title: Parere del Comitato economico e sociale sul tema «La politica occupazionale e il ruolo delle organizzazioni socioprofessionali nella terza fase dell'Unione economica e monetaria»

eurovoc_concepts:
ESC opinion
European Central Bank
employment policy
professional association
third stage of EMU
trade union

text: 15. 2. 1999 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 40/37 3. 7. Capitolo IV (Controllo delle emissioni) 3. 7. 1. Il Comitato reputa estremamente importante sviluppare metodi comuni di recupero e distruzione ecologicamente compatibile di tutte le sostanze control- late, nonché requisiti professionali minimi per il persona- le di manutenzione. Su questo versante è possibile infatti aumentare l’efficacia delle misure di riduzione delle sostanze che riducono lo strato di ozono ed è dunque importante incrementare gli scambi di esperienze tra in merito alle migliori tecnologie gli Stati membri disponibili. Anche in questo settore il sistema EMAS (1) potrebbe svolgere un ruolo positivo. 3. 8. Articolo 20 (Sanzioni) 3. 8. 1. Il Comitato apprezza il rafforzamento della formulazione di questo articolo e si domanda se non sarebbe utile che la Commissione comunicasse periodica- mente in una relazione i risultati delle notifiche che le pervengono dagli Stati membri; una maggiore trasparen- za potrebbe favorire la soppressione del mercato nero. (1) Regolamento (CEE) n. 1836/93. Bruxelles, 2 dicembre 1998. La Presidente del Comitato economico e sociale Beatrice RANGONI MACHIAVELLI Parere del Comitato economico e sociale sul tema «La politica occupazionale e il ruolo delle organizzazioni socioprofessionali nella terza fase dell’Unione economica e monetaria» (1999/C 40/12) Il Comitato economico e sociale, in data 29 gennaio 1998, ha deciso, conformemente al disposto dell’articolo 23, terzo comma, del Regolamento interno, di elaborare un parere sul tema di cui sopra. La Sezione «Unione economica e monetaria, coesione economica e sociale», incaricata di preparare i lavori del Comitato in materia, ha formulato il parere sulla base del rapporto introduttivo del relatore Thierry Dock, in data 20 ottobre 1998. Il Comitato economico e sociale ha adottato il 2 dicembre 1998, nel corso della 359a sessione plenaria, con 94 voti favorevoli, 3 contrari e 2 astensioni, il seguente parere. 1. Il nuovo contesto creato dall’Unione monetaria La terza fase dell’Unione economica e monetaria 1. 3. segna anche la nascita o il consolidamento di nuovi attori. 1. 1. L’avvento della moneta unica rappresenta una tappa fondamentale nell’edificazione europea. Esso crea un contesto nuovo, suscettibile di modificare il compor- tamento di numerosi attori fra i quali le organizzazioni socioprofessionali. Tale mutamento di comportamento è, per certi versi, indispensabile in quanto condiziona la piena riuscita della costruzione di un’unione monetaria in Europa. 1. 2. Uno dei principali cambiamenti determinati dalla scomparsa delle monete nazionali è, per gli Stati, la perdita dello strumento di cambio. 1. 3. 1. L a B a n c a c e n t r a l e e u r o p e a L’obiettivo del Sistema europeo di banche 1. 3. 1. 1. centrali (SEBC) è definito dall’articolo 105 del Trattato che istituisce la Comunità europea: «L’obiettivo principale del SEBC è il mantenimento della stabilità dei prezzi. Fatto salvo l’obiettivo della stabilità dei prezzi, il SEBC sostiene le politiche economiche generali nella Comunità al fine di contribuire alla realizzazione degli obiettivi della Comunità definiti nell’articolo 2. » C 40/38 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 15. 2. 1999 1. 3. 1. 2. Fra gli obiettivi enunciati all’articolo 2, si afferma che l’Unione ha il compito di «promuovere un progresso economico e sociale e un elevato livello di occupazione e pervenire a uno sviluppo equilibrato e sostenibile, in particolare mediante la creazione di uno spazio senza frontiere interne, il rafforzamento della coesione economica e sociale e l’instaurazione di un’u- nione economica e monetaria che comporti a termine una moneta unica, in conformità delle disposizioni del presente trattato. » 1. 3. 2. c o o r d i n a m e n t o d e l l a p o l i t i c a I l e c o n o m i c a t r a m i t e i l C o n s i g l i o 1. 3. 2. 1. Nello stabilire la configurazione e le basi giuridiche della moneta unica, il Trattato europeo fissa anche una serie di disposizioni riguardanti l’integrazione economica degli Stati membri. 1. 3. 2. 2. L’articolo 99 (ex articolo 103) prevede esplici- tamente quanto segue: «Gli Stati membri considerano le loro politiche economiche una questione di interesse comune e le coordinano nell’ambito del Consiglio». Si tratta in particolare di: — fissare gli orientamenti generali delle politiche econo- miche degli Stati membri e della Comunità; — verificare l’evoluzione economica in ciascuno degli Stati membri e nella Comunità; — formulare delle raccomandazioni destinate agli Stati che non si conformino a tali orientamenti. 1. 3. 2. 3. Il coordinamento delle politiche economiche è un meccanismo essenziale per il conseguimento degli obiettivi dell’Unione monetaria. In mancanza di un sufficiente grado di coordinamento da parte degli Stati membri, vi è un forte rischio che la moneta unica provochi grandi delusioni. Le modalità del coordinamen- to delle politiche economiche sono state definite più precisamente in occasione del Vertice europeo di Lussem- burgo nel dicembre 1997. 1. 3. 2. 4. Nella risoluzione del Consiglio europeo sul coordinamento delle politiche economiche nel corso della terza fase dell’UEM si rileva che le politiche economiche e la determinazione dei salari restano di competenza nazionale. Al tempo stesso si constata che sono indispensabili un coordinamento e una sorveglianza maggiori in quanto l’evoluzione economica sul piano nazionale avrà ripercussioni in un ambito più ampio. 1. 3. 3. r u o l o c h i a v e d e l l e o r g a n i z z a - i n m a t e - I l z i o n i s o c i o p r o f e s s i o n a l i r i a s a l a r i a l e 1. 3. 3. 1. Nella terza fase dell’UEM, la politica moneta- ria e la politica economica dovrebbero essere maggior- mente pilotate a livello europeo. Per il successo dell’Unio- ne monetaria, occorre utilizzare adeguatamente un terzo strumento, quello delle politiche occupazionali e del mercato del lavoro, ivi compresa la politica salariale. 1. 3. 3. 2. In tali ambiti, il ruolo delle organizzazioni socioprofessionali, e più particolarmente delle parti sociali, è tradizionalmente indispensabile. Nell’Unione monetaria la loro responsabilità potrebbe essere ancora maggiore. 1. 4. Le banche centrali, il Consiglio e le organizzazio- ni socioprofessionali saranno i pilastri dell’architettura dell’UEM. Ciascuno di essi dovrà assumere responsabi- lità specifiche, rispettivamente la gestione delle politiche monetaria, economica e occupazionale. Se si vuole che l’UEM consegua gli obiettivi 1. 4. 1. fissati, è chiaro che i diversi attori non potranno agire in ordine sparso. Si dovrà predisporre un adeguato coordinamento con una buona circolazione delle infor- mazioni. 2. La Banca centrale europea nella terza fase dell’Unio- ne monetaria 2. 1. Il Trattato di Maastricht è estremamente chiaro sull’indipendenza della BCE nell’esercizio delle sue funzioni. 2. 2. Il Comitato non intende certo mettere in discus- sione tale indipendenza, ma solo interrogarsi sul modo migliore di rendere quanto più efficace e democratico possibile il necessario dialogo fra la Banca centrale europea e il mondo socioeconomico. La Banca centrale europea infatti dovrà non solo costruire e consolidare la propria reputazione per evitare una deriva inflazionis- tica, ma soprattutto fare accettare la sua politica all’opinione pubblica europea. È grazie al dialogo e alla trasparenza che parecchie banche centrali nazionali sono riuscite in passato a far accettare i propri obiettivi non solo come legittimi, ma anche efficaci in termini economici a medio e lungo termine. 2. 2. 1. In un periodo — come l’attuale — di forte disoccupazione in diversi Stati membri, ma anche di diffidenza dell’opinione pubblica di taluni Stati nei confronti della costruzione europea, tale compito non sarà facile. 2. 3. Occorre altresı` sottolineare che l’Unione moneta- ria si farà, almeno in un primo tempo, senza una vera unione economica e politica e che la BCE sarà particolarmente esposta alle critiche. Si tratta di una situazione singolare le cui conseguenze non vanno sottovalutate. Il dialogo con il Consiglio e il Parlamento europeo è essenziale in tale contesto. 2. 3. 1. È per tale motivo che il Comitato approva e apprezza la creazione dell’Euro 11 che permetterà un dialogo fruttuoso fra la BCE e le autorità politiche. 15. 2. 1999 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 40/39 2. 3. 2. Il Trattato ha anche previsto delle audizioni periodiche dinanzi al Parlamento europeo. L’articolo 113 (ex 109 B) dispone che, oltre alla presentazione della relazione annuale dinanzi al Consiglio e al Parlamento, «il Presidente della BCE e gli altri membri del comitato esecutivo possano, a richiesta del Parlamento europeo o di propria iniziativa, essere ascoltati dalle commissioni competenti del Parlamento europeo». 2. 3. 2. 1. Considerato il carattere democratico del Parlamento europeo, non si puo` che auspicare una piena applicazione del suddetto articolo. 2. 4. In quanto rappresentanti degli ambienti socioe- conomici, i membri del Comitato ritengono indispensa- bile che le linee di forza della politica della BCE vengano presentate anche dinanzi a loro. 2. 4. 1. Il Comitato è infatti l’organo che rappresenta per eccellenza i diversi gruppi di interesse economico e sociale. Sono quindi indispensabili regolari scambi di informazioni tra la BCE e le organizzazioni rappresentate al Comitato. 2. 4. 1. 1. Nel novembre 1997 a Francoforte si è tenuta una prima riunione fra l’Istituto monetario europeo e la Sezione «Affari economici, finanziari e monetari» del Comitato. L’esperienza è stata interessante e merita di essere ripetuta in futuro. Per la Banca centrale europea, i contatti con il 2. 4. 2. Comitato economico e sociale costituiscono un canale privilegiato che consente di dialogare con le organizza- zioni socioprofessionali e di ascoltarne le preoccupa- zioni. 2. 4. 3. Un siffatto scambio esiste già, sotto diverse forme, in taluni Stati membri. Con la creazione di una vera unione monetaria, si potrebbe utilmente estenderlo a livello europeo. 2. 4. 4. Nell’UEM, il Comitato economico e sociale potrebbe svolgere una funzione di grande utilità attraver- so la redazione annuale di un parere sulla politica monetaria e la politica dei cambi condotte in Eurolandia. Un lavoro di questo tipo persegue un duplice obiettivo. Oltre a consentire di informare le diverse istituzioni europee sulla valutazione del Comitato sulla politica monetaria e dei cambi, offrirà anche un’occasione privilegiata per apportare un contributo e animare un dibattito all’interno delle diverse organizzazioni rappresentate nel Comitato. 2. 5. Oltre ai contatti con il Comitato, appare opportu- no organizzare incontri fra la BCE e i rappresentanti delle parti sociali. 2. 5. 1. Tradizionalmente, le parti sociali sono infatti coinvolte in maniera privilegiata nelle negoziazioni salariali. Senza mettere minimamente in discussione l’indipendenza della Banca centrale europea, degli incon- tri regolari con la BCE consentirebbero pertanto di garantire un sufficiente coordinamento fra la politica monetaria e le evoluzioni salariali negoziate dalle parti sociali. 2. 5. 2. Occorrerà assicurarsi che la qualità del dialogo fra la BCE e le parti sociali sia pari a quella del dialogo esistente a livello nazionale in parecchi Stati membri. In caso contrario, potrebbe esistere un serio rischio di incomprensioni che comporterebbe delle decisioni non ottimali. Cio` si tradurrebbe in una crescita minore e in disoccupazione. 2. 5. 3. Non sarà facile instaurare tale dialogo soprat- tutto in quanto i sistemi di negoziato differiscono da uno Stato membro all’altro. In funzione delle diversità nazionali, occorrerà pertanto dar prova di immaginazio- ne per rendere quanto più fruttuosi possibili i contatti fra la Banca centrale europea e le parti sociali. 2. 6. In conclusione, nella terza fase dell’UEM, la Banca centrale europea è chiamata a farsi carico di una missione estremamente delicata. Per compierla, gode di una totale indipendenza garantita dal Trattato di Maastricht. 2. 6. 1. Il Comitato ritiene che la BCE adempirà ancor meglio a tale missione se avrà instaurato un dialogo fruttuoso non solo con le autorità politiche, ma anche con i rappresentanti degli attori che operano sul campo. 3. Le negoziazioni salariali nell’UEM 3. 1. La particolarità del mercato occupazionale sta nel fatto che la negoziazione delle condizioni di lavoro avviene per lo più su base collettiva e puo` essere effettuata a più livelli: interprofessionale, settoriale e di impresa. Spesso coesistono diversi livelli di negoziato. Esiste un’ampia letteratura scientifica (1) che 3. 2. esamina i rapporti intercorrenti fra le forme di contratta- zione collettiva e i risultati economici. 3. 2. 1. Si possono distinguere due tipi di conclusioni. Gli studi non pervengono a risultati unanimi. Talune ricerche mettono in luce il fatto che i 3. 2. 1. 1. migliori risultati in materia occupazionale vengono ottenuti dai sistemi in cui il negoziato è fortemente accentrato o fortemente decentrato: — in un modello decentrato (in cui il centro di gravità del negoziato si colloca a livello dell’impresa), la concorrenza fra gli operatori puo` esprimersi con forza; le regole del mercato funzionano appieno e permettono che i livelli salariali e occupazionali siano determinati in modo competitivo; — in un modello accentrato, le organizzazioni sociopro- fessionali internalizzano più facilmente le ripercus- sioni macroeconomiche delle loro rispettive riven- (1) Cfr. in particolare OCSE «Négociation collective et perfor- mance économique» in «Perspectives de l’emploi», luglio 1997, Parigi. C 40/40 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 15. 2. 1999 dicazioni. Le parti negoziano soppesando le conse- guenze delle decisioni prese e arbitrando fra salario, occupazione e mantenimento della competitività. 3. 3. 1. nell’UEM acquista pertanto un’altra dimensione. Il controllo dell’evoluzione dei costi salariali 3. 2. 1. 2. Una seconda tesi fa perno non tanto sul grado di accentramento del negoziato, quanto sul grado di coordinamento esistente fra i diversi livelli negoziali. In linea con quanto avviene con un sistema accentrato, un elevato grado di coordinamento consente alle organizza- zioni socioprofessionali di tener conto delle conseguenze macroeconomiche delle decisioni che esse contribuisco- no a prendere. È più facile che le parti negoziali tengano conto della preoccupazione di evitare un’impennata dei costi e dell’inflazione. Le pressioni inflazionistiche possono essere 3. 2. 1. 2. 1. alimentate da aumenti dei costi salariali eccessivi rispetto agli aumenti di produttività. Vi è allora un incremento dei costi di produzione che rischia di far lievitare i prezzi. Cio` stimola a sua volta la domanda di nuovi aumenti salariali con il rischio di alimentare una spirale inflazio- nistica. Per evitare tali pressioni inflazionistiche, è quindi importante che le contrattazioni collettive tengano conto della necessità di non concedere aumenti dei salari reali superiori all’evoluzione della produttività. 3. 2. 1. 2. 2. In un periodo di congiuntura economica favorevole è particolarmente interessante un sistema caratterizzato da un coordinamento sufficiente fra i diversi livelli ai quali viene effettuata la contrattazione collettiva. Controllare le tensioni inflazionistiche risulta infatti più agevole. Per le parti sociali è molto più difficile 3. 2. 1. 2. 3. contribuire a un tale risultato in un sistema in cui il coordinamento è insufficiente. Le rivendicazioni avven- gono allora in ordine sparso e non tengono conto delle ripercussioni macroeconomiche delle decisioni prese a livello microeconomico. 3. 2. 1. 2. 4. Vi è allora il rischio che, soprattutto in caso di congiuntura favorevole, l’azione delle organizzazioni socioprofessionali non consenta di evitare le pressioni inflazionistiche. In tal caso, le autorità monetarie potreb- bero essere costrette a intervenire, specie tramite i tassi di interesse. La combinazione di questi fattori è pericolosa dato che potrebbe comportare un deteriora- mento della congiuntura con minori risultati in termini di crescita e di creazione di posti di lavoro. Il costo salariale è lungi dall’essere il solo fattore 3. 3. determinante dell’evoluzione dell’occupazione. Sono altrettanto essenziali altri parametri, quali la formazione della manodopera, i processi innovativi, il dinamismo della domanda di beni e di servizi, ecc. Resta comunque il fatto che un’evoluzione divergente dei costi, in partico- lare di quelli salariali, puo` generare in un paese problemi di competitività mettendo a rischio dei posti di lavoro. Con la moneta unica, uno Stato membro partecipante non potrà più ricorrere ad una svalutazione per compen- sare uno svantaggio a livello di competitività. Diverse sono quindi 3. 3. 2. le opzioni aperte alle organizzazioni socioprofessionali che sono le prime a negoziare le evoluzioni salariali. È possibile che le scelte varino da un paese all’altro orientandosi verso un maggiore accentramento o, al contrario, verso un mag- giore decentramento delle contrattazioni collettive. Ogni modello presenta vantaggi e svantaggi. L’essenziale nell’UEM è che, indipendente- 3. 3. 2. 1. mente dal sistema adottato, esista un coordinamento sufficiente fra i diversi livelli e i diversi ambiti dove avvengono le contrattazioni collettive, particolarmente in materia salariale. Si deve infatti evitare che dei negoziati disordinati contribuiscano ad alimentare ten- sioni inflazionistiche. Il rischio è particolarmente forte nei periodi di congiuntura favorevole. Se, da un lato, le organizzazioni socioprofes- 3. 3. 2. 2. sionali dovrebbero sforzarsi di consolidare il coordina- mento della contrattazione collettiva, dall’altro sarebbe necessario tener conto progressivamente di una dimen- sione supplementare. Le evoluzioni salariali nei paesi vicini infatti, soprattutto se partecipanti all’UEM, assu- mono un’importanza ancora maggiore. Un buon coordi- namento fra i diversi livelli negoziali sul piano nazionale è insufficiente. È necessario prendere in considerazione il quadro europeo. 3. 3. 3. La forma delle contrattazioni collettive evolve in direzioni diverse negli Stati membri dell’Unione europea. In base a studi condotti in materia, in taluni paesi è in corso un processo di decentramento, mentre altri tendono ad aumentare il grado di coordinamento delle relazioni di lavoro collettive. 3. 3. 4. Nel secondo caso, la strada imboccata è quella degli accordi tripartiti o dei patti sociali (Portogallo, Italia, Irlanda, Spagna). Talvolta viene esplicitamente presa in considerazione la dimensione europea o transna- zionale (Belgio). 3. 3. 4. 1. Gli sviluppi sono complessi. Senza che via sia una contraddizione di fondo, in taluni paesi si assiste sia ad un’accentuazione del dialogo sul piano intersettoriale sia, per alcuni ambiti, ad una maggiore responsabilizza- zione delle parti economiche e sociali a livello dell’im- presa. A fianco delle organizzazioni socioprofessio- 3. 3. 4. 2. nali, l’intervento dell’operatore pubblico tramite un dialogo tripartito permette in certi casi di favorire la formazione del consenso. 3. 3. 4. 3. Diversi accordi tripartiti hanno di recente permesso, in parecchi Stati membri, di stimolare delle politiche favorevoli all’occupazione e alla crescita. Tali accordi sono essenziali in quanto contribuiscono a ottimizzare le ripercussioni della congiuntura consoli- dandola. 15. 2. 1999 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 40/41 4. La necessaria prevenzione degli choc asimmetrici deve constatare che pochi Stati membri dispongono di autentici margini di bilancio. 4. 1. La scomparsa delle monete nazionali puo` creare agli Stati nuove difficoltà in caso di choc asimmetrico all’interno dell’Unione monetaria. 4. 1. 1. Per choc asimmetrico si intende un evento imprevisto con un impatto diretto o indiretto sui parametri socioeconomici: occupazione, produzione, inflazione. 4. 1. 2. A differenza di uno choc simmetrico, che influisce in modo uguale sulle economie dei diversi Stati membri, uno choc asimmetrico colpisce unicamente un paese o un gruppo di paesi. 4. 1. 3. Uno choc asimmetrico puo` risultare da un fenomeno naturale (terremoto, ecc. ) o da un evento economico che comporta il discostamento di un paese dal ciclo congiunturale degli altri Stati membri. Uno choc asimmetrico puo` pertanto avere sia cause esterne ad un paese che cause interne. Puo` essere per esempio il risultato di una decisione inopportuna. 4. 2. In passato, la svalutazione era uno degli strumenti utilizzabili in caso di choc asimmetrico. È ovvio che gli Stati membri dell’Unione monetaria non disporranno più di tale possibilità. 4. 2. 1. La BCE dal canto suo non potrà tener conto delle peculiarità dei cicli economici di ogni paese partecipante. Si dovranno pertanto utilizzare strumenti alternativi alla svalutazione, per alcuni dei quali la responsabilità ricade in larga misura sulle spalle delle parti sociali. Altre ipotesi mettono in prima linea i pubblici 4. 3. poteri. La linea più pericolosa è quella che spingerebbe, 4. 3. 1. in caso di choc asimmetrico, ogni Stato membro a giocare il gioco della competizione e della concorrenza selvaggia a scapito dei vicini. Il terreno potrebbe essere quello della fiscalità, dell’ambiente o delle condizioni di lavoro. Non sarebbe escluso nemmeno il rischio di «escalation». Nel contesto dell’Unione monetaria i processi di armonizzazione — si pensi soprattutto ai progetti in materia di fiscalità del risparmio o delle società — sono ancor più pertinenti. 4. 3. 2. Il «Patto di stabilità e di crescita» ha definito i principi che dovranno guidare gli Stati in materia di politica di bilancio. In caso di choc asimmetrico, uno Stato, pur rispettando il tetto del 3 % di disavanzo, potrà sempre utilizzare i margini di bilancio disponibili. Le spese sociali, e i bilanci pubblici in modo più ampio, sono uno dei primi strumenti ai quali gli Stati membri potranno ricorrere in caso di choc. È pertanto fondamen- tale disporre di finanze pubbliche sane. Attualmente si 4. 3. 3. La dimensione limitata del bilancio europeo rispetto al prodotto interno lordo dell’Unione permetterà solo limitatamente di far intervenire degli stabilizzatori automatici. Si tratta di una notevole differenza fra l’Unione europea e gli Stati Uniti. In virtù del Trattato, il Consiglio puo` tuttavia decidere di adottare disposizioni particolari a favore di uno Stato. 4. 3. 3. 1. L’articolo 100, § 2, del Trattato sull’Unione europea prevede infatti che «qualora uno Stato membro si trovi in difficoltà o sia seriamente minacciato da gravi difficoltà a causa di circostanze eccezionali che sfuggono al suo controllo, il Consiglio, deliberando all’unanimità su proposta della Commissione, puo` concedere a deter- minate condizioni un’assistenza finanziaria comunitaria allo Stato membro interessato». 4. 3. 4. Un aspetto troppo spesso trascurato dell’Unio- ne monetaria è la mobilità. Diversi studi hanno dimostra- to che è la mobilità geografica a garantire agli Stati Uniti buona parte dell’adeguamento necessario in seguito ad uno choc che colpisce una singola regione (choc asimmetrico). In Europa, la mobilità è nettamente inferiore. L’ultima relazione sull’occupazione presentata dalla Commissione indica tuttavia che la mobilità in Europa non è poi cosı` debole. Permangono pero` notevoli ostacoli alla mobilità dei lavoratori immigranti extraco- munitari, delle persone dipendenti dall’assistenza sociale e, in misura minore, dei disoccupati. 4. 3. 5. In passato, l’Europa ha registrato consistenti flussi migratori verso zone che facevano appello a manodopera straniera. In un contesto di forte disoccupa- zione, come l’attuale, vi è il rischio che la mobilità alimenti fenomeni di razzismo. Un tale rischio non va trascurato, ma tenerne 4. 3. 6. conto non vuol dire chiudere affrettatamente il dibattito sulla questione della mobilità. Secondo il Comitato, detta questione dovrebbe essere iscritta all’ordine del giorno della Comunità. L’integrazione europea non puo` portare ad un’unione politica in cui solo i poveri e gli stranieri non possono circolare liberamente. È innanzi tutto il polo delle autorità politiche ad 4. 4. essere interessato dall’applicazione dei diversi strumenti di cui sopra. Altre piste che potrebbero essere esplorate in caso di choc asimmetrico coinvolgono in primo luogo le organizzazioni socioprofessionali. 4. 4. 1. La flessibilità salariale è spesso indicata come una necessità nell’Unione monetaria. Essa potrebbe compensare la soppressione della fluttuazione dei tassi di cambio, specie in caso di choc asimmetrico. C 40/42 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 15. 2. 1999 4. 4. 1. 1. A causa dei prelievi fiscali e parafiscali, esiste uno scarto sostanziale, nei paesi dell’Unione europea, fra il costo del lavoro e il salario nominale percepito dai lavoratori. menti che consentono ad uno Stato membro di far fronte ad uno choc asimmetrico. Si devono poter utilizzare altri strumenti quali la politica di bilancio o la politica fiscale. 4. 4. 1. 2. La preoccupazione di disporre di una certa flessibilità salariale non implica pertanto automatica- mente l’indebolimento del potere d’acquisto della mano- dopera. In caso di necessità, la parte del costo salariale destinata a finanziare prestazioni collettive e di sicurezza sociale potrebbe fungere temporaneamente da «ammor- tizzatore». Tale politica potrebbe permettere ad un paese che si trova ad affrontare uno choc asimmetrico di beneficiare di effetti simili a quelli di una svalutazione. 4. 4. 1. 3. Esiste beninteso un rischio, quello di indeboli- re il finanziamento della protezione sociale e delle prestazioni collettive. Le organizzazioni socioprofessionali con l’ap- 4. 4. 2. poggio, in funzione delle peculiarità nazionali, dei pubblici poteri, hanno dunque un ruolo anticipatore da svolgere. In periodo di congiuntura favorevole si potrebbero costituire delle riserve da utilizzare in caso di choc asimmetrico per compensare una diminuzione delle entrate. Cosı` facendo si potrebbe conseguire un triplice obiettivo: — generare una flessibilità sufficiente del costo salariale per poter far fronte ad uno choc asimmetrico; — assicurare il potere d’acquisto dei lavoratori; — garantire la stabilità del finanziamento delle presta- zioni sociali. 4. 4. 3. poggiano già su uno schema di questo tipo. Talune esperienze maturate negli Stati membri 4. 5. Comunque sia, è evidente che le organizzazioni socioprofessionali non dispongono da sole degli stru- Bruxelles, 2 dicembre 1998. 5. Conclusioni 5. 1. Per molti versi, l’avvento di un’unione monetaria in Europa puo` modificare i comportamenti di numerosi attori fra i quali le organizzazioni socioprofessionali. Senza una vera unione economica e politica, il 5. 2. compito della Banca centrale europea non sarà facile. Per compiere la sua missione, essa gode di una totale indipendenza. Il Comitato è convinto che per la BCE sia interessante avviare un dialogo fruttuoso con le autorità politiche (Consiglio, Parlamento europeo,. ) e con i rappresentanti degli attori che operano sul campo, specie tramite il Comitato economico e sociale. importanti 5. 3. Le organizzazioni socioprofessionali avranno nell’Unione monetaria. responsabilità Dovranno affrontare direttamente la negoziazione delle evoluzioni salariali. Per evitare di alimentare tensioni inflazionistiche, le parti economiche e sociali dovranno potenziare il coordinamento fra i diversi livelli e gli ambiti in cui hanno luogo le contrattazioni salariali. Nell’Unione monetaria, infatti, uno Stato membro partecipante non puo` più ricorrere alla svalutazione per compensare uno svantaggio competitivo. 5. 4. Infine, le organizzazioni socioprofessionali devo- no opportunamente riflettere su meccanismi che permet- tano di far fronte all’eventualità di uno choc asimmetri- co. Se le parti economiche e sociali dispongono di certi strumenti, importanti responsabilità incombono anche ai pubblici poteri degli Stati membri che, in caso di necessità, devono poter attivare degli stabilizzatori soprattutto tramite una politica di bilancio o fiscale. La Presidente del Comitato economico e sociale Beatrice RANGONI MACHIAVELLI


title: Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommissionens meddelelse om "Samhørighed, konkurrenceevne og FTU- og innovationspolitik"«

eurovoc_concepts:
ESC opinion
competitiveness
economic and social cohesion
innovation
research policy
technological change

formats: html pdf print

text: C 40/12 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 15. 2. 1999 Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommissionens meddelelse om “Samhørig- hed, konkurrenceevne og FTU- og innovationspolitik”« (1999/C 40/06) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 8. juni 1998 under henvisning til EF-traktatens artikel 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne. Det forberedende arbejde henvistes til ØSU’s Sektion for Den Økonomiske og Monetære Union og Økonomisk og Social Samhørighed, som udpegede Giannino Bernabei til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 20. oktober 1998. Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 359. plenarforsamling af 2. og 3. december 1998, mødet den 2. december 1998, enstemmigt følgende udtalelse. 1. Indledning 1. 1. Det faktum, at den teknologiske kløft mellem de femten medlemsstater er mere end dobbelt så stor som den økonomiske kløft eller »samhørighedskløften«, er ofte blevet bekræftet af statistikker og understreges også i EU’s anden rapport om videnskab og teknologi fra 1997. Medens den teknologiske kløft, målt ved spændet mellem den rigeste og den fattigste medlemsstats FTU- udgifter i forhold til BNP, er på omkring 5:1, er »samhørighedskløften« mindre end 2:1. 1. 2. Man kan bedømme medlemsstaternes forskellige teknologiske systemer ved hjælp af »technology score- cards«. Der findes medlemsstater med høje FTU- udgiftsniveauer, som f. eks. Frankrig og Tyskland, hvor FTU-udgifterne udgør ca. 2,3 % af BNP, medens de til sammenligning udgør ca. 1 % i Italien. De fire samhørighedslande har generelt mindre veludviklede FTU-systemer. Irland er en undtagelse, fordi der i landet findes store udenlandske multinationale virksomheder. Endelig har de mindre lande, især den private sektor, et særdeles højt FTU-udgiftsniveau, hvilket skyldes tilstedeværelsen af få, men store multinationale virksom- heder. Antallet af ansatte i de højteknologiske sektorer 1. 3. anslås til mere end 10,6 mio. for EU som helhed, svarende til 7,2 % af arbejdsstyrken. Den højeste pro- centsats findes i Tyskland (mere end 10 %) og den laveste i Grækenland (mindre end 2 %). På regionalt niveau finder man blandt de ti regioner, der har forholdsvis flest ansatte i de højteknologiske sektorer, 6 tyske regioner, 2 italienske, en fransk og en britisk (1). 1. 4. På baggrund af en systemorienteret indfaldsvin- kel til innovation, der tager udgangspunkt i udviklingen (1) Se Eurostats meddelelse 5/98 af 24. april 1998. af og samspillet mellem de økonomiske, videnskabelige, teknologiske og innovative variabler, har man inddelt regionerne i fire grupper (2): — Den første gruppe kaldes »sleeping birds« og består først og fremmest af landbrugsområder med høj arbejdsløshed og lav teknologisk aktivitet. Den omfatter næsten hele Grækenland (undtagen Attika), tre portugisiske regioner (Centrum, Alentejo, Algar- ve) og én italiensk region, Calabrien. Samtlige regioner er mål 1-områder. De modtog mindre end 2,2 % af midlerne under Fællesskabets 3. rammepro- gram for FTUD. — Den anden gruppe, der kaldes »question mark« eller »wild cat«-regioner, er karakteriseret ved agrarøko- nomi, god økonomisk vækst, nogen teknologisk aktivitet, men meget stor arbejdsløshed. Den omfat- ter 8 spanske regioner, 8 franske, Irland, 10 italien- ske regioner og 2 portugisiske. Halvdelen af disse regioner er mål 1-områder. De modtog mindre end 12 % af FTUD-midlerne. — Den tredje gruppe, som kaldes »the cash cows of Europe«, har middelhøj teknologisk aktivitet og middel arbejdsløshed. Den omfatter størstedelen af EU’s øvrige regioner, undtagen 5 tyske regioner, Iˆle de France, Rhône-Alpes og det hollandske Noord- Brabrant. Cirka 40 % af regionerne i denne gruppe ligger i spidsen, hvad angår teknologisk intensitet. Denne gruppe af regioner udgør som helhed Europas industrielle kerne, og modtog over 50 % af midlerne under det 3. rammeprogram for FTUD. — Den fjerde gruppe består af et lille antal regioner, der er førende, hvad angår teknologisk intensitet. De har hurtig vækst og lav arbejdsløshed. De betegnes som »the stars of Europe« og udgøres af Baden-Württemberg, Bayern, Hessen, Nordrhein- Westfalen, Rheinland-Pfalz, Iˆle de France, Rhône- Alpes og Noord-Brabant. Disse regioner alene mod- tog mere end 22 % af midlerne fra ovennævnte (2) Se Kommissionens »Second European Report on S&T Indicators 1997«, part III »European diversity, convergence and cohesion«. 15. 2. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 40/13 program. I gennemsnit indgav disse regioner fem gange som EU- gennemsnittet. så mange patentansøgninger Undersøgelsen omfatter ikke de tre nye medlemsstater, men deres regioner hører sandsynligvis hjemme i den tredje eller fjerde gruppe. 1. 5. På baggrund af denne systemorienterede ind- faldsvinkel har man ligeledes indkredset ti yderst speci- aliserede »ledende innovationsøer«, som udgør en hård teknologisk kerne, og som har et omfattende net af SMV, der ikke alene er højteknologiske virksomheder, men også teknologiske spydspidser, jævnfør de betegnel- ser, ØSU anvender i sine initiativudtalelser om »Følgerne for SMV af det stadige, generelle fald i de midler, der afsættes til forskning og teknologisk udvikling i EU (på EU- og nationalt plan)« (1) og »Metoder til styrkelse af net til information om og udnyttelse af programmerne for anvendt FTU i Europa« (2). Disse »innovationsøer« består af det sydøstlige England, Paris, Frankfurt, München, Torino, Rotterdam/Amsterdam, Stuttgart, Lyon/Grenoble og Milano. 1. 6. Af ovenstående analyse fremgår det klart, at de mindre udviklede regioners deltagelse i Fællesskabets FTUD-aktioner har været meget marginal, hvilket står i åbenlys kontrast til traktatens afsnit XIV, som siger, at Fællesskabet i alle sine aktioner stræber efter at styrke sin økonomiske og sociale samhørighed ved dels at formindske forskellene mellem de forskellige områders udviklingsniveauer dels forbedre situationen for de mindst begunstigede områder. Eftersom globaliseringen af markederne indebærer konkurrence mellem forskelli- ge systemer, er det klart, at det europæiske systems mangler og skævheder set i forhold til Triade-landene risikerer at skade EU’s konkurrenceevne på verdensmar- kedet alvorligt. 1. 7. Dette betyder også, at analysen og behandlingen ikke udelukkende kan begrænses til »samhørighedslan- dene«, idet sådanne analyser, diagnoser og behandlinger ville være for snævre og mangelfulde til at kunne opveje og overvinde det europæiske innovationsparadoks, for- bedre det europæiske systems konkurrenceevne og iværksætte klare og effektive strategier på EU-, nationalt, interregionalt, regionalt og lokalt plan. Sådanne strategier kan kun udformes på baggrund af en grundig kortlægning af behovet for effektiv, systematisk industriel og teknologisk vurdering, der skal være tilgængelig for alle de økonomiske og sociale aktører på FTU-området samt de offentlige myndigheder på de forskellige niveauer. Endelig er der behov for en effektiv, (1) EFT C 355 af 21. 11. 1997. (2) EFT C 284 af 14. 9. 1998. herunder også finansiel, benchmarking af de eksisterende infrastrukturer, tjenesteydelser og netværk, information, støtte, uddannelse og kompetenceudvikling på de for- skellige niveauer, samt effektive systemer til beskyttelse af intellektuel ejendomsret. 1. 8. ØSU har redegjort for sin holdning til dette område i en række udtalelser, der strækker sig fra de allerede nævnte om SMV og FTU, udtalelserne om »Grønbog om innovation« (3) og om »Gennemførelse af første handlingsplan for innovation i Europa« (4) og til udtalelserne om brugsmodeller og patenter (5) og det femte rammeprogram for Det Europæiske Fæll udvikling og demonstration (1998-2002) (6) samt særprogram- merne (7). 1. 9. ØSU har tidligere behandlet problemerne i for- bindelse med samhørighed og informationssamfundet (1) og det fysiske og funktionelle udviklingsperspektiv (EFFU) (7), dvs. medlemsstaternes langsigtede planer for fysisk planlægning. Endelig har ØSU gentagne gange behandlet problemer vedrørende »De nye teknologiers konsekvenser for beskæftigelsen« (8), »Europæiske kapi- talmarkeder for små og mellemstore virksomheder« (9) og »Fremme af iværksætterånden i EU« (10). 2. Kommissionens forslag 2. 1. Formålet med Kommissionens meddelelse er at skabe fælles, samlede rammer for de utallige aktioner og foranstaltninger, der sigter mod at forene hensynene til samhørighed, konkurrenceevne, FTU og innovation og indarbejde dem i regionernes især de mindre gunstigt stillede regioners produktionsstruktur, så der skabes en harmonisk udvikling i EU. 2. 2. Kommissionen sigter særligt mod at styrke kon- kurrenceevnen i de mindre gunstigt stillede områder (MGO) (dvs. regioner eller områder, der er støtteberetti- gede under strukturfondene) ved at påse, at fondenes (3) EFT C 22 af 22. 7. 1996. (4) EFT C 235 af 27. 7. 1998. (5) EFT C 129 af 27. 4. 1998. (6) EFT C 355 af 21. 11. 1997 og C 73 af 9. 3. 1998. (7) EFT C 407 af 28. 12. 1998. (8) EFT C 66 af 3. 3. 1997. (9) ØSU’s udtalelse om »Europæiske kapitalmarkeder for små og mellemstore virksomheder: perspektiver og potentielle hindringer«, EFT C 235 af 27. 7. 1998. (10) ØSU’s udtalelse om »Fremme af iværksætterånden i EU: prioriterede områder for det fremtidige arbejde«, EFT C 235 af 27. 7. 1998. C 40/14 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 15. 2. 1999 forsknings- og innovationsindsats — inden for rammer- ne af såvel mål 1, 2 og 4 som artikel 10 i forordningen om Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (ERDF) som artikel 6 i forordningen om Den Europæiske Socialfond (ESF) — koordineres grundigt, både hvad angår indhold, fremgangsmåde og tidsplaner, med Fæl- lesskabets flerårige forskningsprogram, inklusive de tematiske særprogrammer og horisontale programmer vedrørende SMV og innovation samt forskeres uddan- nelse og mobilitet. Ifølge Kommissionen bør den gennemgribende 2. 3. koordination omfatte de lokale, regionale, nationale og EU-myndighedernes strategier samt deres forskellige roller for at: — sætte regionerne i stand til bedre at integrere forsk- ning og innovation i deres økonomiske udvikling, — forbedre læreprocessen, hvorved virksomhederne kan blive mere innovative, — bistå virksomheder og institutioner med at håndtere omstillingen til nye former for arbejdsorganisation, — samordne de nationale sektorpolitikker bedre, så de støtter den regionale udviklingsindsats. For at opnå dette opstiller Kommissionen tre 2. 4. prioriteter som et supplement til de omtalte strategier: — Fremme af innovation ved hjælp af: • efterspørgselsorienterede aktioner med større ind- dragelse af de økonomiske beslutningstagere og SMV; en politik med total kvalitetsforvaltning på lokalt og regionalt plan; nye finansierings- og forvaltningsmekanismer; bedre og mere målrette- de virksomhedsstøttestrukturer; fremme af faglig mobilitet; samarbejde mellem forskningscentre og SMV; understøttende politik for risikovillig kapital til nye virksomheder; politik til beskyttelse af intellektuel ejendomsret; ordninger til fremme af FTU i virksomhederne for at øge antallet af SMV, der gennemfører FTU; fremme af de bedste kommercielle og finansielle lancerings- og mar- kedsføringsmetoder til nyttiggørelse af forsknings- resultaterne i teknologisk-industriel sammenhæng og i netværkstjenester. — Bedre netsamarbejde og industrielt samarbejde til innovationens sociale aspekter; forståelse for de organisatoriske og fysiske betingelser for at fremme en skræddersyet og differentieret tilgang til teknologistøtte. — Forøgelse af de menneskelige muligheder • øget støtte fra strukturfondene for at øge investe- ringerne i menneskelige ressourcer og livslang uddannelse i de mindre begunstigede områder; udnyttelse af Den Europæiske Socialfonds aktioner under mål 4, som sigter mod at forbedre kvalifika- tionerne og forvaltningsevnerne med henblik på ændringer i industrien og i produktionssystemerne; fremme af informationsteknologi med henblik på åbne fjernundervisningsordninger og støtte- ordninger for distancearbejde. På baggrund af ovennævnte foranstaltninger har 2. 5. Kommissionen til hensigt at fastlægge nogle retnings- linjer for strukturinterventioner på FTU- og innovations- området. Kommissionens mål er: at foretage en forudgå- ende vurdering af regionaludviklingsplanerne; at konso- lidere den efterspørgselsbaserede »bottom up-strategi«; sammen med medlemsstaterne at udarbejde en række indikatorer for FTU og innovation til brug for struktur- politikken; at styrke det transnationale partnerskab mellem videncentre i de mindre begunstigede regioner og i de andre regioner; at opmuntre ansøgerlandene til at udvikle en hensigtsmæssig FTU- og innovationsstrate- gi på nationalt og regionalt plan og at stimulere erfaringsudvekslingen mellem disse lande og medlems- staterne; at skabe et europæisk interaktivt websted om FTU og innovation. 3. Generelle bemærkninger 3. 1. ØSU hilser det velkommen, at Kommissionen i sin meddelelse sammenkæder EU’s strukturpolitik og forsknings- og innovationspolitik, hvilket ØSU flere gange har efterlyst. ØSU mener desuden, at en tæt samordning af disse politikområder er uomgængelig, hvis man vil opnå den optimale synergieffekt, og hvis man vil imødekomme borgernes, virksomhedernes og samfundets behov, med det overordnede formål på mellemlang og lang sigt at skabe en bæredygtig, harmo- nisk vækst på basis af en integreret problemløsningsstra- tegi på FTU-området og immaterielle investeringer som en central udviklingsfaktor. • udvikling af »teknologisk overvågningstjeneste« og udbredelse heraf via netsamarbejde; identifice- ring af afstanden mellem SMV og teknologifor- syningsinfrastrukturen; tilskyndelse til etablering af virksomhedsnet; skabelse af klynger af underle- verandørvirksomheder; iværksættelse af projekter til teknologivalidering og -overførsel; hensyntagen I Europa er indførelsen af ny teknologi foregået 3. 2. betydeligt langsommere, og den har været mindre intens og påvirket dagligdagen mindre end i de regioner, vi konkurrerer med. Det skyldes, at man i Europa ikke har formået at omsætte forskningsresultater til industrielle og kommercielle succeser på markedsniveauet. Det kan dels tilskrives, at Europa har foretaget færre immaterielle 15. 2. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 40/15 investeringer (teknologi og uddannelse) end de konkur- rerende regioner, dels at den manglende fleksibilitet, der præger det pågældende investeringmiljø, har været befordrende for investeringer i produktionsrationalise- ring, der anses for at være mindre risikable og lettere at styre — og dermed er mere profitable, fremfor investeringer, der udvider beskæftigelsesgrundlaget. 3. 3. Desuden mangler den innovations- og virksom- hedskultur, som repræsenterer morgendagens strategi- ske ressource, og som er afgørende for de europæiske regioners konkurrenceevne i den internationale konkur- rence. Innovationsparadokset er nok en følge af de ovenfor beskrevne fænomener, men også i høj grad af en kultur, der indtil for ganske nylig har fremmet en FTUD-politik i EU, som kendetegnes ved at være prækompetitiv, lidet synlig og fjern fra markedet, vanskelig at forstå, som vanskeligt lader sig integrere i Fællesskabets strukturpolitiske interventioner, og som er ude af stand til at omsætte potentielle behov hos de endelige brugere og forbrugerne til reel efterspørgsel. Den nye kurs for det flerårige handlingsprogram 3. 4. under Fællesskabets FTUD-politik, som nu sigter mod problemløsning i borgernes, virksomhedernes og sam- fundets tjeneste, falder sammen med indledningen af en indgående debat af strukturfondsreformen inden for rammerne af Agenda 2000. Efter ØSU’s mening er det vigtigt at gribe denne enestående chance for en samtidig omdefinering af to af de vigtigste instrumenter, der vil betyde en fuldstændigt samordnet indfaldsvinkel til immaterielle investeringer. 3. 4. 1. Ifølge EU’s FTUD-politik bør den nye integrer- ede indfaldsvinkel, der bygger på nøgleaktioner til problemløsning, »følges op af nye metoder til at forvalte den brede vifte af discipliner og sektorer. Anvendt generisk forskning og grundforskning samt demonstra- tionsaktiviteter bør også være altomfattende i henseende til gruppering og simultaneous engineering, og de små og mellemstore industrivirksomheder og de endelige brugere må arbejde sammen om at standardisere, innove- re, udnytte og formidle samt om at uddanne. Alt dette skal indgå i et europæisk og internationalt samarbejde — især EUREKA — for hver enkelt nøgleaktion«. 3. 4. 2. Ud fra en struktur- og samhørighedspolitisk synsvinkel er det for at fremme teknologisk udvikling og innovation nødvendigt at kunne foretage en kombineret, samtidig og forenklet indsats på forskellige områder (strukturforanstaltninger, infrastruktur, uddannelse, fy- sisk planlægning, stimulering af efterspørgslen, virksom- hedsstøttestrukturer, datanetværk, støtte til risikovillig kapital, beskyttelse af intellektuel ejendomsret). Dette vil dels betyde en positiv styring af den teknologiske udvikling i form af højere beskæftigelse og social samhørighed dels integrere FTU fuldstændigt i det lokale og regionale erhvervsliv til gunst for EU’s konkurrence- evne. 3. 5. ØSU mener derfor, at det er nødvendigt at: — udforme og anlægge en overordnet fællesskabsstrate- gi, der kan strømline eksisterende ordninger og integrere de forskellige berørte EU-politikker, og som under hensyntagen til de enkelte regioners særpræg fungerer som fællesnævner for fællesskabs- foranstaltningerne og samtidig har konkurrence- evnen og en bæredygtig, harmonisk udvikling i EU som overordnet mål, — identificere integrerede instrumenter, der kan mod- virke opsplittelsen i de lokale, regionale og nationale innovationsmarkeder — en opsplittelse, der fore- kommer særlig anakronistisk i lyset af den igangvæ- rende harmonisering af de finansielle markeder med henblik på den fælles valuta og færdiggørelsen af EU’s indre marked, — fastlægge integrationsniveauerne og det indbyrdes samspil bl. a. med henblik på at skabe overensstem- melse og større samtidighed i beslutnings- og imple- menteringssystemerne for samhørigheds- og struk- turpolitikken og FTU- og innovationspolitikken. Dette er nødvendigt, hvis politikkerne skal integreres effektivt og fuldt ud, — finde nye måder at kombinere samhørigheds- og FTUD-instrumenterne på ved hjælp af forenklede metoder og fremgangsmåder, der så vidt muligt er ensartede og automatiske. Der bør drages fuld nytte af den mulighed, der ligger i WTO-aftalerne (hvorved op til 75 % af projektomkostningerne kan dækkes) for at graduere støtten til virksomhedsrelateret FTU, — oprette systemer til at kontrollere og overvåge kombinerede FTUD- og samhørighedsforanstalt- ninger for at vurdere deres effektivitet på grundlag af, hvor mange af de erklærede målsætninger, der er nået. Dette kunne gøres ved at anvende forud fastlagte, harmoniserede præstationsindikatorer samt benchmarking på regionalt plan. 4. Mod en overordnet fællesskabsstrategi for rationali- sering og integration 4. 1. Globaliseringen af markederne har ført til direkte konkurrence mellem samfundssystemer, retssystemer, evnen til at udnytte de menneskelige ressourcer og til at indarbejde ny teknologi i produkter og processer, der fornyes stadig hurtigere. Konkurrencen foregår oftere mellem systemer end mellem enkeltfirmaer. For at tage disse udfordringer op er der derfor behov for en systemorienteret, overordnet fællesskabsstrategi, der kan sikre en bæredygtig udvikling på mellemlang sigt. Efter ØSU’s mening bør denne strategi afspejles 4. 2. i EU’s politikker og indeholde mekanismer for fælles C 40/16 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 15. 2. 1999 interventioner, som om muligt skal kunne iværksættes i de enkelte regioner og være afstemt efter deres særlige behov og karakteristika. På nationalt, regionalt og lokalt plan bør der endvidere udvikles en vifte af integrerede aktioner, der sigter mod dels at inddrage de mindre gunstigt stillede regioner i et dynamisk samspil med regioner med hurtigere teknologisk vækst dels i stadig større omfang at inddrage SMV’er med et uudnyttet innovationspotentiale, dvs. forskningsprogrammernes såkaldte spydspidser. Udarbejdelsen af sådan en integreret og koordine- 4. 3. ret strategi må først og fremmest være en opgave for Kommissionens administration og dens tjenestegrene. I den forbindelse forstår ØSU ikke, hvorfor erfaringerne fra task forcen i forbindelse med Fællesskabets fjerde rammeprogram for FTUD ikke nævnes. I den sammen- hæng ville det have været muligt at fremhæve de vanskeligheder, der har været med at iværksætte struk- turinterventionsrammer samtidigt med målrettede forskningsaktioner på baggrund af beskæftigelsen, vækstperspektiverne, mulighederne for at udvide er- hvervsgrundlaget, bæredygtig udvikling, den europæiske merværdi og, især, den økonomiske og sociale samhørig- hed, for så vidt angår tilstedeværelsen af interesserede SMV i hele EU og de gode perspektiver for udbredelse af videnskabelige, tekniske og uddannelsesmæssige kom- petencer via kvalitetsnetværk samt virkningerne på fjerntliggende og perifere regioner (1). 4. 4. På baggrund af disse oplysninger finder ØSU det nødvendigt, at der fastlægges en overordnet strategi for rationalisering og integration af de eksisterende mekanismer i de pågældende fællesskabspolitikker: strukturpolitik, forsknings- og innovationspolitik, un- dervisnings- og uddannelsespolitik, erhvervspolitik og erhvervskultur, fysisk planlægning og EU- udvidelse. Strategien skal dække såvel de forvaltnings- mæssige aspekter som den konkrete iværksættelse. samt 5. Identificering af integrerede instrumenter 5. 1. ØSU anser det for nødvendigt at integrere samhø- righeds- og FTUD-instrumenterne fuldstændigt for at drage fuld nytte af deres evne til at skabe nye job, nye virksomheder, nye erhvervsprofiler og fornyet konkur- renceevne til EU. Innovationsmarkedet er for øjeblikket opsplittet 5. 2. i 15 nationale systemer og i en underskov af mindre regionale systemer, hvilket forekommer anakronistisk i lyset af ØMU’en, den fælles valuta og det indre marked. Innovationsmarkedet bør derfor samles hurtigst muligt ved hjælp af en række forskellige instrumenter. 5. 3. EU-netværkene for information/opfølgning og nyttiggørelse kunne eventuelt bruges i den forbindelse. Netværkene bør omfatte en bredere ordning til støtte af formidling, som tager udgangspunkt i brugernes behov, og teknologisk overvågningsordninger. Netværkene bør oprettes på tværregionalt og EU-plan, som det anbefales i ØSU’s udtalelse om »Metoder til styrkelse af nettene til information om og udnyttelse af programmerne for anvendt FTU i Europa« (2). 5. 4. Endvidere bør der udarbejdes oversigter, der gør det muligt at foretage en systematisk sammenligning af forskning og teknologiske innovationsforanstaltninger på regionalt, nationalt og EU-plan, således at forskere og slutbrugere i fællesskab kan samordne og anvende aktionsinstrumenterne på de forskellige niveauer, som fremhævet i ØSU’s udtalelse om »Kommissionens forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om femte rammeprogram for Det Europæiske Fællesskabs indsats inden for forskning, teknologisk udvikling og demon- stration (1998-2002)« (3). 5. 5. På den anden side understreger ØSU kraftigt, at det er nødvendigt, at støtte til den teknologisk-innovative udvikling gøres til en af de højeste prioriteter i den rangorden, Kommissionen har opstillet i strukturfonds- støtterammerne. Støtten bør ligeledes opprioriteres i Samhørighedsfonden og i strukturinstrumentet vedrø- rende førtiltrædelse (ISPA), og den bør gives samme status og tildeles lige så mange midler som de øvrige prioriterede aktioner. Et af hovedkriterierne, for at Kommissionen kan acceptere de nationale og regionale planer, er, at de overholder ovenstående prioritering. 5. 6. For at skabe synergi mellem uddannelses- og FTUD-foranstaltningerne mener ØSU, at det er vigtigt at samordne Fællesskabets uddannelsesprogrammer, som f. eks. LEONARDO og SOCRATES, og ikke mindst strukturfondsinterventionerne under det nye mål 3. Dette er en vigtig del af den immaterielle investering i udvikling af menneskeligt og teknologisk potentiale, der er med til at forhindre udelukkelse og til at styrke den sociale samhørighedsdimension. 5. 6. 1. Desuden bør foranstaltningerne under det nu- værende mål 4 i fuldt omfang videreføres under det nye mål 3 for at sikre, at der træffes passende foranstaltninger på området arbejdsorganisation, som er tilpasset de nye teknologier, herunder livslang uddannelse, der sigter på håndtering af vanskelige problemer, som efterlyst i ØSU’s udtalelse af 10. september 1998 om strukturfonds- reformen (4). 5. 6. 2. Endelig er det nødvendigt at skabe en »god cirkel« af projekter, der anerkender den menneskelige dimension. Mennesket skal anerkendes som en vigtig udviklingsaktør, og ved at inddrage arbejdstagerne i og (1) Se Unité Operationelle Recherche-Industrie; Aperçu des travaux, Commission DG XII 1997. (2) EFT C 284 af 14. 9. 1998. (3) EFT C 355 af 21. 11. 1997. (4) EFT C 407 af 28. 12. 1998. 15. 2. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 40/17 oplyse dem om udviklingsprocessen skal der skabes en økonomisk og social model, der befordrer udviklingen af en positiv holdning til ny teknologi og til den verdensomspændende konkurrenceudfordring. strukturfondsområdet. ØSU anser en sådan kontakt for at være overmåde vigtig, og mener følgelig, at Kommissionen bør give sin fulde støtte dertil. 6. Definition af de integrerede aktionsniveauer 6. 1. Efter ØSU’s mening er det sandsynligt, at selve ideen med FTU-nøgleaktioner til løsning af problemer, der indebærer ny »simultaneous engineering«-kompe- tence inden for forskellige indsatsområder (teknologi, demonstration, innovation, teknologispredning, uddan- nelse, finansiering,. ) med det mål at fremme beskæfti- gelsen og produktionen på regionalt plan, vil skabe omfattende synergier med samhørighedsforanstalt- ningerne på forskellige niveauer af den fælles indsats. 6. 2. Indførelsen af forudgående konsekvensvurderin- ger af nøgleaktionerne i de enkelte arbejdsprogrammer, som foreslået af ØSU (1), vil ligeledes fremme en inte- greret anvendelse af foranstaltningerne under de forskel- lige EU-politikker. Dermed vil der opstå stærkere syner- gier, og de positive virkninger af disse politikker vil blive styrket. 6. 2. 1. Efter ØSU’s mening er det nu på tide, at alle de fællesskabsforanstaltninger, der er indrettet efter projektbaserede målsætninger — uanset Fællesskabets politiske linje eller hvilket generaldirektorat eller hvilken tjenestegren foranstaltningerne hører ind under — indfø- jes i summarisk, men tydelig form i det femte rammepro- grams arbejdsprogrammer. Dermed ville man sende et klart signal til brugerne/skatteyderne om gennemsigtig- hed, samhørighed og effektivitet. 6. 3. De innovationsgrupper, der skal etableres for hver nøgleaktion, og som skal have til opgave at sikre, at forskningen udformes, gennemføres og følges op således, at forskningsresultaterne let kan omsættes til innovation af det lokale marked, bør arbejde i overensstemmelse med de pågældende struktur- og regionalpolitikker, f. eks gennem brug af konferencen af EU-netværkene og de nationale netværk, som ØSU har foreslået oprettet (2), og som innovationsgrupperne bør være tilsluttet. 6. 4. Nedsættelsen af rådgivende grupper på EU- niveau for hver nøgleaktion eller for hver homogen gruppe af nøgleaktioner, sammen med netværk af nationale rådgivende grupper, vil sandsynligvis gøre det lettere at etablere kontakt med beslutningstagerne på (1) EFT C 407 af 28. 12. 1998. (2) EFT C 284 af 14. 9. 1998. 6. 5. Etableringen af en fast ramme for dialog mellem eksperter, erhvervsliv, beslutningstagere og brugere samt økonomiske og sociale interessegrupper, som ØSU har efterlyst i forbindelse med gennemførelsen af det femte rammeprogram, kan ligeledes skabe en nyttig forbindelse til de relevante beslutningsniveauer i forbindelse med støtterammerne for strukturfondsinterventionerne. 6. 6. De muligheder, det femte rammeprogram giver for decentral forvaltning af aktionerne »SMV og innova- tion« og »Udvikling af det menneskelige forskningspo- tentiale og den samfundsøkonomiske videnbase«, kan skabe en vigtig forbindelse til de regionale myndigheder med ansvar for gennemførelse af EU’s strukturpolitikker, f. eks. inden for rammerne af »overvågningsudvalgene«. 6. 7. ØSU gentager vigtigheden af partnerskaber mel- lem de regionale myndigheder med ansvar for gennemfø- relse af fællesskabsstøtterammerne. Den bebudede styr- kelse heraf vil kunne bane vejen for, at regionernes aktører inden for forskning (universiteter, offentlige og private forskningscentre, virksomheder) kan blive aktive deltagere, hvorved kravet om samlede FTUD- og samhø- righedsforanstaltninger imødekommes. ØSU understre- ger — i henseende til teknologi og innovation — vigtigheden af at tage afsæt i de lokale beskæftigelsesini- tiativer og de regionale og lokale beskæftigelsespagter. ØSU har for nylig afgivet udtalelse om dette emne (1). 7. Nye former for integreret indsats: procedurer og metoder Efter ØSU’s mening bør forenklingen af EF’s 7. 1. mekanismer og procedurer samt muligheden for fælles indsats af flere instrumenter veje tungere end en knop- skydning af handlingsplaner og programmer med for- skellige gennemførelsesprocedurer og -metoder, idet sidstnævnte blot har affødt forvirring og opgivelse blandt de potentielle brugere. I denne forbindelse har ØSU gentagne gange 7. 2. understreget det grundlæggende behov for at etablere særlige bånd mellem FTUD- og samhørighedsinstrumen- terne med sigte på at gøre disse mere brugervenlige. ØSU er også bekymret for udfaldet af de kombinerede bestræbelser i den ad hoc-gruppe på tværs af generaldi- rektoraterne, der beskæftiger sig med de problemer, som skyldes de forskellige instrumenters divergerende proceduretilgange, de forskellige gennemførelsesmeto- der samt forskelle i tidsplaner, beslutnings- og for- valtningsmetoder. C 40/18 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 15. 2. 1999 7. 3. I forbindelse med strukturfondsreformen bør der satses mere på vekselvirkningen mellem forskning, innovation og marked. Der bør imidlertid opretholdes en vis fleksibilitet med hensyn til de automatiske, synkroniserede og forenklede procedurer, på linje med den nye indfaldsvinkel i det 5. FTU-rammeprogram og fremtidige FTUD-programmer. 7. 4. I særdeleshed bør den nye strukturfondsindsats i stigende grad være efterspørgselsstyret, og den potenti- elle efterspørgsel bør understøttes og fremmes, især i de mindst udviklede regioner. Indsatsen bør også bero på den europaomspændende forøgelse af efterspørgslen. Den efterspørgselsstyrede indsats kan forøges, hvis RIS-projekter (Regionale Innovations Strategier) om- lægges fra pilotstrategier med få ressourcer til »stærke« strategier med tilstrækkelige bevillinger. 7. 4. 1. Efter ØSU’s opfattelse bør formidling og ud- veksling på regionalt plan af de mest positive erfaringer lettes via »benchmarking« af praktiske institutionelle ordninger, således at man samler de forskellige aktører og beslutningstagere med det sigte at udvide strukturfon- denes evne til på én gang at absorbere og udnytte alle de muligheder, Innovation Centre- netværkene rummer. som Business 7. 5. Strukturfondsreformen og nyordningen af EF’s initiativer omkring tre indsatsområder skulle efterlade tilstrækkeligt med spillerum til Interreg-initiativet, som kan spille en vigtig rolle med hensyn til at etablere kontakt mellem de regioner, der kan betegnes som henholdsvis »sleeping bird« og »wild cat«, og de mere avancerede regioner, der betegnes som Europas »cash cows« og »stars«; dette vil muliggøre en tværregional sammenligning af systemer med forskellige kendetegn og hastigheder. 7. 6. Interreg-initiativet kan få ganske særlig betyd- ning for snævrere forbindelser mellem de 15 EU-lande og ansøgerlandene, hvor strukturfondenes og førtiltræ- delsesfondenes indsats i øvrigt er afgørende for at kunne tilvejebringe og/eller styrke det fælles grundlag mellem de to parter samt skabe synergier mellem ikke blot samhørighed og FTUD, men også mellem de instrumen- ter, som tager sigte på samarbejde og teknisk/økonomisk bistand. Dette gælder ligeledes for den fælles indsats i det euromediterrane område. 7. 7. Afslutningsvis påpeger ØSU betydningen af at tydeliggøre mulighederne for fælles gennemførelse af flere af EF-instrumenter med samme formål, forudsat de holder sig inden for den 75 %-grænse for FTU-støtte, som er nedfældet i WTO-aftalerne, og forudsat de er forenelige med EF’s ordning for forskningsstøtte, som er fastlagt i EF’s konkurrencepolitik. 7. 8. Muligheden for at udføre en indsats inden for disse marginer har særlig betydning, når det gælder om at sikre, at de nye avancerede teknologier, specielt informationssamfundsteknologierne, ikke lægger hin- dringer i vejen for samhørighed. De må altså ikke medføre en forøgelse af skævhederne og af risikoen for udelukkelse, hvilket kan blive tilfældet, hvis indsatsen ikke når op på en »kritisk masse«. 7. 9. Bekæmpelsen af social udelukkelse skal ikke blot omfatte de svageste samfundsgrupper, men også de mindst udviklede regioner, hvis geografiske placering i periferien skærpes yderligere af manglen på struktur- og infrastrukturnetværk, som er koblet sammen med resten af EU. Der skal gøres teknologiske fremskridt ved at integrere forskellige niveauer — EU, nationalt og regionalt — med det sigte at udvikle høj teknologi og gennemgribende horisontale teknologier, som formår at sætte skub i udviklingen i eksempelvis de lavteknologiske industrisektorer, som har brug for avancerede produk- tionsprocesser for at kunne klare sig i den skærpede internationale konkurrence. Desuden bør man sidelø- bende med de allermest højteknologiske erhverv udvikle nye mellemliggende erhvervsprofiler, som er i stand til at tilpasse sig nye teknologiske og organisatoriske metoder. 7. 10. Integrering af støtten til uddannelsespolitik og støtten til forskningspolitik udgør en immateriel investering, som er afgørende for at kunne sikre det europæiske systems konkurrenceevne og udvikling samt bringe opkvalificeringen af de menneskelige ressourcer på linje med den løbende teknologiske udvikling, således at man undgår social udelukkelse og marginalisering. Også på dette område er fremme af samarbejdet mellem universiteter, uddannelsesinstitutioner på forskellige ni- veauer og erhvervslivet en afgørende faktor, hvis uddan- nelsesprofilerne skal udformes på en sådan måde, at de kan forbedre de menneskelige ressourcers evne til at imødegå komplekse problemer under stadigt skiftende forhold. 8. Kontrol- og overvågningssystemer Kortlægningen af behovene, opstilling af FTU- 8. 1. og innovationsindikatorer set fra et struktursynspunkt, tillige med industriel og teknologisk evaluering og benchmarking af eksisterende strukturer og infrastruktu- rer til støtte for innovation i erhvervslivet, bør alt sammen gennemføres efter harmoniserede metoder og omfattes af systematiske og ajourførte sammenligninger 15. 2. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 40/19 på EF- og disaggregeret plan; disse bør stå til rådighed for dem, der er involveret i forskning og innovation, især SMV’er, samt for nationale og EF-beslutningstagere, således at disse kan opstille langsigtede strategiske målsætninger for FTU- og innovationspolitikken. 8. 2. Betydningen af teknologiske overvågningsmeka- nismer og industriel og teknologisk evaluering samt benchmarking af eksisterende regionale strukturer og infrastrukturer og udbredelse og fremme af den bedste praksis, man således har fundet frem til, er blevet påpeget ved flere lejligheder i ovennævnte nylige ØSU- udtalelser og i udtalelsen om »Benchmarking af konkur- renceevnen — iværksættelse af en foranstaltning, som stilles til rådighed for operatører og offentlige myn- digheder« (1). Man vil hermed kunne holde virksomhed- erne orienteret om de bedst mulige tilgængelige teknolo- gier samt bibringe beslutningstagere på de forskellige niveauer den grundlæggende viden, som er nødvendig for at kunne foretage valg, og endelig vil man kunne udbrede kendskabet til den bedste lokale eller regionale praksis i Europa. 8. 3. Afslutningsvis peger ØSU på behovet for nøjagti- ge indikatorer om FTU og innovationstilstanden, således (1) EFT C 296 af 29. 9. 1997. Bruxelles, den 2. december 1998. at det bliver muligt at evaluere og overvåge den struktu- relle indsats. Det slår ligeledes til lyd for snæver samordning med de præstationsindikatorer, som for tiden er ved at blive undersøgt som led i gennemførelsen af det 5. rammeprogram samt med erfaringerne fra udarbejdelsen af »Second European Report on S&T Indicators 1997« og med »European Innovation Monito- ring System« og ESTO (European Science and Techology Observatory) under Instituttet for Fremtidsstudier i Sevilla (IPTS). 8. 3. 1. ØSU ser gerne, at MEANS-programmet (meto- der til evaluering af strukturfondsinterventioner), som Kommissionen har søsat for at forbedre evalueringsmu- lighederne i Europa og for at samle den pågældende viden på dette felt, styrkes på passende vis og sammenkæ- des med instrumenterne i det 5. FTUD-rammeprogram. 8. 4. Denne ordning med indikatorer bør opbygges, således at der kan foretages en retvisende evaluering af de praktiske virkninger ved kombineret brug af FTU og strukturinstrumenterne. I særdeleshed bør det gøres muligt at måle de forskellige følgevirkninger i henseende til social samhørighed, beskæftigelse, oprettelse af nye virksomheder og nye erhverv samt af bidraget til konkurrenceevnen i dennes forskellige afskygninger. Beatrice RANGONI MACHIAVELLI Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg


title: Règlement (CE) n° 2595/98 de la Commission du 2 décembre 1998 établissant les valeurs forfaitaires à l'importation pour la détermination du prix d'entrée de certains fruits et légumes

eurovoc_concepts:
agri-monetary policy
citrus fruit
fruit vegetable
import price
pip fruit

formats: pdf print

text: 3. 12. 98 FR Journal officiel des Communaut(cid:130)s europ(cid:130)ennes L 325/3 R(cid:221)GLEMENT (CE) No 2595/98 DE LA COMMISSION du 2 d(cid:130)cembre 1998 (cid:130)tablissant les valeurs forfaitaires (cid:133) l’importation pour la d(cid:130)termination du prix d’entr(cid:130)e de certains fruits et l(cid:130)gumes LA COMMISSION DES COMMUNAUT(cid:144)S EUROP(cid:144)ENNES, vu le trait(cid:130) instituant la Communaut(cid:130) europ(cid:130)enne, vu le r(cid:138)glement (CE) no 3223/94 de la Commission, du 21 d(cid:130)cembre 1994, portant modalit(cid:130)s d’application du r(cid:130)gime (cid:133) l’importation des fruits et l(cid:130)gumes (1), modifi(cid:130) en (CE) no 1498/98 (2), et dernier lieu par le r(cid:138)glement notamment son article 4 paragraphe 1, r(cid:138)glement (CEE) no 3813/92 du Conseil, vu le du 28 d(cid:130)cembre 1992, relatif (cid:133) l’unit(cid:130) de compte et aux taux de conversion (cid:133) appliquer dans le cadre de la poli- tique agricole commune (3), modifi(cid:130) en dernier lieu par le r(cid:138)glement (CE) no 150/95 (4), et notamment son article 3 paragraphe 3, portation des pays tiers, pour les produits et les p(cid:130)riodes qu’il pr(cid:130)cise dans son annexe; consid(cid:130)rant que, en application des crit(cid:138)res susvis(cid:130)s, les valeurs forfaitaires (cid:133) l’importation doivent (cid:136)tre fix(cid:130)es aux niveaux repris (cid:133) l’annexe du pr(cid:130)sent r(cid:138)glement, A ARR(cid:219)T(cid:144) LE PR(cid:144)SENT R(cid:221)GLEMENT: Article premier Les valeurs forfaitaires (cid:133) l’importation vis(cid:130)es (cid:133) l’article 4 du r(cid:138)glement (CE) no 3223/94 sont fix(cid:130)es comme indiqu(cid:130) dans le tableau figurant en annexe. consid(cid:130)rant que le r(cid:138)glement (CE) no 3223/94 pr(cid:130)voit, en application des r(cid:130)sultats des n(cid:130)gociations commerciales multilat(cid:130)rales du cycle d’Uruguay, les crit(cid:138)res pour la fixation par la Commission des valeurs forfaitaires (cid:133) l’im- Article 2 Le pr(cid:130)sent r(cid:138)glement entre en vigueur le 3 d(cid:130)cembre 1998. Le pr(cid:130)sent r(cid:138)glement est obligatoire dans tous ses (cid:130)l(cid:130)ments et directement applicable dans tout (cid:144)tat membre. Fait (cid:133) Bruxelles, le 2 d(cid:130)cembre 1998. Par la Commission Franz FISCHLER Membre de la Commission (1) JO L 337 du 24. 12. 1994, p. 66. (2) JO L 198 du 15. 7. 1998, p. 4. (3) JO L 387 du 31. 12. 1992, p. 1. (4) JO L 22 du 31. 1. 1995, p. 1. L 325/4 FR Journal officiel des Communaut(cid:130)s europ(cid:130)ennes 3. 12. 98 ANNEXE du r(cid:138)glement de la Commission, du 2 d(cid:130)cembre 1998, (cid:130)tablissant les valeurs forfaitaires (cid:133) l’importation pour la d(cid:130)termination du prix d’entr(cid:130)e de certains fruits et l(cid:130)gumes Code NC Code des pays tiers (1) (en (cid:130)cus par 100 kg) Valeur forfaitaire (cid:133) l’importation 0702 00 00 0709 90 70 0805 10 10, 0805 10 30, 0805 10 50 0805 20 10 0805 20 30, 0805 20 50, 0805 20 70, 0805 20 90 0805 30 10 0808 10 20, 0808 10 50, 0808 10 90 0808 20 50 204 999 052 204 999 052 999 204 999 052 464 999 052 388 524 528 600 999 052 060 064 400 404 999 052 064 400 720 999 53,9 53,9 90,1 87,4 88,8 51,1 51,1 61,5 61,5 56,0 232,7 144,3 57,9 47,6 37,2 40,0 85,3 53,6 94,1 16,8 36,0 77,4 54,5 55,8 85,4 62,4 93,4 47,4 72,2 (1) Nomenclature des pays fix(cid:130)e par le r(cid:138)glement (CE) no 2317/97 de la Commission (JO L 321 du 22. 11. 1997, p. 19). Le code «999» repr(cid:130)sente «autres origines»


title: 1999/398/CE: Decisión de la Comisión, de 2 de diciembre de 1998, en relación con las ayudas estatales concedidas por la región de Friuli-Venezia Giulia y por el Gobierno italiano en favor de la empresa Seleco SpA [notificada con el número C(1998) 4035] (Texto pertinente a los fines del EEE) (El texto en lengua italiana es el único auténtico)

eurovoc_concepts:
Friuli-Venezia Giulia
Italy
State aid
aid to undertakings
electronics industry
regional aid

text: L 150/28 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 17. 6. 1999 II (Actos cuya publicación no es una condición para su aplicabilidad) COMISIÓN DECISIÓN DE LA COMISIÓN de 2 de diciembre de 1998 en relación con las ayudas estatales concedidas por la región de Friuli-Venezia Giulia y por el Gobierno italiano en favor de la empresa Seleco SpA [notificada con el número C(1998) 4035] (El texto en lengua italiana es el único auténtico) (Texto pertinente a los fines del EEE) (1999/398/CE) LA COMISIÓN DE LAS COMUNIDADES EUROPEAS, Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea y, en particular, el primer párrafo del apartado 2 de su artículo 93, Visto el Acuerdo sobre el Espacio Económico Europeo y, en particular, la letra a) del apartado 1 de su artículo 62, (2) Después de haber emplazado a los interesados para que le presenten sus observaciones, como disponen los citados artículos (1), Considerando lo siguiente: I (1) La empresa Seleco SpA (en lo sucesivo denominada «Seleco»), con sede en Pordenone, Friuli-Venezia Giulia (Italia), y con una plantilla de 1 500 empleados, operaba en el mercado de la electrónica de consumo, y más exactamente en tres sectores; televisores de color, aparatos de descodificación de programas (para el sector de la televisión de pago) y productos de uso profesional (videoproyectores y monitores). Como otras empresas del sector en Italia, Seleco ha venido recibiendo regularmente ayudas en los últimos diez años (2) de la entidad (1) DO C 373 de 29. 12. 1994, p. 5, y DO C 155 de 20. 5. 1998, p. 24. (2) Mediante la Decisión C 20/91 (DO C 166 de 3. 7. 1991, p. 6), la Comisión aprobó las ayudas concedidas por REL a una docena de empresas pertenecientes al sector de la electrónica de consumo, de las que la más importante era Seleco. pública de financiación Ristrutturazione Elettronica (en lo sucesivo denominada «REL») (3). En 1993 los resultados del grupo supusieron unas pérdidas de 77 500 millones de liras italianas (41 millones de ecus), una cantidad superior a los fondos propios (60 600 millones de liras italianas, entre capital y reservas). Para cubrir estas pérdidas, a comienzos de 1994 se llegó a un acuerdo entre los diferentes accionistas para la cobertura y recapitali- zación de la empresa; este acuerdo acarreaba la renuncia de una parte de los créditos (16 000 millones de liras italianas) de REL en Seleco (82 000 millones de liras italianas), la intervención de la entidad pública de financiación Friulia SpA (en lo sucesivo denominada «Friulia SpA») por un valor igual a 13 000 millones de liras italianas, y la de los bancos públicos y algunos privados que aceptaron suscribir la recapitalización por un valor de 9 000 millones de liras italianas, en función de la cuantía de sus créditos respectivos. La aportación correspondiente a la banca pública ascendía a 3 500 millones de liras italianas. (3) Las autoridades italianas sólo notificaron la inter- vención de Friulia SpA, la cual se llevó a cabo, por otro lado, antes de que la Comisión se pronunciara (3) Organismo público para la reestructuración del sector de la electrónica de consumo en Italia, de cuyas actividades trataron las Decisiones de 17 de enero de 1984 y 17 de septiembre de 1985. 17. 6. 1999 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas L 150/29 (4) (5) (6) sobre ella. Esta intervención, así como las no notifi- cadas de REL y de los bancos públicos, llevaron a la Comisión a incoar, con fecha 27 de septiembre de 1994, el procedimiento del apartado 2 del artículo 93 del Tratado CE. Mediante cartas de 26 de octubre de 1994, 30 de enero, 19 de abril, 7 de julio y 25 de agosto de 1995 y 19 de noviembre de 1996, la Comisión solicitó información detallada a las autoridades sobre las citadas operaciones. Las autoridades italianas respondieron mediante cartas de 14 de octubre y 10 de noviembre de 1994, 31 de marzo, 27 de junio y 19 de diciembre de 1995, 22 de enero y 5 de diciembre de 1996 y 11 de febrero de 1997. El 22 de noviembre de 1995, durante una reunión de representantes de la Comi- sión y del Gobierno italiano, fue facilitada informa- ción suplementaria. II A comienzos de 1996, y justo cuando iba a dar por concluido, mediante una decisión parcialmente negativa, el procedimiento incoado en 1994, llegaron a conocimiento de la Comisión por la prensa algunas otras operaciones en las que estaban implicadas entidades públicas y que modificaban sensiblemente la estructura del grupo Seleco. Se trataba, en particular, de: i) el abandono de las actividades profesionales y de la televisión de pago por parte de la empresa matriz, de la reagrupación de ambas en la nueva empresa Seleco Multimedia, cuyo capital, por valor de 30 000 millones de liras italianas, pertenecería en partes iguales a Seleco, Italtel (50 % privada y 50 % pública) y Friulia SpA ii) un empréstito en obligaciones de (pública); 12 000 millones de liras italianas; lanzado por Seleco y suscrito por un consorcio de bancos públicos y privados; iii) un préstamo convertible por valor de 12 000 millones de liras italianas, concedido a Seleco por Friulia SpA; iv) rescate por parte de Seleco de la deuda aún pendiente con REL de 66 000 millones de liras italianas, a un precio de 20 000 millones de liras italianas; y v) compromiso de Italtel de liquidar el citado empréstito en obliga- ciones concedido por Friulia SpA. (7) Mediante carta de 19 de noviembre de 1996, la Comisión solicitó a las autoridades italianas infor- mación detallada de estas intervenciones. Las respuestas llegaron a la Comisión en las cartas de 5 de diciembre de 1996 y 11 de febrero de 1997. En ellas las autoridades italianas sostenían que las inversiones de Italtel y Friulia SpA en el capital de Seleco Multimedia correspondían a una lógica comercial aceptable para un inversor privado, ya que, mediante la adquisición de Seleco Multimedia, la empresa había adquirido, entre otras cosas, el know-how que aquélla poseía. En lo que se refiere al empréstito en obligaciones por valor de 12 000 millones de liras italianas concedido a Seleco por un consorcio de bancos, y al concedido por Friulia SpA, las autoridades italianas afirmaron que se trataba de préstamos concedidos con arreglo a condiciones de mercado. En cuanto al rescate por parte de Seleco de la deuda pendiente con REL, que ascendía a 66 000 millones de liras italianas, al precio de 20 000 millones, las autoridades italianas afirman que el coeficiente de actualización de la deuda se justifica por los riesgos derivados de las dificultades que imperan en el mercado de la elec- trónica de consumo en Italia. Finalmente, las auto- ridades italianas precisaron que Italtel no se había asumir el comprometido en modo alguno a empréstito en obligaciones concedido por Friulia SpA a Seleco. Mediante decisión notificada al Gobierno italiano en la carta de 18 de febrero 1998 (1), la Comisión ampliaba el procedimiento del apartado 2 del ar- tículo 93 del Tratado CE con el fin de examinar conjuntamente todas las ayudas concedidas hasta aquel momento y de obtener información suple- mentaria sobre las nuevas intervenciones en favor de Seleco que hubieran tenido lugar en el período intermedio. III El Gobierno italiano no ha reaccionado a esta deci- sión de la Comisión ni ha facilitado la información solicitada, y ello a pesar de una reclamación efec- tuada el 15 de julio de 1998, en la que se observaba que, en caso de que no se facilitara respuesta, la Comisión procedería a un requerimiento formal. Únicamente un fax de 21 de septiembre de 1998, enviado por las autoridades italianas, comunicaba formalmente que, con fecha 17 de abril de 1997, el juez italiano había declarado la quiebra de Seleco. (8) (9) ii) (10) A raíz de esta comunicación, la Comisión pidió al Gobierno italiano, en su carta de 29 de septiembre de 1998, que le facilitara información suplemen- taria acerca de los puntos siguientes: i) marcha de la liquidación de Seleco; lista de acreedores públicos y privados, y cuantía de sus créditos; iii) posible concesión de otras ayudas, aparte de las incluidas en el procedimiento incoado en 1994 y ampliado en 1998, y iv) eventualidad de utilización posterior de recursos comerciales de Seleco, por ejemplo en la creación de otros proyectos indus- triales. La Comisión preguntaba también si era posible v) inscribir nuevos créditos en la masa de la quiebra, teniendo ante todo en cuenta la posibi- lidad de que se ordenara entretanto la recuperación de las ayudas declaradas incompatibles con el mercado común. (1) Decisión de 4 de febrero de 1998, (DO C 155 de 20. 5. 1998, p. 24). L 150/30 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 17. 6. 1999 (11) Mediante carta de 7 de octubre de 1998 las autori- dades italianas contestaron a la carta de la Comi- sión de 29 de septiembre del mismo año, preci- sando que sus servicios habían tenido conoci- miento de la Decisión de la Comisión de 18 de febrero de 1998 de ampliar el procedimiento del apartado 2 del artículo 93 únicamente a través de la reclamación enviada el 15 de julio. Esto resulta tanto más sorprendente cuanto que la Comisión envió, con fecha 18 de febrero, el texto de la deci- sión a la Representación Permanente de Italia. Por otro lado, las autoridades italianas manifestaron a la Comisión que no podrían responder a las cues- tiones planteadas en el plazo de quince días hábiles fijado por la Comisión. (12) Mediante carta registrada el 17 de noviembre de las autoridades italianas respondieron a la 1998, carta de la Comisión de 29 de septiembre del mismo año. Sin embargo, la presente Decisión sigue siendo necesaria porque la información facili- tada no contiene la lista completa de acreedores públicos y privados de Seleco. Por otro lado, las preguntas a que se refiere la presente Decisión son posteriores a las de la carta de 29 de septiembre de 1998, y más detalladas. (13) Sobre la base de la información que obra en su poder, la Comisión no puede pronunciarse sobre la compatibilidad con el Tratado de las ayudas conce- didas a la empresa Seleco. IV (14) De acuerdo con la jurisprudencia del Tribunal de Justicia (1), si la Comisión comprueba que se han establecido o modificado ayudas estatales sin previa notificación, podrá emplazar al Estado miembro correspondiente, mediante una decisión provisional en espera de los resultados del análisis de las ayudas, y después de permitir a aquél que se pronuncie al respecto, a que le proporcione, en el plazo que ella misma fije, todos los documentos, datos e informaciones necesarios para la evaluación de la compatibilidad de las ayudas con el mercado común. (15) Si el Gobierno italiano no facilitara tales datos, la Comisión adoptará una decisión a partir de la información que obre en su poder, (1) Sentencia de 14 de febrero de 1990, en el asunto C-301/87: Boussac (Recopilación 1990, p. I-307), y sentencia de 13 de abril de 1994, en los asuntos acumulados C-324/90 y 342/90: Alemania y Pleuger Werthington/Comisión (Recopilación 1994, p. I-1173). HA ADOPTADO LA PRESENTE DECISIÓN: Artículo 1 En el plazo de quince días hábiles a partir de la fecha de notificación de la presente Decisión, el Gobierno italiano deberá proporcionar a la Comisión toda la información necesaria para permitirle analizar la compatibilidad con el mercado común de las ayudas concedidas a la empresa Seleco por la región de Friuli-Venezia Giulia, a través de la entidad Friulia SpA, y por el Gobierno italiano, a través de la entidad de financiación Ristrutturaziones Elettronica y de algunos bancos públicos, así como por cualquier otro medio. Artículo 2 El Gobierno italiano deberá facilitar la información 1. solicitada en la carta de 18 de febrero y 29 de septiembre de 1998. 2. El Gobierno italiano deberá además: a) informar sobre cualquier otra ayuda concedida a la empresa Seleco SpA aparte de las señaladas en la deci- sión de incoación del procedimiento del apartado 2 del artículo 93 o en la decisión de ampliación notificada al Gobierno italiano en la carta de 18 de febrero de 1998; b) precisar las motivaciones de orden económico y comercial que llevaron a la empresa Seleco SpA a abandonar en 1996 una parte de sus actividades para reagruparlas en otra empresa, Seleco Multimedia, así como la situación en que se encontraba el balance de la empresa matriz en el momento de este abandono. Facilitar un informe detallado de la modificación de la estructura participativa de Seleco Multimedia, desde el momento de su creación hasta hoy; como disponen los c) indicar si, antes de la declaración definitiva de quiebra, había sido puesta la empresa bajo administración controlada, artículos 187 y siguientes del Real Decreto no 267 de 16 de marzo de 1942, (Ley de quiebras), o si continuó sus actividades sobre la base de un convenio preventivo homologado (artículo 160 y siguientes de la mencionada Ley). En cualquiera de los dos casos, deberá facilitar un informe detallado de las actividades desarrolladas por Seleco SpA, así como una lista detallada de los acreedores participantes en la junta constituida con ocasión de la administración controlada o del convenio preventivo, y copia de las actas de las reuniones de la misma en el momento de los debates, y de la aceptación de la administración controlada o de la adhesión al convenio preventivo, indicando los créditos del Estado en Seleco SpA en concepto de impuestos y tasas, seguridad social o fondo público de intervención en favor de los traba- jadores; 17. 6. 1999 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas L 150/31 d) si la empresa no hubiera sido puesta bajo administra- ción controlada o no se hubiera homologado convenio preventivo, indicar las circunstancias en que fué decla- rada la quiebra en 1997, especificando los eventuales créditos del Estado en Seleco SpA en concepto de impuestos y tasas, seguridad social o fondo público de intervención en favor de los trabajadores; indicar la entidad que haya instado la quiebra, adjuntando copia del conjunto de pasivos de la quiebra, de la lista de acreedores admitidos, de la cuantía de sus créditos y de su rango respectivo. Precisar además el estadio en que se encuentra actualmente el procedimiento de quiebra y apórtense todos los datos relativos a una eventual revocación; e) facilitar un informe detallado de todas las actividades comerciales y financieras emprendidas por Seleco SpA con posterioridad a la declaración de quiebra. Además de los datos relativos a la base jurídica y las motiva- ciones de orden económico, deberá proporcionarse: i) una lista de los acreedores participantes en una even- tual junta, y copia de las actas de las resoluciones emitidas por la misma acerca de la oportunidad de emprender o continuar las citadas actividades, y ii) los créditos del Estado en Seleco SpA en concepto de impuestos y tasas, seguridad social o fondo público de intervención en favor de los trabajadores; f) enviar una descripción detallada del procedimiento de liquidación de los activos de Seleco SpA desde el día de la declaración de quiebra hasta hoy, así como de la forma y condiciones en que se hubieran transferido los activos comerciales de la empresa; g) indicar la forma y condiciones en que se hubiera efec- tuado el reparto entre acreedores de lo recaudado en la venta de los activos de Seleco SpA. Si el reparto se hubiera llevado a cabo sobre la base de un convenio de quiebra, precísense los motivos de orden económico que lo sustentan, aportando una copia de la propuesta de convenio, de las actas de la reunión en que hubiera sido aprobada tal propuesta por la junta de acreedores, y de la sentencia de homologación de dicho convenio. Artículo 3 El destinatario de la presente Decisión será la República Italiana. Hecho en Bruselas, el 2 de diciembre de 1998. Por la Comisión Karel VAN MIERT Miembro de la Comisión


title: Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 67/548/EEG när det gäller märkning av vissa farliga ämnen i Österrike och Sverige"

eurovoc_concepts:
Austria
ESC opinion
Sweden
dangerous substance
labelling
marketing standard

text: 15. 2. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 40/43 Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om ”Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 67/548/EEG när det gäller märkning av vissa farliga ämnen i O¨ sterrike och Sverige” (1999/C 40/13) Den 23 november 1998 beslutade rådet att rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén i enlighet med artikel 100a i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen om yttrande om ovannämnda förslag. Vid sin 359:e plenarsession den 2-3 december 1998 (sammanträdet den 2 december 1998) utsåg Ekonomiska och sociala kommittén Klaus Stöllnberger till huvudföredragande och antog följande yttrande med 94 röster för och 2 nedlagda röster. 1. Inledning Rådets direktiv 67/548/EEG (1), senast ändrat 1. 1. genom kommissionens direktiv 98/73/EG (2), antogs i syfte att undanröja handelshinder för farliga (kemiska) ämnen och för att skydda folkhälsan, i synnerhet arbetarnas hälsa. Som en följd av detta började medlems- staterna använda gemensamma regler för klassificering, förpackning och märkning av farliga ämnen då de skulle marknadsföras. Sedan 1981 finns även ett gemensamt system för anmälan av nya ämnen som släpps ut på marknaden. Dessa gemensamma krav syftar till att uppnå en hög hälso- och miljöskyddsnivå inom gemen- skapens område i enlighet med fördraget. Bilaga 1 till direktiv 67/548/EEG innehåller en 1. 2. lista över farliga ämnen för vilka man på gemenskapsnivå har beslutat om klassificering och märkning. I de andra bilagorna ges uppgifter som är nödvändiga för klassificerings-, förpacknings- och märkningssystemet. Artikel 23 innehåller de specifika märkningsföreskrifter- na. Bland annat måste en farosymbol som visar faran med ämnet tydligt och outplånligt anges på etiketten på förpackningen av farliga ämnen. Likaså föreskrivs standardfraser som anger riskerna i samband med ämnet (R-fraser) och standardfraser som anger hur man på ett säkert sätt bör använda ämnet (S-fraser). 1. 3. Mot bakgrund av de åtgärder som redan vidtas i de nya medlemsländerna föreskrivs i anslutningsfördra- get vissa undantag från dessa märkningsbestämmelser för O¨ sterrike (O¨ sterrike kan kräva andra farosymboler och S-fraser som inte tas upp i bilagorna till direktivet) och för Sverige (Sverige kan kräva andra R-fraser än de som tas upp i bilagorna till direktivet) för att hänsyn skall tas till ländernas nivå på hälso- och miljöskydds- standarder och med tanke på översynen av dessa bestämmelser ”i enlighet med EG-förfaranden” som skall utföras senast den 31 december 1998. (1) EGT L 196, 16. 8. 1967, s. 1. (2) Den 24:e anpassningen till tekniska framsteg av direktivet, EGT L 305, 16. 11. 1998. 1. 4. Flertalet av de undantagsbestämmelser i anslut- ningsfördraget som gäller direktiv 67/548/EEG har setts över under fyraårsperioden (1 januari 1995-31 december 1998) och samtliga medlemsstater var nöjda med resulta- tet. Dessa undantagsbestämmelser kommer att leda till stora förändringar i den nuvarande gemenskapslagstift- ningen. O¨ versynen av vissa märkningsfrågor för O¨ sterri- ke och Sverige kunde emellertid inte slutföras i tid. 1. 5. Dessa återstående märkningsfrågor avser: 1. 5. 1. D e n ö s t e r r i k i s k a e x t r a s y m b o l e n f ö r s ä k e r h a n t e r i n g a v a v f a l l Behovet av en symbol med en ”överkryssad soptunna” som avser avfallshantering av vissa farliga ämnen och förpackningar diskuteras fortfarande. Liknande märkningskrav kommer förmodligen att införas i ett förslag från kommissionen till direktiv om farligt hus- hållsavfall. Ett sådant förslag kommer dock troligen inte att kunna antas före utgången av 1998. 1. 5. 2. D e n ö s t e r r i k i s k a S - f r a s e n ”Motgift finns, medicinsk personal skall kontakta Gift- informationscentralen” angående motåtgärder i hän- delse av olycka har (än så länge) inte fått något större stöd bland nationella experter (3), främst beroende på att giftinformationscentralerna i medlemsstaterna är organiserade på mycket olika sätt. Rådets beslut 90/C329/03 (4) om att förbättra förebyggandet och behandlingen av akut förgiftning efterlyser ett gemen- skapssystem för information och samarbete i fråga om tillgången till motgift. (3) Kommissionens arbetsgrupp ”Klassificering och märkning av farliga ämnen — hälsoeffekter” som omfattar experter från medlemsstaterna, Norge, industrin och de europeiska fackförbunden. (4) EGT C 329, 31. 12. 1990 — ESK:s yttrande EGT C 124, 21. 5. 1990. C 40/44 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 15. 2. 1999 1. 5. 3. D e n s v e n s k a r i s k f r a s e n R - 3 2 2 ”Kan vara farligt vid förtäring” ger information om ”måttligt hälsoskadliga” akuta effekter vid förtäring. Vad gäller sådana effekter kommer de pågående diskus- sionerna inom OECD om klassificering och märkning av farliga ämnen snart att leda fram till ett internationellt harmoniserat system. De nya bestämmelser som antas av OECD kan då resultera i en granskning av di- rektiv 67/548/EEG. 1. 5. 4. D e n s v e n s k a r i s k f r a s e n R - 3 4 0 Används för vissa cancerframkallande ämnen. Inom gemenskapen används riskfras R-40 för sådana ämnen. Sverige har föreslagit en ändrad ordalydelse för risk- fras R-40. En sådan ändring förutsätter emellertid en ingående granskning eftersom även andra riskkategorier än ”cancerframkallande” berörs. Experter har gått med på att utföra en sådan granskning som högsta prioritet. 2. Kommissionens förslag 2. 1. Syftet med detta förslag till direktiv som är baserat på artikel 100a i fördraget är att ändra direk- tiv 67/548/EEG så att tidsfristen för slutförandet av översynen av de återstående märkningsfrågorna angåen- de farliga ämnen i O¨ sterrike och Sverige förlängs med två år. Förslaget säkerställer dessutom att marknads- föringsvillkoren för farliga ämnen och beredningar stämmer överens med varandra. Rådet har nämligen gått med på att införa vissa återstående undantag för O¨ sterrike och Sverige i den gemensamma ståndpunkten i fråga om förslaget till direktiv om ”klassificering, förpackning och märkning av farliga beredningar” (1). Dessa särskilda villkor gäller dock endast för tvåårs- perioden 1 januari 1999-31 december 2000. A¨ ndringsförslaget till direktiv 67/548/EEG om- 2. 2. fattar följande: — Tillägg av en ny punkt 5 i artikel 23, varigenom O¨ sterrike får möjlighet att kräva användning av de märkningselement som beskrivits ovan. (1) Förslag: EGT C 283, 26. 9. 1996; C 337, 7. 11. 97 — ESK:s yttrande: EGT C 158, 26. 5. 1997. Bryssel den 2 december 1998. — Tillägg av en ny punkt 6 i artikel 23, varigenom Sverige får möjlighet att kräva användning av de extra R-fraser som beskrivits ovan. 2. 2. 1. 1 januari 1999-31 december 2000. Dessa undantag gäller endast för perioden 3. Kommentarer 3. 1. Med hänsyn till nivån på ländernas standarder i fråga om hälso- och miljöskydd välkomnar Ekonomiska och sociala kommittén kommissionens förslag om änd- ring av artikel 23 i direktiv 67/548/EEG så att O¨ sterrike och Sverige kan fortsätta att kräva användning av extra märkningselement för farliga ämnen under perioden 1 januari 1999-31 december 2000. 3. 2. I detta sammanhang vill kommittén peka på de nya framtida folkhälsokraven i Amsterdamfördraget. I artikel 152 fastställs att: ”En hög hälsoskyddsnivå för människor skall säkerställas vid utformning och genomförande av all gemenskapspolitik och alla gemen- skapsåtgärder”. Detta omfattar även bestämmelser som har att göra med harmonisering av den inre marknaden. Kommittén anmodar kommissionen att fortsätta 3. 3. med det arbete som planerats beträffande granskningen av befintliga farokategorier och införandet av internatio- nellt harmoniserade standarder för klassificering av farliga ämnen. Vidare vill kommittén i synnerhet betona föl- 3. 4. jande: Detta arbete bör slutföras i tid för att en 3. 4. 1. översyn av direktivet om klassificering, förpackning och märkning av farliga ämnen skall kunna utföras senast den 31 december 2000. Inom samma tidsram bör man även fatta 3. 4. 2. relevanta beslut om alla andra initiativ inom området för att kunna granska denna och/eller annan gemen- skapslagstiftning på ett välinformerat sätt. Sådana initia- tiv skulle omfatta initiativ om farligt hushållsavfall och sådana som berör tillgången på motgift, vilket behandlas i rådets beslut 90/C329/03. Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Beatrice RANGONI MACHIAVELLI


title: Commission Regulation (EC) No 2599/98 of 2 December 1998 amending Regulation (EC) No 2007/98 on a special intervention measure for cereals in Finland and Sweden

eurovoc_concepts:
Finland
Sweden
export
export refund
oats
third country

text: L 325/10 EN Official Journal of the European Communities 3. 12. 98 COMMISSION REGULATION (EC) No 2599/98 of 2 December 1998 amending Regulation (EC) No 2007/98 on a special intervention measure for cereals in Finland and Sweden THE COMMISSION OF THE EUROPEAN COMMUNITIES, Having regard to the Treaty establishing the European Community, Having regard to Council Regulation (EEC) No 1766/92 of 30 June 1992 on the common organisation of the market in cereals (1), as last amended by Commission Regulation (EC) No 923/96 (2), Having regard to Commission Regulation (EC) No 1501/ 95 of 29 June 1995 laying down certain detailed rules for the application of Council Regulation (EEC) No 1766/92 on the granting of export refunds on cereals and the measures to be taken in the event of disturbance on the market for cereals (3), as last amended by Regulation (EC) No 2513/98 (4), Whereas Commission Regulation (EC) No 2007/98 (5), as amended by Regulation (EC) No 2434/98 (6), opens an invitation to tender for the refund for the export of oats produced in Finland and Sweden to all third countries; whereas, is appropriate to increase the quantity put up for tender; in the present situation, it Whereas the measures provided for in this Regulation are the Management in accordance with the opinion of Committee for Cereals, HAS ADOPTED THIS REGULATION: Article 1 Article 1(1) of Regulation (EC) No 2007/98 is hereby amended as follows: A special intervention measure in the form of ‘1. an export refund shall be implemented in respect of 450 000 tonnes of oats produced in Finland and Sweden and intended for export from Finland and Sweden to all third countries. Article 13 of Regulation (EEC) No 1766/92 and the provisions adopted for the application of that Article shall apply, mutatis mutandis, to the said refund. ' Article 2 This Regulation shall enter into force on the day of its publication in the Official Journal of the European Communities. This Regulation shall be binding in its entirety and directly applicable in all Member States. Done at Brussels, 2 December 1998. For the Commission Franz FISCHLER Member of the Commission (1) OJ L 181, 1. 7. 1992, p. 21. (2) OJ L 126, 24. 5. 1996, p. 37. (3) OJ L 147, 30. 6. 1995, p. 7. (4) OJ L 313, 21. 11. 1998, p. 16. (5) OJ L 258, 22. 9. 1998, p. 13. (6) OJ L 302, 12. 11. 1998, p. 30


title: Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) kalavarojen säilyttämisestä suojelemalla nuoria meren eliöitä teknisin toimenpitein 30 päivänä maaliskuuta 1998 annetun asetuksen (EY) N:o 850/98 muuttamisesta"

eurovoc_concepts:
ESC opinion
conservation of fish stocks
fishing area
fishing net
fishing regulations
protection of animal life

text: 15. 2. 1999 FI Euroopan yhteiso¨jen virallinen lehti C 40/11 Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) kalavaro- jen säilyttämisestä suojelemalla nuoria meren eliöitä teknisin toimenpitein 30 päivänä maalis- kuuta 1998 annetun asetuksen (EY) N:o 850/98 muuttamisesta” (1999/C 40/05) Neuvosto päätti 9. marraskuuta 1998 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 43 ja 198 artiklan nojalla pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta ehdotuk- sesta. Asian valmistelusta vastannut ”Maatalous, maaseudun kehittäminen, ympäristö” -jaosto antoi lausuntonsa 12. marraskuuta 1998. Esittelijä oli Jesu´s Mun˜iz Guardado. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 2. –3. joulukuuta 1998 pitämässään 359. täysistunnossa (joulukuun 2. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. A¨ änestyksessä annettiin 102 ääntä puolesta, ja 2 pidättyi äänestämästä. Komitea kannattaa komission ehdotusta, jonka tarkoituksena on yksinomaan korjata puutteet, tekstivirheet ja toimitukselliset vajavuudet, jotka esiintyvät neuvoston asetuksessa (EY) N:o 850/98 kalavarojen säilyttämisestä suojelemalla nuoria meren eliöitä teknisin toimenpitein. Bryssel 2. joulukuuta 1998. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Beatrice RANGONI MACHIAVELLI