title: Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Världshandelsorganisationen (WTO)"

eurovoc_concepts:
ESC opinion
World Trade Organisation

formats: html pdf print

text: 12. 4. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 101/43 Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om ”Världshandelsorganisationen (WTO)” (1999/C 101/12) Den 29 januari 1998 beslutade Ekonomiska och sociala kommittén i enlighet med artikel 23. 3 i arbetsordningen att utarbeta ett yttrande om ”Världshandelsorganisationen (WTO)”. Sektionen för yttre förbindelser, som ansvarat för det förberedande arbetet, antog sitt yttrande den 17 december 1998. Föredragande var Helmut Giesecke. Vid sin 360:e plenarsession den 27-28 januari 1999 (sammanträdet den 27 januari 1999) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 87 röster mot 5 och en nedlagd röst. 0. Sammanfattning 0. 1. Den positiva utveckling av världsekonomin som pågått under flera årtionden visar tecken på avmattning. Svagheterna förmodas ligga i det finansiella systemet, inte i världshandelssystemet, vilket efter 50 år med GATT och den nya Världshandelsorganisationen kan ta åt sig en stor del av äran av det ökade välståndet i världen. I detta kritiska läge vidtar man förberedelser inför en ny förhandlingsrunda. Den därmed samman- hängande inventeringen av vad som redan har uppnåtts och tendensen mot ett förbättrat marknadstillträde innebär enligt kommitténs uppfattning att en ny dynamik i världsekonomin skapas. I den aktuella internationella situationen måste 0. 2. EU, enligt kommitténs uppfattning, spela en ledande roll, bland annat mot bakgrund av gemenskapens unika erfarenheter av integration. Det krävs därför en enhetlig inställning och en gemensam föreberedelsestrategi inom EU. 0. 3. Kommittén, som hela tiden har följt liberalise- ringsprocessen på ett både konstruktivt och kritiskt sätt, tar i sitt yttrande upp några teman som den anser vara särskilt viktiga under de rådande ekonomiska förhållandena. 0. 4. Vid sidan av de dystra utsikterna för världsekono- min gör sig följderna av den tilltagande globaliseringen märkbara för många befolkningsgrupper i nästan alla länder i världen. Kraven på nationalekonomisk anpass- ning får nu snarast negativa konsekvenser, framför allt för sysselsättningen. De positiva konsekvenserna när det gäller en tryggad försörjning, lägre importpriser, förbättrad produktkvalitet med mera får mindre upp- märksamhet. 0. 5. De begränsningar av den nationella suveräniteten som hänger samman med globaliseringen leder till att den demokratiska legitimiteten hos de internationella organisationerna och deras regelverk ifrågasätts. 0. 6. WTO, som bygger på samförstånd mellan samtli- ga medlemmar, har upprättat ett hittills allmänt erkänt tvistlösningssystem, vilket emellertid måste byggas ut i takt med de växande kraven. 0. 7. Systemet anses säkerligen också vara framgångs- rikt på grund av möjligheterna till hot om och ett strikt reglerat genomförande av handelssanktioner. Därför skulle man gärna utnyttja detta instrument även inom andra internationellt reglerade områden, till exempel när det gäller miljöskydd, sociala rättigheter, konsu- mentskydd och mänskliga rättigheter. Det får dock inte strida mot någon enskild WTO-medlems officiella hållning. För att förändra oacceptabla förhållanden bör man stärka det opinionsbildande arbete som utförs av olika internationella intresseorganisationer så att konkreta förhandlingar slutligen kan inledas. Kom- mittén ser positivt på den förklaring som avgavs av Internationella arbetskonferensen den 18 juni 1998, och hoppas att de överenskomna principerna om minimirät- tigheter för arbetstagare snart kommer att genomföras världen över. 0. 8. Internationella handelsförhandlingar och tvist- lösningar får förvisso inte längre ske bakom stängda dörrar. Det berättigade intresse som finns hos det civila samhällets olika organisationer bör i lämplig form inkluderas i processen, utan att ansvarsförhållandena blir otydliga. Kommittén är övertygad om att man endast kan åstadkomma varaktiga framsteg inom han- delspolitiken, såväl i industriländerna som i utvecklings- och reformländerna, om man på ett övertygande sätt bearbetar opinionen med hjälp av massmedierna och de icke-statliga organisationerna. 0. 9. Nästa handelsrunda kommer att bygga på resul- taten av Uruguay-rundan, vars genomförande dessförin- nan måste ha analyserats. Den bör emellertid inte göras beroende av att de förpliktelser som ingåtts till fullo har uppfyllts. I enlighet med vad som avtalats bör de fortsatta 0. 10. jordbruks- och tjänstehandelsförhandlingarna påbörjas på utsatt tid år 2000. 0. 11. Strategiskt sett skulle EU vara i ett bättre läge, om det blev en avsevärt utvidgad runda. Detta måste man propagera för, både gentemot ett tveksamt inställt USA, och framför allt gentemot utvecklings- och reform- länderna. Visserligen anser de sistnämnda för närvaran- de att det är mycket viktigt att den liberala världshan- C 101/44 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 12. 4. 1999 delsordningen löper vidare, men de kräver särskilda stimulanser för att vidta ytterligare liberaliseringar. inbjudan till nästa ministermöte i USA 1999 väcker förhoppningar. 0. 12. Det finns utgångspunkter för detta inom många områden. När det gäller jordbrukssektorn borde EU genomföra offensiva förhandlingar på grundval av en genomförd reform av den gemensamma jordbrukspoliti- ken. Inom tjänstehandelssektorn finns en stor sysselsätt- ningspotential, vilket borde framhållas på ett mer aktivt sätt. 0. 13. Det är förmodligen svårare att göra framsteg när det gäller miljöfrågor och på det sociala området. Många utvecklingsländer har — fortfarande — alltför stora betänkligheter och farhågor. Kommittén ser dock positivt på en spridning av normerna på dessa områden och anmodar kommissionen att göra detta till ett villkor för att EU skall delta i nästa förhandlingsrunda. I utvecklingsländerna krävs det särskilda upplysningsåt- gärder. 0. 14. Vi föreslår att man inrättar en arbetsgrupp inom WTO för ”Handel och sysselsättning”. Säkerligen finns det också ett växande intresse för internationella konkurrensregler hos många utvecklingsländer. Likaså är de säkert också mer intresserade av direktinvesteringar än tidigare, trots att förhandlingarna om en avtalsmodell har avstannat på OECD-nivå. Det öppnar sig också möjligheter för utvecklings- och reformländerna genom en reglering av den elektroniska handeln, vars konturer man börjar ana. 1. Inledning Den finanskris och ekonomiska kris som brer ut 1. 3. sig från Asien skulle kunna bli ett svårt hinder för en fortsatt liberalisering inom ramen för en ny världshan- delsrunda. Den för sysselsättningen nödvändiga BNP- tillväxten minskar i många utvecklingsländer och i vissa länder i omvandling. Banksystem är hårt pressade och utgör ett hot för de företag de finansierar. Miljontals arbetstagare blir arbetslösa utan att ha ett tillräckligt trygghetssystem. För många länder som är bortskämda med framsteg är detta ett bakslag med ännu oöverskåd- liga följder. 1. 4. ESK anser inte att det är systemet med världshan- delsordningen som har lett till kriserna eller förstärkt dem. Kommittén anser tvärtom att ett intakt WTO- system är den enda tillförlitliga bas som finns för återuppbyggnaden av de ekonomier som råkat i obalans. Med hänsyn till det stora beroendet av utrikeshandeln — i genomsnitt 38 % av utvecklingsländernas BNP — och behovet av utländskt kapital och know-how erbjuder de öppna marknaderna fasta referenspunkter för reform- planerarna. Samtidigt är utvecklingsländerna i behov av särskilt stöd till de grupper som missgynnas av strukturomvandlingen. 1. 1. Den hittills så framgångsrika liberaliseringspro- cess som i över 50 år har drivits på av GATT till gagn för allt större delar av världens befolkning står för närvarande inför stora problem och öppna frågor om den framtida vägen. Detta sker trots den folkrättsliga konsolideringen genom WTO som skapar möjligheter för ett allt tätare ekonomiskt samarbete mellan natio- nerna. Kommittén anser att det särskilt är de ansvariga 1. 5. internationella institutionerna inom finanssektorn som kan dra lärdomar av krisen och som bör ge sitt bidrag till en ny ekonomisk och finansiell världsordning. I denna situation skulle handelspolitisk protektionism eller hinder för flödet av utländska direktinvesteringar inte bara vara kontraproduktiva för det enskilda landet utan farliga för hela världsekonomin genom domino- effekten. 1. 2. Det finns flera skäl till detta — struktur- och konjunkturbetingade. En del av de minst utvecklade länderna känner sig mer missgynnade i dag än tidigare. Deras andel i världshandeln har minskat. Andra utvecklingsländer och en del stater i omvandling har ökat sitt deltagande i världshandeln men är ändå skeptiska gentemot en handelsordning som är styrd av väst och som bygger på västliga värden. Sedan Nafta-avtalen intar den nuvarande kongressen i USA en reserverad hållning gentemot en bred liberalise- ringsrunda inom WTO. Den amerikanske presidentens 1. 6. Den nivå som det internationella handelsutbytet uppnått gör att allt fler medborgare får uppleva liberali- seringens fördelar men också dess nackdelar. Eftersom sysselsättning, hälsoskydd, konsumentskydd, miljö- skydd och iakttagande av sociala miniminormer får allt större betydelse i hela världen befinner vi oss i en ännu ovan fas där handelspolitiken tjänar som ett instrument på ett brett plan. För att skapa ett ökat tryck på avtalens genomförande, dvs. för att ha sanktionsmöjligheter, tittar man allt mer på den internationella handelns, på WTO:s, regelverk som hittills fungerat så övertygande. Därmed uppkommer graverande frågor om världshan- 12. 4. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 101/45 delsorganisationens bild av sig själv när den hittills koncentrerat sig på att avveckla handelshinder. Ett uttryck för systemets flexibilitet är också de plurilate- rala fördrag som slutits inom ramen för WTO och i vilka bara de länder som har intresse av att lösa ett visst problem är delaktiga. 1. 7. Därför är det knappast förvånande att många icke-statliga organisationer vid WTO:s senaste minister- möte (18-20 maj 1998) framförde starka krav på att de hittillsvarande förhandlingarnas slutenhet måste upphö- ra, att mer insyn måste skapas och att representanter för olika organisationer i det civila samhället måste få en starkare ställning. Kommittén ser positivt på den nya transatlantiska dialogen som man ser som en modell för hur ytterligare intressen kan inbegripas i den handelspoli- tiska debatten. ESK vill i god tid före vägvalen inför en ny 1. 8. världshandelsrunda peka på ett antal teman där den kan tillföra särskild sakkunskap och ett speciellt engage- mang, och där den hoppas på ett särskilt intresse från rådets, parlamentets och kommissionens sida, eftersom kommittén anser att EU måste inta den ledande rollen i nuvarande politiska och ekonomiska situation. 2. Institutionella frågor inom WTO Kommittén vill peka på den principiella konflik- 2. 1. ten mellan en önskan om fri tillgång till världsmarknaden som alla WTO-medlemsstater hyser, och ett mångfacet- terat och helt berättigat krav på reglering. I denna konflikt bör WTO:s medlemsstater sätta WTO:s huvud- målsättning om en icke-diskriminerande öppning av marknaderna i första rummet. Varje önskemål om en reglering av den internationella handeln skall prövas ingående och de ingripanden i den internationella handeln som krävs skall göras enligt principen om minsta möjliga inblandning. 2. 2. Kommittén anser att det är viktigt att snart anta fler medlemmar i WTO för att få in ytterligare ekonomisk potential i WTO:s växande regelsystem. 2. 3. Hemligheten bakom GATT:s och WTO:s fram- gångar under de senaste 50 åren ligger främst på två områden: medlemsländerna har i samförstånd skapat normer för handeln på ett sätt som tagit hänsyn till staternas olika behov, och man har bilagt tvister genom en blandning av pragmatism och lagtolkning anpassad till det enskilda fallet. Hotet om handelspolitiska sank- tioner, som har funnits bakom panelbesluten, torde vara och ha varit avgörande. 2. 4. Trots de stora skillnaderna i medlemsstaternas och deras förvaltningars utvecklingsnivåer har GATT och WTO lyckats komma fram till enhetliga handelsbe- stämmelser, som visserligen i vissa fall skall uppnås inom olika tidsfrister. 2. 5. Med hänsyn till det växande antalet komplicera- de normer och därmed de höga kraven på förvaltningens kvalitet i medlemsländerna blir frågan om rådgivning allt viktigare. Kommittén anser det vara önskvärt att internationella organisationer som är ansvariga för olika frågor i stor utsträckning tar över denna uppgift och delar på arbetet. Exempel på detta är samarbetet med andra internationella fackorganisationer, främst med International Trade Centre, det speciella handelsstödet till de minst utvecklade utvecklingsländerna, och det samarbete Världsorganisationen för immateriell ägande- rätt (WIPO) har inom det komplicerade området ”han- delsrelaterade immateriella rättigheter” (TRIPS). Här handlar det inte bara om organisationernas förhållande sinsemellan och om finansieringen, utan också om att tillhandahålla oberoende experter. Industriländerna borde känna sig manade att ge sitt bidrag i samband med stödet till ”Good Governance” i utvecklingsländer och övergångsländer. 2. 6. WTO:s system för att lösa tvister bygger på erfarenheterna av svagheterna i det tidigare GATT- systemet och har på kort tid funnit sin form internatio- nellt. Systemet anses i huvudsak vara framgångsrikt, särskilt som USA hittills har underordnat sig panelens beslut. Man har noterat att en självständig WTO-handelsrätt håller på att växa fram, vilket innebär ett ökat beroende av lagar och lagtolkning. Detta gör de svagare medlems- länderna allt mer betänksamma. Kommittén råder även i detta fall till yttersta försiktighet, ty staternas samman- hållning är mycket värdefull. Det stora antalet tvister i samband med handelsrelatera- de immateriella rättigheter som skall lösas efter år 2000 kommer att ställa speciella krav på de berörda organen och kommer att väcka frågor om förfarandet. Man bör därför undersöka om det finns möjligheter att förbättra förfarandet, framför allt med tanke på tvister beträffande handelsrelaterade immateriella rättigheter. ESK stöder EU-kommissionens förslag till för- 2. 7. bättring av tvistlösningsförfarandet, vilka delvis över- ensstämmer med den amerikanska kritiken. De under- sökningar som panelens ledamöter måste göra skulle t. ex. förenklas och förkortas om ledamöterna på heltid hade till sitt förfogande professionella experter som vore helt insatta i förfarandets alla detaljer. Att förkorta tiden mellan det att en panel sammankallats och att överklagningsinstansen lämnat sin slutliga rekommen- dation vore den åtgärd som framförallt skulle göra förfarandet effektivare, även om tidsfristerna redan i C 101/46 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 12. 4. 1999 dag är betydligt kortare och tydligare angivna än i det gamla GATT-förfarandet. WTO-medlemmar som inte är direkt inblandade i en process, men som har ett väsentligt eget intresse i den, borde få full tillgång till dokumenten och informationen. På denna basis borde de i förekommande fall kunna framföra sina åsikter och argument. Framförallt USA betraktar instrumenten för att 2. 8. genomdriva panelens rekommendationer som otillräck- liga. Ett land som har förlorat en tvist kan t. ex. alltför lätt införa nya former av inskränkningar som har samma syfte. Skadelidande medlemsländer i WTO måste då inleda ett nytt tvistlösningsförfarande med de totala tidsfristerna. Kommittén rekommenderar därför att problemet med åtgärder som kringgår avtalen skall undersökas i samband med sanktionsreglerna. Kommis- sionens hållning efter att totalt fyra negativa rekommen- dationer som utfallit till nackdel för EG avgivits i banantvisten ger anledning till tvivel på att kommissio- nen är beredd att ingripa för att WTO-bestämmelserna skall efterlevas. Detta kan allvarligt skada den internatio- nella acceptansen för WTO:s tvistlösningsförfarande. 2. 9. Kommittén har med tillfredsställelse konstaterat att inledningen till WTO-avtalen som utarbetades under 90-talet uttryckligen nämner främjandet av en hållbar utveckling som ett av frihandelns mål och att den innehåller ett åtagande om miljöskydd. Kommittén beklagar i detta sammanhang att man ännu inte har lyckats övertyga en större del av medlemsländerna om att de internationella handelsprinciperna också borde innehålla de grundläggande arbetstagarrättigheter som fastställts av den internationella arbetsorganisationen ILO (Core Labour Standards): föreningsfrihet och rätten till kollektivförhandlingar, förbud mot tvångs- och barnarbete samt förbud mot all diskriminering i yrkes- livet. skapa institutionella former för ett obligatoriskt samar- bete mellan så många internationella organisationer som möjligt, samtidigt som kommittén är medveten om de problem som är förknippade med detta. 2. 12. Kommittén välkomnar att en arbetsgrupp på hög nivå skapas av WTO, IMF och Världsbanken för att utarbeta gemensamma riktlinjer för dessa institutioners samarbete. Vi beklagar ändå att ILO inte är represente- rad i denna högnivågrupp och anser att detta förbiseende måste rättas till. Nyttan av ett sådant samarbete märktes redan vid slutet av Uruguay-rundan, vilket ledde till en motsvarande rekommendation från ministerkonferen- sen i Marrakech. 2. 13. Asienkrisen och problemen med att hantera den visar tydligt att dagens tätt sammanflätade kapital- och varumarknader skapar ett behov av klara regler. Det är många ytterligare organisationer som bör delta, vilka genom ett tätt samarbete skulle stärkas ömsesidigt och genomgå en löpande modernisering. Internationella regleringsbankens (BIS) normer skulle kunna drivas igenom bättre via de internationella finansorganisatio- nerna. Utanför finansområdet bör man främst nämna UNCTAD, WHO, FAO, UNEP, WIPO och ILO. Om alla institutioner — vilka delvis kompletterar varandra — samordnade sitt agerande skulle det kunna bidra till att åter främja ordnade finansmarknader, en sund makroekonomisk bas, sociala säkerhetsnät och icke- diskriminerande tillträde till varu- och tjänstemarkna- derna. Det är endast en kombination av dessa faktorer som kan leda till ekonomisk tillväxt av hög kvalitet, vilket skapar sysselsättning, underlättar fattigdomspro- blemen och främjar en hållbar utveckling av världseko- nomin. 2. 10. Kommittén anser emellertid att den världshan- delsordning som staterna gemensamt önskar är så viktig att den inte får riskeras och att dess institution inte får belastas med alltför mycket normer utöver de som gäller miljön och sociala frågor. Detta gäller i synnerhet med tanke på uppenbara problem i sammanhållningen mellan länderna. A˚ ttio procent av medlemsländerna är utveck- lingsländer eller övergångsländer. 2. 14. Kommittén vill som representant för intresse- grupper i det europeiska civila samhället påpeka vilken ringa insyn allmänheten har i WTO:s arbete och hur lite WTO samarbetar med berörda icke-statliga intresseor- ganisationer. Kommittén konstaterar att framsteg gjorts sedan det senaste ministermötet i Genève, och särskilt att information gjorts tillgänglig via Internet. Det som främst är önskvärt nu är att icke-sekretessbelagda dokument offentliggörs snabbare. 2. 11. De senaste kriserna i världsekonomin visar att det krävs en bättre samordning av de internationella ekonomiska organisationernas politik. Man har med rätta påpekat att varken de nationella eller internationel- la institutionerna klarar av de globala ekonomiska strukturernas krav. Eftersom en enda global instans för den ekonomiska politikens alla frågor torde förbli en utopi, pläderar kommittén för att man snabbt skall 2. 15. Med hänsyn till den oro som den pågående globaliseringen väcker borde modern handelspolitik åtföljas av ett opinionsbildningsarbete, främst på det nationella planet men också på det internationella. A¨ ven i detta sammanhang måste man ta hänsyn till de speciella behoven av upplysning i utvecklings- och reformländer. 12. 4. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 101/47 En sådan form av övertygande upplysning och informa- tionsverksamhet kan just i dessa länder tjäna som exempel på demokratiska kontakter med medborgarna. De farhågor som stora befolkningsgrupper i utvecklings- länderna hyser gentemot utlandsinvesteringar bör kunna skingras genom att investerarna agerar i enlighet med OECD:s riktlinjer för multinationella företag. som en byråkratisk rutinåtgärd. Det viktiga är att ur de svagheter som konstateras dra politiska slutsatser för frihandelns fortsatta utveckling. Detta är särskilt nöd- vändigt med hänsyn till världsekonomins försämrade situation. Fortsatta utvecklingsåtgärder, hur nödvändiga de än är, måste utgå från en stabil bas. Kommittén tror att ytterligare framsteg i världshandeln under de krisperioder som ligger framför oss endast kan uppnås om medborgarna kan övertygas om fördelarna med öppna marknader. Ett sådan arbete kräver mycket personal men är absolut nödvändigt. 3. 2. Om enskilda länder släpar efter med att genomfö- ra sina åtaganden, bör de på lämpligt sätt uppmärksam- mas på detta. Om eftersläpningen beror på svagheter i förvaltningen bör man i största möjliga utsträckning ge stöd till denna. 2. 16. I detta sammanhang spelar de berörda represen- tativa intresseorganisationernas medverkan en allt större roll. De bör få så snabb och fullständig information som möjligt, både nationellt och internationellt, och framför allt tillfrågas innan vägval görs och beslut fattas. Man bör för bägge sidor noga reglera möjligheten att komma med skriftliga inlagor med anspråk på att dessa beaktas eller får ingående svar. ESK noterar att ett allt tätare internationellt samarbete äger rum mellan viktiga intresseorganisationer. Kom- mittén anser att man även i detta sammanhang särskilt bör beakta intressena hos utvecklings- och reformländer- na och så långt möjligt också stödja dem finansiellt. Under utvecklingens gång kommer WTO med säkerhet att behöva ta ställning till frågan om observatörsstatus för internationellt erkända intresseorganisationer. intresseorganisationernas deltagande Gränserna för skall dras där detta inkräktar på regeringarnas och parlamentens ansvar och på WTO-arbetets effektivitet. Eftersom tvistlösningen bidrar påtagligt till att 2. 17. utveckla WTO-rätten får det särskilda intresse som många intresseorganisationer har för den underordnas detta. Tvistefrågan och förfarandet kräver stor varsam- het i detta sammanhang. Det är inte alla inblandade parter som vill gå så långt med att offentliggöra inlagor och expertutlåtanden som USA:s president tillkännagav. I varje tvist skall parterna i samförstånd fastslå gränserna för vad som skall offentliggöras, varvid den principiella sekretessen sedan GATT-tiden dock skall övervinnas. I samband med att insynen ökas bör man överväga kommissionens förslag att organisera utfrågningar för panelledamöterna och intresserade och sakkunniga grupper. Detta får dock inte leda till att förfarandet försenas. 3. 3. Med hänsyn till utvecklingen i världsekonomin får den fortsatta utvecklingen av WTO-systemet i stort inte göras beroende av att alla hittills gällande åtaganden uppfylls. Man bör snarare utnyttja de impulser som finns på många områden till nya steg i liberaliseringen. 4. Förhandlingsstrategi 4. 1. Den fortsättning på jordbruks- och tjänsteför- handlingarna som man kom överens om under Uruguay- rundan bör börja punktligt år 2000. De teman för nästa förhandlingsrunda som beslöts i Marrakech och Singapore bör förberedas noga i samförstånd mellan alla WTO-medlemmar, så att man snabbt kan uppnå resultat med de angelägna positiva effekter på ekonomisk tillväxt och sysselsättning de kommer att få. Med hänsyn till de akuta problemen i världsekonomin skulle det inverka negativt på WTO-systemets trovärdighet om förhandlingarna drar ut på tiden i mer än tre år. 4. 2. Kommittén stöder EU:s önskan att integrera de redan avtalade samtalen om jordbruk och tjänster i en bred diskussion omfattande många teman. Det bör undersökas hur intressanta de så kallade Singapore- temana är och att de inte tar alltför mycket tid. Att endast Europa eller endast USA är intresserat av dem torde inte vara tillräckligt. 4. 3. Eftersom entusiasmen för en bredare världshan- delsrunda av olika skäl inte torde vara alltför stor under överskådlig tid vare sig i USA eller i tredje världen borde EU göra särskilda ansträngningar för att intressera framför allt de senare länderna för att framsteg görs. De utgör trots allt 80 % av medlemsländerna. 3. Genomförande av Uruguay-rundans resultat Kommittén anser att inventeringen av hur åta- 3. 1. gandena från Uruguay-rundan genomförs inte får ske 4. 4. Kommittén anser att man bör börja med att utöka rådgivningen till utvecklings- och reformländer i hur WTO-instrumenten, inklusive tvistlösningsförfa- randena, används. Detta kräver visserligen mycket personal och medför därmed också höga kostnader, men OECD-länderna och deras institutioner borde C 101/48 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 12. 4. 1999 känna sig manade att utvidga sitt stöd. Eventuellt kan samarbetet med UNCTAD förstärkas på detta område, ungefär som med ITC i samband med exportstödet. 5. Förberedelser för nästa jordbruksförhandlingsrunda 4. 5. En fördel för dessa länder vore om handeln underlättades ytterligare. Vid sidan av att lägga fast industritullarna på noll (liksom gentemot Lomé- länderna) bör åtgärder vidtas beträffande tullförfaran- den, tullvärde och ursprungsregler. En avbyråkratisering på dessa områden skulle naturligtvis också gynna affärs- männen i industriländerna. 4. 6. I kommissionens handlingsplan för ett transat- lantiskt ekonomiskt partnerskap (TEP) ser kommittén en möjlighet att de bägge största partnerna i världsekono- min blir föregångare för multilaterala liberaliseringar. Kommittén välkomnar uttryckligen de realistiska mål kommissionen satt upp: undanröjande av bilaterala handelshinder, undvikande av handelstvister, främjande av stränga miljö- och konsumentskyddsnormer. Det ömsesidiga erkännandet av produktstandarder och test- förfaranden (MRA) på vissa områden är en praktisk framgång. Kommittén hoppas att det snart utvidgas till fler områden. Man får hoppas att TEP bidrar till att lösa den hotande tvisten om den europeiska bananimporten. Det senaste egenmäktiga uttalandet från USA:s ”semi”- administration att man kommer att införa punktvisa handelssanktioner mot EU-produkter är fullständigt oacceptabelt och kommer att medföra att inte bara WTO:s tvistlösningsförfarande, utan hela TEP, förlorar i trovärdighet. 4. 7. Liksom i yttrandet om ”Den nya transatlantiska marknaden” (CES 859/98) varnar kommittén för att undergräva det multilaterala WTO-systemet genom bilaterala avtal. Små WTO-medlemmar, främst utveck- lingsländer, skulle kunna tappa intresset för den före- stående förhandlingsrundan i WTO, vilket skulle kunna vända fördelarna för EU och USA med ett bilateralt partnerskap till motsatsen, genom nackdelarna i för- hållande till tredje land. Man skulle också kunna befara svåra skador för världsekonomin i stort, särskilt i den nuvarande labila situationen. Kommittén upprepar därför sitt krav att de bilaterala förhandlingarna med USA endast skall föras parallellt med förberedelserna för nästa multilaterala WTO-runda. 5. 1. Under överläggningarna om de förslag om jord- bruket som kommissionen lagt fram i samband med Agenda 2000 insåg kommittén allt tydligare att kraven på ytterligare liberaliseringar av EU:s jordbrukspolitik snarast kommer att öka i och med att läget i de olika krishärdarna i världen skärps. Det torde vara USA och Cairns-länderna som går i bräschen för detta. Därför har kommittén på sedvanligt sätt tagit ställning konstruktivt och kritiskt, men har med hänsyn till kommande internationella förhandlingar och medlemskapsförhand- lingar fäst extra stor vikt vid att beskriva konsekvenserna för alla befolkningsgrupper som är engagerade i lantbru- ket (1). Kommittén delar uppfattningen att den modell för det europeiska jordbruket som antogs i Luxemburg ovillkorligen skall stå fast. Kommittén anser att jordbruksdelen av Agenda 5. 2. 2000 utgör en detaljerad bas för fortsatta diskussioner om utvecklingen av den gemensamma jordbrukspoliti- ken och för motsvarande beslut. Kommittén stöder kommissionens uppfattning att den eftersträvade refor- men måste beakta följande fyra punkter: 1) Världens befolkning kommer att öka med cirka en miljard människor under de kommande tio åren. 2) A˚ r 2000 kommer förhandlingarna om en ytterligare liberalisering av de internationella jordbruksmarkna- derna att återupptas. 3) EU kommer sannolikt att utvidgas med de central- och östeuropeiska länderna och Cypern. (1) ESK:s yttranden om följande ämnen: Jordbruksaspekter på kommissionens meddelande ”Agenda 2000” — EGT C 407, 28. 12. 1998; Förslag till rådets förordning (EG) om upprättande av gemensamma bestämmelser för system för direkt stöd inom ramen för den gemensamma jordbrukspo- litiken — EGT C 407, 28. 12. 1998; Förslag till rådets förordning (EG) om den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött — EGT C 407, 28. 12. 1998; Förslag till rådets förordning (EG) om den gemensamma organisa- tionen av marknaden för mjölk och mjölkprodukter och Förslag till rådets förordning (EG) om ändring av förord- ning (EEG) nr 3950/92 om införande av en tilläggsavgift inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter — EGT C 407, 28. 12. 1998; Förslag till rådets förordning (EG) om ändring av förordning (EEG) nr 1766/92 om den gemensamma marknaden för spannmål och om upphävande av förord- ning (EEG) nr 2731/75 om fastställande av standardkvalite- ter för vanligt vete, råg, korn, majs och durumvete och Förslag till rådets förordning (EG) om upprättande av ett stödsystem för producenter av vissa jordbruksgrödor — EGT C 407, 28. 12. 1998; Förslag till rådets förordning (EG) om gemenskapens stöd från Europeiska utvecklings- och lands- garantifonden för bygdsutvecklingen — EGT C 407, 28. 12. 1998. jordbruket (EUGFJ) till 12. 4. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 101/49 4) Partnerskapet med Medelhavsländerna kommer att fortsätta. och proteinväxter som för de andra produktionssekto- rerna, särskilt nötkött och mjölk. 5. 3. Kommittén förespråkar den framtida gemensam- ma jordbrukspolitikens alla delmål: Förbättrad konkur- renskraft för gemenskapens jordbruk, både på inre marknaden och på världsmarknaderna; garanterad livs- medelssäkerhet och livsmedelskvalitet för konsumenter- na; stabila inkomster för lantbrukarna; inkluderande av miljömål i den gemensamma jordbrukspolitiken; främjande av ett hållbart jordbruk och av förnybara energikällor; alternativa inkomstmöjligheter för lant- brukarna och deras familjer samt förenkling av unionens rättsföreskrifter. Kommittén beklagar emellertid den ringa uppmärksam- het som ägnas åt främjande av markanvändning med beaktande av regionala särdrag, åt den gemensamma jordbrukspolitikens effekter på områden som ligger före respektive efter jordbruket i produktionskedjan och åt att stärka producentorganisationerna. På det hela taget anser kommittén att några av kommissionens förslag går för långt i riktning mot en åternationalisering av den gemensamma jordbrukspolitiken. 5. 4. När det gäller vilken strategi som bör tillämpas betonar kommittén att Europeiska unionen enligt alla tidigare erfarenheter bör undvika att inta en övervägande defensiv hållning inför nästa förhandlingsrunda i WTO. Den inriktning som präglar de enskilda punkterna i Agenda 2000 lämnar tillräckligt spelrum för de enskilda förhandlingspositionerna. 5. 5. Det är mycket viktigt att unionen inte heller i slutet av förhandlingarna ifrågasätter de direktbetalning- ar som planeras utgå till gemenskapens lantbrukare under perioden 2000 till 2006. Med tanke på eventuella prissänkningar borde man dessutom kunna bibehålla en del av det yttre skyddet i den omfattning som krävs. I detta sammanhang bör hälso- och kvalitetsnormerna ägnas särskild uppmärksamhet. Det är viktigt att de upprätthålls. Märkning av livs- och fodermedel av genetiskt modifiera- de organismer, hormoner m. m. kommer enligt kom- mitténs uppfattning att utgöra en stor utmaning vid de kommande internationella förhandlingarna. EU bör verka aktivt på internationell nivå för ett erkännande av gemenskapens hälso- och livsmedelsnormer. Kommittén delar kommissionens uppfattning att det är nödvändigt att införa globala miljönormer och sociala normer och att ta större hänsyn till konsumenternas intressen. 5. 6. Kommittén påpekar att de kommande WTO- förhandlingarna inte kommer att vara de sista. Förhand- lingar om internationella handelsavtal pågår numera ständigt. Det reformpaket för den gemensamma jord- brukspolitiken som man nu eftersträvar och som skall träda i kraft år 2000 måste utgöra en tillräcklig förhand- lingsbas för unionens internationella förpliktelser. Man måste i varje fall undvika att våra lantbrukare för andra gången tvingas ta det ekonomiska ansvaret. Detta förebyggande koncept gäller för såväl spannmål, oljefrö 6. Fortsatta (GATS) förhandlingar inom tjänstesektorn 6. 1. Kommittén ser det som ett stort framsteg att handeln med tjänster genom GATS har integrerats i WTO:s världshandelssystem. Det är desto mer bekla- gansvärt att de speciella förpliktelser beträffande mark- nadstillträde och nationell behandling som WTO- medlemmarna har ingått i de flesta fall knappast går utöver status quo och vad som redan tillämpas av regeringarna. Kommittén förväntar sig därför att de förhandlingar som påbörjas år 2000 leder till grundläg- gande och konkreta framsteg så att man kan bibehålla ett globalt intresse för en omfattande liberalisering av utrikeshandeln. Det är viktigt att förhandlingarna omfattar alla typer av tjänster. A¨ ven sektorer som inte var föremål för förhandlingar under Uruguay-rundan bör inbegripas i samtalen, till exempel kurirtjänster, miljöskydd, utbildning och sjukvård. Hänsyn bör då tas till konsumentskyddsaspekter. De kommande förhandlingarna bör inte enbart handla om marknadstillträde och nationell behandling. Natio- nella föreskrifter och licenskrav måste vara överblickba- ra och ändamålsenliga samt ha så få negativa konsekven- ser som möjligt, för att skapa lika konkurrensförhållan- den för nationella och utländska företag. Förhandlingar- na måste leda till positiva sysselsättningseffekter, och konsumenterna måste få del av fördelarna med en intensiv konkurrens beträffande priser och kvalitet. 6. 2. De nuvarande GATS-avtalen är oöverskådliga och svåra att förstå. Detta innebär att det är svårt att bedöma vilka positiva effekter de har haft för tillhandahållarna av tjänster och framför allt för konsu- menterna i industri- och utvecklingsländerna. WTO bör därför ge det nuvarande avtalet en mer överskådlig utformning i en standardiserad form. 6. 3. Kommittén välkomnar resultatet av förhandling- arna om avreglering av basteletjänster och finansiella tjänster (1). Samtidigt vill kommittén betona att de nya arbetsformer som möjliggörs tack vare elektroniska hjälpmedel (distansarbete) måste omfattas av samma rättigheter för arbetstagarna som traditionella arbetsfor- mer. Man måste även se till att alla befolkningsgrupper har tillgång till den nya kommunikationstekniken och att konsumenternas rättigheter tillvaratas i full utsträck- ning. Enligt kommitténs uppfattning blev förhandlingar- na framgångsrika på grund av att fördelarna för de (1) Yttrande om ”Förslag till rådets beslut om ingående på Europeiska gemenskapens vägnar, vad beträffar frågor som hör under dess behörighet, av de avtal som är resultatet inom Världshandelsorganisationen av (WTO) om finansiella tjänster” — EGT C 407, 28. 12. 1998. förhandlingar C 101/50 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 12. 4. 1999 nationella ekonomierna med en avreglering inom dessa sektorer var uppenbara. Lägre kostnader och större effektivitet på kommunikationsområdet kommer hela näringslivet till del, liksom en förbättrad effektivitet på finansmarknaderna. Däremot kan man med besvikelse konstatera att förhandlingarna om de fria yrkena (Pro- fessional Services) inte går framåt. Kommittén förmodar att medvetenheten om vilka positiva effekter en liberali- sering av de fria yrkena skulle få på hela ekonomin är alltför ringa, och detta medför att förhandlingstrycket inom denna sektor är svagt. manade därför OECD att arbeta vidare på förorenaren- betalar- principen. Detta skulle kunna vara ett bra sätt att internalisera miljökostnader. Försiktighetsprincipen måste emellertid stå i förgrunden. Detta gäller i lika hög grad för beslut som får konsekven- ser för miljön som för beslut som påverkar allmänhetens hälsa och konsumentskyddet. 6. 4. Kommittén rekommenderar därför att kommis- sionen genomför en undersökning av de samlade ekono- miska effekterna av en liberalisering inom viktiga tjänstesektorer (till exempel handel, fria yrken, trans- port) när det gäller sysselsättning och inkomster, och att den samtidigt undersöker i vilken utsträckning dessa sektorer bidrar till att skapa en modern infrastruktur. En sådan undersökning skulle lyfta fram vilka fördelar tjänsteutnyttjarna — det vill säga konsumenterna — kan få av en liberalisering och därigenom öka allmänhetens intresse av att nå snabbare förhandlingsresultat. Detta gäller inte bara för EU, utan i kanske ännu högre grad för utvecklingsländerna, vilka ännu inte till fullo inser vilka utvecklingsmöjligheter som finns inom tjänstesek- torn. Att sprida upplysning om detta är även en uppgift för UNCTAD. 7. 2. Varje land har rätt att tillämpa de regler som gäller för de egna produkterna även på importerade varor. Denna rätt skall dock samtidigt innebära en skyldighet att fortlöpande informera ursprungsländer- nas exportörer och regeringar om dessa regler. Eventuella skillnader i de enskilda ländernas miljöpolitik får inte leda till att utjämningsavgifter eller exportsubventioner införs som kompensation på grund av att det har uppstått komparativa nackdelar för de inhemska företagen. Berörda länder måste enas om en gemensam lösning på gränsöverskridande regionala eller globala miljöpro- blem. I sådana multilaterala miljöavtal (MEA) kan kompletterande handelspolitiska åtgärder utgöra en nödvändig del av avtalet. Detta är för närvarande fallet i 18 av de 180 miljöavtal som föreligger. 6. 5. Inför kommande förhandlingar bör man under- söka om listorna över liberaliseringsåtaganden (Schedu- les of Commitments) kan omvandlas till listor över undantag från generella liberaliseringsåtgärder. För- handlingarna skulle då utgå från ett allmänt marknads- tillträde med nationell behandling i de olika sektorerna och utvidgas till att omfatta undantagen. På så sätt skulle både själva förhandlingarna och resultaten bli mer öppna för insyn. 7. 3. Kommittén delar också kommissionens uppfatt- ning att man måste undvika ensidiga åtgärder för att lösa gränsöverskridande eller globala miljöproblem utanför importlandets territorium. Denna typ av pro- blem bör lösas genom multilaterala miljöavtal. Handels- begränsande åtgärder bör i framtiden endast vidtas i nära samarbete med WTO, och de får inte vara mer omfattande än vad som krävs för att de avsedda målen skall uppnås. Sådana överenskommelser måste utarbetas av internationella miljöorgan, och i framtiden kommer UNEP att spela en viktig roll i detta sammanhang. 7. Handel och miljö 7. 1. Kommittén gjorde redan före ministerkonferen- sen i Singapore en utförlig behandling av frågan om sambandet mellan en liberalisering av den internationella handeln och miljön (1). Man betonade då Världsbankens konstaterande att huvudorsaken till miljöproblem inte ligger i liberaliseringen av handeln, utan i marknadernas och myndigheternas oförmåga att på lämpligt sättta hänsyn till miljön vid prisbildningen. Kommittén upp- A¨ ven kommittén anser att man måste ta utveck- 7. 4. lings- och reformländernas oro på mycket stort allvar. Handels- och miljöpolitiken får inte innebära några begränsningar av dessa länders ekonomiska framsteg och exportmöjligheter. Med beaktande av dessa aspekter måste man finna ett lämpligt sätt att undvika en orimligt stor miljöförbrukning. Kommittén instämmer i de för- slag och tankegångar som kommissionen tidigare har presenterat och framhåller särskilt utbildningsprogram, teknisk forskning och rådgivning. (1) Yttrande om ”Internationell handel och miljö” — EGT C 407, 28. 12. 1998. Kommittén yttrade sig här utförligt om kommissionens meddelande KOM(96) 54. 7. 5. Redan tidigare har kommittén föreslagit att tvister på detta område skall klaras upp så offentligt som möjligt och i samarbete med icke-statliga organisationer. Naturligtvis måste panelerna ha tillräckliga resurser att rådgöra med forskare, tekniker och miljöexperter. 12. 4. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 101/51 7. 6. Kommittén konstaterar att miljöfrågorna nume- ra har fått ökad betydelse i den internationella handels- politiken, både hos allmänheten och i parlamenten. I detta sammanhang välkomnas kommissionsledamoten Leon Brittans inbjudan till ett gemensamt möte för WTO:s handels- och miljöministrar under våren 1999, eftersom detta kan innebära att det på ett tidigt stadium uppkommer impulser till en effektiv samordning av politiken på båda dessa områden. Alltsedan konferensen i Rio försöker man undvika ett ensidigt facktänkande med åtskilda behörighetsområden. 7. 7. Kommittén skulle också vilja ta upp ett annat centralt problem. I OECD-länderna ägnar man sig åt alltmer komplicerade frågeställningar och förslag till lösningar inom detta område. För flertalet utvecklings- länder är många av dessa frågor och problem ännu inte aktuella. Detta framgår av diskussionerna i WTO:s miljökommitté. OECD propagerar till exempel för nationella miljörevisioner i samband med handelsinstru- ment och handelsavtal. Vid OECD-medlemmarnas för- beredelser av internationella handelsavtal bör alltid miljörevisioner inplaneras, om man kan räkna med betydande miljökonsekvenser. Det är inte förvånande att utvecklingsländerna ställer sig skeptiska till sådana förberedelser, och att de känner sig förfördelade redan på förhand. Stödet från UNEP och UNCTAD måste därför utökas. 7. 8. Enligt kommitténs uppfattning krävs det avsevär- da ansträngningar för att klargöra för dessa länder att exempelvis diskussionen om försiktighetsprincipen är av stor betydelse även för dem, åtminstone på lång sikt. Kommittén anser att detta är en uppgift för WTO — men även detta bör ske i samarbete med berörda FN-organ. 8. Handel och sociala miniminormer 8. 1. Kommittén har sedan länge och vid olika tillfällen verkat för att de grundläggande arbetstagarrättigheter (Core Labour Standards) som ILO har utarbetat får genomslag i hela världen, och då särskilt i utvecklingslän- derna. Kommittén är emellertid medveten om att genom- förandet av dessa miniminormer ofta kan vara svårt under de förhållanden som råder i många utvecklingslän- der, även om regeringarna utåt sett verkar ha en positiv inställning. Kommittén har därför välkomnat ILO:s intensiva rådgivningsverksamhet i detta sammanhang. 8. 2. Vid Internationella arbetskonferensen i juni 1998 betonades att alla medlemsstater är förpliktade att i sin politik inbegripa de grundläggande rättigheter som anges i punkt 2. 9 i detta yttrande, även om de ännu inte har ratificerat konventionen om de sociala miniminor- merna. Eftersom de uppmaningar som framförts under senare år inte har haft någon större framgång välkomnar kommittén den senaste Internationella arbetskonferen- sens beslut att i framtiden årligen kontrollera genomfö- randet av de grundläggande arbetstagarrättigheterna i dessa länder enligt ett enklare förfarande, eventuellt med stöd av en särskilt inrättad expertgrupp. Kommittén hoppas att dessa nya åtgärder skall 8. 3. få positiva effekter. A¨ ven om inställningen i vissa länder som inte 8. 4. velat kännas vid grundläggande arbetstagarrättigheter tycks ha ändrats stöter tankarna på handelspolitiska restriktioner fortfarande på motstånd. Trots detta bör man sträva efter att dessa grundläggande arbetstagarrät- tigheter genomförs snarast möjligt på ett världsomfattan- de plan. I enlighet med den i punkt 8. 2 nämnda principförklaringen om genomförande av grundläggan- de arbetstagarrättigheter och mänskliga rättigheter är detta en förpliktelse för ILO:s medlemsstater på natio- nellt och internationellt plan. Kommittén insisterar därför på att arbetet med att åstadkomma attitydförän- dringar måste förstärkas och att ett nytt försök görs att nå internationell konsensus i denna känsliga fråga. En WTO-arbetsgrupp vore en ämplig plattform för dessa ansträngningar. Kommittén har i ett tidigare yttrande (1) redan uttryckt sin positiva inställning till att gemenska- pen inför särskilda tullförmåner för de länder som iakttar sociala och miljömässiga normer. Kommittén beklagar att många länder inte har utnyttjat dennamö- lighet. 8. 5. Kommittén är medveten om att det framför allt är genom att avskaffa fattigdomen och genom att införa demokratiska strukturer som utvecklingsländerna kan förbättra arbetsnormerna och den sociala standarden. Man kan bidra till detta genom att öppna marknaderna för produkter från utvecklingsländerna, genom andra lämpliga åtgärder och ositiva impulser. Kommittén ser dock fram emot de positiva konsekvenser som man anser att slutförklaringen från Internationella arbetskon- ferensen i juni 1998 kommer att föra med sig. 9. Handel och sysselsättning 9. 1. Kommittén anser att WTO bör överväga att inrätta en arbetsgrupp för ”Handel och sysselsättning”. De välfärdsvinster som uppstår genom den internationel- la handeln kommer inte alla berörda parter till del i samma omfattning. I de fall då strukturomvandlingar krävs, uppkommer det under en övergångsperiod an- passningskostnader som kan vara betydande för enskilda regioner och sysselsättningssektorer. För att en liberalisering av den internationella 9. 2. handeln skall bli allmänt accepterad måste strukturom- vandlingar genomföras på ett så skonsamt sätt som möjligt för de anställda. Med beaktande av de erfarenhe- (1) EGT C 40, 4. 2. 1999. C 101/52 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 12. 4. 1999 ter som hittills gjorts och av de skyddsföreskrifter som föreligger bör arbetsgruppen därför undersöka vilka vägar som är framkomliga. 10. Handel och konkurrens 10. 1. Kommittén vill påpeka att under den fortskri- dande globaliseringsprocessen efter den omfattande avvecklingen av statliga handelshinder får den interna- tionella konkurrensens utveckling stor betydelse för att öka välfärden. Inte bara det internationella samfundet, utan även ett växande antal medborgare är misstrogna mot det ökande antalet gränsöverskridande fusioner och strategiska allianser. Man kräver ett system med internationella konkurrensbestämmelser som blir så världsomfattande som möjligt. Enligt vad som har kommit till kommitténs 10. 2. kännedom diskuteras för närvarande flera möjligheter. Man har fått vissa erfarenheter av att tillämpa nationella konkurrensbestämmelser utanför bestämmelsernas geo- grafiska tillämpningsområde genom samarbete mellan olika nationella och regionala kartellmyndigheter. Man tillämpar då principen aktiv hövlighet (Positive Comity) för informationsutbyte och ömsesidigt bistånd mellan kartellmyndigheterna. Denna form av internationell konkurrenskontroll är emellertid begränsad av flera skäl. Det är kostsamt att inhämta relevant information om utländska företag och marknader. Vidare kan en myndighet med ansvar för konkurrensfrågor visserligen informera andra myndigheter om speciella sakförhållan- den, i den mån de berörda företagen lämnar ut sådan information, men på grund av olikartade kriterier är det mycket möjligt att de kommer fram till helt avvikande slutsatser. Bilaterala bestämmelser skulle slutligen leda till ett oöverskådligt regelverk som ständigt skulle vara ofullständigt och som skulle kunna vara lätt att manipulera. 10. 3. Med tanke på den internationella utvecklings- trenden med stora gränsöverskridande företagsfusioner skulle införandet av en internationellt erkänd konkur- renslagstiftning och eventuellt också en konkurrensmyn- dighet kunna få avgörande betydelse för den marknads- ekonomiska konkurrensstrukturen. 10. 4. Som kommittén ser det kommer det att ta lång tid att göra några framsteg på det internationella planet med tanke på industriländernas fortfarande mycket starka nationella inriktning och mot bakgrund av utvecklings- och reformländernas suveränitetsmedve- tenhet. Dessutom är ett konkurrenspolitiskt tankesätt fortfarande föga utbrett, och det skiljer sig tydligt från handelspolitikernas uppgift att öppna marknader och undanröja hinder. länder genom ökande delaktighet i den internationella handeln har fått insikt om att det framför allt krävs internationell konkurrenskraft när gränserna öppnas, samt att förmåner för de nationella företagen i vilken form det vara må leder till att denna konkurrenskraft minskar. A¨ ven i dessa länder erkänner man numera att en egen konkurrenslagstiftning är ett sätt att skapa internationell konkurrenskraft. Mer än fyrtio länder har under de senaste tjugo åren infört egna konkurrenslagar. Vid WTO:s ministerkonferens i Singapore kunde man därför i samförstånd mellan alla medlemsländer inrätta en arbetsgrupp för kontroll av konkurrensfrågor. UNC- TAD kunde i detta sammanhang presentera övertygande exempel för medlemsländerna på att bristande konkur- rensförmåga innebär nackdelar för utvecklingen. 10. 6. Mot bakgrund av detta föreslår kommittén, liksom Karel van Miert, kommissionsledamot med ansvar för konkurrensfrågor, att man under nästa förhandlingsrunda bara skall eftersträva det som för tillfället är möjligt att uppnå. A¨ ven under de svåra förhållanden som råder för närvarande skulle man kunna sträva efter att uppnå följande: a) Utveckling av ett antal konkurrensrättsliga minimi- normer som bör ingå i den nationella konkurrenslag- stiftningen, alltså även i utvecklingsländernas lag- stiftning. Det handlar till exempel om en definition av restriktiv handelspolitik, missbruk av marknads- dominerande ställning och vissa bestämmelser i samband med sammanslagningar. b) Man skulle också kunna försöka komma överens om några få internationella grundprinciper, till exempel hur man skall behandla exportkarteller eller regional marknadsuppdelning. c) Rent generellt skulle man kunna eftersträva ett närmare samarbete mellan nationella konkurrens- myndigheter som upprätthåller ett erfarenhetsutby- te, vilket i enskilda fall skulle kunna leda till utbyte av icke-hemligstämplad information. d) Man bör åtminstone hålla överläggningar om att skapa en konfliktlösningsmekanism, i vilken även företagen är delaktiga. Man skulle här kunna utnyttja WTO:s erfarenheter av tvistlösning. 10. 7. I detta sammanhang behöver man inte nödvän- digtvis inkludera WTO:s av många utvecklingsländer kritiserade tillämpning av antidumpningsregler. Kon- kurrenslagstiftningen och antidumpningsreglerna anses åtminstone enligt europeisk uppfattning tillhöra olika kategorier. 11. Handel och investeringar Kommittén har även noterat några positiva 10. 5. tendenser, nämligen att många utvecklingsoch reform- Globaliseringen kännetecknas inte bara av det 11. 1. snabbt växande internationella handelsutbytet, utan 12. 4. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 101/53 även av att gränsöverskridande företagsinvesteringar har ökat kraftigt under det senaste årtiondet, liksom finanskapitalets rörlighet, vilket inte behandlas inom ramen för WTO-systemet. De viktigaste investeringslän- derna har tidigare slutit en mängd ganska olikartade bilaterala avtal med mottagarländerna, i vilka investerar- nas marknadstillträde och rättsskydd samt biläggandet av tvister har reglerats. Trots detta har det på grund av gjorda erfarenheter och snabbt ökande direktinveste- ringar uppkommit ett behov av ett regelverk med så världsomfattande giltighet som möjligt. 11. 2. I samband med den allt hårdare konkurrensen mellan olika lokaliseringsorter och under trycket av det rådande krisläget bemödar sig många regeringar om gynnsamma villkor för utländska investerare i avsikt att skapa arbetstillfällen. Trots detta har OECD-länderna ännu inte lyckats sluta ett ”Multilateralt avtal om investeringar” (MAI). Skälet till detta är ett antal politiska meningsskiljaktigheter, bland annat frågan om i vilken utsträckning miljönormer och sociala normer skall inbegripas i ett sådant avtal. Kritiker pekar på ett drag av perfektionism vid formuleringen av de resultat man vill uppnå. Kommittén vill emellertid framhålla att enbart en mycket hög nivå på alla ramvillkor kan leda till ett långsiktigt engagemang från det utländska företagskapitalets sida, inklusive den eftersträvade överföringen av förstklassig know-how och teknik. 11. 3. Man måste emellertid ifrågasätta om de tvistlös- ningsregler som skall ingå i MAI måste vara så omfattan- de att alla utländska investerare får rätt att väcka talan mot regeringen i det land där investeringarna görs. En sådan rätt för privata investerare måste många stater uppfatta som en oacceptabel begränsning av den natio- nella suveräniteten — en begränsning som vida översti- ger den likställdhet mellan inhemskt och utländskt kapital som föreskrivs i MAI. Många stater är inte beredda att inordna sin nationella politik under interna- tionella ekonomiska intressen i denna omfattning. Att OECD-förhandlingarna strandade i början av december 1998 välkomnades därför av många utvecklingsländer och övergångsländer. Uppenbarligen har strävandena efter ett så perfekt regelverk som möjligt gått för långt på den här punkten. bilaterala avtalen. ESK anser emellertid att kultursektorn och den traditionella upphovsmannarätten (som främst berör författare, bildkonstnärer och skådespelare) bör undantas. 11. 5. Kommittén anser att såväl de viktigaste miljö- normerna som de grundläggande normerna för arbets- rätten bör inkluderas. Detta bör emellertid ske i en form som utesluter en vantolkning i protektionistisk anda (vilket förmodligen inte är helt lätt). Det krävs därför tydliga definitioner och bestämmelser. A¨ ven OECD:s riktlinjer för multinationella företag bör beaktas på lämpligt sätt. Det måste även i fortsättningen vara möjligt för de enskilda staterna att utforma investerings- villkor som är likalydande för både inhemska och utländska investerare inom ramen för den nationella arbets-, social-, miljö- och skattelagstiftningen. Erfaren- heterna visar att utländska investerare har bidragit till att förbättra utvecklingsländernas miljönormer och sociala normer. Den likställdhet mellan utländska och inhemska investerare som måste föreskrivas i ett sådant avtal innebär i vilket fall som helst ett förbud mot att underskrida gällande nationella normer. Kommittén anser vidare att det bör finnas 11. 6. bestämmelser om att ett lands sociala normer måste gälla även i särskilda ekonomiska zoner. Kvar som investeringsincitament finns fortfarande skatte- och tullförmåner samt administrativa fördelar. 12. Elektronisk handel Kommittén har välkomnat 12. 1. telekommunika- tionsteknikens framsteg, men den har även framfört kritiska synpunkter. Kommittén har nyligen yttrat sig över frågan om indirekt beskattning (2). Det är numera möjligt att inleda och genomföra ekonomiska transak- tioner med hjälp av elektroniska medier, liksom handel med kunskaper och tjänster. För konsumenterna blir utbudet därigenom större och billigare. Härigenom förbättrar även företag i de konkurrensmässigt sett svagare utvecklingsländerna sin konkurrenskraft. Fram- för allt småföretag kan på så sätt kompensera sig för de nackdelar de har gentemot stora konkurrenter, eftersom försäljningen av vissa produkter underlättas, utan att det krävs något lokalt etablerat distributionsnät. 11. 4. Kommittén anser det vara nödvändigt att så snart som möjligt skapa ett enhetligt och världsomfattan- de regelverk. Kommittén har på ett tidigt stadium engagerat sig för att denna fråga skall behandlas av WTO(1). Om OECD-initiativet inte skulle lyckas föreslår kommittén att WTO:s arbetsgrupp utarbetar de viktigaste beståndsdelarna av ett sådant avtal på grundval av OECD-materialet och de redan befintliga 12. 2. För att konsumenter och företag redan från början tillförlitligt och globalt skall kunna utnyttja fördelarna med den nya tekniken — som möjliggör en utökad välfärdsfrämjande handel till lägre kostnader — krävs det en väl avvägd rättslig och normgivande ram för internationellt erkända brott, framför allt när det gäller dataskydd, rättssäkerhet, konsumentskydd och skydd mot missbruk av Internet. Denna ram bör emellertid vara så flexibel att det inte förekommer någon (1) EGT C 153, 28. 5. 1996, punkt 1. 2. (2) EGT C 407, 28. 12. 1998. C 101/54 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 12. 4. 1999 begränsning av företagens och kundernas valmöjligheter eller av möjligheterna att vidareutveckla informations- och kommunikationstekniken. 12. 3. WTO har bland alla internationella organisatio- ner de bästa förutsättningarna för att skapa en ram som på ett balanserat sätt beaktar dessa krav. Det arbetsprogram som ministerkonferensen antog i maj 1998 och som allmänna rådet konkretiserade i september 1998 förtjänar därför att få EU:s fulla stöd. Detta utesluter inte att OECD:s arbete kan ge ett värdefullt bidrag till att klarlägga de delvis komplicerade sakfrå- gorna (till exempel beskattningsfrågor, konsument- skydd, immateriellt äganderättsskydd, konfidentiella handlingar, elektroniska signaturer). 12. 4. Förslaget från USA:s regering att förklara Inter- net för en frihandelszon och att befria alla produkter och tjänster som levereras i digital form från tullar och andra avgifter måste undersökas noggrant av det internationella samfundet. Det avtal om tullfrihet fram till 1999 års utgång som slöts vid WTO:s andra minister- konferens i maj 1998 bör innebära att det skapas en tillräckligt lång försöksperiod. 12. 5. Enligt kommitténs uppfattning uppkommer det också särskilda problem när det gäller beskattningen av digitala tjänster. En rättvis beskattning kräver att likartade transaktioner underkastas samma beskattning, oavsett om tjänsterna utförs i konkret eller elektronisk form. Kommittén anser inte att en så kallad bit-skatt 12. 6. som läggs som ett slags trafikskatt på den datamängd Bryssel den 27 januari 1999. som överförs i datanäten skulle vara ändamålsenlig. En sådan skatt, som enbart gäller elektroniska handelstrans- aktioner, skulle begränsa detta mediums tillväxt- och sysselsättningspotential och begränsa utrymmet för pri- vata initiativ och för kreativiteten. 12. 7. Som kommittén konstaterade i sitt senaste yttrande om elektronisk handel och indirekt beskattning finns det hos europeiska och amerikanska myndigheter planer på att i nära samarbete med näringslivet vidta skattepolitiska åtgärder i samband med elektronisk handel. I en sådan överenskommelse skulle handeln, företagen och alla andra sociala och ekonomiska grupper — det vill säga konsumenterna och arbetstagarna — inbegripas. Man kan befara att skattepolitiska åtgärder som vidtas utan hänsyn till globala förhållanden kan få negativa konsekvenser för de ekonomiska resultaten, investeringarna och sysselsättningen (exempelvis i form av produktionsförskjutningar, ett investeringsbegrän- sande klimat eller konkurrensnackdelar). Kommittén påpekade i sitt yttrande att det är farligt att skapa punktlösningar för beskattning av den elektroniska handeln. Denna handelsform, som utgör en del av en genomgripande omstrukturering av samhället och av företagens arbetssätt, skapar nya problem på skattesyste- mets alla områden. Man kan dessutom konstatera att skatteuttaget på arbete ökar ytterligare, vilket leder till att skattesystemen blir allt orättvisare. 12. 8. Kommittén har i sitt yttrande utförligt framfört sina synpunkter på kommissionens förslag och även pekat på några motsägelser. Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Beatrice RANGONI MACHIAVELLI


title: SCHRIFTLICHE ANFRAGE Nr. 75/99 von Jan ANDERSSON Schriftwechsel der Kommission mit dem schwedischen Ministerpräsidenten

eurovoc_concepts:
Community tax
European Commission
Sweden
fraud
information centre
mass media
operation of the Institutions

text: C 320/124 Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften DE 6. 11. 1999 Beihilfefälle aus (für 1998 beträgt ihr Anteil voraussichtlich etwa 22 %). Der Gesamtbetrag der in Italien gewährten Beihilfen belief sich 1996 auf 10,162 Mrd. Euro und 1997 auf 9,421 Mrd. Euro. Der Umfang der nichtangemeldeten Beihilfen läßt sich daher auf 1,016 Mrd. Euro für 1996 und 1,601 Mrd. EURO für 1997 veranschlagen (ohne die Wirtschaftszweige Landwirtschaft, Verkehr, Fischerei und Kohle). Dieser Schätzung liegt die Annahme zugrunde, daß der Anteil der Fälle nichtangemeldeter Beihilfen an der Gesamtzahl der registrierten Fälle proportional ist zum Anteil dieser Beihilfen am Gesamtbetrag der gewährten Gelder. Dieser Betrag bedarf auf jeden Fall einer Korrektur, da das Jahr, in dem eine nichtangemeldete Beihilfe bei der Kommission registriert wird, nicht unbedingt mit dem Jahr der tatsächlichen Auszahlung übereinstimmt. Wenn die Kommission von einer unrechtmäßig gewährten Beihilfe Kenntnis erlangt, prüft sie deren Vereinbarkeit mit dem Gemeinsamen Markt. Ist diese nicht gegeben, ordnet die Kommission dem betreffenden Mitgliedstaat an, die Beihilfe vom Begünstigten zurückzufordern. Die Umsetzung dieser Rückforderungsent- scheidungen wird (für den Zeitraum 1982-1997) im XXII. Wettbewerbsbericht 1997 (1) in einer Tabelle veranschaulicht. Die Rückforderung soll keine Sanktion sein, sondern vielmehr jene Lage wiederherstellen, die ohne die Auszahlung der unrechtmäßig gewährten und mit dem Gemeinsamen Markt unvereinbaren Beihilfe hätte existieren müssen. Die Kommission wacht darüber, daß ihre Rückforderungsentscheidung von dem betroffe- nen Mitgliedstaat vollzogen wird, und kann gegebenenfalls den Gerichtshof anrufen. Wenn der Mitgliedstaat, nachdem der Gerichtshof die Nichtbefolgung einer Kommissionsentscheidung festgestellt hat, dieser Entschei- dung immer noch nicht nachkommt, kann die Kommission außerdem auf Artikel 171 des EG-Vertrags zurückgreifen. (1) SEK(98) 636 endg. (1999/C 320/164) SCHRIFTLICHE ANFRAGE E-0075/99 von Jan Andersson (PSE) an die Kommission (27. Januar 1999) Betrifft: Schriftwechsel der Kommission mit dem schwedischen Ministerpräsidenten In einem Schreiben vom 8. Januar 1999 hat der Präsident der Europäischen Kommission den schwedischen Ministerpräsidenten wegen einer Erklärung kritisiert, die dieser in einem Interview mit dem schwedischen Nachrichtensender Rapport am 6. Januar im Zusammenhang mit den Unregelmäßigkeiten innerhalb der Kommission abgegeben hatte. Das Schreiben hat in der Schwedischen Öffentlichkeit große Aufmerksamkeit erregt, vor allem wegen des kritischen Tons, in dem moniert wurde, daß der Ministerpräsident die Fakten nicht geprüft und der Europäischen Union mit seiner Äußerung insgesamt geschadet hätte. Das Schreiben der Kommission ist sehr erstaunlich, denn erstens bezieht es sich auf eine Stellungnahme, die der Minister laut Mitschnitt der besagten Sendung niemals abgegeben hat und zweitens nimmt der Kommissionspräsident Anstoß an dem selbstverständlichen Recht eines Regierungschefs, zu den Einzelheiten dieser Unregelmäßig- keiten, die in der Öffentlichkeit einige Aufmerksamkeit erregt haben, Stellung zu nehmen. Kann die Kommission daher mitteilen, ob es im Rahmen der Beziehungen, die sie üblicherweise zu den Regierungschefs ihrer Mitgliedstaaten unterhält, ein gängiges Verfahren darstellt, den Regierungschefs brieflich mitzuteilen, was sie in den Medien über die seltsamen Verkommnisse innerhalb der Kommission sagen dürfen und was nicht E zumal wenn zum Zeitpunkt der Erstellung des Briefes offenbar gar nicht völlig klar war, was der besagte Regierungschef in den Medien tatsächlich gesagt hat? (1999/C 320/165) SCHRIFTLICHE ANFRAGE P-0076/99 von Yvonne Sandberg-Fries (PSE) an die Kommission (20. Januar 1999) Betrifft: Verhältnis der Kommission zum Informationsbüro der Kommission in Schweden Vor über einem Jahr wandte sich der Leiter des Informationsbüros der Europäischen Kommission in Schweden schriftlich an den Präsidenten des Schwedischen Parlaments, um gegen die Aussagen einzelner Abgeordneter in den schwedischen Medien in bezug auf die Frage der EU-Steuern zu protestieren. Diese Handlungsweise des Informationsbüros der Kommission erregte seinerzeit einige Aufmerksamkeit in den schwedischen Medien. In einem Schreiben an den schwedischen Ministerpräsidenten kritisiert der Präsident der Europäischen Kommission eine Aussage des Ministerpräsidenten, die dieser anläßlich eines Interviews mit einem schwe- dischen Nachrichtensender gemacht haben soll. Diese Aussage bezieht sich auf die vom Europäischen Parlament aufgedeckten Unregelmäßigkeiten und mutmaßlichen Betrugsfälle bei der Kommission. In dem Brief wird auf eine Äußerung Bezug genommen, die der schwedische Ministerpräsident niemals gemacht hat. Aufgrund dieser mißverständlichen Auslegung und/oder dieses Übersetzungsfehlers, der ursprünglich beim Informationsbüro der Kommission in Schweden gemacht wurde, sorgte das Schreiben des Präsidenten der Kommission in den schwedischen Medien für erhebliches Aufsehen


title: WRITTEN QUESTION No. 131/99 by Sirkka-Liisa ANTTILA Implementation and monitoring of food aid for Russia

eurovoc_concepts:
Russia
agreement (EU)
agricultural product
award of contract
food aid
intervention stock
loan
supply

text: 21. 12. 1999 EN Official Journal of the European Communities C 370/19 (1999/C 370/023) WRITTEN QUESTION P-0026/99 by Graham Watson (ELDR) to the Commission (13 January 1999) Subject: Biodiversity In view of the Commission’s response, E-0649/97 (1) on the subject of integrating the environment into other EU policies, and in view of the impact of the common agricultural policy on biodiversity in the European Union, will the Commission confirm that all proposals in the Commission’s work programme connected with the CAP have green stars, so that an environmental assessment will be required? (1) OJ C 367, 4. 12. 1997, p. 33. Answer given by Mr Fischler on behalf of the Commission (10 February 1999) In preparing the Agenda 2000 proposals related to the common agricultural policy (CAP) (1), the Commission ensured that the environmental dimension was satisfactorily integrated and this was indicated in the explanatory memorandum of these proposals. No new proposals connected with the CAP are foreseen this year which could have a major impact on biodiversity in the Community. Consequently, for 1999 only the proposal for the reform of the market organisation for cotton has been marked with a ‘green star’. The environmental appraisal required by the so-called green stars exercise refers to a basic process of identifying potentially significant impacts. Where appropriate, a more thorough environmental assessment will be undertaken. The communication of the Commission to the Council and to the Parliament on a Community biodiversity strategy, adopted on 4 February 1998 (2), announced the preparation of action plans by the Commission for the policy areas concerned, including agriculture. The completion of such action plans is due for February 2000. (1) COM(98) 158 final. (2) COM(98) 42 final. (1999/C 370/024) WRITTEN QUESTION P-0131/99 by Sirkka-Liisa Anttila (ELDR) to the Commission (27 January 1999) Subject: Implementation and monitoring of food aid for Russia On the basis of a request by Russia for food, the Commission drafted its proposal to the Council for a programme of food aid for Russia as a matter of urgency. Preparations are currently being made to implement the programme. Pursuant to Article 1(2) of Council Regulation 2802/98 (1), free food aid to Russia is to be supplied only to the neediest regions. Moreover, it was entered in the minutes of the Council that none of the food aid should be supplied to Moscow and St Petersburg or surrounding regions. Yet in the tender regulations concerning cereals, beef and skimmed milk powder, the Commission has indicated St Petersburg as one of the destinations for the products. According to the Council statement concerning the destination of the products, St Petersburg ought to have been excluded, to ensure that the food aid did not distort normal trade. The Commission does not have any powers to monitor the implementation of the programme within the Russian Federation. However, in the tender regulations concerning rye and wheat for Russia the first ports


title: Règlement (CE) n° 188/1999 de la Commission du 27 janvier 1999 relatif à la fixation des restitutions maximales à l'exportation d'huile d'olive pour la cinquième adjudication partielle effectuée dans le cadre de l'adjudication permanente ouverte par le règlement (CE) n° 2269/98

eurovoc_concepts:
award of contract
export refund
olive oil

formats: pdf print

text: L 21/10 FR Journal officiel des Communaut(cid:130)s europ(cid:130)ennes 28. 1. 1999 R(cid:221)GLEMENT (CE) No 188/1999 DE LA COMMISSION du 27 janvier 1999 relatif (cid:133) la fixation des restitutions maximales (cid:133) l’exportation d’huile d’olive pour la cinqui(cid:138)me adjudication partielle effectu(cid:130)e dans le cadre de l’adjudication permanente ouverte par le r(cid:138)glement (CE) no 2269/98 LA COMMISSION DES COMMUNAUT(cid:144)S EUROP(cid:144)ENNES, vu le trait(cid:130) instituant la Communaut(cid:130) europ(cid:130)enne, vu le r(cid:138)glement no 136/66/CEE du Conseil, du 22 septembre 1966, portant (cid:130)tablissement d’une organisation commune des march(cid:130)s dans le secteur des mati(cid:138)res grasses (1), modifi(cid:130) en dernier lieu par le r(cid:138)glement (CE) no 1638/98 (2), et notamment son article 3, (CE) no 2269/98 de la consid(cid:130)rant que le r(cid:138)glement Commission (3) a ouvert une adjudication permanente pour la d(cid:130)termination des restitutions (cid:133) l’exportation d’huile d’olive; consid(cid:130)rant que, conform(cid:130)ment (cid:133) l’article 6 du r(cid:138)glement (CE) no 2269/98, compte tenu notamment de la situation et de l’(cid:130)volution pr(cid:130)visible du march(cid:130) de l’huile d’olive dans la Communaut(cid:130) et sur le march(cid:130) mondial, et sur base des offres re(cid:135)ues, il est proc(cid:130)d(cid:130) (cid:133) la fixation des montants maximaux des restitutions (cid:133) l’exportation; que l’adjudication est attribu(cid:130)e (cid:133) tout soumissionnaire dont l’offre se situe au niveau de la restitution maximale (cid:133) l’exportation ou (cid:133) un niveau inf(cid:130)rieur; consid(cid:130)rant que l’application des dispositions pr(cid:130)cit(cid:130)es conduit (cid:133) fixer les restitutions maximales (cid:133) l’exportation aux montants repris en annexe; consid(cid:130)rant que le comit(cid:130) de gestion des mati(cid:138)res grasses n’a pas (cid:130)mis d’avis dans le d(cid:130)lai imparti par son pr(cid:130)sident, A ARR(cid:219)T(cid:144) LE PR(cid:144)SENT R(cid:221)GLEMENT: Article premier Les restitutions maximales (cid:133) l’exportation d’huile d’olive pour la cinqui(cid:138)me adjudication partielle effectu(cid:130)e dans le cadre de l’adjudication permanente ouverte par le r(cid:138)gle- ment (CE) no 2269/98 sont fix(cid:130)es en annexe sur la base des offres d(cid:130)pos(cid:130)es pour le 23 janvier 1999. Article 2 Le pr(cid:130)sent r(cid:138)glement entre en vigueur le 28 janvier 1999. Le pr(cid:130)sent r(cid:138)glement est obligatoire dans tous ses (cid:130)l(cid:130)ments et directement applicable dans tout (cid:144)tat membre. Fait (cid:133) Bruxelles, le 27 janvier 1999. Par la Commission Franz FISCHLER Membre de la Commission (1) JO 172 du 30. 9. 1966, p. 3025/66. (2) JO L 210 du 28. 7. 1998, p. 32. (3) JO L 284 du 22. 10. 1998, p. 25. 28. 1. 1999 FR Journal officiel des Communaut(cid:130)s europ(cid:130)ennes L 21/11 ANNEXE du r(cid:138)glement de la Commission, du 27 janvier 1999, fixant les restitutions maximales (cid:133) l’exportation d’huile d’olive pour la cinqui(cid:138)me adjudication partielle effectu(cid:130)e dans le cadre de l’adjudication permanente ouverte par le r(cid:138)glement (CE) no 2269/98 Code produit Montant de la restitution (en EUR/100 kg) 1509 10 90 9100 1509 10 90 9900 1509 90 00 9100 1509 90 00 9900 1510 00 90 9100 1510 00 90 9900 — — — — — — NB: Les codes produits, ainsi que les renvois en bas de page, sont d(cid:130)finis au r(cid:138)glement (CEE) no 3846/87 de la Commission, modifi(cid:130)


title: WRITTEN QUESTION No. 78/99 by Graham MATHER Directive 95/29/ EC on the protection of animals during transport

eurovoc_concepts:
EU Member State
application of EU law
complaint to the Commission
health certificate
national implementing measure
protection of animals
transport of animals
veterinary inspection

text: C 341/46 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti FI 29. 11. 1999 (1999/C 341/065) KIRJALLINEN KYSYMYS E-0071/99 esittäjä(t): Roberta Angelilli (NI) komissiolle (27. tammikuuta 1999) Aihe: Maksusuorituksiaan laiminlyöneet järjestöt ja EU:n myöntämät tuet Lehtitietojen mukaan eräät Rooman IACP:n kiinteistöjen vuokralaiset ovat jättäneet maksujaan maksamatta huomattavan pitkältä ajalta. Näiden vuokratilojen joukossa on useita puolueiden ja yhdistysten huoneistoja. Maksuja eniten laiminlyöneisiin kuuluvat Stadion-osuuskunta ja Kemir-yhdistys, jotka vuokraavat suurta huoneistoa osoitteessa piazza S. Maria Liberatrice 45, e/f. Useat alueen asukkaista uskovat, että kyseiset järjestöt eivät todellisuudessa harjoita toimenkuvaansa kuuluvaa kulttuuritoimintaa. Voiko komissio edellä esitetyn perusteella vastata seuraaviin kysymyksiin: 1. Saavatko kyseiset järjestöt tukea Euroopan unionilta? 2. Mitkä elimet tai virastot vastaavat kyseisille järjestöille mahdollisesti myönnetyn EU:n tuen valvonnasta? 3. Ovatko kyseiset järjestöt saaneet tukea aikaisemmin ja jos ovat, niin kuinka paljon? 4. Eikö IACP-maksujen laiminlyönti ole vastoin EU:n tuen saamisen ehtoja? 5. Mikä on komission yleinen näkemys asiasta? Komission jäsenen Erkki Liikasen komission puolesta antama vastaus (14. huhtikuuta 1999) Arvoisan kysyjän mainitsemassa osoitteessa toimivat Stadion-osuuskunta ja Kemir-yhdistys ovat komission laskentayksiköille tuntemattomia. Rooman kaupunki ei myöskään kuulu alueisiin, jotka voivat saada yhteisön rakennerahastojen tukea. (1999/C 341/066) KIRJALLINEN KYSYMYS E-0078/99 esittäjä(t): Graham Mather (PPE) komissiolle (27. tammikuuta 1999) Aihe: Direktiivi 95/29/EY eläinten suojelemisesta kuljetuksen aikana Onko komissio täysin tyytyväinen eläinten suojelemisesta kuljetuksen aikana annetun direktiivin 1. 95/29/EY (1) saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä, täytäntöönpanosta ja soveltamisesta? Onko se saanut yhtään muodollista valitusta jäsenvaltioiden kyvyttömyydestä täyttää direktiivissä 2. säädetyt velvoitteet? Voiko komissio kertoa kysymyksien 1 ja 2 osalta tarkemmin, mistä direktiivin säännöksistä ja 3. jäsenvaltioista on kyse? (1) EYVL L 148, 30. 6. 1995, s. 52. Komission jäsenen Franz Fischlerin komission puolesta antama vastaus (19. maaliskuuta 1999) Useimmat jäsenvaltiot ovat panneet neuvoston direktiivin 95/29/EY täytäntöön niin kuin pitää. Kaksi 1. jäsenvaltiota jättivät eräitä direktiivin vaatimuksia pois kansallisista toimenpiteistään. Näitä jäsenvaltioita vastaan käydään edelleen rikkomisesta johtuvaa menettelyä. Komissio on tehnyt jäsenvaltioihin useita eläinlääkinnällisiä tarkastuskäyntejä, joilla on valvottu eläinten hyvinvointia kuljetuksen aikana koskevien yhteisön vaatimusten täytäntöönpanoa ja sen valvontaa. Näiden tarkastuskäyntien yhteydessä on havaittu täytäntöönpanon tai sen valvonnan puutteita useissa jäsenvaltioissa


title: SCHRIFTELIJKE VRAAG nr. 80/99 van Susan WADDINGTON Reglementering van telefoondiensten voor volwassenen

eurovoc_concepts:
EU Member State
EU law
United Kingdom
adult
advertising
approximation of laws
audiovisual communications policy
child protection
telephone
television

formats: html print


title: SCHRIFTLICHE ANFRAGE Nr. 60/99 von Paul RÜBIG Traditionelle Maßeinheiten bei Getränken

eurovoc_concepts:
Austria
EU initiative
beverage
packaging
preparation for market
weights and measures

text: C 341/42 Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften DE 29. 11. 1999 Die Kommission möchte auch hervorheben, daß das Disziplinarverfahren in diesem speziellen Fall nicht eingeleitet wurde, weil der betreffende Beamte auf Betrugsfälle hingewiesen hat, sondern weil er ohne Genehmigung und unter Mißachtung der Statutsbestimmungen unter anderem folgende Unterlagen an Dritte weitergegeben hat: # Unterlagen, die Gegenstand einer auf Initiative der Kommission eingeleiteten gerichtlichen Untersuchung sind, wodurch der reibungslose Ablauf dieser Ermittlungen in Frage gestellt wurde; # vorläufige Auditdokumente, die der geprüften Stelle noch nicht im Rahmen des kontradiktorischen Verfahrens vorgelegt wurden; # Unterlagen mit unbegründeten Behauptungen über seine Kollegen. Was das Recht auf Verteidigung anbelangt, so ist darauf hinzuweisen, daß das Disziplinarverfahren ein streng kontradiktorisches Verfahren ist und der Betroffene das Recht auf Beistand durch einen Verteidiger seiner Wahl hat. Im Fall Groupe 4/Securitas haben der Finanzkontrolleur und die Betrugsbekämpfungsstelle UCLAF im August 1997 Ermittlungen eingeleitet. Nach Vorlage des UCLAF-Berichts hat die Kommission den Fall an die Staatsanwaltschaft Brüssel übergeben und eine interne administrative Untersuchung eingeleitet. Im Anschluß an diese Untersuchung hat die Kommission im Juli 1998 gegen vier Beamte Disziplinarverfahren eröffnet, die derzeit noch nicht abgeschlossen sind. Im Fall von ECHO hat die UCLAF im Oktober 1997 eine Untersuchung eingeleitet, die sich mit vier von ECHO unterzeichneten Verträgen befaßt. Die Sachverhaltsfeststellung erfolgt in einem UCLAF-Bericht vom 18. Mai 1998. Über das Fazit der Vor-Ort-Prüfungen in den betroffenen Unternehmen wurde am 10. Juli 1998 ein abschließender Bericht vorgelegt, der den am selben Tag befaßten Justizbehörden übermittelt wurde. Ein Bericht über die administrative Untersuchung, die im Anschluß an den UCLAF-Bericht vom 18. Mai 1998 und die Bemerkungen der betroffenen Verantwortlichen eingeleitet wurde, wurde am 9. November 1998 vorgelegt. Die Kommission hat in dieser Angelegenheit drei Disziplinarverfahren eröffnet. (1999/C 341/060) SCHRIFTLICHE ANFRAGE E-0060/99 von Paul Rübig (PPE) an die Kommission (27. Januar 1999) Betrifft: Traditionelle Maßeinheiten bei Getränken Die SLIM-Initiative geht in ihre vierte Phase. Dabei werden die Bereiche „Unternehmensrecht“, „Gefährliche Substanzen“ und „Fertigpackungsverordnungen“ überprüft. In die Kategorie der Fertigverpackungen fallen auch die Maßeinheiten für Nahrungsmittel und Getränke. Sowohl in Österreich als auch in anderen Mitgliedstaaten zählen die 0,3 beziehungsweise 0,5 l-Maßeinheiten zu den üblichen Nennvolumina bei Getränken. Dies entspricht einer langen Tradition, die die Kultur und Identität der Bevölkerung geprägt hat. Im Lichte der Subsidiarität muß es auch weiterhin möglich sein, solche Maßeinheiten in den Mitgliedstaaten festzulegen. Wie gedenkt die Kommission, diese Bestandteile traditionellen Wertempfindens bei der laufenden Über- prüfung ausreichend zu berücksichtigen? Antwort von Herrn Bangemann im Namen der Kommission (25. Februar 1999) Die Kommission wird dafür Sorge tragen, daß die von dem Herrn Abgeordneten aufgeworfenen Fragen an das SLIM-Team weitergeleitet werden. Die Schlußfolgerungen aus den Arbeiten des Teams sollten zusammen mit der Stellungnahme der Kommission dem Parlament und dem Rat anläßlich der für den 21. Juni 1999 anberaumten Ratssitzung zum Binnenmarkt zugeleitet werden


title: WRITTEN QUESTION No. 85/99 by Anita POLLACK Packaging Directive

eurovoc_concepts:
EU Member State
application of EU law
environmental policy
national implementing measure
packaging
packaging product
report
waste management
waste recycling

text: C 341/48 Official Journal of the European Communities EN 29. 11. 1999 Measures at Community level could only be considered if the establishment and functioning of the internal market called for the approximation of the provisions currently applied by the Member States in this field. The Commission is not aware of any circumstances calling for such action but would be interested in any further information that could be supplied. (1) OJ L 202, 30. 7. 1997. (1999/C 341/068) WRITTEN QUESTION E-0085/99 by Anita Pollack (PSE) to the Commission (27 January 1999) Subject: Packaging Directive Is there to be any review or evaluation of the effectiveness of the Packaging Directive (i. e. achievement of targets, etc. ) and, if so, when? Will the Commission publish such a review? Answer given by Mrs Bjerregaard on behalf of the Commission (9 March 1999) The implementation by Member States of Directive 94/62/EC on packaging and packaging waste (1), foreseen for 30 June 1996, has been delayed for more than a year on average. This means that at present an assessment of the practical situation in Member States would in general be done at a preliminary stage and not with all the packaging waste management systems in full operation. The Commission adopted Decision 97/138/EC for the provision of data on packaging and packaging waste (2) on 3 February 1997. The formats should be completed on an annual basis, starting with the data for the year 1997 and should be provided to the Commission within 18 months of the end of the relevant year. The Commission has adopted Decision 97/622/EC concerning questionnaires in the waste sector (3), which includes one relative to the Packaging Directive. The first report will cover the period 1998 to 2000 inclusive. A study on ‘European packaging waste management systems’, is to be initiated in April 1999 and the final report should be ready by May 1999. Another study on the ‘Costs, benefits and cost-effectiveness of financial pool systems’ is expected to start in March 1999 and the final version should be available by December 1999. Both studies are intended to be available for general distribution. On the basis of the above, the Commission intends to prepare by July 1999 a report on the practical experience gained by Member States in the pursuance of the targets and the findings of scientific research and evaluation techniques such as eco-balances. (1) OJ L 365, 31. 12. 1994. (2) OJ L 52, 22. 2. 1997. (3) OJ L 256, 19. 9. 1997. (1999/C 341/069) WRITTEN QUESTION E-0099/99 by Honório Novo (GUE/NGL) to the Commission (27 January 1999) Subject: Exports of Norwegian cod < issuing of EUR 1 certificates Cod exports from Norway to the EC are covered by a zero-tariff quota. Proof of origin is provided through the issuing of EUR 1 certificates stamped by the respective authorities, which should first certify the origin of the fish, a procedure which is repeatedly omitted. As a result, significant quantities of cod enter the EU < possibly


title: ΚΑΝΟΝΙΣΜΟΣ (ΕΚ) αριθ. 191/1999 ΤΗΣ ΕΠΙΤΡΟΠΗΣ της 27ης Ιανουαρίου 1999 περί αποφάσεως να μη δοθεί συνέχεια στον 24ο επί μέρους διαγωνισμό λευκής ζάχαρης που πραγματοποιείται στο πλαίσιο του διαρκούς διαγωνισμού που αναφέρεται στον κανονισμό (ΕΚ) αριθ. 1574/98

eurovoc_concepts:
award of contract
export levy
export refund
white sugar

text: L 21/20 EL Ep(cid:148)sglg Evgleq(cid:148)da tym Euqypa(cid:152)j(cid:150)m Joimot(cid:147)tym 28. 1. 1999 JAMOMISLOS (EJ) aqih. 191/1999 TGS EPITQOPGS tgr 27gr Iamouaq(cid:148)ou 1999 peq(cid:148) apov(cid:145)seyr ma lg dohe(cid:148) sum(cid:146)weia stom 24o ep(cid:148) l(cid:146)qour diacymisl(cid:149) keuj(cid:147)r f(cid:145)waqgr pou pqaclatopoie(cid:148)tai sto pka(cid:148)sio tou diaqjo(cid:151)r diacymislo(cid:151) pou amav(cid:146)qetai stom jamomisl(cid:149) (EJ) aqih. 1574/98 G EPITQOPG TYM EUQYPA(cid:136)JYM JOIMOTGTYM, (cid:130)womtar up(cid:149)xg: tg sumh(cid:147)jg cia tgm (cid:148)dqusg tgr Euqypa(cid:152)j(cid:147)r Joim(cid:149)tgtar, tom jamomisl(cid:149) (EOJ) aqih. 1785/81 tou Sulbouk(cid:148)ou, tgr 30(cid:147)r Ioum(cid:148)ou 1981, peq(cid:148) joim(cid:147)r oqcam(cid:150)seyr acoq(cid:145)r stom tol(cid:146)a tgr f(cid:145)waqgr (1), (cid:149)pyr tqopopoi(cid:147)hgje tekeuta(cid:148)a ap(cid:149) tom jamomisl(cid:149) (EJ) aqih. 1148/98 tgr Epitqop(cid:147)r (2), jai id(cid:148)yr to (cid:145)qhqo 17 paq(cid:145)cqavor 5 de(cid:151)teqo ed(cid:145)vio stoiwe(cid:148)o b), Ejtil(cid:150)mtar: (cid:149)ti, dum(cid:145)lei tou jamomislo(cid:151) (EJ) aqih. 1574/98 tgr Epi- tqop(cid:147)r, tgr 22ar Apqik(cid:148)ou 1998, peq(cid:148) diaqjo(cid:151)r diacymislo(cid:151) cia tom jahoqisl(cid:149) tym eisvoq(cid:150)m (cid:147)/jai tym epistqov(cid:150)m jat(cid:145) tgm enacyc(cid:147) keuj(cid:147)r f(cid:145)waqgr (3), dien(cid:145)comtai ep(cid:148) l(cid:146)qour diacymislo(cid:148) cia tgm enacyc(cid:147) tgr f(cid:145)waqgr aut(cid:147)r· (cid:149)ti, s(cid:151)lvyma le tir diat(cid:145)neir tou (cid:145)qhqou 8 paq(cid:145)cqavor 2 tou jamomislo(cid:151) (EJ) aqih. 1574/98, e(cid:148)mai dumat(cid:149)m ma apo- vasishe(cid:148) ma lg dohe(cid:148) sum(cid:146)weia se oqisl(cid:146)mo ep(cid:148) l(cid:146)qour diacymisl(cid:149)· (cid:149)ti ta l(cid:146)tqa pou pqobk(cid:146)pomtai stom paq(cid:149)mta jamomisl(cid:149) e(cid:148)mai s(cid:151)lvyma le tg cm(cid:150)lg tgr epitqop(cid:147)r diawe(cid:148)qisgr f(cid:145)waqgr, ENEDYSE TOM PAQOMTA JAMOMISLO: (cid:129)qhqo 1 Apovas(cid:148)fetai ma lg dohe(cid:148) sum(cid:146)weia stom 24o ep(cid:148) l(cid:146)qour diacymisl(cid:149) keuj(cid:147)r f(cid:145)waqgr pou pqaclatopoie(cid:148)tai dum(cid:145)lei tou jamomislo(cid:151) (EJ) aqih. 1574/98 jai tou opo(cid:148)ou g pqohesl(cid:148)a cia tgm upobok(cid:147) tym pqosvoq(cid:150)m k(cid:147)cei stir 27 Iamouaq(cid:148)ou 1999. (cid:129)qhqo 2 O paq(cid:150)m jamomisl(cid:149)r aqw(cid:148)fei ma isw(cid:151)ei stir 28 Iamouaq(cid:148)ou 1999. O paq(cid:150)m jamomisl(cid:149)r e(cid:148)mai desleutij(cid:149)r yr pqor (cid:149)ka ta l(cid:146)qg tou jai isw(cid:151)ei (cid:145)lesa se j(cid:145)he jq(cid:145)tor l(cid:146)kor. Bqun(cid:146)kker, 27 Iamouaq(cid:148)ou 1999. Cia tgm Epitqop(cid:147) Franz FISCHLER L(cid:146)kor tgr Epitqop(cid:147)r (1) EE L 177 tgr 1. 7. 1981, s. 4. (2) EE L 159 tgr 3. 6. 1998, s. 38. (3) EE L 206 tgr 23. 7. 1998, s. 7


title: Parere del Comitato economico e sociale in merito alla «Proposta di direttiva del Parlamento europeo e del Consiglio che modifica la Direttiva 78/548/CEE del Consiglio per il ravvicinamento delle legislazioni degli Stati membri relative al riscaldamento dell'abitacolo dei veicoli a motore»

eurovoc_concepts:
ESC opinion
approximation of laws
heating
motor vehicle

text: 12. 4. 1999 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 101/15 Parere del Comitato economico e sociale in merito alla «Proposta di direttiva del Parlamento europeo e del Consiglio che modifica la Direttiva 78/548/CEE del Consiglio per il ravvicinamento delle legislazioni degli Stati membri relative al riscaldamento dell’abitacolo dei veicoli a motore» (1999/C 101/04) Il Consiglio, in data 23 ottobre 1998, ha deciso, conformemente al disposto dell’articolo 100A del Trattato, di consultare il Comitato economico e sociale in merito alla proposta di cui sopra. La Sezione «Mercato unico, produzione e consumo», incaricata di preparare i lavori del Comitato in materia, ha formulato il parere sulla base del rapporto introduttivo del relatore Bagliano, in data 9 dicembre 1998. Il Comitato economico e sociale ha adottato il 27 gennaio 1999, nel corso della 360a sessione plenaria, con 114 voti favorevoli, 3 contrari e 2 astensioni, il seguente parere. 1. Introduzione 1. 1. La Direttiva 78/584/CEE del 12 giugno 1978 riguarda i sistemi di riscaldamento degli abitacoli delle autovetture (veicoli della categoria M-1) ed in particolare di quei sistemi che sfruttano il calore prodotto dai gas di scarico o dall’aria di raffreddamento dei motori. 1. 2. Le disposizioni previste avevano lo scopo di salvaguardare gli occupanti delle autovetture da due pericoli legati a questi sistemi; e cioè rispettivamente la possibilità di venire a contatto con elementi che possono causare ustioni e dell’entrata, nell’abitacolo, di aria più inquinata dell’aria esterna. 1. 3. Oggi esistono e sono utilizzati su alcuni tipi di veicolo dispositivi di riscaldamento a combustione autonoma, generalmente alimentati a gasolio, benzina o gas di petrolio liquefatto (LPG). Tali dispositivi potrebbero presentare inconve- 1. 4. nienti identici a quelli citati nel punto 1. 2. Con la presente proposta di direttiva la Commissione intende imporre prescrizioni tecniche relative a questi dispositivi e alla loro installazione sui veicoli a protezione e difesa del consumatore. 2. Sintesi della proposta 2. 1. La Commissione, facendo riferimento alla Diret- tiva quadro 70/156/CEE sull’omologazione europea dei veicoli e dei sistemi, componenti ed unità tecniche dei veicoli ed ai suoi successivi emendamenti, propone di allargare il campo di applicazione della Direttiva 78/548/CEE a tutti i veicoli a motore cui si applica questa direttiva quadro e cioè di estenderlo oltre che alle autovetture anche agli autobus, agli autocaravan, ai veicoli commerciali leggeri e pesanti ed ai loro rimorchi. 2. 2. Distingue poi i dispositivi di riscaldamento del veicolo in cinque classi a seconda se sfruttano il recupero del calore generato dal motore utilizzando, come mezzo di trasmissione, l’acqua, l’aria o l’olio, o se sono a combustione con combustibile liquido o gassoso. 2. 3. La proposta della Commissione impone quindi prescrizioni tecniche relative alla realizzazione ed instal- lazione di tali dispositivi di riscaldamento e specifiche per ciascuna delle classi di cui al punto 2. 2 con l’obiettivo di assicurare che: — durante l’uso del veicolo, gli occupanti non possano venire in contatto con parte del veicolo o aria surriscaldata al punto di causare ustioni, — che l’aria riscaldata non sia più inquinata dell’aria all’esterno del veicolo stesso, — che le emissioni allo scarico prodotte dai dispositivi di riscaldamento a combustione siano mantenute entro limiti accettabili. 2. 4. La Commissione definisce quindi le informazioni che il costruttore del veicolo ed il costruttore del dispositivo di riscaldamento a combustione dovranno riportare sulle schede informative e le schede di omologa- zione CE. A partire dal 1o ottobre 2000, tutti i veicoli di 2. 5. nuovo modello dovranno essere omologati, per quanto riguarda i loro sistemi di riscaldamento degli interni, secondo le prescrizioni di questa direttiva. Al 1o ottobre dell’anno successivo tale obbligo si applicherà a tutti i veicoli e dispositivi di riscaldamento a combustione immessi sul mercato. 3. Osservazioni 3. 1. La presente proposta della Commissione modifi- ca il campo di applicazione della Direttiva 78/548/CEE ed è quindi corretto che essa venga sottoposta all’appro- vazione del Parlamento europeo e del Consiglio, pur trattandosi di argomenti essenzialmente tecnici e proce- durali. 3. 2. Il Comitato nota la sempre maggior diffusione dei dispositivi che rendono più confortevole l’uso dei veicoli a motore sia per i passeggeri che per il conducente e concorda con la Commissione sulla necessità di una armonizzazione delle normative tenendo anche conto delle diverse tipologie di veicolo a cui i dispositivi stessi sono destinati. I sistemi di riscaldamento vengono infatti utilizzati per applicazioni che vanno dal riscaldamento dei «vani passeggeri» di autovetture, autobus e autocarri, ai «vani di riposo» di autocarri e autocaravan, ai «vani C 101/16 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 12. 4. 1999 di carico» di autocarri e rimorchi adibiti al trasporto di merci sensibili ad un eccessivo abbassamento della temperatura. modo da rendere più agevole e immediata la lettura e conseguentemente la comprensione del testo della Direttiva. 3. 3. Per quanto riguarda i «vani di carico» di autocarri e rimorchi, il Comitato ricorda che esistono precise prescrizioni sul trasporto di merci deperibili e di animali in base all’accordo internazionale ATP (1) e propone pertanto che la presente Direttiva ne faccia un opportuno riferimento. 3. 4. Il Comitato sottolinea l’importanza dei sistemi di riscaldamento in quanto legati al benessere e al conforto degli occupanti degli autoveicoli e propone quindi di aggiungere alla fine del terzo «considerando»: «che questi requisiti devono essere mirati a favorire il benessere degli occupanti degli autoveicoli anche nell’ottica di assicurare condizioni di guida ottimali a tutto beneficio della sicurezza. » 3. 5. Il Comitato ritiene che l’Allegato II — «campo di applicazione» e «definizioni» — debba diventare Allegato I e precedere quindi tutti gli altri Allegati, in (1) Accordo relativo ai trasporti internazionali di derrate deperibili e veicoli speciali da utilizzare per il loro trasporto (Ginevra 1. 9. 1970). 3. 6. Anche le istruzioni relative all’uso, funzionamen- to e manutenzione, dei «dispositivi» di riscaldamento devono essere disponibili per l’utente in maniera chiara e di facile comprensione. Il Comitato propone pertanto le seguenti modifiche all’Allegato VII: — punto 1. 1: «Ogni dispositivo di riscaldamento deve essere accompagnato da istruzioni chiare, di facile lettura e comprensione, la cui leggibilità sia permanente nel tempo, relative. » — punto 2. 1. 4 (nuovo): «I veicoli muniti di dispositivi di riscaldamento e combustione devono essere accompagnati da istru- zioni chiare, di facile lettura e comprensione, relative all’uso, funzionamento e manutenzione di detti dispositivi. » 3. 7. Il Comitato avrebbe preferito che la Commis- sione avesse chiaramente tenuto separate le prescrizioni e procedure omologative relative al «dispositivo» di riscaldamento da quelle relative alla sua «installazione» sul veicolo, rendendo cosı` il testo più chiaro e preciso. Bruxelles, 27 gennaio 1999. La Presidente del Comitato economico e sociale Beatrice RANGONI MACHIAVELLI


title: WRITTEN QUESTION No. 79/99 by Graham MATHER Report of the Scientific Committee on Animal Health and Animal Welfare on the welfare aspects of the production of foie gras from ducks and geese

eurovoc_concepts:
animal health
animal welfare
livestock farming
meat product
poultry
protection of animals
scientific committee (EU)

text: 6. 11. 1999 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti C 320/125 Katsooko komissio yllä mainitut tapahtumat huomioon ottaen, että komission Ruotsin tiedotustoimisto toimii asianmukaisesti? Komission puheenjohtajan Jacques Santerin komission puolesta antama yhteinen vastaus kirjallisiin kysymyksiin E-0075/99 ja P-0076/99 (25. helmikuuta 1999) Kuten arvoisa parlamentin jäsen toteaa, komission puheenjohtaja lähetti henkilökohtaisen kirjeen Ruotsin pääministeri Göran Perssonille. Komission puheenjohtajan tarkoituksena ei ollut missään tapauksessa kiistää valtion- tai hallitusten päämiesten oikeutta kommentoida komission toimintaa koskevia lehtitietoja. Hän vain halusi ilmoittaa kollegalleen näkemyksensä lausunnosta, jonka tämän väitettiin antaneen. Komission puheen- johtaja ilmoitti myös huomautuksensa perustuvan oletukseen, jonka mukaan Ruotsin pääministerin väitetty lausunto piti paikkansa. Ruotsin pääministeri lähetti tämän jälkeen komission puheenjohtajalle vastauksen, jossa hän oikaisi väärinkäsityksen. (1999/C 320/166) KIRJALLINEN KYSYMYS E-0079/99 esittäjä(t): Graham Mather (PPE) komissiolle (27. tammikuuta 1999) Aihe: Eläinten terveyttä ja hyvinvointia käsittelevän tiedekomitean kertomus hyvinvoinnin näkökohdista ankoista ja hanhista valmistettavan hanhenmaksan tuotannossa Tämä kertomus, jonka eläinten terveyttä ja hyvinvointia käsittelevä tiedekomitea laati PO XXIV:n alaisena, hyväksyttiin 16. joulukuuta 1998. Mihin toimiin komissio aikoo ryhtyä tämän kertomuksen perusteella? (1999/C 320/167) KIRJALLINEN KYSYMYS E-0197/99 esittäjä(t): Anita Pollack (PSE) komissiolle (11. helmikuuta 1999) Aihe: Hanhenmaksan tuotanto Mihin toimiin komissio aikoo ryhtyä estääkseen hanhien julman pakkoruokinnan hanhenmaksan tuottami- seksi nyt, kun EU:n eläintensuojeluasiantuntijoiden komitea on julkaissut asian tuomitsevan kertomuksen? Komission jäsenen Franz Fischlerin komission puolesta antama yhteinen vastaus kirjallisiin kysymyksiin E-0079/99 ja E-0197/99 (18. maaliskuuta 1999) Hanhenmaksan tuotannosta laadittiin tieteellinen raportti, koska Euroopan neuvostossa on keskusteltu tuotantoeläinten suojelua koskevan eurooppalaisen yleissopimuksen (jonka sopimuspuoli yhteisö on) mukai- sista ankkojen, myskisorsien tai niiden hybridien sekä hanhien hyvinvointia koskevista suosituksista. Vuonna 1998 yleissopimuksen sopimuspuolet päättivät odottaa komission tieteellistä raporttia ennen ankkoja, myskisorsia ja hanhia koskevien (ankan tai hanhen rasvaisen maksan tuotanto mukaan luettuna) suositusten antamista. Asiasta keskusteltiin ensimmäisen kerran 22 päivänä helmikuuta 1999 Euroopan neuvoston pysyvän komitean puheenjohtajien kokouksessa, jossa valmisteltiin asiakirjoja vuoden 1999 kesäkuun viimeisellä viikolla pidettäväksi suunniteltua täysistuntoa varten