title: Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheista: - "Ehdotus neuvoston direktiiviksi arvonlisäveron vähennysoikeutta koskevan direktiivin 77/388/ETY muuttamisesta", ja - "Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) direktiivin 98/XX/EY soveltamiseen tarvittavista valvontatoimenpiteistä, palautusjärjestelmää koskevista toimenpiteistä sekä hallinnollisen yhteistyön toimenpiteistä"

eurovoc_concepts:
ESC opinion
EU control
VAT
administrative cooperation
tax relief

text: 12. 4. 1999 FI Euroopan yhteiso¨jen virallinen lehti C 101/73 dolle. Tässä yhteydessä olisi otettava mukaan myös TSK:n nykyiset neuvoa-antavat sekakomiteat. 2. 9. Komitea on toistuvasti ilmaissut suhtautuvansa myönteisesti hakijamaiden maataloudelle myön- nettävään liittymistä edeltävään tukeen. Komitea on tietoinen, että tämä yhteisön toimi ainoastaan täydentää vastaavia maakohtaisia toimia, eikä voi koskaan korvata hakijamaiden omia ponnisteluja. Tällä välin epäilykset, ettei ehdotettu vuosittainen 500 miljoonan ecun koko- naissumma yksinkertaisesti riitä yhteensä kymmenelle jäsenyyttä hakeneelle KIE-maalle, ovat kuitenkin vahvis- tuneet. 2. 10. Komitea muistuttaa, että maataloudessa työs- kentelevien määrä laskee KIE-maissa tulevina vuosina rajusti. Pikaisesti tarvittavan ja välttämättömän sosiaali- sen puskurin ja uusien työpaikkojen luominen ylittää kuitenkin selvästi yhteisen maatalouspolitiikan mahdol- lisuudet. Tämän vuoksi komitea toistaakin ehdotuk- sensa perustaa Phare-, Ispa- ja Sapard-tuen lisäksi liittymistä edeltäväksi ajaksi erillinen rahasto, jonka määrärahoista huomattava osa olisi peräisin yhteisön talousarviosta. Mitä tulee yhteisön talousarvion jäädytt- ämisestä käytävään poliittiseen keskusteluun, talous- ja sosiaalikomitea huomauttaa, että sillä olisi väistämättä vakavia seurauksia ehdotetuille liittymistä edeltäville ohjelmille. Bryssel 27. tammikuuta 1999. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Beatrice RANGONI MACHIAVELLI Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheista: – ”Ehdotus neuvoston direktiiviksi arvonlisäveron vähennysoikeutta koskevan direktiivin 77/388/ETY muuttamisesta”, ja – ”Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) direktiivin 98/XX/EY soveltamiseen tarvittavista valvontatoimenpiteistä, palautusjärjestelmää koskevista toimenpiteistä sekä hallinnollisen yhteistyön toimenpiteistä” (1) (1999/C 101/17) Neuvosto päätti 27. heinäkuuta 1998 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 99 artiklan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainituista ehdotuksista. Asian valmistelusta vastannut ”talous ja rahaliitto, taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuulu- vuus” -jaosto antoi lausuntonsa 15. joulukuuta 1998. Esittelijä oli Kenneth Walker. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 27. –28. tammikuuta 1999 pitämässään 360. täysistunnossa (tammikuun 28. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon äänin 99 puolesta, kahdeksan vastaan viiden pidättyessä äänestämästä. 1. Johdanto 1. 1. Siirtymäjärjestelmän avulla yhteiseen ALV- järjestelmään tehtyjen muutosten ansiosta voitiin 1. tam- mikuuta 1993 poistaa ennakkotarkastukset ja hallinnol- liset menettelyt, jotka liittyivät Euroopan unionin sisära- jan ylittämiseen. Samalla kuitenkin turvattiin mahdolli- (1) EYVL C 219, 15. 7. 1998, s. 16–20. simman pitkälti jäsenvaltioiden valta määritellä omat ALV-järjestelmänsä ja säilytettiin direktiivissä suuri määrä vaihtoehtoja ja mahdollisuuksia. 1. 1. 1. Fyysisten esteiden poistaminen korosti kuiten- kin entisestään niitä kansainvälisen toiminnan aineetto- mia esteitä, joita toimijat kohtaavat. 1. 2. Koska liiketoimien verotuspaikan ja siten myös veron vähennys- tai palautuspaikan määrittämisestä on hyvin monenlaisia sääntöjä ja koska tämänhetkistä C 101/74 FI Euroopan yhteiso¨jen virallinen lehti 12. 4. 1999 ALV-järjestelmää ei sovelleta yhdenmukaisella tavalla, yhtenäismarkkinat ovat tosiasiassa jakautuneet viiteen- toista verotusalueeseen, mikä aiheuttaa sekaannusta, lisätyötä, hallinnon monimutkaisuutta ja oikeudellista epävarmuutta toimijoille. Siksi toimijoiden on tunnetta- va lainsäädäntö ja sen soveltamistapa kussakin jäsenval- tiossa, jossa ne suorittavat verollisia liiketoimia, sekä niissä jäsenvaltioissa, joissa niillä on kustannuksia, joista kannetaan arvonlisävero. 1. 2. 1. Toimijat voivat käyttää hyväksi näitä eroavai- suuksia harrastaessaan nokkelaa ”verosuunnittelua” tai manipulointia: tämä vääristää rehellistä kilpailua, jonka on määrä olla sisämarkkinoiden tunnuspiirre. Komissio esitteli heinäkuussa 1996 työohjelman, 1. 3. jonka liitteenä oli aikataulu ehdotuksista, joilla pyritään ottamaan käyttöön todellinen yhteinen, sisämarkkinoi- den vaatimusten mukainen ALV-järjestelmä. Ohjel- massa yhteisön toiminta jakaantuu kolmeen pilariin: – verotuksen soveltaminen nykyistä yhdenmukai- semmin, – verotuksen uudenaikaistaminen, ja – verotusjärjestelmän muuttaminen, (verotuspaikka). Riippumatta siirtymisestä alkuperäpaikassa ve- 1. 4. rottamiseen komissio katsoo kuitenkin, että jo nyt on syytä uudistaa tämänhetkisen järjestelmän yleisiä säännöksiä ja päästä yhdenmukaisempaan soveltami- seen. Tästä on tullut työohjelman ehdottomasti tärkein tavoite. Internal Market, 1. 5. Komissio esitti 14. toukokuuta 1997 päivätyssä valmisteluasiakirjassa, että ALV-velvoitteet on ala, jota on tutkittava SLIM-aloitteen (Simpler Legislation for the koskevan lainsäädännön yksinkertaistaminen) toisessa vaiheessa. Komissio arvioi, että olisi välittömästi harkittava yksin- kertaistamistoimia, jotka keventäisivät yritysten taak- kaa lyhyellä aikavälillä ja samanaikaisesti pohjustaisivat uuden ALV-järjestelmän käyttöönottamista. sisämarkkinoita telyjä, joiden avulla kaikki yhteisöön sijoittuneet vero- velvolliset voivat saada maksamansa veron takaisin sellaisesta jäsenvaltiosta, johon he eivät ole sijoittuneet. 1. 6. 1. Ehdotuksen toisessa osassa käsitellään kustan- nuksia, jotka eivät oikeuta ALV:n täyteen vähennykseen. Tämä osa kuuluu hankkeeseen, jolla pyritään tämänhet- kisen järjestelmän uudistamiseen ja yhdenmukaisem- paan soveltamiseen. Ehdotettujen toimenpiteiden tavoit- teena on lähentää tätä alaa koskevia jäsenvaltioiden lakeja, jotka poikkeavat nykyisin hyvin paljon toisistaan. Lähentämisen tarve on lisääntynyt Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen Aro Leasing -asiassa antaman tuo- mion (1) vuoksi. 1. 7. Komission antaa myös asetusehdotuksen, joka koskee tarvittavia valvontatoimenpiteitä, palautus- jonka avulla verovelvollinen voi saada järjestelmää, veronpalautuksen niistä jäsenvaltioista, joissa hänen kustannuksistaan on kannettu arvonlisävero, sekä tar- peellisia hallinnollisen yhteistyön toimenpiteitä. 1. 8. Direktiiviehdotuksen kahta osaa, jotka näyttävät ensi silmäyksellä olevan toisistaan riippumattomia, pi- detään kuitenkin erottamattomina verotuksen tasapuo- lisuuden saavuttamiseksi. 1. 8. 1. Ensinnäkin, jos muutettaisiin sääntöjä, jotka koskevat muussa jäsenvaltiossa kuin verovelvollisen sijoittautumisjäsenvaltiossa kannetun veron palautusta tai vähennystä, mutta ei lähennettäisi vähennysoikeutta koskevaa lainsäädäntöä, tämänhetkiset kilpailun vääris- tymät korjattaisiin, mutta tuloksena olisi uusia vääristy- miä varsinkin sellaisille palveluiden toimittajille, jotka kilpailevat keskenään suoraan tietyn jäsenvaltion mark- kinoilla, koska näihin toimittajiin sovellettaisiin toisis- taan poikkeavia vähennyssääntöjä. Toisaalta ehdotetut kustannuksia koskevat säännöt eivät anna täyttä ALV- vähennysoikeutta, ja jäsenvaltioille jää edelleen omaa harkintavaltaa. Palautusmenettelyn muutoksella välte- tään se, että toimijat käyttäisivät hyväkseen harkintaval- lasta mahdollisesti aiheutuvia eroja, mikä johtaisi epäoi- keudenmukaiseen kilpailuun. 2. Komission ehdotukset 1. 5. 1. Tätä aihetta käsittelemään perustettu työ- ryhmä totesi, että kahdeksannessa ALV-direktiivissä säädetty ALV:n palautusmenettely on yksi niistä kohdis- ta, joiden yksinkertaistaminen on kiireellistä. Komissio laati työryhmän töiden perusteella 1. 5. 2. SLIM-aloitetta koskevan kertomuksen, jonka sisämark- kina-asiain neuvosto hyväksyi 27. marraskuuta 1997 ja jossa suositellaan tutkittavaksi mahdollisuuksia ja keinoja uudistaa perinpohjaisesti tällä hetkellä kahdek- sannessa direktiivissä säädetyt menettelyt. 2. 1. ”Jäsenvaltiossa, johon verovelvollinen ei ole sijoit- tautunut, maksetun ALV:n vähentäminen” 2. 1. 1. Kuudennessa ALV-direktiivissä vahvistetaan periaate, jonka mukaan kullakin verovelvollisella on oikeus ALV:n vähennykseen tai palautukseen riippumat- ta jäsenvaltiosta, jossa arvonlisäveron alaiset kustannuk- set on maksettu. Kahdeksannella ALV-direktiivillä yhdenmu- 2. 1. 2. kaistettiin kaikkialla EU:ssa yksityiskohtaiset säännöt, 1. 6. Käsiteltävänä olevan direktiiviehdotuksen en- simmäinen osa on näiden pohdintojen tulos. Ehdotettu- jen toimenpiteiden tavoitteena on yksinkertaistaa menet- (1) Yhteisöjen tuomioistuimen (kuudes jaosto) 17. heinäkuuta 1997 antama tuomio. Asia C-190/95. Oikeustapauskokoel- ma 1997, sivu I-4383. 12. 4. 1999 FI Euroopan yhteiso¨jen virallinen lehti C 101/75 jotka koskevat jäsenvaltion alueelle sijoittumattomille verovelvollisille suoritettavaa ALV:n palautusta. Direk- tiivin tärkein tavoite on asettaa verovelvolliset, jotka jossa he eivät ole sijoittuneet siihen jäsenvaltioon, maksavat ALV:n, samaan asemaan kuin kyseisen jäsen- valtion verovelvolliset, jotka hyödyntävät vähennysoi- keuttaan vähentämällä ALV:n suoraan määräajoin teke- missään ilmoituksissa. 2. 1. 3. Kahdeksannessa direktiivissä säädetty palau- tusmenettely aiheuttaa käytännössä huomattavia vai- keuksia sekä toimijoille että jäsenvaltioiden hallintoeli- mille. Toimijat pitävät menettelyitä väsyttävän aikaavie- vinä. Toisinaan he törmäävät nurjamielisiin asenteisiin, joiden vuoksi hakemuksen jättäminen tuntuu turhalta työltä. Toisaalta jäsenvaltioiden viranomaiset joutuvat suorittamaan aikaavieviä ja hankalia valvontamenette- lyitä, jotka eivät kartuta jäsenvaltioiden valtionkassaa. 2. 1. 4. Syntyneen tilanteen vuoksi komissio on päättänyt, että korjaavia toimenpiteitä tarvitaan kiireel- lisesti. Komission ehdotukset esitellään yksityiskohtai- sesti liitteessä 1. 2. 2. Kustannukset, jotka eivät oikeuta täyteen vähen- nykseen 2. 2. 1. Mikäli vähennysoikeutta koskevia sääntöjä ei harmonisoitaisi edelleen, komission ehdotuksesta johtuvat muutokset vähennysoikeuden käyttöpaikkaan aiheuttaisivat lisää kilpailuvääristymiä sen vuoksi, että säännöt ovat erilaiset siinä maassa, jossa veroa makse- taan ja siinä, jossa se vähennetään. 2. 2. 2. taisesti liitteessä 2. Komission ehdotukset esitellään yksityiskoh- 2. 3. Valvontaa, palautusta ja hallinnollista yhteistyötä koskevat menettelyt 2. 3. 1. Liitteessä 3 esitellään komission asetusehdotus, joka koskee valvontatoimenpiteitä sekä järjestelmää, jonka avulla jäsenvaltio, jossa vähennys on tehty, voi saada vähennyskelpoisen ALV-määrän palautuksen ta- kaisin jäsenvaltiolta, jossa ALV on maksettu, sekä hallinnollista yhteistyötä. 3. Yleishuomioita 3. 1. Heinäkuun 11. päivänä 1997 hyväksymässään lausunnossa, jossa käsiteltiin komission ehdotusta yh- teiseksi arvonlisäverojärjestelmäksi, komitea toteaa seu- raavaa: ”TSK uskoo, että vaikka tiedetäänkin, että tulossa on perustavaa laatua oleva muutos, mitä siirtymi- nen lopulliseen järjestelmään merkitsee, tämä ei saisi peittää alleen tarvetta tehdä väliaikaiseen järjestelmään tällä välin muutoksia, jotka tulee myöhemmin siirtää lopulliseen järjestelmään (1). ” Siksi komitea pitää nyt (1) EYVL C 296, 29. 9. 1997, s. 51. käsiteltävänä olevaa ehdotusta tervetulleena ja komitean tuolloin ilmaiseman näkemyksen mukaisena. Komitea on kuitenkin samalla huolissaan siitä, että uuden yhteis- en arvonlisäverojärjestelmän käyttöönotto näyttää vievän kovin paljon aikaa. Komitea toivoo, ettei väliai- kaisen järjestelmän päivittäminen haittaa tai viivytä uuden lopullisen järjestelmän käyttöönottoa. 3. 2. Talous- ja sosiaalikomitea on toistuvasti ilmais- sut vahvan tukensa SLIM-aloitteelle. Siksi komitea kannattaa komission ehdotusta toteuttaa suositukset kahdeksannessa direktiivissä säädettyjen menettelytapo- jen uudistamiseksi, kuten SLIM-aloitteen yhteydessä on esitetty. 3. 3. Yleisesti myönnetään, että kahdeksannessa di- rektiivissä säädetyt palautusmenettelyt ovat saaneet huonon maineen sekä verovelvollisten että jäsenvaltioi- den hallintovirkamiesten keskuudessa. Parhaimmillaan- kin menettely on niin monimutkainen ja aikaavievä, että se aiheuttaa verovelvollisille epävarmuutta ja he pitävät usein parempana vaihtoehtona jättää hakemus koko- naan tekemättä. Pahimmissa tapauksissa joidenkin jäsenvaltioiden asenne on niin vastahankainen, että hakemuksen jättäminen on suoranaista ajanhukkaa. 3. 4. Tämän seurauksena luvattoman suuressa osassa tapauksista verovelvollisia tosiasiassa estetään saamasta palautusta. Näin heiltä viedään oikeus, joka heille annetaan kuudennessa direktiivissä. Tämä sekä arvonlis- äveron että yhtenäismarkkinoiden perusperiaatteiden vastaista. jäsenvaltioiden 3. 5. Myös hallintoviranomaiset pitävät menettelyjä niin monimutkaisina ja hallinnolli- sesti raskaina, että suurin osa heistä on hakenut poik- keuksia. Selvästikin järjestelmässä, jossa poikkeuksia on enemmän kuin sääntöjä, on jotain perusteellisesti vialla. 3. 6. Myös komissio on myös todennut nykyisen tilanteen johtavan kilpailun vääristymiin. Täydellisen tasa-arvoista kilpailua on pidettävä ihanteena, jota kohti on pyrittävä, mutta samalla on tunnustettava, a) ettei sitä voida koskaan täydellisesti saavuttaa, ja että b) jokainen sitä kohti otettu askel aiheuttaa lisäkustan- nuksia, ja mitä lähemmäksi täydellistä tasa-arvoa päästään, sitä nopeammin kustannukset kasvavat. 3. 6. 1. On syytä pitää mielessä, että hankkeesta koitu- vat kustannukset eivät ole pelkästään taloudellisia, vaan myös poliittisia, koska itsemääräämisoikeus väistämättä kaventuu. C 101/76 FI Euroopan yhteiso¨jen virallinen lehti 12. 4. 1999 3. 6. 2. Mutta vaikka jäsenvaltioiden olisi nykyisten ehdotusten mukaisesti luovuttava muutamista niistä keinoista, joita niillä nyt on vähennysoikeuden rajoitta- misen omaan tulkintaan siitä, mikä määritellään ALV- vähennykseen oikeuttavaksi liiketoimintaan liittyväksi kuluksi, pyrkimystä voidaan perustella tarpeella poistaa tai vähentää kilpailuvääristymiä. 3. 6. 3. Tässä yhteydessä on tärkeää muistaa, että myös tapauksessa, jolloin vääristymä ei ole suuri kaupan kokonaistasapainoon nähden, se voi aiheuttaa vakavia alakohtaisia vääristymiä, jotka jäytävät reilua kilpailua kyseisillä aloilla. 3. 7. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyy näkemyk- sen, jonka mukaan komission ehdotuksen kaksi osaa ovat erottamat, mikäli tarkoituksena on varmistaa verotuksen tasapuolisuus. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyy myös näke- 3. 8. myksen, jonka mukaan jäsenmaille nykyisin annettu harkintavalta sekä tulkinta- ja sovelluserot jäsenvaltioi- den välillä asettavat järjestelmän alttiiksi veropetoksille ja sinänsä säännösten puitteissa tapahtuvalle manipu- loinnille. 4. Erityishuomioita 4. 1. ”Jäsenvaltiossa, johon verovelvollinen ei ole sijoit- tautunut, maksetun ALV:n vähentäminen” 4. 1. 1. Käsiteltävänä olevassa ehdotuksessa kyseistä aihetta koskevan osan päätavoitteena on nykyisten menettelyjen yksinkertaistaminen. 4. 1. 2. Talous- ja sosiaalikomitea on komission kanssa yhtä mieltä siitä, että ainoa muutos, joka voisi yksinker- taistaa merkittävästi nykyistä järjestelmää on antaa verovelvollisille oikeus vähentää muussa kuin sijoittau- tumisjäsenvaltiossa maksamansa ALV siitä ALV:n määrästä, joka niiden on maksettava jäsenvaltiossa tai jäsenvaltioissa, joissa niillä on ALV-tunniste. 4. 1. 3. Mikäli verovelvollisella on ALV-tunniste vain yhdessä jäsenvaltiossa, tämän ei tulisi aiheuttaa ongel- mia, sillä kaikki yhteisössä maksettu vero tullaan vähentämään kyseisessä jäsenvaltiossa riippumatta siitä, missä jäsenvaltiossa ALV:n alaiset kustannukset ovat syntyneet, edellyttäen, että kustannukset ovat hyväksytt- äviä liiketoimintaan liittyviä kuluja. jäsenvaltiot 4. 1. 4. Mikäli ehdotuksen tämä osa hyväksyttäisiin yksinään, se johtaisi edelleen kilpailuvääristymiin, koska eri sääntöjä käyttäisivät päättäessään siitä, millaiset kulut tässä yhteydessä ovat, tai eivät ole, hyväksyttäviä liiketoimintaan liittyviä kuluja. Tästä syystä ehdotuksen kaksi osaa ovat riippu- vaisia toisistaan ja ne on nähtävä yhtenä ehdotuksena; erilaisia kummallakaan ei voida saavuttaa haluttua tulosta ilman toista. 4. 1. 5. Jos verovelvollisella on ALV-tunniste useam- massa kuin yhdessä jäsenvaltiossa, tilanne mutkistuu, koska voidaan joutua tilanteisiin, joissa on vaikeaa tai jopa mahdotonta määrittää se valtio, jossa veronalainen toiminta (johon tavarat ja palvelut, joista vero on maksettu, liittyvät) on tapahtunut ja siten valtio, jossa vähennys tulisi suorittaa. 4. 1. 5. 1. Ottakaamme esimerkiksi vaikkapa saksalai- sen yrityksen omistama kuorma-auto, joka on rekisteröi- ty Alankomaissa ja jota käytetään tavarankuljetukseen Yhdistyneen kuningaskunnan ja Italian välillä, molem- piin suuntiin. Yrityksellä on toimipaikkoja molemmissa maissa ja sillä on ALV-tunniste molemmissa maissa. Tilannetta mutkistaa se seikka, että joissain tapauksissa rahtimaksut maksaa tavarantoimittaja, toisinaan taas vastaanottaja. Voi olla tarpeen hankkia polttoainetta, renkaita tai varaosia tai teettää huoltotöitä autoon sen matkalla läpi Ranskan: maassa, jossa yrityksellä ei ole fyysistä toimipaikkaa tai ALV-tunnistetta ja jossa sillä ei ole veronalaista toimintaa. Näissä olosuhteissa voisi olla hyvin vaikeaa jakaa vähennysoikeus Yhdistyneen kuningaskunnan ja Italian välillä muutoin kuin aivan umpimähkäisesti. 4. 1. 6. Tätä hankaluutta ei kuitenkaan tule nähdä komission ehdotusten arvoa heikentävänä seikkana. Komission ehdotukset merkitsevät huomattavaa paran- nusta sekä verovelvollisille että jäsenvaltioiden viran- omaisille nykyisiin kahdeksannen direktiivin oloihin verrattuna. 4. 1. 7. liittää Verovelvolliselle asetettu vaatimus määräajoin tehtävään ilmoitukseensa hakemusta tuke- vat tositteet jäsenvaltioittain eriteltyinä, sekä jäljennök- set laskuista tai tuontiasiakirjoista, on toki lisämuodolli- suus, mutta yrityksille tästä koituva taakka on huomatta- vasti vähäisempi kuin nykyinen, kahdeksannen direktii- vin mukainen hakemusmenettely, joka usein on tulok- seton. 4. 1. 8. Komission ehdotuksen mukaan vähennyksiin oikeuttavia kustannuksia koskevat säännöt olisivat vähennysjäsenvaltion säännöt, eivät enää veron kanta- neen jäsenvaltion säännöt, kuten nykyisin on asian laita. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyy tämän muutoksen logiikan. Jäsenvaltio, jossa vähennys on suoritettu, voi luonnollisestikin saada palautuksen siltä jäsenvaltiolta, jossa arvonlisävero on maksettu. 12. 4. 1999 FI Euroopan yhteiso¨jen virallinen lehti C 101/77 4. 2. Kustannukset, jotka eivät oikeuta täyteen vähen- nykseen päästä yhteen määritelmään, sillä se, mitä tietyssä yhteydessä pidetään ylellisyytenä, ei välttämättä ole sitä toisessa. 4. 2. 1. Kyseisen osan tavoitteet ovat nykyisten menet- telytapojen yksinkertaistaminen sekä kilpailuvääristy- mien poistaminen. Viimeksi mainittu voidaan saavuttaa vain tietynasteisen harmonisoinnin avulla. 4. 2. 2. On tunnustettava, että suurta osaa majoitus-, ravinto- ja juomakustannuksista voidaan hyvällä syyllä pitää hyväksyttävinä liiketoimintaan liittyvinä kustan- nuksina, koska ne syntyvät ensisijaisesti liiketoiminnan vuoksi, eikä niitä olisi syntynyt ilman liiketoiminnan tarpeita. Jos esimerkiksi liikemies matkustaa tapaamaan asiakasta ja yöpyy ja ruokailee hotellissa, tätä tulisi pitää liiketoimintaan liittyvänä kustannuksena, sillä ellei hänen olisi pitänyt vierailla asiakkaansa luona, hän ei olisi tehnyt kyseistä matkaa, yöpynyt hotellissa eikä syönyt tuota ateriaa. 4. 2. 2. 1. On totta, että hänen olisi täytynyt yöpyä ja syödä jossain, koska suoja ja ruoka ovat välttämättömiä tarpeita, mutta hän olisi voinut tyydyttää nämä tarpeet jäämällä kotiin, jossa suojasta ei olisi aiheutunut lisäkus- tannuksia ja jossa ateria olisi tullut huomattavasti edullisemmaksi. Voidaan myös väittää, että jos liikemies vie 4. 2. 2. 2. asiakkaan lounaalle, hän tekee sen toivoen yritystoimin- tansa turvaamista tai säilyttämistä, joten tätä voidaan myös pitää hyväksyttävänä yritystoimintaan liittyvänä kustannuksena. 4. 2. 2. 3. On kuitenkin myönnettävä, että tämänluon- teisia menoeriä voidaan käyttää väärin. Niitä voidaan väittää liiketoiminnasta aiheutuneiksi kuluiksi myös silloin, kun ensisijainen tarkoitus ei ole ollut liiketoimin- nallinen; ja kun tällaisia mahdollisuuksia on, olisi naiivia olettaa, ettei niitä käytettäisi hyväksi. 4. 2. 2. 4. Lisäksi viranomaisten on epäilemättä vaikea erottaa hyväksyttävät ja vilpilliset hakemukset toisis- taan, tai todentaa liiketoimintaan liittyvät kustannukset silloin, kun kyseessä on ollut aidosti liiketoimintaan liittyvän ja yksityisen kulutuksen yhdistelmä. 4. 2. 2. 5. Näitä syistä komitea hyväksyy komission ehdotuksen soveltaa tämänluonteisiin kustannuksiin kiinteää 50 prosentin vähennysprosenttia. Komitea pitää tätä järkevänä ja käytännöllisenä ratkaisuna. 4. 2. 3. 1. Jäsenvaltioiden väliset erot näiden sääntöjen tulkinnassa ja soveltamisessa tulevat edelleen aiheutta- maan jossain määrin kilpailuvääristymiä. Talous- ja sosiaalikomitea arvioi kuitenkin vääristymien to- dennäköisesti jäävän vähäisiksi kokonaisuuteen nähden, eikä se odota niiden vaikuttavan merkittävästi yksittäi- siin toimialoihin. 4. 2. 4. Komitea on komission kanssa yhtä mieltä siitä, että myös edustuskustannuksia on kohdeltava samoin kuin ylellisyyskustannuksia, sillä niitä on pidettävä periaatteessa kulutuksena. Arvonlisäveron vähennysoi- keutta ei näin ollen sovelleta edustuskustannuksiin. 4. 2. 5. Henkilöautokysymys on monimutkaisempi, sillä kyseessä olevilla summilla voi olla merkittäviä budjettivaikutuksia sellaisissa jäsenvaltioissa (suurin osa jäsenvaltioista), jotka eivät tällä hetkellä myönnä mitään vähennysoikeuksia. Toisaalta tämä seikka näkyy sel- keästi kilpailuvääristymien voimakkuudessa. 4. 2. 5. 1. Tilanteeseen on kiinnitetty yhä enemmän huomiota Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen Aro Leasing -asiassa jokin aika sitten antaman tuomion vuoksi. Tuomion mukaan leasingajoneuvojen vuokraa- minen on katsottava palvelujen tarjoamiseksi eikä sitä pidetä tavarantoimituksena. Voimassa olevan lainsää- dännön mukaan tämä tarkoittaa sitä, että verovelvolli- nen, joka on sijoittunut johonkin niistä jäsenvaltioista, jotka eivät myönnä vähennysoikeutta, voisi vuokrata henkilöauton yritykseltä, joka on sijoittunut johonkin niistä kolmesta jäsenvaltiosta (Saksa, Hollanti ja Luxem- burg), jotka myöntävät vähennysoikeuden. Tämän jälkeen hän voisi jättää kahdeksannen direktiivin mukai- sen palautushakemuksen sille jäsenvaltiolle, johon lea- singyhtiö on sijoittunut. Ajoneuvon ei tarvitsisi olla peräisin kyseisestä jäsenvaltiosta, sen ei tarvitsisi olla rekisteröity siellä, eikä sen olisi koskaan tarvinnut käydä kyseisen jäsenvaltion alueella. 4. 2. 5. 2. Kyseinen tuomio voi selvästikin aiheuttaa vakavia kilpailun vääristymiä, vaikka käytännössä vai- kutus saattaa tietyissä jäsenvaltioissa olla suurempi kuin toisissa. Ne jäsenvaltiot, jotka eivät tällä hetkellä myönnä vähennysoikeutta, ovat selvästi vaarassa me- nettää merkittävästi tuloja. Arviot komission ehdotusten budjettivaikutuksista näihin jäsenvaltioihin tulisi nähdä tässä valossa. Komitea on komission kanssa samaa mieltä 4. 2. 3. siitä, että ylellisyydet – riippumatta niiden määritelmästä – tulisi edelleenkin jättää vähennysoikeuden ulkopuolel- le. Komitea katsoo kuitenkin, että jäsenvaltioiden välillä tulee edelleenkin olemaan huomattavia eroja siinä, miten ne tulkitsevat ”ylellisyyskustannukset”, koska kyseessä on pitkälti subjektiivinen arvio. Lisäksi on hankalaa 4. 2. 6. Komission ehdotukset ratkaisisivat Aro Lea- sing -ongelman ja ne merkitsevät huomattavaa paran- nusta nykyiseen tilanteeseen sekä verovelvollisten että jäsenvaltioiden viranomaisten kannalta. Ehdotukset ovat kuitenkin edelleen monimutkaisia ja jäsenvaltioille annetut toimintamahdollisuudet saattavat yhä aiheuttaa jäsenvaltioiden kilpailuvääristymiä, päättäessä käyttää näitä mahdollisuuksia eri tavoin. jotka syntyvät C 101/78 FI Euroopan yhteiso¨jen virallinen lehti 12. 4. 1999 4. 2. 7. Komitea on kuitenkin tyytyväinen komission ehdotukseen parantaa tilannetta. Pitkälle menevä yksin- kertaistaminen, kuten kiinteän 50 prosentin vähennyk- sen soveltaminen, aiheuttaisi suuressa määrin verotuk- sellisesti epätasaista kohtelua, sillä yksittäiset kansalais- ryhmät hyötyisivät tästä suhteettoman paljon, kun taas julkiselta sektorilta jäisi mahdollisesti suurelta osin saamatta varoja. 4. 2. 8. Komitea huomauttaa, että silloin, kun kustan- nus väistämättä sisältää sekä liiketoimintaan liittyviä että yksityisiä kustannuksia ja vähennysoikeus evätään jälkimmäiseltä kustannustekijältä, on ristiriitaista vaatia tuotantoveron kantamista kustannuksen tästä osasta, sillä tämä merkitsisi kaksinkertaista verottamista. Tämä pätisi myös siinä tapauksessa, että työntekijä korvaisi yhtiölle yksityiskäytön osuuden kustannuksista. 4. 3. Valvontaa, palautuksia ja hallinnollista yhteis- työtä koskevat menettelyt 4. 3. 1. Talous- ja sosiaalikomitea on komission kanssa yhtä mieltä siitä, että nyt käsiteltävänä olevat ehdotukset tukevat merkittävästi valvontamenettelyä, koska jäsen- valtioiden viranomaiset käsittelevät sellaisten verovel- vollisten asioita, joilla on ALV-tunniste kyseisessä jäsen- valtiossa ja joista heillä siten on jonkinlaista taustatietoa. Keskinäistä apua koskeva direktiivi 77/799/ETY antaa asianomaisille jäsenvaltioille mahdollisuuden vaihtaa kaikkia tietoja, joita ne pitävät tarpeellisina valvontaoi- keuksiensa käyttämiseksi. 4. 3. 2. Komitea toteaa kuitenkin kokemuksen osoitta- neen, etteivät jäsenvaltiot vielä hyödynnä täysipainoi- sesti mainitun yhteisön säädöksen tarjoamia mahdolli- suuksia. Tämän johdosta komissio on katsonut, että sen on säädettävä lisää tilapäisiä valvontatoimenpiteitä. 4. 3. 3. Kuten komissio toteaa, nämä lisätoimenpiteet heikentävät vähennysjärjestelmän yksinkertaistamisen vaikutuksia ja siten ne ovat hyväksyttäviä vain lyhyellä aikavälillä. Komitea kannattaa komission näkemystä, jonka mukaan niitä saa soveltaa vain niin kauan kuin on tarpeen jäsenvaltioiden välisen yhteistyön parantami- seksi. Komitea on tyytyväinen siihen, että komissio seuraa säännöllisesti näiden toimenpiteiden käyttöä ja niiden käytännön tuloksia jäsenvaltioiden kannalta. 4. 3. 3. 1. Komitea kehottaa komissiota kumoamaan nämä toimenpiteet niin pian kuin mahdollista ja tämän saavuttamiseksi rohkaisemaan jäsenvaltioita kaikin käy- tettävissään olevin keinoin lisäämään keskinäisen yhteis- työnsä määrää. 5. Päätelmät 5. 1. Talous- ja sosiaalikomitea pitää komission ehdo- tuksia tervetulleina, sillä ne merkitsevät huomattavaa parannusta nykyiseen tilanteeseen verrattuna. Sekä yri- tysten että jäsenvaltioiden viranomaisten työtaakka kevenisi merkittävästi. Monille verovelvollisille toteutui- si viimein mahdollisuus saada palautus verosta, joka on maksettu sellaisessa jäsenvaltiossa, johon ne eivät ole sijoittuneet. 5. 2. Näistä syistä komitea kannattaa ehdotusta, jonka mukaan verovelvolliset voisivat vähentää muussa kuin sijoittautumisjäsenvaltiossa maksamansa ALV:n määräajoin tekemässään ilmoituksessa siitä ALV:n määrästä, joka hänen on maksettava sijoittautumisjä- senvaltiossaan. Komitea kannattaa myös ehdotusta kah- deksannessa direktiivissä säädetyn menettelyn kumoa- misesta. Komitea myöntää tämän olevan ainoa tehokas keino nykyisen järjestelmän yksikertaistamiseksi. 5. 2. 1. Komitea hyväksyy myös pääpiirteisesti ehdo- tukset, jotka koskevat kustannuksia, jotka eivät oikeuta täyteen vähennykseen. 5. 3. Komitea toivoo, että valvontaa koskevien lisätoi- menpiteiden voimassaoloaika rajoitetaan lyhyimpään mahdolliseen. 5. 4. Komitea pitää nyt käsiteltävänä olevia ehdotuk- sia tärkeänä askeleena kohti todellisten yhtenäismarkki- noiden luomista. Ehdotukset ovat yhdenmukaisia komi- tean aiemmin antaman suosituksen kanssa, jonka mukaan nykyistä ALV-järjestelmää on jatkuvasti uudistettava ennen uuden, lopullisen järjestelmän käyt- töönottoa. Komitea katsoo kuitenkin, että nyt ehdotetut toimenpiteet ainoastaan paikkailevat ongelmia, jotka voidaan lopullisesti ratkaista vasta uuden yhteisen ALV- järjestelmän avulla. Komitea kehottaa jäsenvaltioita tässä yhteydessä omaksumaan rakentavan ja positiivisen asenteen ALV-järjestelmän uudistukseen Euroopan inte- graation ja yhtenäismarkkinoiden toteuttamisen par- haaksi. Tilintarkastustuomioistuin viittasi varainhoito- 5. 5. vuodelta 1997 antamassaan vuosikertomuksessa (1) ny- kyisiin arvonlisäveron siirtymäjärjestelyihin ja totesi seuraavaa: ”Petoksen mahdollisuus on siksi entistä suurempi huolimatta jälkikäteen tapahtuvan tietojen- vaihdon järjestelmän (VIES-järjestelmän) käyttöönotta- misesta. ” Kertomuksessa todettiin edelleen, että ”toteut- tamiskelpoisen vaihtoehdon puuttuessa nykyinen ‘siir- tymäjärjestely‘ on käytössä vielä useita vuosia. Merkittä- viä parannuksia ei liene tiedossa, sillä selvää tahtoa petosten torjunnan asettamiseksi etusijalle yhteisön si- säisessä kaupassa ei ole löytynyt. ” TSK yhtyy tilintarkas- (1) EYVL C 349, 17. 11. 1998, s. 16–17. 12. 4. 1999 FI Euroopan yhteiso¨jen virallinen lehti C 101/79 tustuomioistuimen kantaan ja korostaa, että jäsenval- tioista on löydyttävä poliittista tahtoa ja päättäväisyyttä toteuttaa viipymättä uusi, lopullinen ALV-järjestelmä. Komitea toteaa nykyisten siirtymäjärjestelyjen tulleen voimaan 1. tammikuuta 1993, ja niiden olleen määrä olla voimassa joulukuun 31. päivään 1996 asti. Bryssel 28. tammikuuta 1999. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Beatrice RANGONI MACHIAVELLI LIITE I talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon Kahdeksannessa direktiivissä säädetty palautusmenettely aiheuttaa käytännössä huomattavia vaikeuksia sekä toimijoille että jäsenvaltioiden viranomaisille. Toimijat ovat tehneet menettelystä lukuisia valituksia, jotka ovat koskeneet muun muassa seuraavia aiheita: – Hallinnolliset muodollisuudet ovat hankalia (hakemus on tehtävä palautusmaan virallisella kielellä, asiakirjat on jätettävä asetetuissa määräajoissa jne. ). Käytännössä toimijoiden on usein pakko turvautua asian hoitamisessa paikallisiin konsultteihin. – Yhä useammassa jäsenvaltiossa ei noudateta palautukselle direktiivissä säädettyä määräaikaa. Siksi toimijoiden on ensin itse maksettava vero ennakolta pitkien jaksojen ajan, mikä voi aiheuttaa huomattavan rahoitustaakan. Epävarmuus palautusajankohdasta ja rahoitustaakan suuruudesta luo toimijoille epävarmuutta siitä, mitä kustannuksia olisi siirrettävä asiakkaille. – Jäsenvaltioiden viranomaiset soveltavat kahdeksannen direktiivin säännöksiä äärimmäisen kaavamai- sesti. Koska hakemukset hylätään usein muotoseikkojen vuoksi, toimijat saavat sen käsityksen, että kansalliset viranomaiset haluavat saada ne luopumaan palautusmenettelyn käyttämisestä. Hallinnollisten muodollisuuksien hankaluus ja kustannukset samoin kuin palautusten pitkä takaisinmak- suaika ovat syynä siihen, että ALV-palautukseen oikeutetut verovelvolliset eivät käytä tätä oikeuttaan. Verovelvollisten käytännön vaikeudet hakemusta tehtäessä asettavat kyseenalaiseksi verovähennyspe- riaatteen ja tasapuolisuuden, johon verotuksessa on pyritty eri hankintajäsenvaltioissa. Toisaalta palautusmenettely aiheuttaa merkittäviä ongelmia myös jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille, sillä menettely on osoittautunut odotettua vaikeammaksi hallinnoida. Jokainen palautus- hakemus edellyttää palautusjäsenvaltion viranomaisilta konkreettisia toimenpiteitä. Jäsenvaltioiden on sen vuoksi pantava huomattava määrä virkamiehiä suorittamaan toisarvoisina pidettyjä tehtäviä, joiden tavoitteena on palauttaa kyseisen maan alueella peritty vero ulkomaisille verovelvollisille. Vielä merkittävämpää on se, että palautushakemuksen ja palautettavan summan oikeellisuutta ei valvota tehokkaasti. Käytettävissä olevien tietojen perusteella jäsenvaltiot voivat tarkistaa vain seuraavat seikat: – hakijan asema verovelvollisena (perustuu sijoittautumisjäsenvaltion antamaan todistukseen); – laskun tai tuontiasiakirjan asianmukaisuus; – palautusjäsenvaltiossa (jossa vero on maksettu) voimassa olevien vähennysoikeutta koskevien rajoitusten moitteeton noudattaminen. Palautusjäsenvaltiolta puuttuvat sen sijaan tiedot kustannusten todellisesta jakautumisesta verollisiin, verovapaisiin tai ALV:n soveltamisalan ulkopuolisiin toimiin sekä vähennysoikeuden käyttämis-tavoista (vähennyksen suhdeluvun tai todellisen jakauman mukaan). Siksi palautusjäsenvaltio ei kykene ottamaan huomioon verovelvollisen kokonaisverotustilannetta ja joutuu tekemään päätökset epätäydellisten tietojen perusteella. C 101/80 FI Euroopan yhteiso¨jen virallinen lehti 12. 4. 1999 Jäsenvaltiot ovat hyvin tietoisia tilanteesta, sillä palautusmenettelyn monimutkaisuus ja kustannukset johtivat siihen, että vuonna 1993 yksitoista jäsenvaltiota kahdestatoista anoi 27 artiklan perusteella lupaa ottaa käyttöön direktiivistä poikkeavia erityistoimenpiteitä verottaessaan irtaimeen aineelliseen omaisuuteen liittyvää työtä koskevia palveluja sekä EU:n sisäisiin tavaroiden kuljetuspalveluihin suoraan liittyviä jäsenvaltioiden kuljetuspalveluja, jotta toimijoiden ei tarvitsi turvautua järjestelmällisesti kahdeksanteen direktiiviin. Nämä poikkeukset, joihin on saatu lupa neuvoston päätöksillä, perustuvat siihen, että palautusmenettely- jen käytön voimakas kasvu voisi haitata yhteisön sisäisen kaupankäynnin kehitystä tiettyjen palvelujen alalla. Neuvosto muutti komission viittätoista päätösehdotusta, jotka koskevat telepalvelujen verotukseen liittyviä erityistoimenpiteitä. Tarkoituksena oli yksinkertaistaa veronkantoa siten, että operaattorien ei tarvitse turvautua kahdeksannen direktiivin menettelyyn. Edellä mainitut ongelmat huomioon ottaen ei ollut yllättävää, että kahdeksannessa direktiivissä säädetystä palautusmenettelystä tehtiin SLIM-aloitteen yhteydessä suositus, jonka laatimiseen osallistui jäsenvaltioiden viranomaisten sekä liike-elämän edustajia. On korostettava, että edellä kuvatut vaikeudet ratkaistaan lopullisesti ottamalla käyttöön uusi yhteinen ALV-järjestelmä sellaisena, kuin se on esitelty komission heinäkuussa 1996 antamassa työohjelmassa. Uudessa järjestelmässä, joka perustuu verotukseen alkuperämaassa sekä yhteen ainoaan verotus- ja vähennyspaikkaan, verovelvollinen voisi vähentää ALV:n yhdessä ja samassa paikassa, vaikka liiketointa on verotettu toisessa jäsenvaltiossa. Kahdeksannen direktiivin menettelystä tulee siis tarpeeton. Komissio on kuitenkin päättänyt reagoida nopeasti SLIM-aloitteen yhteydessä tehtyihin suosituksiin pitäen mielessä, että kaikki lainsäädäntöaloitteet tällä alalla voivat olla vain väliaikaisia odotettaessa uuden yhteisen ALV-järjestelmän voimaantuloa. Tämän ehdotuksen tarkoituksena on siis parantaa lyhyellä aikavälillä tämänhetkisen ALV-järjestelmän toimintaa yksinkertaistamalla menettelyä, jota liike-elämä pitää sisämarkkinoiden toiminnan esteenä, eikä sillä pyritä kyseenalaistamaan työohjelmassa esitetyn uutta yhteistä järjestelmää koskevan työn jatkamista. Tämän ehdotuksen tiettyjä osia arvioidaan uudelleen sen mukaan, millaisia ehdotuksia tulevan järjestelmän käyttöönottamisesta annetaan. Komissio ehdottaa täydentäviä valvontatoimenpiteitä, joiden perusteltavuus ja tarpeellisuus olisivat säännöllisesti tarkasteltavina. Toimenpiteiden ainoana tarkoituksena olisi tehdä välittömästi mahdolli- seksi vähennysten riittävä valvonta sillä välin, kun jäsenvaltioiden välillä ei ole tyydyttävää yhteistyötä valvonnan alalla. Seurauksena olisi myös, että mikäli neuvosto ei hyväksyisi tätä ehdotusta kohtuullisessa määräajassa, jossa neuvosto keskustelisi edelleen komission olisi pakko vetää se pois välttääkseen tilanteen, ehdotuksesta, jonka tavoitetta ei voitaisi saavuttaa. Ehdotuksen myöhäinen hyväksyminen voisi haitata siirtymistä uuteen yhteiseen järjestelmään. Komission mielestä ainoa muutos, joka todella voisi yksinkertaistaa merkittävästi yhteistä ALV- järjestelmää ja varsinkin palautusmenettelyä, on antaa verovelvolliselle oikeus vähentää muussa kuin sijoittautumisjäsenvaltiossa maksamansa ALV määräajoin tehtävässä ilmoituksessa. Vähennys tehdään verovelvollisen siinä jäsenvaltiossa maksettavaksi lankeavasta ALV:n määrästä, jossa hänellä on verollisia liiketoimia, joihin arvonlisäveron alaisia tavaroita ja palveluita käytetään. Tämän ehdotuksen tarkoituksena on ottaa tämä vähennysoikeus käyttöön kuudennen direktiivin 17 artiklassa, mikä poistaisi unioniin sijoittuneisiin verovelvollisiin sovellettavan erityisen palautusmenet- telyn (toisin sanoen kahdeksannessa direktiivissä säädetyn menettelyn). Sisällön suhteen ehdotetut toimenpiteet, joilla juridisesti muutetaan 17 artiklan 3 kohtaa ja lisätään siihen uusi 3 a kohta, johtaisivat Euroopan yhteisöön sijoittuneiden verovelvollisten osalta seuraavaan tulokseen: – Verovelvollisella on ALV-tunniste vain yhdessä jäsenvaltiossa: ALV vähennetään kyseisessä jäsenval- tiossa riippumatta jäsenvaltiosta, jossa ALV:n alaiset kustannukset ovat syntyneet. 12. 4. 1999 FI Euroopan yhteiso¨jen virallinen lehti C 101/81 – Verovelvollisella on ALV-tunniste useassa jäsenvaltiossa: a) Verovelvollisella on ALV-tunniste jäsenvaltiossa, jossa ALV:n alaiset kustannukset ovat syntyneet. ALV vähennetään kyseisessä jäsenvaltiossa (ei muutosta tämänhetkiseen tilanteeseen). b) Verovelvollisella ei ole ALV-tunnistetta jäsenvaltiossa, jossa ALV:n alaiset kustannukset ovat syntyneet: ALV vähennetään jäsenvaltiossa, jossa verovelvollinen luovuttaa tavarat tai suorittaa palvelut, joita kustannukset koskevat. Tästä 17 artiklan muutoksesta seuraa johdonmukaisesti se, että vähennykseen oikeuttava ALV:n määrä määritetään vastedes verovelvollisen sijoittautumisjäsenvaltion sääntöjen mukaan eikä enää veron kantaneen jäsenvaltion sääntöjen mukaan, kuten nykyisin tehdään. Muodollisuuksien osalta tässä ehdotuksessa säädetään verovelvollisten velvollisuudesta esittää erityinen asiakirja, joka heidän on liitettävä määräajoin tehtävään ilmoitukseen ja johon verovelvollinen merkitsee muissa jäsenvaltioissa maksetut arvonlisäverojen määrät, joihin hänellä on vähennysoikeus. Nämä määrät eritellään jäsenvaltioittain. Määrien perusteluksi asiakirjaan on liitettävä jäljennös laskuista tai tuontiasiakirjoista. LIITE II talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon ALV:n vähennysjärjestelmää koskevan 17 artiklan 6 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Neuvosto päättää neljän vuoden kuluessa tämän direktiivin voimaantulosta yksimielisesti komission ehdotuksesta, mitkä kustannukset eivät oikeuta arvonlisäveron vähentämiseen. Sellaiset kustannukset, jotka eivät luonteeltaan ole liiketoimintaan liittyviä, kuten ylellisyys-, huvi- tai edustuskustannukset, jäävät joka tapauksessa vähennysoikeuden ulkopuolelle. Kunnes edellä olevat säännökset tulevat voimaan, jäsenvaltiot voivat edelleen soveltaa kaikkia sisäisen lainsäädäntönsä vähennysoikeuden rajoittamista koskevia säännöksiä. ” Neuvosto ei pystynyt tekemään yksimielistä päätöstä komission ehdotuksista, ja ne vedettiin lopulta pois 21. marraskuuta 1996. Tämä oli johdonmukainen seuraus sille, että komissio oli heinäkuussa 1996 hyväksynyt työohjelman uuden yhteisen ALV-järjestelmän käyttöönotosta. Jäsenvaltiot ovat lähestyneet ongelmaa eri tavoin. Kolme niistä (Saksa, Hollanti ja Luxemburg) antaa 17 artiklan 2 kohdan mukaisen täyden vähennysoikeuden kyseisille kustannuksille tai tärkeimmille kustannuslajeille ja jättää ulkopuolelle ainoastaan ne kustannukset, jotka eivät ole luonteeltaan liiketoimintaan liittyviä. Muut maat sulkevat pois vähennysoikeuden tai rajoittavat sitä välttääkseen tai yksinkertaistaakseen tapauksia, joissa on tarpeen tehdä ero verovelvollisen ja muiden henkilöiden yksityisiä tarpeita koskevien kustannusten sekä verovelvollisen taloudelliseen toimintaan liittyvien kustannusten välillä. Nykyinen tilanne ei vastaa veron määräytymisperusteen yhdenmukaisuuden ja verotuksen tasapuolisuu- den vaatimuksia. Jos jäsenvaltio antaa täyden verovähennysoikeuden kaikille kustannuksille lukuun ottamatta niitä, jotka eivät ole luonteeltaan liiketoimintaan liittyviä, verovelvollisilla on etuja verrattuna sellaisen jäsenvaltion verovelvollisiin, jossa tietyt kustannuslajit on jätetty vähennysoikeuden ulkopuolelle. Tämä voi johtaa kilpailun vääristymiseen kansainvälisessä tavaroiden ja palveluiden kaupassa, jos nämä vaikutukset heijastuvat hintoihin. Vaikka tämä moninaisuus ei ole uusi ilmiö, sisämarkkinoiden avaaminen 1. tammikuuta 1993 korosti eroavaisuuksia paljon ilmeisemmin, sillä se rinnasti kansalliset lainsäädännöt ja niiden soveltamisen jäsenvaltioissa paljon suoremmin. C 101/82 FI Euroopan yhteiso¨jen virallinen lehti 12. 4. 1999 Tämän vuoksi komissio on sitä mieltä, että sen on toimittava kuudennen direktiivin 17 artiklan 6 kohdan antamin valtuuksin ja ryhdyttävä uudelleen jäsenvaltioiden tämänhetkisten sääntöjen lähentämiseen jättäen niille kuitenkin tiettyä harkintavaltaa, jotta ne voisivat ottaa huomioon maansa erityistilanteen. Ei sovi unohtaa sitä, että vähennysoikeus on ALV-järjestelmän perustekijä. Siksi vähennysoikeuden ulkopuolelle jättäminen on poikkeus sääntöön, ja se voidaan hyväksyä vain tarkoin perustein. On selvää, että ehdotuksen on rajoituttava kustannuslajeihin, jotka ovat aiheutuneet yrityksen tavanomaisen toiminnan yhteydessä mutta sisältävät yleensä myös yksityiseen ja lopulliseen kulutukseen tarkoitetun osan. Lisäksi ehdotusta tulisi soveltaa tilanteissa, joissa näiden kustannusten jakamista liiketoiminnalliseen ja yksityiseen osaan ei voida tarkistaa todellisuudessa, jolloin väärinkäytösten ja veropetosten vaara kasvaa. Kyse on tyypillisesti henkilöautoja, majoitusta, ravintoa ja juomia koskevista kustannuksista sekä ylellisyys-, huvi- tai edustuskustannuksista. Henkilöautoja koskevia kustannuksia voidaan pitää kuluina, jotka kohdistuvat investointitavaroihin, joiden käyttöä muuhun kuin liiketoimintaan ei voida sulkea pois ja jotka voivat ennen kaikkea muuttua vuosittain. Vaikka majoitus-, ravinto- ja juomakustannuksia voi aiheutua liiketoiminnan seurauksena, niillä voidaan sanoa olevan myös yksityinen luonne, sillä kyse on perustarpeet tyydyttävistä kustannuksista. Tulisi pitää mielessä, että verollisen toiminnan tarpeisiin käytetyistä tavaroista ja palveluista kannettavan veron vähentämisen perusperiaatteesta seuraa, ettei vähennystä voi tehdä sellaisista kustannuksista, jotka eivät ole luonteeltaan täysin liiketoimintaan liittyviä (esimerkiksi ylellisyys-, huvi- tai edustuskustan- nuksista), niin kuin voimassa olevassa 17 artiklan 6 kohdassa säädetään. Komission ehdotuksessa esitetään erilaisia järjestelmiä, verovelvollisten toiminnassa otetaan huomioon. joissa näiden kustannusten erityisluonne Yleisesti ottaen henkilöautoihin liittyvistä kustannuksista kannettavaan ALV:hen sovelletaan tavanomai- sia vähennyssääntöjä. Jos näiden hyödykkeiden käyttöä muuhun kuin liiketoiminnalliseen tarkoitukseen on niin vaikea valvoa, että se estää jäsenvaltiota käytännössä soveltamasta tavanomaisia vähen- nyssääntöjä, otetaan käyttöön vapaaehtoinen vähennysoikeuden rajoitusjärjestelmä, jonka avulla halukkaat jäsenvaltiot voivat arvioida yksinkertaisella tavalla henkilöautojen käytön muuhun tarkoituk- seen kuin liiketoimintaan. Itse asiassa tätä mahdollisuutta käyttävä jäsenvaltio voisi vahvistaa vähennysprosentin enimmäismäärän, jonka olisi oltava vähintään 50 % tuotantopanoksista maksetusta verosta ja jonka määrä vastaa henkilöautojen oletetun liiketoiminnallisen käytön enimmäismäärää. Käyttäessään tätä mahdollisuutta viranomainen pystyy verovelvollisten enemmistön osalta vapautumaan velvollisuudestaan valvoa sitä, miten verovelvolliset erittelevät henkilöautojensa yksityisen ja liiketoimin- nallisen käytön kirjanpidossaan. Jos liiketoiminnallisen käytön prosenttiosuus jää alle vähennysjäsenvaltion vahvistaman ALV:n vähennys- oikeuden enimmäismäärän, vähennykseen sovelletaan tavanomaisia sääntöjä. Soveltamalla vähennysprosentin enimmäismäärää voidaan yksinkertaisella tavalla erottaa tuotantopa- noksista maksettu ALV, joka liittyy: a) autojen käyttöön muuhun kuin liiketoimintaan (toisin sanoen yksityiseen käyttöön mutta myös ALV:n soveltamisalan ulkopuoliseen käyttöön); b) autojen liiketoiminnalliseen käyttöön, toisin sanoen ALV:n soveltamisalaan kuuluviin liiketoimiin, vähennykseen oikeuttaviin liiketoimiin ja vähennyksiin oikeuttamattomiin, vapautettuihin liiketoi- miin. Kun verovelvollinen harjoittaa samalla kertaa vähennykseen oikeuttavia ja vähennykseen oikeuttamatto- mia liiketoimia, olisi vielä analysoitava henkilöautojen liiketoiminnalliseen käyttöön liittyvän, tuotanto- panoksista maksetun ALV:n osuus, jotta voidaan määritellä, liittyykö ALV ensin mainittuihin vai viimeksi mainittuihin toimiin. Kuitenkin silloin kun asianomaisten tavaroiden käyttö liiketoimintaan on merkityksetöntä, viranomaisten valvontatoimien laajuus ei ole perusteltua valvonnasta saataviin tuloksiin nähden. Siksi ehdotuksessa säädetään, että vähennysoikeutta ei ole ollenkaan, kun liiketoiminnallisen käytön osuus on alle 10 prosenttia. 12. 4. 1999 FI Euroopan yhteiso¨jen virallinen lehti C 101/83 Erityistä huomiota kiinnitetään verovelvollisiin, joiden liiketoiminta muodostuu henkilöautojen hyödynt- ämisestä tai joille tämäntyyppiset hyödykkeet ovat välttämättömiä liiketoiminnan harjoittamisessa (esimerkiksi verovelvolliset, joiden taloudellinen toiminta muodostuu henkilöautojen myynnistä, vuokraamisesta tai ”liisauksesta” tai jotka harjoittavat taksiliikennettä tai pitävät autokoulua). Näissä tapauksissa sovelletaan tavanomaisia vähennyssääntöjä, jos käyttö muuhun kuin liiketoimintaan on hyvin vähäistä eli alle 10 prosenttia. Komission mielestä majoitus-, ravinto- ja juomakustannusten lopullisen kulutuksen luonne voi oikeuttaa niiden jättämiseen vähennysoikeuden ulkopuolelle. Nämä kustannukset voidaan kuitenkin määrittää toiminnan tarpeiden mukaan, esimerkiksi jos ne ovat aiheutuneet liikematkan yhteydessä. Siksi on katsottu kohtuulliseksi asettaa kiinteä vähennysprosentti, joka on 50 prosenttia majoitus-, ravinto- ja juomakustannuksista kannetusta ALV:stä. Sitä vastoin kokonaan vähennysoikeuden ulkopuolelle on jätetty edelleen kustannukset, joilla ei ole suoraa ja välitöntä suhdetta verotettavien toimien tarpeisiin, toisin sanoen ylellisyys-, huvi- ja edustuskustannukset. LIITE III talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon Velkojen kahdenvälinen palautus- ja tasausjärjestelmä Tämä asiakirja sisältää välttämättömät tiedot jäsenvaltioiden välisen palautusjärjestelmän käyttöönotta- miseksi, ja tämän järjestelmän avulla jäsenvaltio, jossa vähennys on tehty, (vähennysjäsenvaltio) voi saada vähennyskelpoisen ALV-määrän palautuksen jäsenvaltiolta, jossa ALV on maksettu (ostojäsenvaltio). Liitteenä oleva asetusehdotus koskee tätä velkojen palautus- ja tasausjärjestelmää sekä valvontatoimenpi- teitä, joita jäsenvaltioiden on toteutettava. Asetusehdotuksessa säädetään velkojen palautus- ja tasausjärjestelmästä, joka toimii kahdenvälisesti jäsenvaltioiden kesken. Kukin jäsenvaltio ilmoittaa kuuden kuukauden välein kullekin jäsenvaltiolle ALV:n määrän, joka on vähennetty kuluneen kuuden kuukauden aikana ja joka ostojäsenvaltion on palautettava sille. Ilmoitettava määrä on tosiasiallisesti vähennetyn ALV:n määrä, eli siihen on sovellettu suhdelukua, kun verovelvollinen harjoittaa sekä vähennykseen oikeuttavaa toimintaa että vähennykseen oikeuttamatonta toimintaa, sekä vähennysjäsenvaltiossa voimassa olevia vähennysoikeuden rajoituksia. Siten kukin jäsenvaltio voi määrittää muille jäsenvaltioille maksettavat ja muilta jäsenvaltioilla saatavat määrät. Nämä saatavat suoritetaan tosiasiallisesti vasta myöhemmin, sillä niihin voi vielä tulla korjauksia asetuksen mukaisten valvontatoimenpiteiden seurauksena. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin kahdenvälisillä sopimuksilla poiketa asetuksessa säädetystä määräajasta, asettaa muita määräaikoja tai tietyin edellytyk- sin siirtää saatavat seuraavalle jaksolle. Valvontatoimenpiteet Tämänhetkisessä ALV-järjestelmässä kukin jäsenvaltio on vastuussa sen omaan talousarvioon suoraan kuuluvan veron soveltamisesta, valvonnasta ja perimisestä. Yksi järjestelmän perusperiaatteista on se, että ALV vähennetään jäsenvaltiossa, jossa vero kannettiin ja/tai maksettiin. Yksi ainoa jäsenvaltio on siis vastuussa veron maksamisen ja vähentämisen valvonnasta. Tässä ehdotuksessa otetaan käyttöön poikkeus edellä mainittuun periaatteeseen kahdeksannen direktiivin tällä hetkellä kattamissa tapauksissa. Ehdotetun järjestelmän mukaan kyseisissä toimissa ALV:n maksamisen valvonta kuuluu ostojäsenvaltiol- le, kun taas veron vähentämisen valvonta kuuluu vähennysjäsenvaltiolle. C 101/84 FI Euroopan yhteiso¨jen virallinen lehti 12. 4. 1999 Valvonnan olisi muun valvonnan tapaan perustuttava tietoihin, joita veroviranomaisilla on verovelvolli- sistaan, heidän luotettavuutensa arviointiin, verovelvollisten tekemiä petoksia koskevaan riskinarviointiin sekä tehokkaaseen yhteistyöhön muiden jäsenvaltioiden viranomaisten kanssa. Sisämarkkinoiden valvomiseksi tehokkaasti ei kannattaisi lähettää järjestelmällisesti laskujen jäljennöksiä, sillä se on lisätaakka sekä verovelvollisille että viranomaisille, vaan olisi asetettava yhteiset perusteet sen arvioimiseksi, onko olemassa vaaraa siitä, että verovelvollinen syyllistyy petoksiin. Yhteisin perustein todetut tapaukset, jotka tutkitaan lähemmin, kiinnostavat kaikkia asianomaisia viranomaisia. Koska viranomaisten välinen tehokas yhteistyö on kaikkien etu, näin olisi mahdollista hyödyntää perinpohjaisesti kaikki niiden käytettävissä olevat tiedot ja kokemukset. Keskinäistä apua koskeva direktiivi 77/799/ETY antaa asianomaisille jäsenvaltioille mahdollisuuden vaihtaa kaikkia tietoja, joita ne pitävät tarpeellisina valvontaoikeuksiensa käyttämiseksi. Kokemukset ovat kuitenkin osoittaneet, että jäsenvaltiot eivät vielä hyödynnä täysipainoisesti mainitun yhteisön säädöksen tarjoamia mahdollisuuksia. Kokemusten perusteella ja nykyisen ALV-järjestelmän toiminnan parantamiseksi esitetyn järjestelmän erityisluonteen vuoksi komissio katsoo, että sen on säädettävä täydentävät valvontatoimenpiteet uuden järjestelmän käyttöönoton tukemiseksi. Täydentävät toimenpiteet heikentävät vähennysjärjestelmän yksinkertaistamisen vaikutuksia ja ovat hyväksyttäviä vain lyhyellä aikavälillä. Niitä saa soveltaa vain niin kauan kuin on tarpeen jäsenvaltioiden välisen yhteistyön parantamiseksi. Komissio tutkii säännöllisesti valvontatoimenpiteiden käyttöä ja niiden konkreettisia tuloksia jäsenval- tioissa. Tätä varten jäsenvaltiot toimittavat komissiolle tarvittavat tiedot. Komissio seuraa jäsenvaltioiden välisen yhteistyön edistymistä valvonnan alalla, ja esittää sen perusteella neuvostolle ennen toimenpiteiden toisen soveltamisvuoden loppua kertomuksen toimenpiteiden oikeutuksesta ja tarpeellisuudesta. Komis- sio liittää kertomukseen tarvittaessa ehdotuksia täydentävien toimenpiteiden kumoamisesta. Tässä ehdotuksessa säädettyjä valvontatoimenpiteitä tarkasteltaessa on syytä pitää mielessä se, millainen luonne on suurimmalla osalla kustannuksista, jotka sisältyvät kahdeksannen direktiivin mukaista menettelyä noudattaen tehtyihin palautushakemuksiin. Toimien paikantamissääntöjen mukaan suurin osa hakemuksista koskee yleiskuluja kuten hotelli- ja ravintolakuluja, messuihin osallistumiseen liittyviä kuluja, autokuluja sekä kansainvälisten rahdinkuljet- tajien polttoainekuluja. On siis hyvin epätodennäköistä, että ehdotettu järjestelmä, jossa verovelvollinen vähentää nämä määrät maksettavasta verostaan, lisäisi merkittävästi tilanteita, joissa toimijoiden verohyvitykset kasvaisivat, sillä tällaiset tilanteet edellyttävät useimmiten tarkempaa hallinnollista seurantaa. Siksi on huolehdittava siitä, että ehdotetut vähennysjärjestelmän toimintaa koskevat valvontatoimenpiteet eivät ole epäsuhtaisia verrattuna jäsenvaltioiden vaaraan menettää verotuloja. Asetuksessa säädetään monivaiheisesta valvonnasta, asianomaisella jäsenvaltiolla. jonka kussakin vaiheessa rahoitusvastuu on Monivaiheisessa valvonnassa on tämänhetkiseen järjestelmään verrattuna se merkittävä etu, että se ei edellytä viranomaisilta ”välitöntä ja lähes lopullista” päätöstä, kuten nykyisin on laita. Vähennysjäsenvaltion viranomainen tekee ensimmäisen tarkastuksen saadessaan määräaikaisen ilmoituk- sen, johon sisältyy erityinen asiakirja ja sen liitteet. Toisin kuin palautusjäsenvaltion viranomaisella nykyisessä järjestelmässä, toimivaltaisella viranomaisella on jo tässä vaiheessa tarkemmat tiedot verovelvollisen verotustilanteesta. Ensimmäisen tarkastuksen seurauksena tehtyjen oikaisujen määrä ei luonnollisestikaan sisälly ALV:n määrään, jonka palauttamista vähennysjäsenvaltio pyytää ostojäsenvaltiolta. Vähennysjäsenvaltio ilmoittaa periaatteessa sähköisessä muodossa ostojäsenvaltiolle tietyistä toimista, joihin tehdään 17 artiklan 3 a kohdan mukainen vähennys. 12. 4. 1999 FI Euroopan yhteiso¨jen virallinen lehti C 101/85 Kun ostojäsenvaltio havaitsee sääntöjenvastaisuuksia toimissa, joista vähennys on tehty, se ilmoittaa siitä vähennysjäsenvaltiolle kolmen kuukauden kuluessa tiedon saamisesta. Ostojäsenvaltion ei tarvitse palauttaa kyseistä ALV:n määrää vähennysjäsenvaltiolle. Vähennysjäsenvaltion kuuluu toteuttaa tarpeellisiksi katsomansa perintätoimet verovelvollisen verotusti- lanteen mukaan (määräajoin tehtävien ilmoitusten jättäminen, erääntyvän veron maksaminen, muut verovelat). Vähennysjäsenvaltio selvittää tehdyn vähennyksen oikeellisuuden samalla kun se valvoo suunnitelmalli- sesti verovelvollisen kaikkia toimia, riippumatta paikasta, jossa ALV on maksettu. Tässä ehdotuksessa säädetty valvontamenettely ei estä viranomaisia pyytämästä tietoja keskinäistä apua koskevassa direktiivissä säädetyn menettelyn mukaisesti. Komissio on tietoinen siitä, että laskuissa olevien tietojen epäyhtenäisyys voi aiheuttaa tiettyjä ongelmia. On kuitenkin huomattava, että tämä ongelma esiintyy jo päivittäisessä yhteisön sisäisessä kaupankäynnissä (yhteisön sisäiset tavarantoimitukset ja -hankinnat, kuljetukset jne. ). Ainoa ero on se, että tässä tapauksessa ALV todella laskutetaan ostojäsenvaltiossa. SLIM-aloitetta koskevassa kertomuksessa suositellaan tämän ongelman tutkimista. Komissio aikoo toteuttaa toimia suosituksen täytäntöönpanemiseksi. Ennen kuin näistä töistä saadaan tulokset, ehdotetun järjestelmän toiminta edellyttää jäsenvaltioilta jonkin verran joustavuutta. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että verovelvolliselta, jolla on vähintään kuudennessa direktiivissä vaaditut tiedot sisältävä lasku, ei evätä vähennysoikeuden käyttöä. Viranomaisilla on kuitenkin oikeus vaatia verovelvollista kääntämään laskuun sisältyvät maininnat, jos viranomainen ei pysty arvioimaan kustannusten liittymistä liiketoimintaan. LIITE IV talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon (Työjärjestyksen 47 artiklan 3 kohdan mukaisesti) Keskustelussa hylättiin seuraavat muutosehdotukset, jotka olivat saaneet tuekseen vähintään neljännek- sen annetuista äänistä. Toshin ja Williamsin muutosehdotus: Kohta 4. 2. 4 Muutetaan kuulumaan seuraavasti: ”Komitean mielestä edustuskustannuksia tulee kohdella samoin kuin majoitus-, ravinto- ja juomakustan- nuksia sen sijaan, että ne rinnastettaisiin ylellisyyskustannuksiin. ” Perustelu Edustuskustannukset ovat oikeutettu liikekustannus, koska edustamisen ensisijaisena tavoitteena on liiketoiminnan varmistaminen tai parantaminen. Koska mukana on yksityisen kulutuksen elementti, kustannukset kuuluvat samaan luokkaan kuin majoitus-, ravinto- ja juomakustannukset. Sitä ei tule kohdella samalla tavoin kuin ylellisyyskustannuksia, jotka määritelmänsä mukaan eivät merkittävästi hyödytä liiketoimintaa. C 101/86 FI Euroopan yhteiso¨jen virallinen lehti 12. 4. 1999 A¨ änestyksen tulos Jaa-ääniä: 25, ei-ääniä: 51, tyhjiä: 4. Lustenhouwerin ja Regaldon muutosehdotus Kohta 4. 2. 7 Korvataan kohta seuraavalla tekstillä: ”4. 2. 6. 1. Talous- ja sosiaalikomitea ei näe mitään pakottavaa syytä siihen, miksi henkilöautoihin ei voisi soveltaa samaa kiinteää vähennysprosenttia kuin muihinkin ehdotuksessa käsiteltyihin kustannusla- jeihin. TSK:n mielestä tämä auttaisi merkittävästi vähentämään kilpailuvääristymiä ja rajoittamaan mahdollisuuksia petoksiin sekä manipulaatioon säädösten puitteissa. 4. 2. 6. 2. Suuret erot jäsenvaltioiden välillä sallittujen vähennysten määrässä asettaisi huonompaan kilpailuasemaan sellaisissa maissa toimivat verovelvolliset, jotka myöntävät alhaisia vähennysprosentteja verrattuna niihin verovelvollisiin, jotka ovat sijoittuneet korkean vähennysprosentin maihin. Tämä johtaisi väistämättä monimutkaisten – laillisten ja muunlaisten – sääntöjenkiertojärjestelmien syntyyn. 4. 2. 6. 3. Lisäksi on syytä muistaa, että ALV maksetaan silloin, kun auto ostetaan, eikä siinä vaiheessa ole mahdollista määritellä täsmällisesti, millaisessa suhteessa autoa sen elinkaaren aikana tullaan käyttämään liiketoiminnalliseen ja yksityiseen tarkoitukseen. Tämä suhde saattaa vaihdella vuodesta toiseen, ja kiinteän vähennysprosentin puuttuessa tämä voi aiheuttaa tarpeen taannehtiviin tarkastuksiin, mikä tuottaa lisähaittaa sekä verovelvollisille että jäsenvaltioiden viranomaisille. 4. 2. 6. 4. Kiinteä veroprosentti olisi myös hyvä keino yksinkertaistaa tilannetta. Verovelvollisten ei esimerkiksi enää tarvitsisi pitää kirjaa – eikä viranomaisten tarkistaa – liiketoimintaan käytettyä osuutta eikä erotella veronalaiseen liiketoimintaan ja verottomaan liiketoimintaan liittyvää käyttöä. 4. 2. 6. 5. Talous- ja sosiaalikomitea huomauttaa, että mikäli tavoitteena on yksinkertaistaminen (mikä on yksi komission ilmoittamista päämääristä), menettelyistä tulisi tehdä mahdollisimman yksinkertaiset. Tätä tavoitetta ei nyt käsiteltävinä olevilla ehdotuksilla kuitenkaan näytä saavutettavan. Jos jäsenvaltiot käyttävät tarjottua mahdollisuutta, on edelleen tarpeen todentaa vähintäänkin likimain liiketoiminnalli- ja voidaan tarvita taannehtivia tarkistuksia. Tämä aiheuttaa lisätyötä sekä sen käytön osuus, jäsenvaltioiden viranomaisille että verovelvollisille ja aiheuttaa viimeksi mainituille epävarmuutta. 4. 2. 7. kuten lentokoneita tai helikoptereita, ei voisi sisällyttää näiden sääntöjen piiriin. ” Loogisesti ajatellen ei näyttäisi olevan mitään syytä, miksi muita yksityiskuljetusten muotoja, Perustelu Nykyinen teksti lisättiin lausuntoluonnokseen sen jälkeen, kun jaostokokouksen enemmistö oli hyväksynyt sitä koskevan muutosehdotuksen. A¨ änestyksen tuloksena nykyinen kohta 4. 2. 7 korvaa esittelijän ehdottamat kuusi kohtaa. Muutosehdotuksen tavoitteena on palauttaa esittelijän alkuperäistekstille sen ansaitsema arvo. Tätä perustellaan sillä, että nykymuodossaan tekstin sisältö ei liity komission ehdotuksiin ja johtaisi tässä kohdin sisällöllisesti epäselvään lausuntoon. A¨ änestyksen tulos Jaa-ääniä: 39, ei-ääniä: 56, tyhjiä: 8


title: Kommissionens förordning (EG) nr 213/1999 av den 28 januari 1999 om fastställande av bidragssatserna för vissa spannmåls- och risprodukter som exporteras i form av varor som inte omfattas av bilaga II till fördraget

eurovoc_concepts:
cereals
export refund
rice

formats: pdf print

text: L 22/66 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 29. 1. 1999 KOMMISSIONENS F(cid:153)RORDNING (EG) nr 213/1999 av den 28 januari 1999 om fastst(cid:132)llande av bidragssatserna f(cid:148)r vissa spannm(cid:134)ls- och risprodukter som exporteras i form av varor som inte omfattas av bilaga II till f(cid:148)rdraget EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA F(cid:153)RORDNING Enligt artikel 4. 1 f(cid:148)rsta stycket i f(cid:148)rordning (EG) nr 1222/ 94 (cid:132)r det n(cid:148)dv(cid:132)ndigt att f(cid:148)r varje m(cid:134)nad fastst(cid:132)lla bidrags- satsen per 100 kg av var och en av basprodukterna i fr(cid:134)ga. med beaktande av F(cid:148)rdraget om uppr(cid:132)ttandet av Euro- peiska gemenskapen, med beaktande av r(cid:134)dets f(cid:148)rordning (EEG) nr 1766/92 av den 30 juni 1992 om den gemensamma organisationen av (cid:132)ndrad genom marknaden f(cid:148)r kommissionens f(cid:148)rordning (EG) nr 923/96 (2), s(cid:132)rskilt artikel 13. 3 i denna, spannm(cid:134)l (1), senast med beaktande av r(cid:134)dets f(cid:148)rordning (EG) nr 3072/95 av den 22 december 1995 om den gemensamma organisa- tionen av marknaden f(cid:148)r ris (3), senast (cid:132)ndrad genom f(cid:148)rordning (EG) nr 2072/98 (4), s(cid:132)rskilt artikel 13. 3 i denna, och med beaktande av f(cid:148)ljande: N(cid:132)r nu ett avtal har slutits mellan Europeiska gemen- skapen och USA om gemenskapens export av pastapro- dukter till USA och detta har godk(cid:132)nts genom r(cid:134)dets beslut 87/482/EEG (7), (cid:132)r det n(cid:148)dv(cid:132)ndigt att differentiera exportbidraget f(cid:148)r varor vilka klassificeras enligt KN- nummer 1902 11 00 och 1902 19 utifr(cid:134)n deras best(cid:132)m- melseort. Artikel 4. 5 punkt b i f(cid:148)rordning (EG) nr 1222/94 fast- st(cid:132)ller att i avsaknad av det bevis som avses i artikel 4. 5 punkt a i samma f(cid:148)rordning skall en minskad bidragssats fastst(cid:132)llas med h(cid:132)nsyn till det produktionsbidrag som till- l(cid:132)mpas enligt kommissionens f(cid:148)rordning (EEG) nr 1722/ 93 (8), senast (cid:132)ndrad genom f(cid:148)rordning (EG) nr 87/ 1999 (9), f(cid:148)r den anv(cid:132)nda basprodukten under den f(cid:148)rmo- dade tiden f(cid:148)r varornas framst(cid:132)llning. De (cid:134)tg(cid:132)rder som f(cid:148)reskrivs i denna f(cid:148)rordning (cid:132)r f(cid:148)renliga med yttrandet fr(cid:134)n F(cid:148)rvaltningskommitt(cid:130)n f(cid:148)r spannm(cid:134)l. I artikel 13. 1 i f(cid:148)rordning (EEG) nr 1766/92 och artikel 13. 1 i f(cid:148)rordning (EG) nr 3072/95 f(cid:148)reskrivs att skillnaden mellan prisnoteringarna p(cid:134) v(cid:132)rldsmarknaden f(cid:148)r de produkter som f(cid:148)rtecknas i artikel 1 i var och en av dessa f(cid:148)rordningar och priserna inom gemenskapen f(cid:134)r t(cid:132)ckas av ett exportbidrag. I kommissionens f(cid:148)rordning (EG) nr 1222/94 av den 30 maj 1994 om gemensamma till(cid:132)mpningsf(cid:148)reskrifter f(cid:148)r beviljande av exportbidrag f(cid:148)r vissa jordbruksprodukter som exporteras i form av varor som inte omfattas av bilaga II till f(cid:148)rdraget, och kriterier f(cid:148)r fastst(cid:132)llande av bidrags- beloppen (5), senast (cid:132)ndrad genom f(cid:148)rordning (EG) nr 1352/98 (6), anges de produkter f(cid:148)r vilka en bidragssats b(cid:148)r fastst(cid:132)llas som skall till(cid:132)mpas n(cid:132)r dessa produkter exporteras i form av varor som f(cid:148)rtecknas i bilaga B till f(cid:148)rordning (EEG) nr 1766/92 eller i bilaga B till f(cid:148)rord- ning (EG) nr 3072/95 alltefter omst(cid:132)ndigheterna. (1) EGT L 181, 1. 7. 1992, s. 21. (2) EGT L 126, 24. 5. 1996, s. 37. (3) EGT L 329, 30. 12. 1995, s. 18. (4) EGT L 265, 30. 9. 1998, s. 4. (5) EGT L 136, 31. 5. 1994, s. 5. (6) EGT L 184, 27. 6. 1998, s. 25. H(cid:142)RIGENOM F(cid:153)RESKRIVS F(cid:153)LJANDE. Artikel 1 De exportbidragssatser som g(cid:132)ller f(cid:148)r de basprodukter som anges i bilaga A till f(cid:148)rordning (EG) nr 1222/94, som f(cid:148)rtecknas i antingen artikel 1 i f(cid:148)rordning (EEG) nr 1766/92 eller artikel 1. 1 i f(cid:148)rordning (EG) nr 3072/95, och som exporteras i form av varor som f(cid:148)rtecknas i bilaga B till f(cid:148)rordning (EEG) nr 1766/92 respektive bilaga B till den (cid:132)ndrade f(cid:148)rordningen (EG) nr 3072/95, fastst(cid:132)lls i enlighet med vad som anges i bilagan till denna f(cid:148)rordning. Artikel 2 Denna f(cid:148)rordning tr(cid:132)der i kraft den 29 januari 1999. (7) EGT L 275, 29. 9. 1987, s. 36. (8) EGT L 159, 1. 7. 1993, s. 112. (9) EGT L 9, 15. 1. 1999, s. 8. 29. 1. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 22/67 Denna f(cid:148)rordning (cid:132)r till alla delar bindande och direkt till(cid:132)mplig i alla medlemsstater. Utf(cid:132)rdad i Bryssel den 28 januari 1999. P(cid:134) kommissionens v(cid:132)gnar Martin BANGEMANN Ledamot av kommissionen L 22/68 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 29. 1. 1999 BILAGA till kommissionens f(cid:148)rordning av den 28 januari 1999 om fastst(cid:132)llande av bidragssatserna f(cid:148)r vissa spannm(cid:134)ls- och risprodukter som exporteras i form av varor som inte omfattas av bilaga II till f(cid:148)rdraget (EUR/100 kg) Bidragssats per 100 kg basprodukt vilka klassificeras enligt KN-nummer Varuslag (1) 1001 10 00 1001 90 99 Durumvete: – Vid export varor KN-nummer 1902 11 och 1902 19 till USA av – I andra fall Vanligt vete och blands(cid:132)d av vete och r(cid:134)g: – Vid export varor KN-nummer 1902 11 och 1902 19 till USA av vilka klassificeras enligt – I andra fall: – – Vid till(cid:132)mpning av artikel 4. 5 i f(cid:148)rordning (EG) nr 1222/94 (2) – – I andra fall 1002 00 00 R(cid:134)g 1003 00 90 1004 00 00 1005 90 00 Korn Havre Majs som anv(cid:132)nds i form av: – St(cid:132)rkelse: – – Vid till(cid:132)mpning av artikel 4. 5 i f(cid:148)rordning (EG) nr 1222/94 (2) – – I andra fall – Glukos, glukossirap, maltodextrin och sirap av maltodextrin enligt KN-nummer 1702 30 91, 1702 30 51, 1702 30 99, 1702 40 90, 1702 90 50, 1702 90 75, 1702 90 79, 2106 90 55 (3): 1702 30 59, – – Vid till(cid:132)mpning av artikel 4. 5 i f(cid:148)rordning (EG) nr 1222/94 (2) – – I andra fall – Annat (omfattande anv(cid:132)nd i obearbetad form) Potatisst(cid:132)rkelse enligt KN-nummer 1108 13 00 som j(cid:132)mst(cid:132)lls med en produkt som uppkommit genom bearbetning av majs: – Vid till(cid:132)mpning av artikel 4. 5 i f(cid:148)rordning (EG) nr 1222/94 (2) – I andra fall ex 1006 30 Helt slipat ris: – Rundkornigt – Mellankornigt – L(cid:134)ngkornigt 1006 40 00 Brutet ris 1007 00 90 Sorghum 1,365 2,100 2,135 — 3,285 4,999 4,977 5,172 1,538 5,547 0,972 4,982 5,547 1,538 5,547 10,800 10,800 10,800 2,300 4,977 (1) Kvantiteterna av de delvis bearbetade eller j(cid:132)mst(cid:132)llande produkter som anv(cid:132)nds skall multipliceras, med de koefficienter som anges i bilaga E till kommissionens (cid:132)ndrade f(cid:148)rordning (EG) nr 1222/94 (EGT L 136, 31. 5. 1994, s. 5). (2) Vid export av varor enligt bilaga I till kommissionens (cid:132)ndrade f(cid:148)rordning (EEG) nr 1722/93 (EGT L 159, 1. 7. 1993, s. 112). (3) F(cid:148)r sirap enligt KN-nummer 1702 30 99, 1702 40 90 och 1702 60 90, som erh(cid:134)lls genom blandning av glukos- och fruktossirap, f(cid:134)r exportbidrag endast beviljas f(cid:148)r glukossirapen


title: Reglamento (CE) n° 212/1999 de la Comisión de 28 de enero de 1999 por el que se fijan las restituciones a la producción en los sectores de los cereales y del arroz

eurovoc_concepts:
cereals
production refund
rice

text: 29. 1. 1999 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas L 22/65 REGLAMENTO (CE) No 212/1999 DE LA COMISI(cid:222)N de 28 de enero de 1999 por el que se fijan las restituciones a la producci(cid:155)n en los sectores de los cereales y del arroz LA COMISI(cid:222)N DE LAS COMUNIDADES EUROPEAS, Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea, Visto el Reglamento (CEE) no 1766/92 del Consejo, de 30 de junio de 1992, por el que se establece la organizaci(cid:155)n com(cid:156)n de mercados en el sector de los cereales (1), cuya (cid:156)ltima modificaci(cid:155)n la constituye el Reglamento (CE) no 923/96 de la Comisi(cid:155)n (2), y, en particular, el apartado 3 de su art(cid:146)culo 7, Visto el Reglamento (CE) no 3072/95 del Consejo, de 22 de diciembre de 1995, por el que se establece la organiza- ci(cid:155)n com(cid:156)n de mercados del arroz (3), modificado en (cid:156)ltimo lugar por el Reglamento (CE) no 2072/98 (4), y, en particular, el apartado 2 de su art(cid:146)culo 7, Visto el Reglamento (CEE) no 1722/93 de la Comisi(cid:155)n, de 30 de junio de 1993, por el que se establecen las disposi- ciones de aplicaci(cid:155)n del r(cid:130)gimen de restituciones por producci(cid:155)n en los sectores de los cereales y del arroz (5), modificado en (cid:156)ltimo lugar por el Reglamento (CE) no 87/99 (6), y, en particular, su art(cid:146)culo 3, Considerando que el Reglamento (CEE) no 1722/93 esta- blece las condiciones para la concesi(cid:155)n de restituciones por producci(cid:155)n; que el art(cid:146)culo 3 de ese Reglamento determina la base de c(cid:145)lculo; que la restituci(cid:155)n as(cid:146) calcu- lada debe fijarse una vez al mes y puede ser modificada si los precios del ma(cid:146)z y/o del trigo experimentan varia- ciones significativas; Considerando que las restituciones a la producci(cid:155)n que deben ser fijadas por el presente Reglamento deben ajus- tarse mediante los coeficientes que se indican en el Anexo II del Reglamento (CEE) no 1722/93 con objeto de determinar el importe exacto que se deber(cid:145) pagar; Considerando que las medidas previstas en el presente Reglamento se ajustan al dictamen del Comit(cid:130) de gesti(cid:155)n de los cereales, HA ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO: Art(cid:146)culo 1 La restituci(cid:155)n a que se refiere el apartado 2 del art(cid:146)culo 3 del Reglamento (CEE) no 1722/93 queda fijada en 64,14 EUR por tonelada de almid(cid:155)n de ma(cid:146)z, de trigo, de cebada y de avena, de f(cid:130)cula de patata, de arroz o de partidos de arroz. Art(cid:146)culo 2 El presente Reglamento entrar(cid:145) en vigor el 29 de enero de 1999. El presente Reglamento ser(cid:145) obligatorio en todos sus elementos y directamente aplicable en cada Estado miembro. Hecho en Bruselas, el 28 de enero de 1999. Por la Comisi(cid:155)n Franz FISCHLER Miembro de la Comisi(cid:155)n (1) DO L 181 de 1. 7. 1992, p. 21. (2) DO L 126 de 24. 5. 1996, p. 37. (3) DO L 329 de 30. 12. 1995, p. 18. (4) DO L 265 de 30. 9. 1998, p. 4. (5) DO L 159 de 1. 7. 1993, p. 112. (6) DO L 9 de 15. 1. 1999, p. 8


title: 1999/128/EG: Entscheidung der Kommission vom 28. Januar 1999 zur Aufhebung der Entscheidung 98/339/EG über Maßnahmen zum Schutz gegen die klassische Schweinepest in Spanien (Bekanntgegeben unter Aktenzeichen K(1999) 153) (Text von Bedeutung für den EWR)

eurovoc_concepts:
Spain
animal plague
export restriction
health certificate
swine
veterinary inspection

formats: html pdf print

text: L 41/12 DE Amtsblatt der Europ(cid:132)ischen Gemeinschaften 16. 2. 1999 II (Nicht ver(cid:148)ffentlichungsbed(cid:129)rftige Rechtsakte) KOMMISSION ENTSCHEIDUNG DER KOMMISSION vom 28. Januar 1999 zur Aufhebung der Entscheidung 98/339/EG (cid:129)ber Maßnahmen zum Schutz gegen die klassische Schweinepest in Spanien (Bekanntgegeben unter Aktenzeichen K(1999) 153) (Text von Bedeutung f(cid:129)r den EWR) (1999/128/EG) DIE KOMMISSION DER EUROP(cid:142)ISCHEN GEMEINSCHAFTEN (cid:190) gest(cid:129)tzt auf den Vertrag zur Gr(cid:129)ndung der Europ(cid:132)ischen Gemeinschaft, gest(cid:129)tzt auf die Richtlinie 90/425/EWG des Rates vom 26. Juni 1990 zur Regelung der veterin(cid:132)rrechtlichen und tierz(cid:129)chterischen Kontrollen im innergemeinschaftlichen Handel mit lebenden Tieren und Erzeugnissen im Hinblick auf den Binnenmarkt (1), zuletzt ge(cid:132)ndert durch die Richtlinie 92/118/EWG (2), insbesondere auf Artikel 10 Absatz 4, in Erw(cid:132)gung nachstehender Gr(cid:129)nde: In Spanien ist eine Reihe von F(cid:132)llen klassischer Schwei- nepest aufgetreten. Schweinpest in Spanien (4) zu erlassen, sie durch die Entscheidungen 97/446/EG (5), 98/93/EG (6) und 98/271/ EG (7) zu (cid:132)ndern und durch die Entscheidung 98/339/ EG (8) aufzuheben und zu ersetzen sowie die Entschei- dung 98/339/EG ihrerseits durch die Entscheidungen 98/ 411/EG (9), 98/555/EG (10) und 98/720/EG (11) zu (cid:132)ndern. Spanien hat ein mit der Entscheidung 98/176/EG der Kommission (12) genehmigtes nationales serologisches (cid:154)berwachungsprogramm f(cid:129)r die klassische Schweinepest eingerichtet. In Anbetracht der positiven Entwicklung der klassischen Schweinepest in der Provinz Sevilla m(cid:129)ssen die noch verbleibenden Maßnahmen betreffend die Verbringung von Schweinen und den Handel mit Schweinesperma aus einigen Gebieten Spaniens nunmehr aufgehoben werden. Die in dieser Entscheidung vorgesehenen Maßnahmen entsprechen der Stellungnahme des St(cid:132)ndigen Veterin(cid:132)r- ausschusses — Spanien hat im Rahmen der Richtlinie 80/217/EWG des Rates vom 22. Januar 1980 (cid:129)ber Maßnahmen der Gemeinschaft zur Bek(cid:132)mpfung der klassischen Schweine- pest (3), zuletzt ge(cid:132)ndert durch die Akte (cid:129)ber den Beitritt (cid:153)sterreichs, Finnlands und Schwedens, einschl(cid:132)gige Maßnahmen getroffen. HAT FOLGENDE ENTSCHEIDUNG ERLASSEN: Artikel 1 Die Entscheidung 98/339/EG der Kommission wird aufgehoben. es notwendig, die Aufgrund der Seuchenlage war Entscheidung (cid:129)ber bestimmte Maßnahmen zum Schutz gegen die klassische 97/285/EG der Kommission (1) ABl. L 224 vom 18. 8. 1990, S. 29. (2) ABl. L 62 vom 15. 3. 1993, S. 49. (3) ABl. L 47 vom 21. 2. 1980, S. 11. (4) ABl. L 114 vom 1. 5. 1997, S. 47. (5) ABl. L 190 vom 19. 7. 1997, S. 48. (6) ABl. L 18 vom 23. 1. 1998, S. 35. (7) ABl. L 120 vom 23. 4. 1998, S. 23. (8) ABl. L 148 vom 19. 5. 1998, S. 43. (9) ABl. L 188 vom 2. 7. 1998, S. 40. (10) ABl. L 266 vom 1. 10. 1998, S. 84. (11) ABl. L 342 vom 17. 12. 1998, S. 30. (12) ABl. L 65 vom 5. 3. 1998, S. 26. 16. 2. 1999 DE Amtsblatt der Europ(cid:132)ischen Gemeinschaften L 41/13 Die Mitgliedstaaten (cid:132)ndern ihre Handelsvorschriften, um sie mit dieser Entscheidung in Einklang zu bringen. Sie unterrichten die Kommission unverz(cid:129)glich davon. Artikel 2 Diese Entscheidung ist an alle Mitgliedstaaten gerichtet. Artikel 3 Br(cid:129)ssel, den 28. Januar 1999 F(cid:129)r die Kommission Franz FISCHLER Mitglied der Kommission


title: Kommissionens förordning (EG) nr 204/1999 av den 28 januari 1999 om fastställande av det högsta exportbidraget för vete inom ramen för den anbudsinfordran som avses i förordning (EG) nr 2004/98

eurovoc_concepts:
award of contract
common wheat
export refund

text: 29. 1. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 22/53 KOMMISSIONENS F(cid:153)RORDNING (EG) nr 204/1999 av den 28 januari 1999 om fastst(cid:132)llande av det h(cid:148)gsta exportbidraget f(cid:148)r vete inom ramen f(cid:148)r den anbudsinfordran som avses i f(cid:148)rordning (EG) nr 2004/98 EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA F(cid:153)RORDNING med beaktande av F(cid:148)rdraget om uppr(cid:132)ttandet av Euro- peiska gemenskapen, med beaktande av r(cid:134)dets f(cid:148)rordning (EEG) nr 1766/92 av den 30 juni 1992 om den gemensamma organisationen av (cid:132)ndrad genom spannm(cid:134)l (1), marknaden f(cid:148)r kommissionens f(cid:148)rordning (EG) nr 923/96 (2), senast med beaktande av kommissionens f(cid:148)rordning (EG) nr 1501/95 av den 29 juni 1995 om vissa till(cid:132)mpningsf(cid:148)re- skrifter f(cid:148)r r(cid:134)dets f(cid:148)rordning (EEG) nr 1766/92 vad avser beviljande av exportbidrag och de (cid:134)tg(cid:132)rder som skall vidtas vid st(cid:148)rningar inom spannm(cid:134)lssektorn (3), senast (cid:132)ndrad genom f(cid:148)rordning (EG) nr 2513/98 (4), s(cid:132)rskilt artikel 7 i denna, och av f(cid:148)ljande sk(cid:132)l: En anbudsinfordran f(cid:148)r bidrag och/eller avgift f(cid:148)r export av vete till vissa AVS-Stater har inletts genom kommissio- nens f(cid:148)rordning (EG) nr 2004/98 (5). I artikel 7 i f(cid:148)rordning (EG) nr 1501/95 f(cid:148)reskrivs att kommissionen p(cid:134) grundval av de meddelade anbuden och i enlighet med det f(cid:148)rfarande som f(cid:148)reskrivs i artikel 23 i f(cid:148)rordning (EEG) nr 1766/92, kan besluta att fastst(cid:132)lla ett h(cid:148)gsta exportbidrag, varvid h(cid:132)nsyn tas till de kriterier som avses i artikel 1 i f(cid:148)rordning (EG) nr 1501/95. I detta fall tilldelas kontraktet den eller de anbudsgivare vars anbud (cid:132)r p(cid:134) samma niv(cid:134) eller l(cid:132)gre (cid:132)n det h(cid:148)gsta bidraget, samt den eller de anbudsgivare vars anbud avser en exportav- gift. Till(cid:132)mpningen av ovann(cid:132)mnda kriterier p(cid:134) det nuvarande marknadsl(cid:132)get f(cid:148)r ifr(cid:134)gavarande spannm(cid:134)l medf(cid:148)r att det h(cid:148)gsta exportbidraget fastst(cid:132)lls till det belopp som anges i artikel 1. De (cid:134)tg(cid:132)rder som f(cid:148)reskrivs i denna f(cid:148)rordning (cid:132)r f(cid:148)renliga med yttrandet fr(cid:134)n F(cid:148)rvaltningskommitt(cid:130)n f(cid:148)r spannm(cid:134)l. H(cid:142)RIGENOM F(cid:153)RESKRIVS F(cid:153)LJANDE. Artikel 1 F(cid:148)r de anbud som meddelats fr(cid:134)n och med den 22 till och med den 28 januari 1999 inom ramen f(cid:148)r den anbudsinfordran som avses i f(cid:148)rordning (EG) nr 2004/98 (cid:132)r det h(cid:148)gsta exportbidraget f(cid:148)r vete fastst(cid:132)llt till 36,98 EUR per ton. Artikel 2 Denna f(cid:148)rordning tr(cid:132)der i kraft den 29 januari 1999. Denna f(cid:148)rordning (cid:132)r till alla delar bindande och direkt till(cid:132)mplig i alla medlemsstater. Utf(cid:132)rdad i Bryssel den 28 januari 1999. P(cid:134) kommissionens v(cid:132)gnar Franz FISCHLER Ledamot av kommissionen (1) EGT L 181, 1. 7. 1992, s. 21. (2) EGT L 126, 24. 5. 1996, s. 37. (3) EGT L 147, 30. 6. 1995, s. 7. (4) EGT L 313, 21. 11. 1998, s. 16. (5) EGT L 258, 22. 9. 1998, s. 4