden heikkoa tilannetta komissio vahvisti vientituet, joilla pyrittiiin edistämään sianlihan vientiä etenkin Venäjälle. Tämä johti siihen, että myös vienti Tšekin tasavaltaan ja muihin assosioituneisiin maihin lisääntyi ja vääristi niiden sianlihamarkkinoita. Muutkin assosioituneet maat aikoivat toteuttaa samanlaisia toimenpiteitä. Komission ja kyseisten maiden viranomaisten välillä käytiin neuvotteluja, joissa komissio pyrki varmistamaan, että maat edelleen noudattavat Eurooppa-sopimusten määräyksiä. Näiden neuvottelujen päätyttyä komissio voi ilmoittaa arvoisalle parla- mentin jäsenelle, että yksikään assosioituneista maista ei toteuttanut aikomiaan toimenpiteitä. (1999/C 207/227) KIRJALLINEN KYSYMYS P-4070/98 esittäjä(t): John Cushnahan (PPE) komissiolle (4. tammikuuta 1999) Aihe: Harhaanjohtavat tuotemerkinnät Onko komissio tietoinen, että Irlantiin tuodaan huomattava määrä siipikarja- ja sianlihatuotteita, joita tarjotaan irlantilaisina käyttämällä riittämättömiä ja harhaanjohtavia tuotemerkintöjä? Aikooko komissio tutkia tätä asiaa? Komission jäsenen Martin Bangemannin komission puolesta antama vastaus Komissio ei ole tietoinen parlamentin jäsenen mainitsemista seikoista. (29. tammikuuta 1999) tarkoitettujen elintarvikkeiden merkintöjä, esillepanoa ja mainontaa koskevan Kuluttajalle myytäväksi jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 18. joulukuuta 1978 annetussa neuvoston direktiivin 79/ 112/ETY (1) 2 artiklassa säädetään, että merkinnät eivät saa johtaa ostajaa harhaan erityisesti elintarvikkeen alkuperän osalta. Tämän säännöksen noudattamisen valvominen kuuluu jäsenvaltioiden valvontaviranomais- ten toimivaltaan, joten Irlannin viranomaisten on tarvittaessa tutkittava asiaa. (1) EYVL L 33, 8. 2. 1979. (1999/C 207/228) KIRJALLINEN KYSYMYS E-4083/98 esittäjä(t): Françoise Grossetête (PPE) komissiolle (14. tammikuuta 1999) Aihe: Tartuntatautien seurannan ja valvonnan verkosto Euroopan parlamentti ja neuvosto tekivät 24. syyskuuta 1998 päätöksen tartuntatautien epidemiologisen seurannan ja valvonnan verkoston perustamisesta. Euroopan komission tällä hetkellä rahoittama koehanke keskittyy ekinokokkimadon aiheuttaman keuhko- ja maksasairauden epidemiavalvontaverkoston luomiseen. Kyseessä on ravinnon kautta tarttuva mutta myös ympäristön ja vesistöjen saastumiseen läheisesti liittyvä loissairaus. Loissairaus yleistyy Ranskassa ja Saksassa, on ilmennyt myös Alankomaissa ja voi levitä Isoon-Britanniaan


title: WRITTEN QUESTION No. 4098/98 by John McCARTIN National concessions on taxation

eurovoc_concepts:
EU Member State
State aid
application of EU law
economic disparity
regional development
regional disparity
tax relief

text: 29. 11. 1999 EN Official Journal of the European Communities C 341/35 Furthermore, the reference interconnection offer of Telefonica recently approved by the Spanish government determines that the same termination charges for calls originating from fixed network operators will apply also for calls originating from mobile network operators, which should reduce significantly the charges applied to the latter. However, the Commission cannot anticipate to what extent or when those reductions of the prices for final consumers would take place, as those depend on the competitive pressure in the market and are decided by the companies offering those services. (1999/C 341/051) WRITTEN QUESTION E-4075/98 by Werner Langen (PPE) to the Commission (14 January 1999) Subject: EU aid to Rheinland-Pfalz from 1994 to 1998 Will the Commission state the amounts of aid from the EU budget to Rheinland-Pfalz in the period between 1994 and 1998, its recipients and the number of jobs created thereby, and in what areas? In particular, what funds were paid out under the programmes in the following fields: 4 KONVER, 4 agriculture, 4 EAGGF, 4 education, 4 youth, 4 culture, 4 research and technology, 4 higher education, 4 industry, 4 regional development/Structural Funds and 4 the social sector? Supplementary answer given by Mr Santer on behalf of the Commission (16 April 1999) In view of the length of its answer, the Commission is sending it direct to the Honourable Member and to Parliament’s Secretariat. (1999/C 341/052) WRITTEN QUESTION E-4098/98 by John McCartin (PPE) to the Commission (14 January 1999) Subject: National concessions on taxation Given that regional economic disparities in most Member States lie at a ratio of about 2:1, can the Commission confirm that national concessions on taxation, made as a regional policy incentive, are still acceptable within the single market?


title: WRITTEN QUESTION No. 4075/98 by Werner LANGEN to the Commission. EU aid to Rheinland-Pfalz from 1994 to 1998

eurovoc_concepts:
EU aid
EU programme
Rhineland-Palatinate
financial aid
fund (EU)

text: C 182/138 Europeiska gemenskapernas officiella tidning SV 28. 6. 1999 Kommissionen håller med om att detta är en mycket allvarlig situation, inte bara på grund av den negativa ekonomiska inverkan som unilaterala amerikanska sanktioner skulle få på den europeiska exporten och sysselsättningen, utan även på grund av att unilaterala sanktioner av detta slag skulle komma att allvarligt skada Världshandelsorganisationens tvistlösningssystem. Kommissionen gör allt som är möjligt inom ramen för Världshandelsorganisationens regler för att undvika unilaterala amerikanska sanktioner. Gemenskapen har redan begärt att en panel skall inrättas, som skall undersöka om gemenskapens genomförandeåtgärder är förenliga med Världshandelsorganisationens regler. Kommissionen har även inlett ett tvistlösningsförfarande avseende Förenta staternas avsnitt 301 $ lagstiftning, vilken utgör den nationella rättsliga grunden för de sanktioner som Förenta staterna hotar med. Kommissionen kommer även i Genève att hävda att Världs- handelsorganisationens tvistlösningsorgan inte kan ge Förenta staterna tillstånd att upphäva medgivanden så länge ingen panelrapport eller rapport från överprövningsorganet har antagits i vilken gemenskapens genomförandeåtgärder fördöms. För närvarande inriktar sig kommissionen på att förhindra att några unilaterala sanktioner träder i kraft och att uppnå ett slutgiltigt utslag i Världshandelsorganisationen rörande den nya gemenskapsordningens förenlighet med Världshandelsorganisationens regler. (1) (2) EGT L 210, 28. 7. 1998. EGT L 293, 31. 10. 1998. (1999/C 182/189) SKRIFTLIG FRÅGA E-4075/98 från Werner Langen (PPE) till kommissionen (14 januari 1999) Angående: EU-stöd till Rheinland-Pfalz 1994-1998 Kan kommissionen redogöra för vilka EU-stöd som Rheinland-Pfalz fått 1994-1998, vem som erhöll stödet och hur många människor som sysselsattes och inom vilka branscher till följd av stödet? Vilka medel har betalats ut, framför allt inom följande områden?: $ KONVER. $ Jordbruk. $ EUGFJ. $ Utbildning. $ Ungdomsfrågor. $ Kultur. $ Forskning och teknisk utveckling. $ Högskoleväsendet. $ Ekonomi. $ Regional utveckling/strukturfonder. $ Socialfrågor. Svar avgivet på kommissionens vägnar av Jacques Santer (25 februari 1999) Kommissionen håller på att inhämta de upplysningar som behövs för att kunna besvara frågan. Den kommer att vidarebefordra dessa så snart som möjligt


title: Résolution sur la «Commission Prodi»

eurovoc_concepts:
European Commissioner
citizens' Europe
corruption
interinstitutional relations (EU)
political morality


title: Alueiden komitean lausunto aiheesta "Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi sähköisten allekirjoitusten yhteisestä kehyksestä"

eurovoc_concepts:
Community certification
contract
data processing
electronic mail
electronic money
electronics industry

text: 6. 4. 1999 FI Euroopan yhteiso¨jen virallinen lehti C 93/33 Alueiden komitean lausunto aiheesta ”Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktii- viksi sähköisten allekirjoitusten yhteisestä kehyksestä” (1999/C 93/06) ALUEIDEN KOMITEA, joka ottaa huomioon asiakirjan ”Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi sähköisten allekirjoitusten yhteisestä kehyksestä” KOM(1998) 297 lopull. – 98/0191 COD (1), ottaa huomioon neuvoston 30. heinäkuuta 1998 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 c artiklan ensimmäisen kohdan mukaisesti tekemän päätöksen pyytää aiheesta alueiden komitean lausunto, ottaa huomioon komitean työvaliokunnan 16. syyskuuta 1998 tekemän päätöksen antaa lausunnon valmistelu valiokunta 3:n ”Euroopan laajuiset verkot – Liikenne – Tietoyhteiskunta” tehtäväksi, ottaa huomioon lausuntonsa CdR 350/97 fin (2) komission tiedonannosta neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle ”Eurooppalainen elektronisen kaupankäynnin aloite” KOM(97)157 lopull. , ottaa huomioon valiokunta 3:n 27. marraskuuta 1998 hyväksymän lausuntoluonnoksen (CdR 332/98 rev. ), jonka esittelijä oli Risto Koivisto, hyväksyi 13. –14. tammikuuta pitämässään 27. täysistunnossa (tammikuun 14. päivän kokouk- sessa) seuraavan lausunnon. 1. Yhteenveto Alueiden komitea 1. 1. on tyytyväinen komission antamaan direktiivieh- dotukseen ja toteaa sen vastaavan alueiden komitean mm. elektronisen kaupankäynnin aloitteesta antamas- saan lausunnossa edellyttämiä yleisperiaatteita, 1. 2. korostaa sisämarkkinoiden lisäksi alueiden tar- vetta pyrkiä mahdollisimman yhtenäisiin maailmanlaa- juisiin menettelytapoihin, 1. 3. yhtyy komission käsityksiin tarpeesta olla sito- matta varmennepalvelujen tarjontaa toimilupaa edel- lyttäväksi, 1. 4. korostaa erityisesti julkishallinnon palveluihin liittyvää lainsäädännön kehittämistarvetta hyväksyä sähköinen allekirjoitus tasapuolisesti käsin tehdyn alle- kirjoittamisen kanssa, 1. 5. pitää komission tavoin tärkeänä sähköisen alle- kirjoituksen säädösten riippumattomuutta sen sovelta- misessa käytettävästä teknologiasta, 1. 6. toteaa ehdotuksen perusteluissa painotetun yksi- puolisesti elektronisen kaupankäynnin tarpeita, vaikka (1) EYVL C 325, 23. 10. 1998, s. 5. (2) EYVL C 180, 11. 6. 1998, s. 19. sähköisellä allekirjoitukselle ja varmennepalveluille on suuri tarve myös alue- ja kunnallishallinnon uusia palveluja kehitettäessä, 1. 7. katsoo varmennepalveluiden vapauden sekä mahdollisuuden suljettuihin järjestelmiin kuitenkin tur- vaavan tällä hetkellä myös alue- ja kunnallishallinnon sähköistä allekirjoitusta edellyttävien palveluiden ke- hittämisen, 1. 8. pitää julkishallinnon palvelujen kehittämisen kannalta tarpeellisena vielä selvittää tarkemmin direktii- vin yleisen soveltamisalan ja esityksessä mainittujen suljettujen järjestelmien suhdetta ja määritelmiä, 1. 9. toivoo komission ryhtyvän toimenpiteisiin, mikäli sähköisen allekirjoituksen soveltamistavat Eu- roopan julkishallinnossa hajaantuvat kansalaisten va- paata liikkuvuutta haittaavalla tavalla, edellyttää komission seuraavan tilannetta ja 1. 10. ryhtyvän tarvittaessa toimenpiteisiin, mikäli sähköisen allekirjoituksen käytön helpottuminen johtaa siihen, että tarkkaa tunnistamista niin yksityissektorilla kuin julkishallinnossakin ryhdytään vaatimaan yhä useam- min, vaikka se ei itse tapahtuman tai palvelun kannalta olisikaan välttämätöntä, C 93/34 FI Euroopan yhteiso¨jen virallinen lehti 6. 4. 1999 1. 11. pitää riittävän nopean käyttöönoton takaami- seksi keskeisenä komission resurssien kohdennettua käyttöä tietoisuuden lisäämiseen sähköisen allekirjoi- tuksen mahdollisuuksista sekä siihen läheisesti liittyvien sovellusten ja palvelujen toteuttamiseen. 2. Komission direktiiviehdotuksen tarkoitus ja sovelta- misala Ehdotetulla direktiivillä pyritään varmistamaan 2. 1. sisämarkkinoiden asianmukainen toiminta sähköisten allekirjoitusten alalla. Tämä tapahtuu siten, että luodaan yhdenmukaistettu ja tarkoituksenmukainen sääntelyke- hys sähköisten allekirjoitusten käytölle Euroopan yh- teisössä ja asetetaan joukko edellytyksiä, joiden perus- teella sähköiset allekirjoitukset voidaan tunnustaa oi- keudellisesti. 2. 2. Maailmanlaajuinen sähköinen viestintä ja kau- pankäynti ovat ehdotuksen mukaan riippuvaisia jatku- vasta kansainvälisen ja kansallisen lainsäädännön mu- kauttamisesta nopeasti muuttuvaan tekniseen ym- päristöön. Vaikka nykyisten sääntöjen soveltaminen onkin monissa tapauksissa mahdollista, saatetaan nykyi- seen lainsäädäntöön tarvita uusien tekniikoiden perus- teella tiettyjä muutoksia, jotta vältyttäisiin epäasianmu- kaisilta ja tarkoitusta vastaamattomilta vaikutuksilta. Vaikka salaustekniikoiden avulla tuotettuja digitaalisia allekirjoituksia pidetäänkin tällä hetkellä tärkeänä sähköisten allekirjoitusten muotona, yhteisön sääntely- kehyksen on komission mielestä oltava tarpeeksi jousta- va, jotta se kattaa myös muut todentamisessa mahdolli- sesti käytettävät tekniikat. 2. 3. Sähköisille allekirjoituksille löytyy käyttökohtei- ta myös suljetuissa järjestelmissä, esimerkiksi yritysver- koissa tai pankkien tietojärjestelmissä. Varmenteita ja sähköisiä allekirjoituksia käytetään todentamistarkoi- tuksessa myös esimerkiksi yksityistilille pääsemiseksi. Kansallisen lainsäädännön puitteissa sopimusvapauden periaate antaa sopimuspuolille mahdollisuuden sopia keskenään keskinäisen liiketoimintansa ehdoista ja edel- lytyksistä, esimerkiksi sähköisten allekirjoitusten hyväk- symisestä. Näillä aloilla ei tarvita sääntelyä. 2. 4. Kun otetaan huomioon palvelujen ja niiden mahdollisten sovellustapojen laajuus, varmennepalvelu- jen tarjoajien olisi komission mielestä saatava tarjota palvelujaan ilman erityistä toimilupaa. Palvelun tarjo- ajat saattavat kuitenkin haluta mahdollisuutta hyötyä palveluihinsa liittyvien sähköisten allekirjoitusten sel- keämmästä oikeudellisesta pätevyydestä osallistumalla vapaaehtoiseen akkreditointijärjestelmään ja täyttämäl- lä siihen liittyvät yleiset vaatimukset. Akkreditointi olisi direktiiviehdotuksen mukaan nähtävä yleisesti tarjotta- vana palveluna varmennepalvelujen tarjoajille, jotka haluavat tarjota korkealuokkaisia palveluja. Tämän ei kuitenkaan missään nimessä pitäisi tarkoittaa, että akkreditoimaton palvelu on lähtökohtaisesti vähemmän luotettava. 2. 5. Varmennepalvelujen tarjoaja saattaa tarjota mo- nenlaisia palveluja. Ehdotetussa direktiivissä keski- tytään erityisesti sähköisiin allekirjoituksiin liittyviin varmennepalveluihin. Varmenteita voidaan käyttää mo- neen tarkoitukseen, ja ne voivat sisältää monenlaisia tietoja. Varmenteet saattavat sisältää perinteisiä tunnis- teita kuten nimen, osoitteen, rekisteröintinumeron tai sosiaaliturvatunnuksen, alv-tunnuksen tai verotunnis- teen, mutta myös allekirjoittajaan liittyviä erityis- määreitä, esimerkiksi tietoja valtuuksista toimia tietyn yrityksen nimissä tai tietoja luottokelpoisuudesta, mak- sutakeiden saatavuudesta tai erityisluvista. Niinpä var- menteita voi olla hyvin monenlaisia ja niitä voidaan käyttää moneen tarkoitukseen. Oikeudellista kehystä tarvitaan kuitenkin lähinnä, jotta varmenteella voidaan mahdollistaa allekirjoittajan sähköisen allekirjoituksen todentaminen. 2. 6. Sähköisten allekirjoitusten oikeusvaikutukset ovat keskeinen tekijä avoimessa mutta luotettavassa sähköisessä allekirjoitusjärjestelmässä. Ehdotetun di- rektiivin soveltaminen yhdenmukaistaisi komission mie- lestä myös osaltaan oikeudellista kehystä yhteisössä varmistamalla, että sähköisen allekirjoituksen oikeudel- lista pätevyyttä tai oikeusvaikutuksia ei kiistetä vain sen sähköisen muodon takia tai siksi, että se ei perustu hyväksyttyyn tai hyväksytyn varmennepalvelujen tarjo- ajan myöntämään varmenteeseen. Lisäksi ehdotetulla direktiivillä varmistetaan, että sähköiset allekirjoitukset on tunnustettava oikeudellisesti samalla tavoin kuin käsin kirjoitetut allekirjoituksetkin. Lisäksi kansallisissa todisteiden käyttöä koskevissa menettelyissä olisi tun- nustettava sähköisten allekirjoitusten käyttö. 2. 7. Sähköisten allekirjoitusten oikeudellisen tunnus- tamisen olisi perustuttava puolueettomiin, selkeisiin, syrjimättömiin ja tarkoituksenmukaisiin periaatteisiin, eikä palvelun tarjoajalta pitäisi edellyttää minkäänlaista toimilupaa tai akkreditointia. Yhteiset varmennepalve- lujen tarjoajille asetetut vaatimukset tukisivat allekirjoi- tusten ja varmenteiden tunnustamista yhteisön eri jäsen- valtioiden kesken. Ehdotuksen mukaan näitä vaatimuk- sia on voitava soveltaa varmennepalvelujen tarjoajiin riippumatta eri jäsenvaltioiden erilaisista akkreditointi- menettelyistä. Koska markkinoiden kehitys tai tekninen kehitys saattaa edellyttää vaatimusten muuttamista, niitä on ehkä aika ajoin tarkistettava. Komissio voi saamiensa ohjeiden mukaisesti tulevaisuudessa ehdottaa muutoksia vaatimuksiin. Yhteiset vastuusäännöt auttaisivat 2. 8. lisäämään sekä varmenteita käyttävien kuluttajien ja yritysten että palveluntarjoajien luottamusta ja edistäisivät näin sähköisten allekirjoitusten laajaa hyväksymistä. 2. 9. Allekirjoitusten ja varmenteiden rajatylittävää tunnustamista tukevat yhteistyömekanismit yhteisön ulkopuolisten maiden kanssa ovat tärkeitä kansainväli- 6. 4. 1999 FI Euroopan yhteiso¨jen virallinen lehti C 93/35 sen sähköisen kaupan kehittymiselle. Varsinkin anta- malla yhteisössä toimiville varmennepalvelujen tarjoajil- le mahdollisuus vahvistaa yhteisön ulkopuolisten mai- den varmenteita samalla tavoin kuin omiaan voitaisiin yli rajojen tarjottavia palveluja edistää yksinkertaisesti mutta tehokkaasti. 3. Lausunnon yksityiskohtaiset perustelut Alueiden komitea toteaa jo korostaneensa mm. 3. 1. elektronisen kaupankäynnin aloitteesta aikaisemmin antamassaan lausunnossaan säätelyn eurooppalaisen ja myös maailmanlaajuisen yhtenäisyyden keskeistä merkitystä elektronisen kaupankäynnin laajentumiselle. Tämän vuoksi komitea pitää komission tekemää ehdo- tusta tarkoituksenmukaisena ja toivoo sen nopeaa käsit- telyä ja voimaantuloa mm. kansallisen lainsäädännön sekä yrityssektorin ja julkishallinnon piirissä toteutetta- vien menettelytapojen hajaantumisen ehkäisemiseksi. 3. 2. Komitea edellyttää, että komissio aktiivisesti pyrkii vaikuttamaan siihen, että direktiiviehdotuksessa esitetty sähköisen allekirjoituksen säätelytapa saisi myös maailmanlaajuisen hyväksymisen tai päinvastaisessa tapauksessa pyrkisi sopeuttamaan esitettyä direktiiviä näihin yleisimpiin ratkaisuihin. Muussa tapauksessa kehitys voisi aiheuttaa etenkin pk-yrityksille ylitsepää- semättömiä ongelmia niiden pyrkiessä kehittämään liikesuhteitaan sisämarkkinoiden ulkopuolella olevien alueiden kanssa. Luonnollisesti tämä tarpeen toteutta- misen tulee olla oikeassa tasapainossa sen kanssa, että unionin alueella sähköisen allekirjoituksen käyttöönotto tapahtuu riittävän nopeasti. 3. 3. Komitea viittaa unionin aluetta laajemmin hyväksytyn sähköisen allekirjoituksen säätelymuodon merkitykseen myös pyrittäessä lyhentämään unionin laajentumiseen liittyvää uusien alueiden sopeutumisai- kaa sekä nopeuttamaan näiden infrastruktuurin kehitty- mistä. 3. 4. Alueiden komitea on samaa mieltä komission kanssa siitä, että varmennepalveluista ei ole syytä tehdä toimiluvan alaisia eikä sitoa niitä pakolliseen akkreditointijärjestelmään direktiiviehdotuksessa esite- tyin hyvin perusteluin. 3. 5. Komitea yhtyy myös komission näkemykseen tarpeesta varmistaa, että sähköinen allekirjoitus tunnus- tetaan oikeudellisesti samalla tavoin kuin käsin kirjoite- tutkin allekirjoitukset ja painottaa erityisesti julkishal- linnon merkittävää asemaa omia toimintojaan koskevien säännösten tarkistamisessa. 3. 7. Komitea toteaa komission direktiiviehdotuk- sensa perusteluissa keskittyvän sinänsä tärkeän elektro- nisen kaupankäynnin edellytysten toteuttamiseen. Eri puolilla unionin alueilla on kuitenkin tällä hetkellä käynnissä useita alue- ja paikallishallinnon palvelutoi- minnan kehittämishankkeita, joihin oleellisesti liittyy osapuolten sähköinen tunnistaminen. Alueiden komitea pitää valitettavana, että direktiiviehdotuksen peruste- luissa ei tätä kansalaisten kannalta tarpeellista kehitystä ole erikseen huomioitu. 3. 8. Lyhyellä tähtäimellä varmennepalveluiden va- paus ja mahdollisuus toteuttaa suljettuja järjestelmiä kuitenkin turvaavat myös alue- ja paikallishallinnon kehityshankkeiden toteuttamisen kulloistenkin tarpei- den mukaan. Alueiden komitea toivoo kuitenkin, että komissio seuraa sähköisen allekirjoituksen käyttöön Euroopan julkisissa palveluissa liittyvää kehitystä ja ryhtyy tarvittaessa toimenpiteisiin, mikäli menettelyjen mahdollisesta erilaistumisesta aiheutuu todellisia haitto- ja kansalaisten vapaan liikkuvuuden periaatteen toteutu- miselle. 3. 9. Alueiden komitea kiinnittää komission huomiota siihen, että direktiiviehdotuksessa ei selkeästi määritellä sitä, mikä itse asiassa on olennainen ero sen yleisen soveltamisalan ja siinä mainittujen suljettujen järjestel- mien välillä. Eräänä esimerkkinä epäselvästä soveltamis- kohteesta komitea nostaa esille kunnan omille asukkail- leen tarjoamat käsin tai sähköisesti tehtävän allekirjoit- tamisen käyttöä edellyttävät palvelut. Komitea yhtyy komission näkemyksiin tarpeis- 3. 10. ta turvata tietosuojan korkea taso erityisesti varmenne- palveluissa. Alueiden komitea kuitenkin edellyttää ko- mission, ja erityisesti direktiiviehdotuksessa nimi- tettäväksi esitetyn sähköisten allekirjoittajien komitean, seuraavan yksityisyyden suojan näkökulmasta myös sitä, ettei sähköisen allekirjoituksen tekninen helppous alenna kynnystä ottaa käyttöön tunnistaminen tapahtu- missa, missä se ei ole aivan välttämätöntä ja tarpeellista. Tällaisen kehityksen voitaisiin katsoa vaarantavan esi- merkiksi hallinnon asioiden valmistelun avoimuutta edellyttämällä tunnistamista tilanteissa, missä anonyymi lähestyminen on paikallaan. Myös elektronisessa kau- pankäynnissä on maksun maksaminen oikeaan paik- kaan ja sen vastaanottamisen todentaminen useimmiten riittävä taso. 3. 6. Komitea katsoo tällä hetkellä niin alue- ja paikal- lishallinnossa kuin yksityissektorillakin meneillään ole- vien uusien palvelujen kehittämisen edellyttävän, että yleinen sähköisen allekirjoituksen muoto on mahdolli- simman riippumaton käytettävästä teknologiasta. 3. 11. Komitea pitää tärkeänä, että sähköisen allekir- joituksen käyttö laajenee nopeasti. Riittävän volyymin syntyminen on olennaista niin kaupallisille varmenne- palveluille kuin myös elektronisen kaupan laajentumisel- le. Samoin sähköisen allekirjoituksen käyttöönotto alen- taa julkisen hallinnon palveluiden kustannuksia. Erityi- C 93/36 FI Euroopan yhteiso¨jen virallinen lehti 6. 4. 1999 sesti alueiden kannalta on olennaista, että viidettä puiteohjelmaa ja muita komission käytössä olevia resurs- seja käyttäen tuetaan tietoisuuden lisäämistä sähköisen allekirjoituksen käyttömahdollisuuksista ja sen käyttöä lisäävien eurooppalaisten sovellusten ja palveluiden toteuttamista. Bryssel 14. tammikuuta 1999. Alueiden komitean puheenjohtaja Manfred DAMMEYER Alueiden komitean lausunto aiheesta ”European aluekehityssuunnitelma” (1999/C 93/07) ALUEIDEN KOMITEA, joka ottaa huomioon Euroopan aluekehityssuunnitelman (ESDP), ottaa huomioon komission 8. kesäkuuta 1998 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 c artiklan ensimmäisen kohdan nojalla tekemän päätöksen pyytää aiheesta alueiden komitean lausunto, ottaa huomioon työvaliokunnan 15. heinäkuuta 1998 tekemän päätöksen antaa lausunnon valmistelu valiokunta 4:n ”Maankäyttö – Taajama-asiat – Energia – Ympäristö” tehtäväksi, ottaa huomioon valiokunta 4:n joulukuun 11. päivänä 1998 hyväksymän lausuntoluonnoksen CdR 266/98 rev. 2, jonka esittelijä oli Claude du Granrut ja apulaisesittelijä Anders Knape, hyväksyi 13. –14. tammikuuta 1999 pitämässään 27. täysistunnossa (tammikuun 14. päivän kokouksessa) enemmistön äänin seuraavan lausunnon. 1. Yleistä 1. 1. Euroopan aluekehityssuunnitelman tavoitteet ja toteutus Euroopan aluekehityssuunnitelma 1. 1. 1. (ESDP) osoittaa, että Euroopan unioni kiinnittää huomiota talouselämän maailmanlaajuisiin haasteisiin samaan aikaan kun unionin talouspoliittinen yhdentyminen kiihtyy, alue- ja paikallisviranomaisten rooli aluekehi- tyksessä kasvaa ja laajentumista Keski- ja Itä-Euroopan maihin valmistellaan. Unionin pyrkimykset liittyvät kiinteästi kolmeen perustavoitteeseen, jotka asetettiin Leipzigissa pidetyssä aluesuunnitteluministerien epävi- rallisessa kokouksessa. Nämä tavoitteet ovat taloudelli- nen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus, kestävä kehitys sekä yhteisvastuuseen ja tasapainoon perustuva alueellinen kilpailukyky. ESDP:ssä pyritään toimivaan ja kohdealueelle hyvin soveltuvaan aluekehitykseen. Näin yhteisön alueita hyö- dynnetään aiempaa tasapuolisemmin, tehokkaammin ja vastuuntuntoisemmin, ja parannetaan huolenpitoa unionin luonnonvaroista sekä inhimillisestä ja teknisestä pääomasta. Alueiden välillä on eroja, ja niiden tarjoamat taloudelli- set ja sosiaaliset mahdollisuudet ovat monimuotoisia. Tämän vuoksi aluekehityksessä pyritään siihen, että hallinnon eri tasot osallistuvat päätöksentekomenette- lyyn. Näin jäsenvaltioiden aluesuunnittelu- ja aluekehi- tystoimet ovat yhdenmukaiset ja täydentävät toisiaan. 1. 1. 2. Aluekehityssuunnitelmassa pyritään myös yh- teisön politiikkojen alueellisten vaikutusten tehokkaa- seen yhdentämiseen, jotta ne tuovat lisäarvoa aluekehi-


title: Resolution on the situation in Sierra Leone


title: Beslutning om »Prodi-Kommissionen«