title: Parere del Comitato economico e sociale in merito alla «Proposta di regolamento (CE) del Consiglio relativo al sostegno comunitario per misure di preadesione a favore dell'agricoltura e dello sviluppo rurale da attuare nei paesi candidati dell'Europa centrale e orientale nel periodo precedente all'adesione»

eurovoc_concepts:
Central and Eastern Europe
ESC opinion
EU aid
accession to the European Union
aid to agriculture
development aid

formats: html pdf print

text: 12. 4. 1999 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 101/71 Parere del Comitato economico e sociale in merito alla «Proposta di regolamento (CE) del Consiglio relativo al sostegno comunitario per misure di preadesione a favore dell’agricoltura e dello sviluppo rurale da attuare nei paesi candidati dell’Europa centrale e orientale nel periodo precedente all’adesione» (1) (1999/C 101/16) Il Consiglio, in data 24 aprile 1998, ha deciso, conformemente al disposto dell’articolo 198 del Trattato che istituisce la Comunità europea, di consultare il Comitato economico e sociale in merito alla proposta di cui sopra. La Sezione «Relazioni esterne», incaricata di preparare i lavori del Comitato in materia, ha formulato il parere sulla base del rapporto introduttivo del relatore Kienle, in data 17 dicembre 1998. Il Comitato economico e sociale ha adottato il 27 gennaio 1999, nel corso della 360a sessione plenaria, con 59 voti favorevoli, 1 voto contrario e 2 astensioni, il seguente parere. 1. Introduzione Il Consiglio europeo di Cardiff (15-16 giugno 1. 1. 1998) ha accolto con favore i progressi compiuti successi- vamente al Vertice di Lussemburgo nell’ambito della preparazione dell’ampliamento, e ha inoltre esortato a portare avanti senza indugio i partenariati di adesione. In particolare, ha confermato le priorità stabilite nell’am- bito di detti partenariati in relazione all’agricoltura, all’ambiente e ai trasporti. 1. 2. Nel quadro dell’Agenda 2000, ai 10 paesi candida- ti dell’Europa centrale e orientale saranno assegnati, a partire dal 2000, 3 miliardi annui di ECU come aiuto per la preadesione, di cui: — 1,5 miliardi di ECU per il programma Phare; — 1 miliardo di ECU per aiuti a carattere strutturale, in particolare nel settore dell’ambiente e dei trasporti (ISPA); — 500 milioni di ECU per aiuti al settore agricolo (Sapard). 1. 3. Il programma Phare, che nei paesi dell’Europa centrale e orientale in cui sono in corso riforme ha già sostenuto il processo di transizione verso l’economia di mercato, va quindi portato avanti. I nuovi strumenti di sostegno alla preadesione, vale a dire gli aiuti a carattere strutturale e agricolo, devono promuovere l’ulteriore processo di adeguamento preliminare all’adesione e in particolare consentire la realizzazione dell’acquis comunitario. 1. 4. Gli aiuti alla preadesione nel settore agricolo devono rispondere alle priorità della riforma della politica agricola comune e soprattutto servire, in maniera specifica per ogni singolo paese, alla ristrutturazione e alla modernizzazione della produzione agricola, come anche alla trasformazione e alla commercializzazione degli alimenti. L’articolo 2 prevede misure di sostegno riguardanti, tra l’altro: — gli investimenti nelle aziende agricole; — il miglioramento della trasformazione e della com- mercializzazione dei prodotti agricoli e della pesca; — il miglioramento delle strutture di controllo della qualità e di controllo veterinario e fitosanitario; — i metodi di produzione agricola volti alla protezione dell’ambiente e alla cura dello spazio naturale; — l’avviamento di associazioni di produttori; — il rinnovamento e il miglioramento dei villaggi, come anche la protezione e la tutela del patrimonio rurale; — l’istituzione e l’aggiornamento dei catasti dei terreni; — lo sviluppo delle infrastrutture rurali; — la gestione delle risorse idriche; — la silvicoltura, ivi incluso l’imboschimento. 1. 5. Gli aiuti si configurano come programmi plurien- nali predisposti in base agli orientamenti e ai principi dei programmi operativi nel quadro della politica strutturale. 1. 6. In base alla proposta dell’Agenda 2000, gli aiuti di preadesione per l’agricoltura e le aree rurali (500 milioni di ECU a prezzi costanti del 1997) devono essere finanziati dal FEAOG, Sezione «Garanzia». 2. Osservazioni generali 2. 1. Il Comitato economico e sociale, anche nel presente parere sull’allargamento ad est dell’Unione europea, riconosce che si tratta di un’occasione storica unica per i popoli d’Europa in una casa comune. Rivestono tuttavia particolare importanza per la discus- sione sugli aiuti di preadesione per l’agricoltura e le aree rurali i seguenti pareri finora formulati: — Parere d’iniziativa in merito alle implicazioni per la PAC dell’adesione dei PECO (relatore: Bastian — CES 1505/96) (2); (1) GU C 150 del 16. 5. 1998, pag. 14. (2) GU C 75 del 10. 3. 1997. C 101/72 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 12. 4. 1999 — Gli aspetti agricoli della Comunicazione della Com- missione «Agenda 2000» (relatore: Bastian — CES 1396/97) (1); — Strategia rafforzata di preadesione (relatore: Hamro- Drotz — CES 456/98) (2). 2. 2. Occorre tenere sempre presente che nei 10 paesi candidati all’adesione l’agricoltura riveste un ruolo di estrema rilevanza, come indicano sia la quota di prodotto interno lordo che la percentuale di occupati nel settore agricolo. Secondo i dati esposti dalla Commissione, il 22,5 % della popolazione attiva dei PECO lavora nell’agricoltura, mentre nell’Europa dei 15 tale percen- tuale si riduce al 5,1 % circa. In passato, pero` , anche gli Stati membri dell’Europa dei 15 registravano percentuali di occupati nell’agricoltura decisamente più elevate di quelle odierne, il che dimostra che per l’agricoltura e le regioni agricole dei PECO si profilano ancora notevoli problemi di adeguamento, tantopiù che in tali regioni le alternative di occupazione sono estremamente ridotte. È infatti evidente che, come avviene ad esempio in Polonia, molte aziende agricole praticamente non produ- cono per il mercato e traggono dalla propria attività solo redditi estremamente esigui. 2. 3. Nella maggior parte dei PECO l’agricoltura comincia solo ora a riprendersi gradualmente dalla grave crisi di adattamento iniziata nel 1989/1990 e durata diversi anni. L’ultima relazione della DG VI della Commissione europea, del 2 ottobre 1998, sulla situazio- ne e le prospettive di sviluppo nei PECO traccia un quadro impietoso delle profonde debolezze delle strutture agricole e dei considerevoli problemi di adatta- mento del settore agro-alimentare di tali paesi. 2. 3. 1. Diviene chiaro, in particolare, che non basta portare a termine «sulla carta» la riforma fondiaria e la privatizzazione. Piuttosto, i PECO devono intensificare i propri sforzi per risolvere in maniera definitiva il problema dei diritti di proprietà, nonché per ristrutturare le aziende e creare mercati immobiliari efficienti. Del pari, non devono cessare di adoprarsi per modernizzare a fondo i settori a monte e a valle dell’agricoltura. Altrettanto dicasi infine per la realizzazione dell’acquis comunitario per quanto riguarda la creazione di organiz- zazioni di mercato e di canali di commercializzazione, nonché lo sviluppo del necessario apparato amministra- tivo. 2. 4. Il Comitato accoglie in linea di principio le considerazioni espresse nel progetto riguardo a un sostegno comunitario a favore dell’agricoltura e dello sviluppo rurale nel periodo precedente all’adesione. 2. 5. Vede tuttavia confermate le proprie valutazioni espresse in precedenza, secondo cui il rilancio dell’agri- coltura nei paesi candidati avverrà in maniera nettamente più lenta di quanto inizialmente previsto dalla Commis- sione europea. (1) GU C 73 del 9. 3. 1998. (2) GU C 157 del 25. 5. 1998. 2. 6. È quindi urgentissimo stabilire se l’adempimento dei cosiddetti «criteri di Copenaghen» (1993) costituisca una condizione per l’adesione. Il Comitato è convinto che un’adesione affrettata avrebbe inevitabilmente riper- cussioni disastrose sul piano dell’occupazione rurale. Vanno pertanto previsti periodi di transizione anche nell’ambito della PAC. 2. 7. Il Comitato è fermamente convinto che l’elenco di misure di cui all’articolo 2 del progetto di regolamento sia opportuno, visti i mezzi finanziari limitati, ma fin troppo completo. Cio` produce l’impressione, peraltro falsa, di ricevere in dono la «gallina dalle uova d’oro». D’altro canto, in questo modo cresce il rischio di una distribuzione impropria degli aiuti. Un’altra possibile conseguenza è che sia poi l’amministrazione UE a decidere quali iniziative attuare, con il risultato che i paesi beneficiari le avvertirebbero come un’imposizione, cosa che ne ridurrebbe le prospettive di successo. Si ricordi che nei PECO si sono registrate esperienze negative anche con organismi di consulenza stranieri. 2. 7. 1. Il Comitato raccomanda pertanto che venga effettuata con urgenza una concentrazione molto più accentuata delle misure intese a preparare il recepimento dell’acquis comunitario e quindi anche della PAC. Del pari, bisognerebbe tracciare una linea di demarcazione più chiara tra gli aiuti alla preadesione (ISPA, Sapard) e il programma Phare. 2. 8. Esprime inoltre soddisfazione per la stretta colla- borazione prevista con gli interlocutori economici e sociali, la quale riguarderà non solo l’elaborazione e l’esecuzione, ivi incluso il finanziamento, ma anche la valutazione delle misure. Al riguardo, conviene trarre un insegnamento dalle esperienze in parte deludenti registrate finora, ad esempio nel quadro del programma Phare. Sino ad oggi lo sviluppo di strutture sociali pluralistiche nei PECO è stato lento. Anche le organizza- zioni di categoria agricole spesso sono scarsamente sviluppate, mostrano un basso livello di organizzazione oppure si oppongono tra di loro. Il Comitato insiste quindi ancor più affinché si 2. 8. 1. attribuisca la massima priorità al capitale umano e si dedichi particolare attenzione al rafforzamento delle forze sociali. L’instaurazione di un dialogo sociale approfondito — anzitutto tra gli interlocutori economici e sociali — è un presupposto fondamentale per far sı` che le trasformazioni in atto abbiano esito positivo sul piano economico e risultino socialmente sostenibili. Un importante obiettivo dovrebbe essere quello di creare organizzazioni dinamiche e sufficientemente rappresen- tative. Il Comitato considera auspicabile che venga attribuita maggiore importanza alla costituzione e alla tutela dei partenariati tra città e villaggi dell’Europa orientale e occidentale, nonché allo scambio di giovani professionisti tirocinanti. 2. 8. 2. Date le proprie esperienze e la propria compe- tenza, il Comitato si propone come sede ideale per un approfondito scambio di opinioni e di esperienze, in particolare nelle prime fasi del programma. Al riguardo, 12. 4. 1999 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 101/73 si dovrebbe ricorrere anche ai Comitati consultivi misti del CES già esistenti o in fase di preparazione. Il Comitato si è espresso in varie occasioni 2. 9. in termini fondamentalmente positivi sugli aiuti di preadesione a favore dell’agricoltura nei paesi candidati. Pur riconoscendo che questa azione comunitaria puo` solo costituire un complemento alle corrispondenti azioni dei singoli Stati membri e che essa non potrà mai sostituirsi agli sforzi dei paesi candidati, il Comitato nutre col passar del tempo dubbi sempre più forti sull’adeguatezza di 500 milioni di ECU annui proposta per i 10 PECO candidati all’adesione; la considera del tutto insuffi- ciente. finanziaria dotazione della Bruxelles, 27 gennaio 1999. 2. 10. Il Comitato segnala che negli anni a venire il numero degli occupati nell’agricoltura dei PECO calerà sensibilmente, e che la politica agricola comune non sarà tuttavia in grado di far fronte alle urgenti esigenze in termini di ammortizzatori sociali e di nuovi posti di lavoro. Ribadisce pertanto la proposta di istituire, oltre a Phare, ISPA e Sapard, anche un fondo il periodo di preadesione, che sia separato per finanziato con una consistente dotazione del bilancio della Comunità. Nel contesto delle attuali discussioni politiche su un eventuale congelamento del bilancio UE, comporterebbe inevitabilmente pesanti ripercussioni sui programmi di preadesione proposti. il Comitato segnala che cio` La Presidente del Comitato economico e sociale Beatrice RANGONI MACHIAVELLI Parere del Comitato economico e sociale in merito: — alla «Proposta di direttiva del Consiglio che modifica la Direttiva 77/388/CEE per quanto riguarda il regime del diritto a deduzione dell’imposta sul valore aggiunto», e — alla «Proposta di regolamento (CE) del Consiglio riguardante le misure di controllo, le misure relative al sistema di restituzione e le misure di cooperazione amministrativa necessarie per l’applicazione della Direttiva 98/xxx/CE» (1) (1999/C 101/17) Il Consiglio, in data 27 luglio 1998, ha deciso, conformemente al disposto dell’articolo 99 del Trattato che istituisce la Comunità europea, di consultare il Comitato economico e sociale in merito alle proposte di cui sopra. La Sezione «Unione economica e monetaria, coesione economica e sociale», incaricata di preparare i lavori del Comitato in materia, ha formulato il parere sulla base del rapporto introduttivo del relatore Walker, in data 15 dicembre 1998. Il Comitato economico e sociale ha adottato il 28 gennaio 1999, nel corso della 360a sessione plenaria, con 99 voti favorevoli, 8 contrari e 5 astensioni, il seguente parere. 1. Introduzione 1. 1. Le modifiche che il regime transitorio ha apporta- to al sistema comune dell’IVA hanno consentito di eliminare, al primo gennaio 1993, i controlli e le procedure amministrative preliminari o concomitanti al passaggio di una frontiera interna dell’Unione europea, (1) GU C 219 del 15. 7. 1998, pagg. 16-20. salvaguardando al massimo la discrezionalità degli Stati membri di definire il proprio regime nazionale dell’IVA, in particolare mantenendo nella direttiva numerose opzioni e facoltà. 1. 1. 1. via evidenziato gli ostacoli transnazionali a cui gli operatori devono far fronte. La soppressione delle barriere fisiche ha tutta- immateriali alle attività 1. 2. La molteplicità delle norme per determinare il luogo d’imposizione delle operazioni e, di conseguenza, il luogo di deduzione o di rimborso dell’IVA, nonché la


title: Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston direktiiviksi tiettyjen suurista polttolaitoksista ilmaan pääsevien epäpuhtauspäästöjen rajoittamisesta annetun neuvoston direktiivin 88/609/ETY muuttamisesta"

eurovoc_concepts:
ESC opinion
air quality
chemical industry
chemical process
pollution control measures

text: 12. 4. 1999 FI Euroopan yhteiso¨jen virallinen lehti C 101/55 Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Ehdotus neuvoston direktiiviksi tiettyjen suurista polttolaitoksista ilmaan pääsevien epäpuhtauspäästöjen rajoittamisesta annetun neuvoston direktiivin 88/609/ETY muuttamisesta” (1) (1999/C 101/13) Neuvosto päätti 23. lokakuuta 1998 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 130 s artiklan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta ehdotuksesta. Asian valmistelusta vastannut ”maatalous, maaseudun kehittäminen, ympäristö” -jaosto antoi lausuntonsa 8. tammikuuta 1999. Esittelijä oli José Ignacio Gafo Ferna´ndez. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 27. –28. tammikuuta 1999 pitämässään 360. täysistunnossa (tammikuun 27. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon äänin 92 puolesta, 25 vastaan 20:n pidättyessä äänestämästä. 1. Johdanto 1. 1. Ehdotuksessa tehdään merkittäviä tarkistuksia direktiiviin 88/609/ETY, vaikka suurin osa artikloista säilyy edelleen voimassa. 1. 2. Tarkistukseen liittyy viisi perustekijää. – Vuonna 1988 annettu direktiivi kaipaa tarkistusta kymmenen vuotta voimaantulonsa jälkeen. – Yhteisön energianäkymät ovat muuttuneet maakaa- sun käytön yleistyttyä sähköntuotannossa ja yhteisön hiilentuotannon hiipuessa jatkuvasti. – Ympäristönsuojelulainsäädäntö on kehittynyt: ym- päristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämisestä on annettu direktiivi 96/61/EY (IPPC-direktiivi) (2); ilmanlaadusta on annettu direk- tiivi 96/62/EY (3), ja tarkistettavan direktiivin sovelta- misalaan suoraan vaikuttavien happamoitumisen (4) ja alailmakehän otsonin torjunnan merkitys kasvaa jatkuvasti. – Yhteisö on laajentunut ja saanut kolme uutta jäsentä, ja rajatylittävän saastumisen tiimoilta on tehty kan- sainvälisiä sitoumuksia. – Tekniikka on kehittynyt, minkä ansiosta SO2-, NOx- ja hiukkaspäästöjen supistaminen on taloudellisesti entistä houkuttelevampaa. (1) EYVL C 300, 29. 9. 1998, s. 6. (2) EYVL L 257, 10. 10. 1996. (3) EYVL L 296, 21. 11. 1996. (4) Ks. ”Komission tiedonanto – Yhteisön strategia happamoi- tumisen estämiseksi” (KOM(97) 88 lopull. , 12. 3. 1997). Direktiiviehdotus sisältää useita muutoksia di- 1. 3. rektiiviin 88/609/ETY. – Direktiivin soveltamisalaa laajennetaan siten, että polttoaineiksi tietynlaiset myr- lasketaan myös kyttömät tai vaarattomat jätteet (esimerkiksi bio- massa), ja tuotantojärjestelmiin kuuluvat myös kaasu- turbiinit. – Ehdotuksessa korostetaan lämmön ja sähkön yhdiste- tyn tuotannon merkitystä aina kun se on teknisesti ja taloudellisesti mahdollista. Neuvosto on antanut äskettäin samansuuntaisen suosituksen. – Jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille anne- taan aiempaa pienemmät mahdollisuudet soveltaa tilapäisiä tuotantolaitteiston mennessä epäkuntoon. poikkeuskriteereitä – Uusille polttolaitoksille päivittäiset päästörajat, jotka tulevat voimaan 1. tammikuuta 2000. asetetaan 1. 4. Merkittävimmät muutokset koskevat kuitenkin direktiivin liitteitä. – Uudet päästörajat supistavat uusien laitosten SO2- ja NOx-päästöjä noin 50 % verrattuna heinäkuun 1. päivän 1987 jälkeen toimiluvan saaneisiin laitoksiin sovellettavaan tasoon. – Kaasuturbiineille asetetaan uudet päästörajat. – Uusilta laitoksilta vaadittavaa rikinpoistoastetta nos- tetaan tuntuvasti. – Nykyisten teholtaan yli 300 MWth:n laitosten ja uusien yli 100 MWth:n laitosten mittausjärjestelmiä tehostetaan, ja niissä tehdään ensisijaisesti jatkuvia mittauksia. – Direktiivin edelliseen versioon sisältyvää poikkeusta, lämpöteholtaan vähintään 400 MWth:n laitoksista, joita käytetään vuosittain alle 2 200 tuntia, ei enää lupa sovelleta 1. päivänä tammikuuta 2000 tai sen jälkeen. joille myönnetään laitoksiin, C 101/56 FI Euroopan yhteiso¨jen virallinen lehti 12. 4. 1999 2. Yleistä 2. 6. Komitea kannattaa komission ehdotusta yhdiste- tystä lämmön ja sähkön tuotannosta, jos se on teknisesti ja taloudellisesti toteuttamiskelpoinen. 2. 1. Komitea suhtautuu myönteisesti tarkistuksiin, joita komissio esittää suuria polttolaitoksia käsitte- levään direktiiviin. Komitea on esittänyt tarkistusta jo nestemäisten polttoaineiden rikkipitoisuutta käsitte- levästä ehdotuksesta antamassaan lausunnossa (1). 2. 2. Komitea panee tyytyväisenä merkille, että direk- tiivin ”katsoo että” -kohdissa viitataan erityisesti ehdo- tuksen ja muiden yhteisön toimien väliseen vuorovaiku- tukseen. Ehdotuksella on yhtymäkohtia erityisesti direk- tiiviin 96/61/EY (IPPC-direktiivi), sähkön ja maakaasun sisämarkkinoista annettuihin direktiiveihin sekä jättei- den talteenottostrategioihin etenkin biomassan käytön sekä lämmön ja sähkön yhdistetyn tuotannon osalta. Komitea on tyytyväinen siihen, että edellä maini- 2. 3. tuissa ”katsoo että” -kohdissa mainitaan ilmansaastumi- sen aiheuttamat terveysriskit ja että lämmön ja sähkön yhdistetyn tuotannon yhteydessä tuodaan esiin kyseisen toimen vaikutus yhteisön sitoumukseen vakauttaa CO2- päästöt. 2. 4. Tässä kohden komitea esittää kuitenkin huo- mionsa muutamasta direktiiviehdotuksen yksityiskoh- dasta. 2. 4. 1. Ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämisdirektiivissä kullekin laitok- selle asetetaan oma tarkastelukriteerinsä käytettävissä olevien parhaiden kriteerien (BAT-kriteerien) mukai- sesti siten, että kriteeri on ”räätälöity” laitoksen ym- päristön mukaan. Eräät ehdotukset, joita tarkastellaan tuonnempana, ovat puolestaan erittäin tiukkoja, mikä saattaa tietyissä tapauksissa johtaa direktiivin jäykkään ja joustamattomaan täytäntöönpanoon siten, että kon- kreettisissa tapauksissa mentäisiin direktiivin suosituk- sia pidemmälle. 2. 5. Komitea kannattaa vuoden 1988 direktiivissä annettujen vaatimusten säilyttämistä sekä sellaisissa laitoksissa, jotka olivat olemassa direktiivin julkaisemi- sajankohtana, että laitoksissa, joille on myönnetty lupa tai jotka ovat aloittaneet toimintansa vuoden 1988 jälkeen mutta ennen nykyisen ehdotuksen voimaantuloa. Komitea muistuttaa kuitenkin, että jäsenvaltioiden tai alueiden antamat yhteisön normeja tiukemmat normit, piakkoin voimaantuleva IPPC-direktiivi sekä YK:n Eu- roopan talouskomissiossa vuonna 1979 tehdyn, valtiosta toiseen tapahtuvan ilman epäpuhtauksien kaukokulkeu- tumista koskevan yleissopimuksen mukaiset sitoumuk- set ovat pakottaneet useimmat laitokset supistamaan päästöjään huomattavasti kyseisenä ajanjaksona. (1) EYVL C 355, 21. 11. 1997. 2. 7. Komitea ei myöskään yhdy 8 artiklan uuteen sanamuotoon (poistolaitteiden toimintahäiriöt). Sana- muodolla puututaan selkeästi kysymykseen, jonka ar- viointi ja ratkaisu kuuluvat läheisyysperiaatteen mukai- sesti kaikilta osin kunkin jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille, varsinkin kun alkuperäisen direktiivin -tapaukset poistetaan tarkoittamat käytännössä kokonaan. Aiemmin voitiin poikkeusta- pauksissa käyttää lyhyen aikaa tavallista rikkipitoisem- pia polttoaineita. force majeur Komitea arvostelee ehdotuksessa etenkin liittei- 2. 8. den III–VII sisältämien polttoainetyyppien uusia päästörajoja, jotka mainitaan myös 9 artiklan 3 kohdas- sa. Komitea on tietoinen siitä, että kaikki energiantuotta- jatahot ovat arvostelleet päästörajoja jyrkästi ja pitävät niitä tavoitteisiin ja talouden kannalta järkeviin teknii- koihin nähden kohtuuttomina. Arvostelua perustellaan seuraavasti: IPPC-direktiivin mukaisia 2. 8. 1. Yksittäisten tuotantolaitosten päästörajat ovat usein tiukemmat kuin jos laitoksiin sovellettaisiin nykyi- sen rajoja. Komitea tähdentää, että IPPC-direktiivissä otetaan huomioon kunkin tuotantolaitoksen erityistilanne suhteessa ym- päristöön ja direktiivillä säännellään uusia laitoksia, ennen kuin niille myönnetään käyttöönottolupa. Liitteissä III–VII määritellyt uudet päästörajat 2. 8. 2. supistavat SO2-päästöjä keskimäärin 50 % ja NOx- ja hiukkaspäästöjä tapauksesta riippuen 30–50 % vain kymmenen vuotta sitten asetettuihin arvoihin verrattu- na. Komitea katsoo, että talouden kannalta järkevät tekniikat eivät ole kehittyneet samaan tahtiin. 2. 8. 3. Liitteessä VIII määritelty kiinteitä polttoaineita käyttävien laitosten rikinpoiston vähimmäisaste tuntuu kohtuuttomalta etenkin teholtaan 50–100 MWth:n lai- toksissa. 2. 9. Direktiiviehdotuksessa määritellään biomassa polttoaineeksi silloinkin, kun se on jäteperäistä (niin kauan kuin se on käsittelemätöntä). Komitea kannattaa tällaista suhtautumista, koska näin jätteiden talteenotto lisääntyy. Komitea esittää komissiolle, että se tutkisi niin ikään mahdollisuutta laajentaa ”polttoaineen” määritelmää vastedes siten, että se käsittäisi muutkin tarkoin määritellyt puhtaat aineet, jotka on tieteellisesti ja joita nykyisin pidetään todistettu vaarattomiksi jätteenä. 12. 4. 1999 FI Euroopan yhteiso¨jen virallinen lehti C 101/57 2. 10. Komitea katsoo, että ehdotuksen johdanto-osan taloudelliset arviot olisi pitänyt tehdä nykyistä perusteel- lisemmin ja yksityiskohtaisemmin, koska ne ovat saaneet ja saavat osakseen runsaasti arvostelua monilta asiassa kuulluilta tahoilta, jotka moittivat ehdotusta siitä, että se vaikuttaa kielteisesti yhteisön talouden kilpailukykyyn. laitokset, Komitea suhtautuu lisäksi varauksellisesti eh- 2. 11. dotuksessa usein käytettyyn ilmaisuun ”uudet laitokset”. Komitean mielestä olisi ollut parempi määritellä 2 artik- lassa käsitteet siten, että uusiksi laitoksiksi luettaisiin nimenomaisesti joille on myönnetty lupa heinäkuun ensimmäisen päivän 1987 ja uuden direktiivin voimaantulon välisenä aikana (jotta voimassa olevaa tekstiä ei muutettaisi tuntuvasti) sekä toisen sukupolven laitokset, joille myönnetään lupa 1 päivänä tammikuuta 2000 tai sen jälkeen. Näin direktiivin ehdotettua tarkis- tusta – ja varsinkin sen liitteitä – olisi ollut helpompi ymmärtää. 2. 12. Komitea esittää, että komissio tekisi pikaisesti erityistutkimuksen tarkistuksen vaikutuksista erittäin syrjäisillä alueilla, jotka ovat maantieteellisesti ja ilmas- tollisesti erityisasemassa, ja tarkastelisi mahdollisuutta myöntää kyseisille alueille poikkeus tiettyjen ehdotusten suhteen. Bryssel 27. tammikuuta 1999. 2. 13. Komiteaa epäilyttää niin ikään ehdotuksen käytännön täytäntöönpano EU:n jäsenyyttä hakeneissa maissa. Ne tarvitsisivat asianmukaisen siirtymäkauden pannakseen ehdotuksen täytäntöön kaikilta osin, kuten komitealla on ollut hiljattain tilaisuus todeta. 2. 14. Koska ehdotus on taloudellisesti ja strategisesti merkittävä ja siinä esitetään monimutkaisia muutoksia, komitean mielestä olisi ollut tarpeen laatia alkuperäi- sestä direktiivistä kodifioitu toisinto. 3. Erityistä 3. 1. Lisätään uusi ”katsoo että” -kohta 11 a: ”erittäin syrjäisten yhteisön alueiden erityistilanne huomioon ottaen olisi arvioitava erityisesti direktiivin vaikutusta ja soveltuvuutta kyseisille alueille, joilla saattaa olla aiheellista toteuttaa vaihtoehtoisia toimenpiteitä ilman- laadun vastaavantasoisten tulosten saavuttamiseksi”. 3. 2. Lisätään 2 artiklaan uusi määritelmä seuraavasti: ”Toisen sukupolven laitoksilla” tarkoitetaan laitoksia, joille myönnetään lupa 1 päivänä tammikuuta 2000 tai sen jälkeen. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Beatrice RANGONI MACHIAVELLI C 101/58 FI Euroopan yhteiso¨jen virallinen lehti 12. 4. 1999 LIITE talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon Hylätyt muutosehdotukset Yli neljännes äänestäneistä kannatti seuraavia hylättyjä muutosehdotuksia: Kohdat 2. 4 ja 2. 4. 1 Korvataan seuraavalla uudella kohdalla 2. 4: ”Komitea on tyytyväinen komission aloitteeseen vahvistaa mm. IPPC-direktiivin 18 artiklaa ajatellen yhteisössä sijaitsevia suuria polttolaitoksia koskevia uusia yhtenäisiä vähimmäisstandardeja. Tällaisella konkretisoinnilla ja yhdenmukaistamisella luodaan samalla yhtenäiset kilpailuedellytykset. ” Perustelu Esittelijän esiin tuomaa IPPC-direktiivin ja komission ehdottaman direktiivin välistä ristiriitaa ei ole olemassa. Esittelijän argumentointia seuraten olisi komission ehdottama direktiivi johdonmukaisuuden vuoksi torjuttava periaatteessa kokonaan. IPPC-direktiivin 18 artiklan mukaan voidaan tarpeen vaatiessa vahvistaa yhdenmukaiset vähimmäisstandardit. Komitea voi luonnollisesti päätyä sellaiseen johtopäätökseen, ettei vähimmäisstandardeja tarvita. Mikäli kuitenkin yleisesti ottaen hyväksytään ehdotetun direktiivin lähtökohdat, ei kohdalla 2. 4 ole mitään mieltä. A¨ änestyksen tulos Jaa-ääniä: 56, ei-ääniä: 58, tyhjiä: 18. Kohta 2. 5 Korvataan seuraavalla: ”Komitea on tietoinen siitä, ettei vanhoja laitoksia ole tarkoitus sisällyttää kyseisen direktiivin sovellusalaan. Se toteaa, että mikäli päästöjä halutaan vähentää vakuuttavasti, vanhat laitokset olisi luettava mukaan. ” Perustelu Komission ehdottaman direktiivin toteuttaminen vähentää vuonna 2010 suurten polttolaitosten SO2- ja NOx-päästöjä vain kolme tai kuusi prosenttia. Syynä tähän on, ettei vanhoja laitoksia oteta ehdotuksessa huomioon. Mikäli komission ehdottamat päästöjen raja-arvot viittaisivat nykyisiin laitoksiin, suurten polttolaitosten SO2-päästöjä vähennettäisiin 78 % ja NOx-päästöjä 40 %. Unioni aikoo toisin vähentää SO2- ja NOx-päästöjä, sillä ne vaikuttavat osaltaan mm. happamoitumiseen (yhteisön strategia happamoitumisen estämiseksi, KOM(97) 88 lopull. ). Nyt tehty ehdotus vähentäisi kyseisiä päästöjä kuitenkin vain äärimmäisen vähän. Mikäli komitea todellakin asettaa ympäristönsuojelun etualalle, olisi sen vähintäänkin osoitettava tyytymättömyytensä siihen, ettei vanhojen laitosten päästöjä aiota vähentää. A¨ änestyksen tulos Jaa-ääniä: 54, ei-ääniä: 72, tyhjiä: 7. 12. 4. 1999 FI Euroopan yhteiso¨jen virallinen lehti C 101/59 Kohdat 2. 8, 2. 8. 1, 2. 8. 2 ja 2. 8. 3 Poistetaan. Perustelu Esittelijän kohdassa 2. 8. 1 kuvaamaa ristiriitaa ei ole. IPPC-direktiivissä ei mainita raja-arvoja, vaan ainoastaan venyvä muotoilu ”paras käytettävissä oleva tekniikka” (best available technology). Näin ollen ei pidä paikkaansa, että ”kaikki energiantuottajatahot ovat arvostelleet päästörajoja jyrkästi”, että ne olisivat ”kohtuuttomia” ja niiden toteuttaminen ”taloudellisesti kohtuutonta”. Komissio on sitä mieltä, että uusissa laitoksissa voidaan ongelmitta noudattaa kyseisiä vähimmäisarvoja. A¨ änestyksen tulos Jaa-ääniä: 56, ei-ääniä: 65, tyhjiä: 16. Kohta 2. 10 Poistetaan. Perustelu Lausunnon laatijan ja komission esittämät näkemykset teollisuuden reaktioista (ks. direktiiviehdotuksen sivu 10) eroavat suuresti toisistaan. A¨ änestyksen tulos Jaa-ääniä: 54, ei-ääniä: 70, tyhjiä: 10. Kohta 2. 14 Poistetaan. Perustelu EU:n ympäristönsuojeluajattelun pohjana olevan ennalta ehkäisyn periaatteen on pädettävä samalla tavoin kaikkialla EU:n alueella. A¨ änestyksen tulos Jaa-ääniä: 49, ei-ääniä: 69, tyhjiä: 14


title: Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi maatalous- ja metsätraktoreiden käyttövoimaksi tarkoitettujen moottoreiden kaasu- ja hiukkaspäästöjen vähentämiseksi toteutettavista toimenpiteistä ja neuvoston direktiivin 74/150/ETY muuttamisesta"

eurovoc_concepts:
ESC opinion
engine
gas
pollutant
pollution control measures
tractor

text: 12. 4. 1999 FI Euroopan yhteiso¨jen virallinen lehti C 101/13 Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi maatalous- ja metsätraktoreiden käyttövoimaksi tarkoitettujen moottoreiden toteutettavista toimenpiteistä ja neuvoston kaasu- ja hiukkaspäästöjen vähentämiseksi direktiivin 74/150/ETY muuttamisesta” (1) (1999/C 101/03) Neuvosto päätti 23. lokakuuta 1998 perustamissopimuksen 100 a artiklan nojalla pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edella¨ mainitusta ehdotuksesta. Asian valmistelusta vastannut ”yhtenäismarkkinat, lausuntonsa 19. tammikuuta 1999. Esittelijä oli Edoardo Bagliano. tuotanto ja kulutus” -jaosto antoi Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 27. –28. tammikuuta 1999 pitämässään 360. täysistunnossa (tammikuun 27. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. A¨ änestyksessä annettiin 97 ääntä puolesta, 1 vastaan, ja 4 pidättyi äänestämästä. 1. Johdanto 1. 1. Direktiiviehdotuksen taustalla on sitoumus, jonka Euroopan parlamentin ja neuvosto tekivät liikku- viin työkoneisiin asennettavien polttomoottoreiden kaasu- ja hiukkaspäästöjen torjuntatoimia koskevan direktiivin 97/68/EY (2) kuudennessa ”katsovat, että” kohdassa. Direktiivin kuudennessa ”katsovat, että” -koh- 1. 2. dassa sanotaan: ”maatalous- ja metsätraktoreiden moottoreiden päästöjen valvontaa koskevaa lainsäädäntöä, jolla varmistettaisiin tämän direktiivin mukaisesti saavu- tettavaa tasoa vastaava ympäristönsuojelun taso ja johon sisältyisivät tämän direktiivin kanssa täysin yhdenmukaiset standardit ja vaatimukset, olisi otetta- va käyttöön mahdollisimman nopeasti”. 1. 3. Käsiteltävänä olevan direktiiviehdotuksen maa- talous- ja metsätraktoreiden käyttövoimaksi tarkoitettu- jen moottoreiden kaasu- ja hiukkaspäästöjen vähentämi- seksi tarkoitetut toimenpiteet kuuluvat traktoreiden eurooppalaiseen tyyppihyväksyntämenettelyyn, joka pe- rustuu kehysdirektiiviin 74/150/ETY sekä 22 erillisdirek- tiiviin. 1. 4. Näiden 22 erillisdirektiivin joukossa on kehys- direktiivin liitteessä II mainittu direktiivi 77/537/ETY, joka koskee maataloustraktoreihin ja metsätraktoreihin tarkoitettujen dieselmoottoreiden päästöjä, mutta jossa käsitellään ainoastaan pakokaasujen läpinäkyvyyttä. Direktiiviehdotuksessa käsitellään muita, erityisesti ke- miallis-fyysisiin päästöihin liittyviä toimia. Näillä päästöillä tarkoitetaan kaasumaisia päästöjä (hiilimo- noksidia, hiilivetyjä ja typpioksideja) ja hiukkaspäästöjä (liite I, kohta 1. 2). (1) EYVL C 303, 2. 10. 1998, s. 9. (2) EYVL C 153, 28. 5. 1996; EYVL L 59, 27. 2. 1998, s. 1. Kehysdirektiiviä 74/150/ETY on näin ollen muu- 1. 5. tettava siten, että liitteessä II viitataan myös näihin uusiin sääntöihin. 2. Direktiiviehdotus 2. 1. Direktiiviehdotuksen oikeusperusta on 100 a artikla, sillä ehdotuksen tavoitteena on pyörillä varustet- tujen maatalous- ja metsätraktoreiden tyyppihyväk- syntää koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentä- minen. Direktiiviehdotuksella 2. 2. laajennetaan muualla kuin tiellä liikkuvia työkoneita koskevassa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 97/68/EY sääde- tyt testausmenettelyt sekä kaasu- ja hiukkaspäästöjen raja-arvot koskemaan myös maatalous- ja metsätrakto- reita. 2. 3. Aikataulun mukaan (4 artikla): – jäsenvaltioiden tulee saattaa tarvittavat säännökset voimaan viimeistään 31. joulukuuta 2000; – jäsenvaltioiden tulee soveltaa näitä säännöksiä 1 päi- vään lokakuuta 2001; – 1 päivään tammikuuta 2001 jäsenvaltiot eivät voi kieltäytyä myöntämästä EY-tyyppihyväksyntää, jos päästöt täyttävät direktiivin vaatimukset; – 1 päivään lokakuuta 2001 jäsenvaltio eivät saa enää jos päästöt eivät myöntää EY-tyyppihyväksyntää, täytä direktiivin vaatimuksia; – 1 päivään lokakuuta 2003 jäsenvaltioiden tulee kieltää sellaisten traktoreiden rekisteröinti, jotka eivät täytä direktiivin vaatimuksia. 2. 4. Raja-arvojen tiukentamisesta voidaan päättää tarvittaessa ennen vuoden 2006 loppua ainoastaan ”tek- niikan olevista ja ennakoitavista mahdollisuuksista teht- ävien tai jatkettavien selvitysten ja tutkimusten sekä C 101/14 FI Euroopan yhteiso¨jen virallinen lehti 12. 4. 1999 niiden kustannustehokkuusanalyysin perusteella, jotta nämä tiukemmat rajat täyttävien maatalous- ja met- sätraktoreiden teollinen tuotanto olisi mahdollista”. 2. 5. Jäsenvaltiot voivat myöntää verokannustimia direktiivin vaatimusten mukaisten moottoreiden tuotan- non edistämiseksi. 3. Huomiot 3. 1. jossa Komitea kannattaa direktiiviehdotusta, säädetään moottoreiden ja traktoreiden tyyppihyväk- syntään samat testausvaatimukset kuin muualla kuin tiellä liikkuville työkoneille on hyväksytty sekä vastaavat päästötasojen raja-arvot. Näin varmistetaan ”vastaava ympäristönsuojelun taso”. 3. 2. Aikataulu Komitealla on periaatteessa realistinen näkemys säännösten voimaanastumisen ja soveltamisen määrä- ajoista, joten sen mielestä ajankohdat ja määräajat ovat asianmukaisia. Tässä on toisaalta myös looginen yhteys direktiiviin 97/68/EY (liikkuvat työkoneet), johon liit- teissä viitataan erikseen. Komitea toivoo, että komissio pyrkii tulkinnan selkeyteen ja varmuuteen, jotta voidaan välttää määräaikojen päällekkäisyyttä. 3. 3. Moottorien merkinnät Komitea huomautti jo direktiivistä 97/68/EY (maasto- käyttöiset koneet) antamassaan lausunnossa asiaan liit- tyvästä ongelmasta ja toivoi, että todellisuus otettaisiin Bryssel 27. tammikuuta 1999. entistä paremmin huomioon (kohta 4. 6). Sama huomio pätee käsiteltävänä olevaan maataloustraktoreita koske- vaan direktiiviehdotukseen. Velvoite asentaa lisämer- kintä ”moottorin yläpinnalle” (liitteen I lisäys 3, kohta 3) ei takaa käytännössä kuitenkaan sitä, että se on suoraan näkyvillä, jolloin merkinnän tavoite mitätöityy, sillä sen tulee olla tukena varsinaiselle merkinnälle. Komitea ehdottaakin, että yläpinnan sijasta puhutaan vain pin- nasta. Vaihtoehtoisena ratkaisuna voidaan pohtia merkinnän kiinnittämistä esimerkiksi ajoneuvon sivuikkunaan tai oveen. 3. 4. Polttoaine Käsiteltävänä olevassa maataloustraktoreita koskevassa direktiiviehdotuksessa viitataan direktiiviin 97/68/EY. Sen loogisena seurauksena on, että kaasupäästöjen todentamisessa käytettävä viitepolttoaine on sama kuin liikkuvia työkoneita koskevan direktiivin 97/68/EY liitteessä IV. Kyseinen polttoaine on kehitetty nimen- omaan tämäntyyppisille koneille. Ei tule kuitenkaan unohtaa, että maataloustraktoreihin sovelletaan edelleenkin myös savupäästöjä koskevaa direktiiviä 77/537/ETY (vrt. kohta 1. 4). Savupäästöjen todentamiseen on kuitenkin määrätty käytettäväksi eri viitepolttoainetta (liite V). Komitea toivoo, että tämä eroavaisuus poistetaan mahdollisimman pian siten, että vuoden 1977 direktiivissä annetut viitepolttoainetta koskevat säännökset yhdenmukaistetaan vuonna 1997 annetun liikkuvia työkoneita koskevan direktiivin ajan- mukaisten säännösten kanssa (jossa määräajaksi sääde- tään 1. tammikuuta 2001). Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Beatrice RANGONI MACHIAVELLI


title: SCHRIFTLICHE ANFRAGE Nr. 85/99 von Anita POLLACK Verpackungsrichtlinie

eurovoc_concepts:
EU Member State
application of EU law
environmental policy
national implementing measure
packaging
packaging product
report
waste management
waste recycling

text: C 341/48 Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften DE 29. 11. 1999 Maßnahmen der Gemeinschaft könnten nur dann erwogen werden, wenn für die Errichtung und das Funktionieren des Binnenmarkts die Annäherung der derzeit in diesem Bereich von den Mitgliedstaaten angewandten Bestimmungen erforderlich wäre. Der Kommission sind keine Umstände bekannt, die ein solches Vorgehen erforderlich machten, würde es jedoch begrüßen, nähere Informationen hierüber zu erhalten. (1) ABl. L 202 vom 30. 7. 1997. (1999/C 341/068) SCHRIFTLICHE ANFRAGE E-0085/99 von Anita Pollack (PSE) an die Kommission (27. Januar 1999) Betrifft: Verpackungsrichtlinie Ist es geplant, eine Überprüfung oder eine Bewertung der Wirksamkeit der Verpackungsrichtlinie (d. h. Erreichung der Ziele usw. ) vorzunehmen? Wenn das der Fall ist, wann? Wird die Kommission eine solche Überprüfung veröffentlichen? Antwort von Frau Bjerregaard im Namen der Kommission (9. März 1999) Die bis 30. Juni 1996 geplante Umsetzung der Richtlinie 94/62/EG über Verpackungen und Verpackungs- abfälle (1) durch die Mitgliedstaaten hat sich im Durchschnitt um mehr als ein Jahr verzögert. Daher würde eine Überprüfung zum jetzigen Zeitpunkt in der Regel nur ein Vorstadium betreffen, in dem noch nicht alle Systeme für die Entsorgung von Verpackungsabfällen funktionieren. Die Kommission hat die Entscheidung 97/138/EG zur Angabe von Daten über Verpackungen und Ver- packungsabfälle (2) am 3. Februar 1997 verabschiedet. Die Tabellen sollen A beginnend mit den Daten des Jahres 1997 A jährlich ausgefüllt und der Kommission innerhalb von 18 Monaten nach Ablauf des jeweiligen Jahres vorgelegt werden. In der Kommissionsentscheidung 97/622/EG über Fragebögen in bezug auf den Abfallsektor (3) ist auch ein Fragebogen zur Verpackungsrichtlinie enthalten. Der erste Bericht wird den Zeitraum 1998 bis einschließlich 2000 erfassen. Im April 1999 wird mit einer Studie über „Europäische Systeme für die Entsorgung von Verpackungsabfällen“ begonnen, deren Endbericht mit Mai 1999 vorliegen soll. Der Beginn einer anderen Studie über „Kosten, Nutzen und Kosteneffektivität von Finanzpool-Systemen“ ist für März 1999 geplant; die Endfassung dürfte im Dezember 1999 fertiggestellt sein. Beide Studien sollen der Öffentlichkeit zugänglich gemacht werden. Auf dieser Basis beabsichtigt die Kommission, bis Juli 1999 einen Bericht über die praktischen Erfahrungen der Mitgliedstaaten bei der Verfolgung der Ziele und über die neuen Erkenntnisse aus der wissenschaftlichen Forschung und den Evaluierungsmethoden wie etwa Umweltbilanzierungen abzufassen. (1) ABl. L 365 vom 31. 12. 1994. (2) ABl. L 52 vom 22. 2. 1997. (3) ABl. L 256 vom 19. 9. 1997. (1999/C 341/069) SCHRIFTLICHE ANFRAGE E-0099/99 von Honório Novo (GUE/NGL) an die Kommission (27. Januar 1999) Betrifft: Ausfuhr von norwegischem Stockfisch A Ausstellung der EUR 1 A Bescheinigung Die Stockfischausfuhren aus Norwegen in die EG erfolgen im Rahmen eines zollfreien Kontingents. Der Nachweis des Ursprungs erfolgt durch die Ausstellung von EUR 1-Bescheinigungen, die von den ent- sprechenden Behörden mit einem Sichtvermerk versehen wurden, welche wiederum vorher eine Bestätigung des Ursprungs vornehmen müßten, was jedoch oft nicht erfolgt. Diese Tatsache macht es möglich, daß bedeutende Stockfischmengen A gegebenenfalls anderer Herkunft, angeblich jedoch mit Ursprung in


title: SCHRIFTLICHE ANFRAGE Nr. 84/99 von Anita POLLACK Indonesien gewährte Umwelthilfe

eurovoc_concepts:
EU aid
EU control
Indonesia
economic recession
environmental protection
monetary crisis
social situation
use of aid

text: C 325/66 Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften DE 12. 11. 1999 Gegenwärtig existiert auf Gemeinschaftsebene kein Register über verseuchte Böden oder Gebiete. Allerdings plant die themenspezifische Ansprechstelle für Bodenqualität, die Teil des mit der Verordnung (EWG) 1210/ 90 des Rates vom 7. Mai 1990 zur Errichtung einer Europäischen Umweltagentur und eines Europäischen Umweltinformations- und Umweltbeobachtungsnetzes (1) geschaffenen Systems ist, in den kommenden zwei Jahren ein solches Register auszuarbeiten, um die Daten aus den einzelstaatlichen Programmen zu vervoll- ständigen und so die Zusammenstellung vergleichbarer Daten auf europäischer Ebene zu ermöglichen. Damit würde die Grundlage geschaffen, die eine umfassendere Bewertung des Ausmaßes der Verseuchung der Böden in bezug auf die Fläche, den Grad der Verseuchung und die Fortschritte bei der Sanierung sowie eine Evaluierung der Notwendigkeit weiterer Maßnahmen erlaubt. Diese Tätigkeit wird in Zusammenarbeit mit dem Institut für Umwelt der Gemeinsamen Forschungsstelle in Ispra durchgeführt, das insbesondere einen Beitrag zur Entwicklung von Indikatoren für verseuchte Gebiete in Europa leisten wird. (1) ABl. L 120 vom 11. 5. 1990. (1999/C 325/082) SCHRIFTLICHE ANFRAGE E-0083/99 von Anita Pollack (PSE) an die Kommission (27. Januar 1999) Betrifft: Auswirkungen von Motorrädern auf die Umwelt Beabsichtigt die Kommission, eine Studie über die Umweltauswirkungen von Motorrädern im Vergleich zu Autos anzufertigen? Die Studie sollte auf die bei der Herstellung verbrauchte Energie und die dabei verwendeten Materialien, die benötigten Flächen (Straßen, Fahrzeugparks), Verkehrsstaus, Lärm und Wieder- verwertung eingehen. Antwort von Frau Bjerregaard Im Namen der Kommission (24. März 1999) Die Kommission hat derzeit nicht die Absicht, eine allgemeine vergleichende Analyse sämtlicher Umwelt- auswirkungen von Motorrädern und Personenkraftwagen durchzuführen. Motorräder können entsprechend den jeweiligen Umweltauswirkungen mehr oder weniger umweltschädigend sein als Personenkraftwagen. So verbrauchen beispielsweise Motorräder zwar weniger Energie und Straßen- fläche, sie können jedoch größere Mengen bestimmter Schadstoffe ausstoßen und Geräuschprobleme verursachen. Die Lärmbelästigung ist häufig eher auf unangemessenes Fahrverhalten sowie unzulängliche Wartung als auf Bau- oder Konstruktionsprobleme zurückzuführen. Was die Auswirkungen auf die Luftqualität angeht, so wird eine weitere Reduzierung der Emissionen von Motorrädern im Rahmen des Programms Auto-Öl II erwogen, wobei die Möglichkeiten der verschiedenen Optionen zur Emissionsminderung zur Erreichung der Luftqualitätsziele der Gemeinschaft verglichen werden. Die Kommission beabsichtigt, bis Ende 1999 einen Vorschlag über die Emissionen von Krafträdern vorzulegen. Hinsichtlich der Lärmbelästigung enthält die Richtlinie 97/24/EG des Europäischen Parlaments und des Rates vom 17. Juni 1997 über bestimmte Bauteile und Merkmale zweirädriger und dreirädriger Kraftfahrzeuge (1) die neuesten einzuhaltenden Grenzwerte. Motorräder werden neben anderen Verkehrsträgern auch weiterhin ein wichtiger Bestandteil des Verkehrs- systems der Gemeinschaft sein. (1) ABl. L 226 vom 18. 8. 1997. (1999/C 325/083) SCHRIFTLICHE ANFRAGE E-0084/99 von Anita Pollack (PSE) an die Kommission (27. Januar 1999) Betrifft: Indonesien gewährte Umwelthilfe Welche Forderungen im Bereich Umwelt und Sozialwesen stellt die Kommission in Verbindung mit der Indonesien gewährten bilateralen Hilfe?


title: Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om betingelserne for udstationering af arbejdstagere fra tredjelande som led i udveksling af tjenesteydelser over grænserne

eurovoc_concepts:
foreign national
free movement of workers
freedom to provide services
frontier worker
self-employed person

text: C 67/12 DA De Europ»iske F»llesskabers Tidende 10. 3. 1999 II (Forberedende retsakter) KOMMISSIONEN Forslag til Europa(cid:220)Parlamentets og R¿dets direktiv om betingelserne for udstationering af arbejdstagere fra tredjelande som led i udveksling af tjenesteydelser over gr»nserne (1999/C 67/09) (E˘S(cid:220)relevant tekst) KOM(1999) 3 endelig udg. - 1999/0012(COD) (Forelagt af Kommissionen den 12. februar 1999) EUROPA(cid:220)PARLAMENTET OG R¯DET FOR DEN EUROP`ISKE UNION HAR - under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Euro(cid:220) p»iske F»llesskab, s»rlig artikel 57, stk. 2, og artikel 66, under henvisning til forslag fra Kommissionen, under henvisning til udtalelse fra Det ˘konomiske og Sociale Udvalg, efter fremgangsm¿den i traktatens artikel 189 B, og ud fra f(cid:192)lgende betragtninger: (1)(cid:217)If(cid:192)lge traktatens artikel 3, litra c), er fjernelse af hindringerne for den frie bev»gelighed for tjeneste(cid:220) ydelser et af EF’s m¿l; (2)(cid:217)den frie bev»gelighed for tjenesteydelser omfatter en tjenesteyders ret til at udstationere sit personale, selv om der er tale om personer, som ikke er unionsborgere, men tredjelandsstatsborgere, der har lovligt ophold inden for EF; personalet omfatter ogs¿ ledere af selskaber; (3)(cid:217)den fri udveksling af tjenesteydelser skaber ikke direkte rettigheder for de p¿g»ldende arbejdsta(cid:220) gere, men ber(cid:192)rer heller ikke allerede anerkendte rettigheder p¿ EF(cid:220)plan eller nationalt plan eller rettigheder, der er erhvervet i medf(cid:192)r af internatio(cid:220) nale aftaler, herunder rettigheder, der er garanteret ved den europ»iske menneskerettighedskonvention, navnlig med hensyn til privatlivets fred; (4)(cid:217)tjenesteydere, som (cid:192)nsker at udstationere en arbejdstager, der er statsborger i et tredjeland, st(cid:192)der p¿ vanskeligheder i et s¿dant omfang, at de ofte er n(cid:192)dsaget til at afst¿ fra at levere tjenestey(cid:220) delsen eller m¿ tage betragtelige forsinkelser med i k(cid:192)bet; den pr»ventive kontrol, der f(cid:192)r udstatione(cid:220) ringen udf(cid:192)res af de medlemsstater, hvor tjeneste(cid:220) ydelserne leveres, overlapper den efterf(cid:192)lgende kontrol, de gennemf(cid:192)rer, og den kontrol, der finder sted i etableringslandet; (5)(cid:217)myndighederne i en medlemsstat, hvor en tjenestey(cid:220) delse leveres, har ikke sikkerhed for, at tjenestey(cid:220) deren og den arbejdstager, der skal udstationeres, opfylder lovgivningens krav i den medlemsstat, hvor tjenesteyderen er etableret; medlemsstaterne har ikke sikkerhed for, at de udstationerede heller arbejdstagere, n¿r tjenesteydelsen er leveret, vender tilbage til den medlemsstat, hvor de fortrinsvis arbejder; (6)(cid:217)et dokument ben»vnt (cid:176)EF(cid:220)tjenesteydelseskort(cid:133), der skal udstedes af den medlemsstat, hvor tjenestey(cid:220) deren er etableret, b(cid:192)r v»re det dokument, som letter udstationeringer, s¿ledes at en tjenesteyder som led i sine ordin»re aktiviteter kan foretage og planl»gge udstationeringer, selv om han blandt sit personale har en eller flere tredjelandsstatsborgere; det b(cid:192)r v»re op til tjenesteyderen at afg(cid:192)re, om han (cid:192)nsker at f¿ udstedt n»vnte dokument; dette direktiv ber(cid:192)rer heller ikke EF’s og medlemssta(cid:220) ternes forpligtelser if(cid:192)lge Den almindelige overens(cid:220) 10. 3. 1999 DA De Europ»iske F»llesskabers Tidende C 67/13 skal kun komst om handel med tjenesteydelser (GATT)(cid:216)(˛). EF(cid:220)tjenesteydelseskortet indeholde de oplysninger, der er n(cid:192)dvendige for at overholde Europa(cid:220)Parlamentets og R¿dets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personop(cid:220) lysninger og om fri udveksling af s¿danne oplys(cid:220) ninger(cid:216)(ˇ); (7)(cid:217)den medlemsstat, der udsteder EF(cid:220)tjenesteydelses(cid:220) kortet b(cid:192)r tage hensyn til den offentlige orden, med henblik p¿ bek»mpelse af illegal indvandring ved at dokumentere, at tredjelandsstatsborgeren opfylder lovgivningens krav i den medlemsstat, hvor tjene(cid:220) steyderen har denne ansat; kortet b(cid:192)r v»re en sikkerhed for, at den udstationerede arbejdstagers hovedbesk»ftigelse finder sted i den medlemsstat, hvor tjenesteyderen er etableret; kortet b(cid:192)r sikres mod forfalskning; det er s¿ledes l»ngere ikke n(cid:192)dvendigt at stille krav om indrejsevisum; (8)(cid:217)EF(cid:220)tjenesteydelseskortet, der er udstedt af en medlemsstat, b(cid:192)r s¿ledes give den n(cid:192)dvendige sikkerhed for, at enhver anden medlemsstat, hvor der skal leveres en tjenesteydelse, tillader en person indrejse og ophold med henblik p¿ levering af en eller flere tjenesteydelser, dvs. ophold under og i anledning af leveringen af tjenesteydelsen; denne sikkerhed b(cid:192)r ogs¿ indeb»re en forpligtelse til ikke at anse udstationeringen som en afbrydelse af opholdet og den godkendte l(cid:192)nnede besk»ftigelse og navnlig til at tillade den udstationerede person igen under alle omst»ndigheder; den indrejse medlemsstat, hvor leveres, b(cid:192)r derfor ikke l»ngere kunne gennemtvinge sine egne krav med hensyn til indrejse, ophold og adgang til midlertidig l(cid:192)nnet besk»ftigelse; bestemmelserne i dette direktiv ber(cid:192)rer ikke de ufravigelige bestem(cid:220) melser om de arbejds(cid:220) og besk»ftigelsesvilk¿r, der skal overholdes i den medlemsstat, hvor en tjene(cid:220) steydelse leveres, og som er fastsat i Europa(cid:220)Parla(cid:220) mentets og R¿dets direktiv 96/71/EF af 16. december 1996 om udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser(cid:216)(—); tjenesteydelsen (9) enhver medlemsstat, hvor en tjenesteydelse leveres, b(cid:192)r kunne stille krav om, at der, f(cid:192)r den udstatio(cid:220) nerede arbejdstager rejser ind p¿ dens omr¿de, gives meddelelse herom og om de tjenesteydelser, for hvilke han udstationeres; kravet om, at der p¿ forh¿nd skal gives meddelelse om udstationeringen, (˛)(cid:217)EFT L 336 af 23. 12. 1994, s. 190. (ˇ)(cid:217)EFT L 281 af 23. 11. 1995, s. 31. (—)(cid:217)EFT L 18 af 21. 1. 1997, s. 1. b(cid:192)r g(cid:192)re det muligt for denne medlemsstat i kon(cid:220) krete tilf»lde at tr»ffe de n(cid:192)dvendige foranstalt(cid:220) ninger af hensyn til den offentlige orden, sikkerhed og sundhed inden for de rammer, der er fastlagt i i hvilken der dette direktiv; hver medlemsstat, leveres en tjenesteydelse, b(cid:192)r desuden kunne stille krav om, at der efter indrejsen skal udstedes et midlertidigt opholdsbevis, hvis den eller de tjeneste(cid:220) ydelser, med henblik p¿ hvilke den udstationerede arbejdstager opholder sig i medlemsstaten, leveres over et tidsrum p¿ over 6 m¿neder i l(cid:192)bet af en periode p¿ 12 m¿neder; (10)(cid:217)hver medlemsstat b(cid:192)r derfor, specielt ved udste(cid:220) delsen af et midlertidigt opholdsbevis, v»re i stand til at kontrollere, at form¿let med den udstatione(cid:220) rede arbejdstagers ophold i det konkrete tilf»lde er levering af en tjenesteydelse i denne medlemsstat; den frie udveksling af tjenesteydelser b(cid:192)r altid v»re af midlertidig karakter, og det er n(cid:192)dvendigt at afg(cid:192)re dette p¿ grundlag af ydelsens kontinuitet, hyppighed og varighed; gyldigheden af det midler(cid:220) tidige opholdsbevis b(cid:192)r kunne begr»nses til den periode, hvor EF(cid:220)tjenesteydelseskortet er gyldigt, med den begrundelse at denne medlemsstat i over(cid:220) ensstemmelse med bestemmelserne om retten til fri udveksling af tjenesteydelser (cid:192)nsker at udstede en opholdstilladelse efter sine egne nationale bestem(cid:220) melser for udstationeringer, hvis varighed overstiger henholdsvis 6 eller 12 m¿neder; og unionsborgere, andre kvalifikationsbeviser, der (11)(cid:217)nyttevirkningen af dette direktiv er betinget af, at der tredjelandsstatsborgere udstationeres som arbejdstagere, stilles lige med hensyn til anerkendelse af eksamensbeviser, certifi(cid:220) er kater og erhvervet inden for EF; denne ligestilling b(cid:192)r p¿ grundlag af dette direktiv kunne p¿ber¿bes af den tjenesteyder, der er arbejdsgiver for arbejdstagere fra tredjelande; denne ligestilling b(cid:192)r ikke omfatte eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifika(cid:220) tionsbeviser, der er erhvervet i et tredjeland, og som kun anerkendes i en medlemsstat; (12)(cid:217)medlemsstaterne b(cid:192)r ikke kunne behandle tjene(cid:220) steydere, der er etableret uden for EF, mere gunstigt end tjenesteydere, der er etableret inden for EF; medlemsstaterne b(cid:192)r kunne fravige bestem(cid:220) melserne i dette direktiv af hensyn til den offentlige orden, sikkerhed og sundhed; gr»nserne for en i forhold til s¿dan fravigelse af bestemmelserne tjenesteydere, der er arbejdsgivere, og arbejdstagere fra tredjelande b(cid:192)r uanset arbejdstagernes natio(cid:220) i overensstemmelse med den nalitet fastl»gges C 67/14 DA De Europ»iske F»llesskabers Tidende 10. 3. 1999 samordning, der er omhandlet i R¿dets direktiv 64/221/E˘F af 25. februar 1964(cid:216)(˛) om samord(cid:220) ning af de s»rlige foranstaltninger, som g»lder for udl»ndinge med hensyn til rejse og ophold, og som er begrundet i hensynet til den offentlige orden, sikkerhed og sundhed, senest »ndret ved direktiv 75/35/EF(cid:216)(ˇ), idet tjenesteyderen hermed opn¿r at kunne arbejde inden for en ensartet ramme; (13)(cid:217)med henblik p¿ gennemf(cid:192)relsen af dette direktiv er det n(cid:192)dvendigt at sikre et t»t samarbejde mellem de kompetente myndigheder i medlemsstaterne; det vil v»re praktisk for medlemsstaternes myndigheder, hvis der indf(cid:192)res en ensartet udformning af EF(cid:220)tjenesteydelseskortet; bef(cid:192)jelsen til at fastl»gge denne udformning og andre vilk¿r i forbindelse med till»gges Kommissionen efter den procedure, som er fastsat i R¿dets forordning (EF) nr. 1683/95 af 29. maj 1995 om ensartet udformning af visa(cid:216)(—); EF(cid:220)tjenesteydelseskortet b(cid:192)r (14)(cid:217)dette direktiv ber(cid:192)rer ikke medlemsstaternes kompetence til at bestemme, hvilke tredjelandsstats(cid:220) borgere der skal gives indrejse med henblik p¿ l(cid:192)nnet besk»ftigelse, p¿ hvilke betingelser ophold i forbindelse hermed skal forl»nges, samt hvilke former for erhvervsm»ssig besk»ftigelse der skal v»re reguleret eller ej p¿ medlemsstatens omr¿de; (15)(cid:217)i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. traktatens artikel 3 B, stk. 3, indeholder dette direktiv kun de bestemmelser, der er n(cid:192)dvendige for at opfylde m¿ls»tningen om fri bev»gelighed for tjenesteydelser; det vedr(cid:192)rer kun den kontrol, som finder sted forud for leveringen af tjeneste(cid:220) ydelser over gr»nserne, og ber(cid:192)rer ikke den efter(cid:220) f(cid:192)lgende kontrol i den medlemsstat, hvor tjenestey(cid:220) delsen leveres; det vedr(cid:192)rer kun udstationering, som under alle omst»ndigheder ikke er af over 12 m¿neders varighed, samt anerkendelse af eksamens(cid:220) beviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser, der er erhvervet inden for EF; (16)(cid:217)med henblik p¿ anvendelsen af dette direktiv b(cid:192)r medlemsstaterne fastl»gge et passende sanktionssy(cid:220) stem; (17)(cid:217)senest fire ¿r efter udl(cid:192)bet af fristen for gennemf(cid:192)(cid:220) relsen af dette direktiv, b(cid:192)r Kommissionen under(cid:220) s(cid:192)ge, hvorledes det er blevet gennemf(cid:192)rt, og even(cid:220) tuelt foresl¿ de n(cid:192)dvendige »ndringer af det - UDSTEDT F˘LGENDE DIREKTIV: Artikel 1 Dette direktiv finder anvendelse p¿ tjenesteydere, der er etableret i en medlemsstat, og som i forbindelse med levering af tjenesteydelser over gr»nserne, udstationerer arbejdstagere fra tredjelande p¿ en anden medlemsstats omr¿de. Artikel 2 1. (cid:218)(cid:217)N¿r en tjenesteyder som led i sin ordin»re virk(cid:220) somhed har til hensigt at udstationere en arbejdstager, der er statsborger i et tredjeland, i en eller flere andre medlemsstater med henblik p¿ en af de foranstaltninger, som er omhandlet i artikel 1, stk. 3, litra a) og b), i direktiv 96/71/EF, skal den medlemsstat, hvor den p¿g»ldende tjenesteyder er etableret efter anmodning til denne udstede et dokument ben»vnt EF(cid:220)tjenesteydelses(cid:220) kort. EF(cid:220)tjenesteydelseskortet udstedes, hvis det godtg(cid:192)res, at: a)(cid:217)arbejdstageren har sit opholdssted i denne medlems(cid:220) i overensstemmelse med denne medlemsstats stat lovgivning b) arbejdstageren er tilsluttet den sociale sikringsordning i den kompetente medlemsstat med hensyn til risici i forbindelse med sygdom og arbejdsulykker eller, hvis dette ikke er tilf»ldet, er forsikret mod risici i forbin(cid:220) delse med sygdom og arbejdsulykker under udstatio(cid:220) neringer i en eller flere andre medlemsstater. 2. (cid:218)(cid:217)EF(cid:220)tjenesteydelseskortet er gyldigt i den periode, hvor arbejdstageren er regelm»ssigt og faktisk besk»f(cid:220) tiget, og kan ikke overstige a)(cid:217)tolv m¿neder, hvis der er tale om regelm»ssig og faktisk besk»ftigelse af over tolv m¿neders varighed f(cid:192)r udstedelsen af kortet, eller (˛)(cid:217)EFT 56 af 4. 4. 1964, s. 850/64. (ˇ)(cid:217)EFT L 14 af 20. 1. 1975, s. 14. (—)(cid:217)EFT L 164 af 14. 7. 1995, s. 1. b) seks m¿neder, hvis der er tale om regelm»ssig og faktisk besk»ftigelse af over seks m¿neders varighed f(cid:192)r udstedelsen af kortet. 10. 3. 1999 DA De Europ»iske F»llesskabers Tidende C 67/15 Som regelm»ssig besk»ftigelse betragtes arbejde, der er udf(cid:192)rt i henhold til EF(cid:220)bestemmelser eller nationale bestemmelser eller p¿ grundlag af en tilladelse udstedt af den medlemsstat, der udsteder EF(cid:220)tjenesteydelseskortet, og som giver adgang til besk»ftigelse enten udelukkende hos den tjenesteyder, der frems»tter anmodningen, eller hos en anden arbejdsgiver, der er etableret i denne medlemsstat. person er i besiddelse af et EF(cid:220)tjenesteydelseskort og et identitetskort eller et pas, der er gyldigt i den periode, hvor tjenesteydelserne leveres. 2. (cid:218)(cid:217)Ingen medlemsstat, hvor en tjenesteydelse leveres, kan p¿l»gge en udstationeret arbejdstager eller en tjene(cid:220) steyder i egenskab af arbejdsgiver at indhente: Som faktisk besk»ftigelse betragtes arbejde udf(cid:192)rt i den medlemsstat, der udsteder EF(cid:220)tjenesteydelseskortet. a)(cid:217)indrejse(cid:220) eller udrejsevisum 3. (cid:218)(cid:217)EF(cid:220)tjenesteydelseskortet kan kun fornyes, hvis de i stk. 1 og 2 fastsatte udstedelsesbetingelser fortsat er opfyldt. 4. (cid:218)(cid:217)EF(cid:220)tjenesteydelseskortet er et s»rskilt dokument, som udstedes til r¿dighed for den udstationerede arbejdstager, der er anf(cid:192)rt p¿ kortet. tjenesteyderen, der stiller det til P¿ kortet anf(cid:192)res: a)(cid:217)tjenesteyderen og den udstationerede arbejdstager b) oplysninger om kortets gyldighedsperiode c) den udstedende myndighed og den udstedende medlemsstat. De n»rmere bestemmelser vedr(cid:192)rende de oplysninger, kortet skal indeholde, vedr(cid:192)rende den ensartede udform(cid:220) ning af dokumentet og vedr(cid:192)rende de tekniske specifika(cid:220) tioner, der skal forhindre forfalskning af dokumentet, fastl»gges ved en gennemf(cid:192)relsesforordning efter proce(cid:220) duren i artikel 6 i forordning (EF) nr. 1683/95. 5. (cid:218)(cid:217)Den medlemsstat, der udsteder EF(cid:220)tjenesteydelses(cid:220) kortet, kan ikke anse udstationering med henblik p¿ levering af tjenesteydelser i en anden medlemsstat som en afbrydelse af den udstationerede arbejdstagers ophold eller l(cid:192)nnede besk»ftigelse. Den udstedende medlemsstat kan ikke med nogen som helst begrundelse n»gte den udstationerede arbejdstager genindrejse p¿ sit omr¿de i henhold til sine nationale bestemmelser. Artikel 3 b) opholdsbevis eller (cid:220)tilladelse, bortset fra det, som er omhandlet i stk. 3 c) arbejdstilladelse d) andre tilladelser svarende til de i litra a), b) og c). 3. (cid:218)(cid:217)Enhver medlemsstat, hvor en tjenesteydelse leveres, kan p¿l»gge tjenesteyderen at give meddelelse om den udstationerede arbejdstagers ophold, den forventede varighed af dette ophold, og den eller de tjenesteydelser, med henblik p¿ hvilke arbejdstageren udstationeres, f(cid:192)r indrejse p¿ medlemsstatens omr¿de. Hvis tjenestey(cid:220) delsen/tjenesteydelserne leveres over et tidsrum, der i alt overstiger seks m¿neder i l(cid:192)bet af en periode p¿ tolv m¿neder, udsteder medlemsstaten, efter at den udstatio(cid:220) nerede arbejdstager er indrejst, et midlertidigt opholds(cid:220) bevis som dokumentation for, at opholdet er godkendt. 4. (cid:218)(cid:217)For at lette den fri udveksling af tjenesteydelser skal den medlemsstat, hvor tjenesteydelsen leveres, p¿se, at tredjelandsstatsborgere og unionsborgere, der udsta(cid:220) tioneres som arbejdstagere med henblik p¿ levering af en tjenesteydelse, stilles lige med hensyn til anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbe(cid:220) viser, som den p¿g»ldende person har erhvervet inden for EF med det form¿l at ud(cid:192)ve en bestemt aktivitet, og som er udstedt af en kompetent myndighed i en medlemsstat. Medlemsstaten sikrer, at tjenesteyderen i sin egenskab af arbejdsgiver har adgang til at indbringe afg(cid:192)relser, som ikke er i overensstemmelse med dette ligestillingsprincip for domstolene efter bestemmelserne herom i national ret. Artikel 4 1. (cid:218)(cid:217)Medlemsstaterne behandler ikke tjenesteydere, der er etableret uden for EF, mere gunstigt end tjenestey(cid:220) dere, der er etableret inden for EF. 1. (cid:218)(cid:217)Enhver medlemsstat, hvor der leveres en tjenestey(cid:220) delse, tillader en arbejdstager fra et tredjeland at rejse ind p¿ eller tage ophold p¿ sit omr¿de med henblik p¿ leveringen af en eller flere tjenesteydelser, hvis denne 2. (cid:218)(cid:217)Medlemsstaterne kan kun fravige bestemmelserne i dette direktiv, n¿r det er begrundet i hensyn til den offentlige orden, sikkerhed og sundhed; i s¿ fald finder direktiv 64/221/E˘F tilsvarende anvendelse. C 67/16 DA De Europ»iske F»llesskabers Tidende 10. 3. 1999 Artikel 5 Artikel 7 1. (cid:218)(cid:217)Medlemsstaterne bestemmer, hvilke myndigheder der skal have kompetence til at udstede EF(cid:220)tjenesteydel(cid:220) seskortet og det midlertidige opholdsbevis samt til at indhente de i artikel 3, stk. 3, omhandlede oplysninger og de giver Kommissionen og de (cid:192)vrige medlemsstater meddelelse herom. De tr»ffer de n(cid:192)dvendige foranstalt(cid:220) ninger for i videst muligt omfang at forenkle formalite(cid:220) terne, fristerne og procedurerne i forbindelse med udste(cid:220) delse af disse dokumenter, der udstedes gratis eller mod indbetaling af et bel(cid:192)b, der ikke kan v»re st(cid:192)rre end de afgifter, der skal betales ved udstedelse af identitetskort til statsborgere i den p¿g»ldende medlemsstat. 2. (cid:218)(cid:217)Medlemsstaterne p¿ser, at der finder et samarbejde sted mellem de offentlige myndigheder, som i overens(cid:220) stemmelse med medlemsstaternes lovgivning er kompe(cid:220) tente i sp(cid:192)rgsm¿l, der vedr(cid:192)rer gennemf(cid:192)relsen af dette direktiv. Samarbejdet best¿r specielt i at efterkomme enhver begrundet anmodning om oplysninger. Det finder sted uden vederlag og hurtigst muligt. Artikel 6 Medlemsstaterne fastl»gger, hvilke sanktioner der skal anvendes i tilf»lde af overtr»delser af nationale bestem(cid:220) melser, som er indf(cid:192)rt til gennemf(cid:192)relse af dette direktiv, og tr»ffer enhver n(cid:192)dvendig foranstaltning for at sikre gennemf(cid:192)relsen af disse. De s¿ledes fastlagte sanktioner skal v»re effektive, rimelige og have afskr»kkende virk(cid:220) ning. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen disse bestemmelser inden for den i artikel 8 fastsatte frist og enhver senere »ndring af disse hurtigst muligt. Senest fire ¿r efter udl(cid:192)bet af den i artikel 8 fastsatte frist afl»gger Kommissionen beretning til Europa(cid:220)Parla(cid:220) mentet og R¿det om gennemf(cid:192)relsen af dette direktiv i medlemsstaterne og eventuelle n(cid:192)dvendige foresl¿r »ndringer. Artikel 8 Medlemsstaterne vedtager og offentligg(cid:192)r senest den 30. juni 2002 de n(cid:192)dvendige love og administrative bestem(cid:220) melser for at efterkomme dette direktiv. De underretter straks Kommissionen herom. Disse love og bestemmelser skal ved vedtagelsen inde(cid:220) holde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentligg(cid:192)relsen ledsages af en s¿dan henvisning. De n»rmere regler for henvisningen fasts»ttes af medlems(cid:220) staterne. Artikel 9 Dette direktiv tr»der i kraft p¿ tyvendedagen efter offentligg(cid:192)relsen i De Europ»iske F»llesskabers Tidende. Artikel 10 Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne