title: Dictamen del Comité Económico y Social sobre la «Comunicación de la Comisión al Consejo, el Parlamento Europeo, el Comité Económico y Social, el Comité de las Regiones y los países candidatos de Europa Central y Oriental sobre las estrategias de adhesión en materia de medio ambiente: Aceptar el reto de la ampliación a los países candidatos de Europa Central y Oriental»

eurovoc_concepts:
Central and Eastern Europe
ESC opinion
enlargement of the Union
environmental policy

text: C 40/20 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 15. 2. 1999 Dictamen del Comité Econo´mico y Social sobre la «Comunicacio´n de la Comisio´ n al Consejo, el Parlamento Europeo, el Comité Econo´mico y Social, el Comité de las Regiones y los paı´ses candidatos de Europa Central y Oriental sobre las estrategias de adhesio´n en materia de medio ambiente: Aceptar el reto de la ampliacio´ n a los paı´ses candidatos de Europa Central y Oriental» (1999/C 40/07) El 28 de mayo de 1998, la Comisio´n decidio´ consultar al Comité Econo´ mico y Social sobre la comunicacio´n mencionada. La Seccio´n de Relaciones Exteriores, encargada de preparar los trabajos en este asunto, aprobo´ su dictamen el 17 de noviembre de 1998 (ponente: Sr. José Ignacio Gafo Ferna´ndez). En su 359o Pleno de los dı´as 2 y 3 de diciembre de 1998 (sesio´ n del 2 de diciembre) el Comité Econo´ mico y Social ha aprobado por 97 votos a favor, 1 en contra y 3 abstenciones, el presente Dictamen. 1. Introduccio´n 1. 1. La Comunicacio´n de la Comisio´ n trata de definir los principales desafı´os, en materia de medio ambiente, de la adhesio´n a la UE de los paı´ses del centro y este de Europa, ası´ como de definir una posible estrategia para solventar los mismos. La Comunicacio´ n de la Comisio´ n identifica dos 1. 2. grandes desafı´os horizontales —aspectos legislativos y aspectos institucionales—, cinco de tipo sectorial —aire, residuos, aguas, control de la contaminacio´ n industrial y gestio´n de riesgos y seguridad nuclear—. Por u´ltimo, identifica el enorme coste requerido para proceder a tal adaptacio´ n. 1. 2. 1. La adaptacio´ n legislativa tropieza con la falta de una estrategia global adecuada, que incluya un ana´lisis sistema´tico y comparativo de la legislacio´n y una posible carencia de expertos legales en estos temas. Paralelamente, los Estados candidatos deben 1. 2. 2. perfeccionar y completar sus estructuras administrativas para redactar y poner en marcha la legislacio´n necesaria y controlar, con posterioridad, su correcta aplicacio´ n. Ello es adema´s ma´s complicado por la necesidad de integrar a diversos ministerios de la administracio´ n central y de tener en cuenta las responsabilidades medioambientales transferidas a las autoridades regio- nales y locales. En cuanto a la contaminacio´n atmosférica y su 1. 2. 3. control, los desafı´os son tanto de emisiones de grandes instalaciones como del control del nivel de inmisio´n en aglomeraciones urbanas. 1. 2. 4. En el tema de residuos, parecen haberse incre- mentado los esfuerzos de preparacio´n aunque subsisten dificultades importantes en a´reas como la gestio´ n y tratamiento de residuos municipales e industriales. 1. 2. 5. La contaminacio´n de aguas tiene sus mayores desafı´os en el tema de nitratos derivados del uso de abonos agrı´colas, mientras que se han producido avances importantes en la calidad del agua para uso humano. 1. 2. 6. Se ha avanzado relativamente poco en las a´reas de control de la polucio´n industrial y en la aplicacio´ n de la Directiva SEVESO, a lo que se une la existencia en cada uno de los paı´ses de determinados focos industriales con una gran densidad de contaminacio´ n. Se hace imprescindible la puesta en marcha, en estos paı´ses, de la Directiva sobre Control Integrado de la Contaminacio´n. 1. 2. 7. Se han hecho progresos legislativos en los temas de seguridad nuclear y radioproteccio´n, pero se hace urgente crear los mecanismos, incluyendo estructuras administrativas y personal, para aplicar y supervisar la puesta en marcha de dicha legislacio´n. 1. 3. La Comunicacio´ n de la Comisio´n propone hacer frente a estos desafı´os a través de cuatro actuaciones concretas: — Definir a´reas prioritarias. — Fijar los objetivos a alcanzar en las fechas de la adhesio´ n. — Fijar calendarios para el cumplimiento total. — Que todas las nuevas inversiones cumplan con lo establecido en el acquis comunitario. 1. 4. Las a´reas prioritarias debera´n establecerse a través de un ana´lisis especı´fico para cada paı´s, que contemple no so´lo los aspectos legislativos sino también la capacidad administrativa para su cumplimiento. La Comisio´ n ya realizo´ , en 1997, un primer «screening» de la legislacio´n nacional y de su adecuacio´n al acquis comunitario. Ello se completara´ con una valoracio´n de las implicaciones econo´ micas, caso por caso, de la 15. 2. 1999 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas C 40/21 aplicacio´ n de la legislacio´n comunitaria y con una creciente integracio´n de la dimensio´n medioambiental en las polı´ticas, que para el futuro, vayan desarrollando los paı´ses candidatos a la adhesio´ n. 2. 2. Esta estrategia individual de preadhesio´n debe permitir definir para cada paı´s las prioridades, en funcio´ n de su situacio´n especı´fica, adaptando los medios (especialmente los financieros, pero también de prepara- cio´n técnica) adecuados a las mismas. 1. 5. Asimismo la Comisio´n preconiza, por razones de eficacia econo´ mica, el cumplimiento de la actual legislacio´n comunitaria para todas las nuevas inversiones que se produzcan en dichos paı´ses y, por u´ltimo, el establecimiento de autoridades nacionales en materia nuclear, independientes y con una solvencia técnica acreditada. 1. 6. Todo ello debe llevar a definir un Programa nacional para el cumplimiento del acquis comunitario en materia de medio ambiente, en el que se establezcan con precisio´n actuaciones prioritarias y plazos de cumpli- miento. La asistencia comunitaria hasta el momento se 1. 7. ha movilizado a través de las siguientes vı´as (1): — Programa PHARE, especialmente a través de su Fondo para Grandes Infraestructuras de Inversio´n (LSIF). — Participacio´ n de estos paı´ses en programas comunita- rios como LIFE, ALTENER, SAVE, V Programa Marco de IDT o la asistencia financiera preadhesio´n. — Préstamos del BEI y del BERD. 1. 8. Para el futuro, se pretende mejorar estos instru- mentos utilizando fo´ rmulas como el LSIF (Large Scale Investment Facilities) para los an˜ os 1998 y 1999, el ISPA (Instrument for Structural Policies for Pre-accesion) u otras iniciativas comunitarias como INTERREG o una creciente participacio´ n en el programa Desarrollo Sostenible del V Programa Marco de IDT. 1. 9. Asimismo, se pretende reforzar la capacidad administrativa de preparacio´n y aplicacio´ n de la legisla- cio´n a través de actuaciones del TAIEX y del IMPEL (Network for the Implementation and Enforcement of Environmental Law), ası´ como una creciente colabora- cio´n con la Agencia Europea de Medio Ambiente. 2. Observaciones de cara´cter general El CES quiere apoyar la estrategia individual de 2. 1. adaptacio´ n del acquis comunitario previsto por la Comisio´n Europea para cada paı´s candidato a la adhesio´ n, la cual esta´ basada en el excelente trabajo de ana´lisis y minuciosa preparacio´n realizada por la Comisio´n Europea. (1) Ver especialmente el Dictamen del CES acerca del Regla- mento del Consejo por el que se establece un Instrumento para las Polı´ticas Estructurales para la Adhesio´n (ISPA), DO C 407 de 28. 12. 1998. Elementos importantes de esta estrategia indivi- 2. 3. dual de preadhesio´n en materia medioambiental son los siguientes: — Desarrollo legal, en los plazos adecuados, del acquis comunitario, con una mayor urgencia en funcio´ n de la necesidad de entrada en vigor del mismo (ver nuestro punto 2. 6. donde se hace referencia a los perı´odos transitorios). — Formacio´ n de los funcionarios a nivel nacional, pero también regional y local segu´n las competencias especı´ficas, para la correcta puesta en vigor y aplicacio´ n de dichas normas. — Establecimiento, muchas veces con cara´cter priorita- rio y urgente (para lo que sera´ prioritario dotar de apoyos financieros comunitarios), de los sistemas de medida y registro de los datos de contaminacio´n medioambiental, tanto a nivel de emisiones como de inmisiones. — Creacio´n e integracio´n de dichos sistemas de medida en una red nacional que permita su transmisio´n homogénea a la Comisio´n Europea en Bruselas y a la Agencia Europea de Medio Ambiente y, por ende, la verificacio´n del cumplimiento de las obligaciones. — Acciones de sensibilizacio´ n dirigidas a los medios industriales, las corporaciones locales, los medios agrı´colas y en general aquellos que debera´n poner en pra´ctica las medidas, los compromisos adoptados y el plazo para el cumplimiento de los mismos. — Planes de formacio´n especı´ficos para técnicos y trabajadores de las distintas actividades econo´ micas, incluyendo a las corporaciones locales, acerca de las implicaciones de la polı´tica comunitaria de medio ambiente y de su gestio´n eficaz dentro de las empresa o instituciones donde los mismos presten sus servicios. — Modulacio´ n de las ayudas directas comunitarias y de los préstamos del BEI y del BERD en funcio´n del cumplimiento de las prioridades establecidas y el respeto de las normas medioambientales de las nuevas inversiones industriales y de infraestructuras (como luego se detallara´ en el punto 2. 8). 2. 4. EL CES es consciente de que el acquis comunitario no es un elemento fijo e inamovible en el tiempo sino que, al contrario, esta´ en continua progresio´n en cuanto a los a´mbitos cubiertos y a los niveles de exigencia establecidos por las diferentes directivas y reglamentos. Un ejemplo de este progreso lo constituye el Convenio no 174 de la OIT, relativo a la Prevencio´n de Accidentes Mayores, pendiente au´ n de ratificacio´ n por una parte C 40/22 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 15. 2. 1999 considerable de los Estados miembros y que sin duda, de acuerdo con el apoyo dado por el Comité a este tipo de Convenios (1), podrı´a convertirse en un elemento del acquis en la fecha de adhesio´n de los paı´ses candidatos. El CES considera que para la adhesio´n de 2. 5. los paı´ses candidatos, esta estrategia individual de preadhesio´n deberı´a tratar de convertirse, en la medida de lo posible, en unos criterios comunes para todos ellos en lo que se refiere a aspectos como los perı´odos transitorios para la plena aplicacio´ n del acquis comunita- rio, u´nica forma de evitar las distorsiones de competencia entre los propios paı´ses candidatos a la adhesio´ n. 2. 6. Por ello, el CES considera necesario que, en el proceso de negociacio´ n de la adhesio´n de estos paı´ses a la Unio´ n Europea, se establezcan para los mismos unos perı´odos transitorios basados en los siguientes elementos: — Dichos perı´odos transitorios debera´n ser tan cortos como técnica y econo´ micamente sea posible, pero compatibles con una adaptacio´ n no trauma´tica de dichos paı´ses al acquis comunitario. — Dichos perı´odos transitorios debera´n tratar de ser uniformes para todos los paı´ses candidatos, salvo aquellos casos justificados por razones de imperiosa necesidad. — Dichos perı´odos transitorios debera´n ser por tanto uniformes para todos los paı´ses para cada una de las directivas o reglamentos especı´ficos, y debera´n ser coherentes dentro de cada sector (por ejemplo contaminacio´ n atmosférica, residuos, etc. ), de manera que se evite un transvase temporal indeseado de la contaminacio´ n desde un medio al otro. — La longitud de los perı´odos transitorios podrı´a ser algo ma´s dilatada en aquellos casos donde no se afecte de manera directa a la libre competencia en el mercado interior, como podrı´a ser el caso de instalaciones de tratamiento de residuos urbanos, y por tanto los plazos debera´n ser excepcionales y mı´nimos para aquellos donde la libre competencia, ya sea con empresas comunitarias o entre las propias empresas de los paı´ses candidatos a la adhesio´n, se vea afectada. 2. 7. Asimismo, parecerı´a conveniente que estos paı´ses candidatos, que ya son informados de manera regular sobre las propuestas de la Comisio´n y de las negociacio- nes en el seno del Consejo para la introduccio´n de nueva legislacio´n en materia medioambiental, transmitieran inmediatamente esta informacio´n a sus empresas y a sus organismos locales y regionales y ciudadanos en general, a fin de que éstos adopten las medidas de preparacio´n adecuadas. (1) DO C 102 de 24. 4. 1995. Bruselas, el 2 de diciembre de 1998. El CES considera que en aras de una mayor 2. 8. eficacia, las nuevas inversiones productivas que se realicen en los paı´ses candidatos, ya sea por renovacio´ n del equipo industrial obsoleto, ya sea por ampliacio´ n o por nueva instalacio´ n, se definan de manera que respeten el acquis comunitario en vigor en materia medioambien- tal, aunque aquél no sea todavı´a exigible en dichos paı´ses. Esta recomendacio´n, que no puede tener un cara´cter coercitivo, podrı´a no obstante ser exigible en las inversiones financiadas total o parcialmente con fondos comunitarios o, de una manera indirecta, a través de la no aplicacio´ n de perı´odo transitorio alguno a las inversiones de modernizacio´n, ampliacio´n o instalacio´n iniciadas a partir de una fecha que se determine. El CES considera que esta aplicacio´n del acquis 2. 9. comunitario en materia medioambiental puede ser asi- mismo una fuente de generacio´ n de riqueza y empleo en los paı´ses candidatos para la adhesio´ n, siempre que se movilice y se aproveche la industria local, cuando ello sea posible, para producir e instalar los equipos necesarios. Por ello quiere solicitar a la Comisio´n Europea la realizacio´n de un estudio especı´fico donde se identifique, para cada uno de los paı´ses candidatos, sus disponibilidades tecnolo´gicas, de capacidad de fabrica- cio´n de equipos y el grado de entrenamiento y formacio´n de los trabajadores y técnicos para realizar estas tareas. Como resultado de este estudio, y en el marco de la estrategia de preadhesio´n, podrı´an financiarse proyectos de alcance regional (que contemplen la fabricacio´n de equipos en cada uno de los paı´ses con destino a los dema´s paı´ses candidatos o incluso a la propia Unio´ n Europea), que consigan compensar el coste para dichos paı´ses de la adopcio´ n del acquis comunitario de medio ambiente. 2. 10. El Comité asimismo considera que en determi- nadas circunstancias las experiencias de proteccio´ n medioambiental de estos paı´ses pueden ser una fuente valiosa para la propia Unio´n Europea o el resto de los paı´ses candidatos a la adhesio´ n y quiere solicitar a la Comisio´ n la identificacio´ n de estas experiencias. Por u´ltimo el CES quiere sen˜ alar la necesidad 2. 11. de reforzar las acciones de preparacio´n de cara´cter regional entre los propios paı´ses candidatos en a´reas como la gestio´ n de las redes fluviales, el control de la contaminacio´ n atmosférica transfronteriza, la gestio´ n de riesgos de concentraciones industriales cerca de las fronteras comunes o los propios planes de formacio´n y sensibilizacio´n de sus empresarios, trabajadores y poblacio´n en general. La Presidenta del Comité Econo´ mico y Social Beatrice RANGONI MACHIAVELLI


title: Advies van het Economisch en Sociaal Comité over het "Voorstel voor een richtlijn van de Raad tot wijziging van Richtlijn 70/524/EEG betreffende toevoegingsmiddelen in de diervoeding, Richtlijn 95/53/EG tot vaststelling van de beginselen inzake de organisatie van de officiële controles op het gebied van diervoeding en Richtlijn 95/69/EG houdende vaststelling van de voorwaarden en bepalingen voor de erkenning en de registratie van bedrijven en tussenpersonen in de sector diervoeding"

eurovoc_concepts:
ESC opinion
animal nutrition
food additive
food industry
food inspection
health control

formats: html pdf print

text: C 40/10 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 15. 2. 1999 Advies van het Economisch en Sociaal Comité over het „Voorstel voor een richtlijn van de Raad tot wijziging van Richtlijn 70/524/EEG betreffende toevoegingsmiddelen in de diervoeding, Richtlijn 95/53/EG tot vaststelling van de beginselen inzake de organisatie van de officie¨le controles op het gebied van diervoeding en Richtlijn 95/69/EG houdende vaststelling van de voorwaarden en bepalingen voor de erkenning en de registratie van bedrijven en tussenpersonen in de sector diervoeding” (1) (1999/C 40/04) De Raad heeft op 17 september 1998 besloten het Economisch en Sociaal Comité overeenkomstig de artikelen 43 en 198 van het Verdrag tot oprichting van de Europese Gemeenschap te raadplegen over het voornoemde voorstel. De Afdeling voor landbouw, plattelandsontwikkeling en milieu, die met de voorbereidende werkzaamheden was belast, heeft haar advies op 12 november 1998 goedgekeurd. Rapporteur was de heer Scully. Het Economisch en Sociaal Comité heeft tijdens zijn 359e Zitting van 2 en 3 december 1998 (vergadering van 2 december) met 100 stemmen vo´o´r en 2 stemmen tegen, bij 1 onthouding, het volgende advies goedgekeurd. Met dit voorstel wordt beoogd een wettelijk kader te scheppen voor de procedures voor de erkenning en de registratie van bedrijven en tussenpersonen in de overgangsperiode van 1 april 1998 tot 1 april 2001, alsmede rekening te houden met de intrekking van Richtlijn 77/101/EEG. Het Comité stemt in met de door de Commissie voorgestelde wijziging van de Richtlijnen 70/524/EEG, 95/53/EG en 95/69/EG, die volgens hem wenselijk is en op het juiste moment komt. Het stelt met voldoening vast dat het voorstel geen financie¨le gevolgen voor de Gemeenschapsbegroting heeft. Brussel, 2 december 1998. De voorzitter van het Economisch en Sociaal Comité B. RANGONI MACHIAVELLI (1) PB C 266 van 25. 8. 1998, blz. 14


title: Rapport om mulighederne for at forbedre sammenligneligheden af statistikker til overvågning og vurdering af gennemførelsen af den Europæiske beskæftigelsesstrategi - Udarbejdet med henblik på Det Europæiske Råd i Wien

eurovoc_concepts:
EU employment policy
employment statistics
member country
social indicator
unemployment

text: KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER Bruxelles, den 01. 12. 1998 KOM(1998)698 endelig udg. RAPPORT OM MULIGHEDERNE FOR AT FORBEDRE SAMMENLIGNELIGHEDEN AF STATISTIKKER TIL OVERVÅGNING OG VURDERING AF GENNEMFØRELSEN AF DEN EUROPÆISKE BESKÆFTIGELSESSTRATEGI UDARBEJDET MED HENBLIK PÅ DET EUROPÆISKE RÅD I WIEN (forelagt af Kommissionen) RAPPORT OM MULIGHEDERNE FOR AT FORBEDRE SAMMENLIGNELIGHEDEN AF STATISTIKKER TIL OVERVÅGNING OG VURDERING AF GENNEMFØRELSEN AF DEN EUROPÆISKE BESKÆFTIGELSESSTRATEGI - UDARBEJDET MED HENBLIK PÅ DET EUROPÆISKE RÅD I WIEN Baggrund I november 1997 godkendte Det Europæiske Råd på sit ekstraordinære møde i Luxembourg 1998-retningslinjerne for medlemsstaternes beskæftigelsespolitik. Medlemsstaterne forpligtede sig bl. a. til at nå tre konkrete mål omfattende hele EU, nemlig tidlig aktivering af unge arbejdsløse og af voksne arbejdsløse samt lettelse af arbejdsløses adgang til uddannelse og efteruddannelseskurser. Medlemsstaterne opfordredes desuden til al fastlægge konkrete politiske målsætninger vedrørende de øvrige retningslinjer under hensyntagen til situationen i de enkelte lande. Det Europæiske Råd vedtog endvidere, at den europæiske beskæftigelsesstrategi indikatorer baseret på skulle bygge på sammenlignelige statistiske oplysninger. fælles I maj 1998 undersøgte Kommissionen, hvordan medlemsstaterne omsatte deres politiske forpligtelser til konkret handling i de nationale handlingsplaner. I sin meddelelse konkluderede Kommissionen, at "manglen på brugbare indikatorer med hensyn til landenes beskæftigelsespolitikker er en af de mindst tilfredsstillende sider af de nationale handlingsplaner", og at "manglerne især er ubelejlige i forbindelse med de tre operative mål på EU-plan. " Medlemsstaterne blev indtrængende bedt om sammen med Kommissionen at gøre en fornyet indsats for at udarbejde sammenlignelige beskæftigelsesindikatorer både med hensyn til den samlede indsats og de politiske bestræbelser og resultaterne heraf. Det Europæiske Råd i Cardiff erkendte dette behov for at forbedre og tilpasse de beskæftigelses- og arbejdsmarkedsstatistikker, der anvendes til udarbejdelse af sådanne indikatorer på EU-plan. Det Europæiske Råd kom til følgende konklusion: '%)er er endvidere brug for en yderligere indsats for at definere sammenlignelige indikiitorxr tor fremskridt, hvor det er nødvendigt, samt for at sikre reet deltagelse fra arbejdsmarkedets parter. 'Kommissionen har meddelt, at den-på (Det 'Europæiske !Råd i Wien vil forelægge en rapport om. hvordan man kgm forbedre sammenligneligheden af de statistiker, der anvendes på dette område. " Denne rapport opfylder dette mandat. Den gør rede for de fremskridt, der er gjort indtil nu med at udarbejde et brugbart sæt indikatorer til at overvåge beskæftigelsesstrategien, den peger på de vigtigste af de opgaver, der skal tages fat på for at få forbedret sammenligneligheden af de beskæftigelses- og arbejdsmarkedsstatistikker, der skal anvendes til at udarbejde disse indikatorer, og den kortlægger de områder, hvor der skal gennemføres prioriterede foranstaltninger. Status over udarbejdelsen af beskæftigelsesindikatorer Siden vedtagelsen af retningslinjerne for beskæftigelsespolitikken i december 1997 er der sket fremskridt både på nationalt plan og på EU-plan med udarbejdelsen af fælles beskæftigelsesindikatorer. På EU-plan er der i Det Stående Udvalg for Beskæftigelse og Udvalget for Økonomisk Politik ved at blive opnået enighed mellem Kommissionen og medlemsstaterne om en række overordnede kriterier, som der skal tages hensyn til ved udarbejdelsen af sådanne fælles indikatorer. Der er kun tale om et begrænset antal indikatorer, og de skal være letlæselige, politisk relevante og gensidigt konsistente. Desuden skal sammensætningen af dette sæt af indikatorer blive stabil med tiden, men skal samtidig give mulighed for tilpasning til skiftende politiske behov, således som det er fastsat i beskæftigelsesstrategien. Endelig skal indikatorerne hovedsagelig baseres på statistiske kilder på EU-nivcau og kun, hvor det er nødvendigt, suppleres med oplysninger og data fra tilstrækkeligt sammenlignelige nationale kilder. Der skal være to kategorier af indikatorer: • • Grundlæggende resultatindikatorer: indikatorer, som gpr det muligt at overvåge og danne sig et hurtigt overblik over de aktuelle tendenser på arbejdsmarkedet og anstille samlede grundlæggende landesammcnligninger med hensyn til de samlede resultatmål. Sættet af grundlæggende resultatindikatorer skal fungere som en slags hurtigvarslingsmekanisme til overvågning af medlemsstaternes fremskridt med hensyn til løsning af beskæftigelsesproblemet, og skal samtidig pege på stærke og svage aspekter af situationen i de enkelte lande samt vurdere, om medlemsstaterne nærmer sig identificerbare referencemål (benchmarks). Politiske indikatorer: indikatorer, som gør det muligt at overvåge dels de enkelte medlemsstaters for beskæftigelsespolitikken til national politik, dels de fremskridt, der er gjort med hensyn til at nå deres mål i henhold til retningslinjerne. Disse indikatorer vil i størst muligt omfang være kvantitative. retningslinjerne bestræbelser omsætte for at Resultatindikatorer Udvalget for Beskæftigelses- og Arbejdsmarkedspolitikken har nedsat en ekspertgruppe, som er ansvarlig for det tekniske arbejde med at udarbejde fælles beskæftigelsesindikatorer. Allerede i juli 1998 vedtog ekspertgruppen et sæt grundlæggende resultatindikatorer til overvågning af de samlede resultater af beskæftigelsesstrategien i medlemsstaterne (jf. bilaget). Det drejer sig om ni indikatorer vedrørende beskæftigelse, arbejdsløshed og beskæftigelsesrelaterede økonomiske variabler, hver især opdelt efter køn. Dette sæt af ni grundlæggende resultatindikatorer er allerede blevet anvendt af Kommissionen i udkastet til den af 1998 beskæftigelsessituationen i medlemsstaterne samt en sammenlignende vurdering af deres udgangsposition med hensyn til de bedste resultater i alle EU-lande. beskæftigelsesrapport understøtte analysen fælles til at Soliditeten af dette første sæt af grundlæggende resultatindikatorer sikres ved, at de er baseret på et system af fælles metoder og definitioner, som er vedtaget på EU-plan af medlemsstaterne. Der er en række mangler med hensyn til den måde, hvoipå disse metoder og definitioner anvendes, og det er nødvendigt at disse mangler afhjælpes hurtigst muligt. Aktualiteten er blevet forbedret, navnlig hvad angår arbejdsstyrkeundersøgelsen, således at det nu er muligt at have rimeligt konsistente årlige data for alle medlemsstater ved udgangen af første kvartal af det følgende år. Forbedringen skyldes vedtagelsen af Rådets forordning 577/98 om gennemførelse af en kontinuerlig fællesskabsundersøgelse af i alle medlemsstaterne er arbejdsstyrken. forudsætningen for, at der i fremtiden kan leveres mere sammenlignelige, pålidelige og detaljerede beskæftigelsesdata i alle medlemsstaterne på kvartalsbasis. Implementering af dette instrument Et sådant sæt af grundlæggende indikatorer kan imidlertid hverken betragtes som udtømmende eller som værende uigenkaldeligt fastlagt. En fuldstændig vurdering af strategien og af gennemførelsen af de nationale handlingsplaner kræver en tilbundsgående analyse baseret på både kvalitativ information og kvantitative data ud over dem, som disse indikatorer leverer. Det vil være nødvendigt at inddrage mange datakilder både på nationalt plan og på EU-plan for at kunne gennemføre en fyldestgørende vurdering. Det kan ikke udelukkes, at der med tiden kommer andre indikatorer til, eller at der kommer indikatorer, som vil erstatte de nuværende, i takt med revisioner af EU-dækkende statistikker eller nye udviklinger i den europæiske beskæftigelsesstrategi. Politiske indikatorer til den I sit udkast fælles beskæftigelsesrapport 1998 henledte Kommissionen opmærksomheden på manglen af brugbare data til overvågning af beskæftigelses- og arbejdsmarkedspolitikken i medlemsstaterne. Denne mangel gør det f. eks. vanskeligt nøjagtigt at vurdere, i hvilket omfang medlemsstaterne opfylder de tre europæiske operationelle mål vedrørende bekæmpelse af ungdoms- og langtidsarbejdsloshed samt aktiveringsmålet på 20%. Der er imidlertid en voksende erkendelse blandt medlemsstaterne af, at fremskridt i gennemførelsen af disse retningslinjer skal vurderes på en transparent måde og så vidt muligt ved at bruge kvantitative indikatorer. Mange af medlemsstaterne har rapporteret om bestræbelser på at forbedre deres nationale statistiske systemer til overvågningsformål. Opmærksomheden har navnlig været rettet mod indsamling af strømdata om bevægelser væk fra og ind i langtidsarbejdsløshed, deltagelse i aktive foranstaltninger og identificering af målpopulationer. I visse tilfælde er de metoder, som de nationale arbejdsløshedsregistre anvender, ved at undergå en markant ændring. Ekspertgruppen under Udvalget for Beskæftigelses- og Arbejdsmarkedspolitikken er nu gået i gang med at opstille indikatorer til overvågning af de politiske foranstaltninger, isæt- med hensyn til opnåelsen af de tre operationelle mål på EU-plan. Der er nedsat en lille taskforce af medlemsstater, som skal fremskynde drøftelserne på grundlag at et teknisk forarbejde, således at der kan udarbejdes et forslag, som kan behandles af Ekspertgruppen under Udvalget for Beskæftigelses- og Arbejdsmarkedspolitikken i begyndelsen af 1999. Dette er en ambitiøs opgave, som i nogle tilfælde kan betyde, at der skal ske en forbedring af kvaliteten af undersøgelserne, og at de nationale administrative kilder skal revideres for at lette brugen af registerbaserede oplysninger. Forbedring arbejdsmarkedsstatistik af sammenligneligheden af EU's beskæftigelses- og Siden vedtagelsen af 1998-retningslinjerne for beskæftigelsespolitikken i december 1997 har der været klare fremskridt i udarbejdelsen af resultatindikatorer i EU. Det første sæt af ni grundlæggende resultatindikatorer er resultatet af arbejde udført af Eurostat og de nationale statistiske kontorer, som er gået ud på at sikre en acceptabel grad af sammenlignelighed af de statistiske oplysninger mellem medlemsstaterne, i det europæiske nationalregnskabssystem, i den harmoniserede arbejdsløshedsstatistik. arbejdsstyrkeundersøgelse i Fællesskabets og Selv om der er tale om tydelige fremskridt, er de klart utilstrækkelige til at opfylde behovene i forbindelse med den nye overvågning og vurdering af de nationale beskæftigelsespolitikker, som krævet på Luxembourg-topmødet. Der er stadig rig mulighed for at forbedre den nuværende EU-beskæftigelsesstatistik og andre relevante statistikker med henblik på at opnå en acceptabel standard med hensyn til politisk relevans, aktualitet og fuld sammenlignelighed mellem medlemsstaterne. Desuden må medlemsstaterne og Kommissionen sammen gøre fremskridt i udarbejdelsen af fælles politiske indikatorer, især til at overvåge de tre EU-dækkende kvantificerede mål vedrørende forebyggelse og aktivering. I de tilfælde hvor der endnu ikke foreligger sammenlignelige statistikker på EU-plan, er det nødvendigt at anvende oplysninger og data fra nationale undersøgelser eller registerbaserede kilder. Dette kræver betydelig gennemsigtighed og klarhed fra medlemsstaternes side for at sikre den størst mulige sammenlignelighed og dækning. De områder, hvor yderligere arbejde er påkrævet nu for at kunne løse de aktuelle problemer med sammenlignelighed eller dårlig kvalitet af data, er følgende: 1. Beskæftigelse På EU-plan måles både beskæftigelsesudviklingen og -niveauet stadig på basis af statistikker, som ikke er tilstrækkeligt sammenlignelige medlemsstaterne imellem. På den ene side anvender de nationale statistiske kontorer forskellige begreber til at udarbejde de beskæftigelsestal, nationalregnskabssystem det (fuldtidsækvivalenter i Italien og Nederlandene i modsætning til antal beskæftigede i andre EU-medlemsstater). europæiske leveres der i For det andet giver den nuværende arbejdsstyrkeundersøgelse ikke i hver medlemsstat et godt mål for ændringer over tid: stikprøveplanen og rotationsmønstret sikrer ikke altid pålidelige beregninger af beskæftigelsesdata vedrørende successive såkaldte «repræsentative» referenceperioder afspejle ejendommeligheder ved undersøgelsens referenceperioder og fordreje målingen af væksten i beskæftigelsen. af nettoændringen; desuden sammenligningen kan Gennemførelsen af en kontinuerlig arbejdsstyrkeundersøgelsc i alle medlemsstaterne i overensstemmelse med Rådets forordning 577/98 vil betyde en væsentlig forbedring af den nuværende situation. Men medlemsstaterne er nødt til at erkende vigtigheden af at gennemføre denne forordning. De fleste af medlemsstaterne gennemfører allerede (eller skal til at gennemføre) kontinuerlige arbejdsstyrkeundersøgelser. Men i mange medlemsstater kræver overgangen fra den nuværende årlige undersøgelse til en kontinuerlig undersøgelse en betydelig tilpasningstid, hvilket betyder, at den kontinuerlige undersøgelse først vil blive til virkelighed mellem 2000 og 2002 (Frankrig, Italien, Luxembourg), mens man i Tyskland og Østrig endnu ikke påtænker at gå over til at foretage en kontinuerlig undersøgelse. 2. Arbejdsløshed Der anvendes hovedsagelig to systemer til indsamling af statistiske oplysninger om arbejdsløshed, enten nationale arbejdsløshedsregistre eller arbejdsstyrkeundersøgelser. Registerbaserede arbejdsløshedsstatistikker (som bruges i stort omfang i mange af medlemsstaterne til nationale formål) er baseret på nationale forskifter og administrative procedurer. Da disse kan ændre sig med tiden og variere meget fra land til land, er registerbaserede arbejdsløshedsstatistikker næppe sammenlignelige hverken over tid eller mellem lande. Derfor kan sådanne data være nyttige til at overvåge politikker, men de er klart utilstrækkelige til at beregne sammenlignelige arbejdsløshedsprocenter. På EU-plan offentliggør Eurostat hver måned en harmoniseret arbejdsløshedsprocent, som hovedsagelig beregnes ved hjælp af arbejdsstyrkeundersøgelsesdata, og som er baseret på en fælles vedtaget metode for anvendelse af ILO-definitioncn af arbejdsløshed. Anvendelsen af ILO-definitionen af arbejdsløshed og dens fællesskabsfortolkning har bidraget betydeligt til en bedre sammenlignelighed af de arbejdsløshedsstatistikker, der anvendes af arbejdsløshedstatistikkcr baseret på ILO-definitionen sætles der stadig ofte spørgsmålstegn ved, hvilket skyldes følgende forhold: sammenhæng. Men sammenligneligheden europæisk i da de er forskellige fra de registerbaserede statistikker, skaber de forvirring blandt ikke-eksperter ILO-definitionen og den europæiske fortolkning heraf er stadig noget vag og anvendes ikke lige striks i alle medlemsstater de statistiske oplysninger til opgørelse af ILO-arbejdsløsheden er baseret på arbejdsstyrkeundersøgelser, i medlemsstaterne, er forskellige og således svækker sammenligneligheden af undersøgelsesresultaterne spørgeskemaer, anvendes hvor der de da der ikke gennemføres en kontinuerlig undersøgelse, må de månedlige tal og årlige gennemsnit beregnes ved at bruge registerbaserede data, som ikke altid er relevante indikatorer for ILO-arbejdsløsheden. En streng anvendelse af en fælles vedtaget definition i alle medlemsstater, kombineret med slørre harmonisering af arbejdsstyrkcundcrsøgelsens spørgeskemaer, skulle fjerne meget af uenigheden omkring arbejdsløshedstatistikken. Denne situation ville blive yderligere forbedret gennem hurtig indførelse af den kontinuerlige undersøgelse i alle medlemsstater. 3. Strømdata om arbejdsløshed Retningslinje 1 og 2 vedrørende beskæftigelsespolitikken fastsætter præcise mål: afhængig af alder skal arbejdsløse have et beskæftigelsestilbud, inden de har været arbejdsløse i 6 eller 12 måneder. En opfølgning af iværksættelsen af disse to retningslinjer kræver detaljerede og sammenlignelige data om bevægelserne ind i arbejdsløshed, langtidsledighed og uddannelses- eller erhvervsuddannelsesaktioner og erhvervsmæssig integration. Det er den eneste måde, hvorpå man kan vurdere de nationale politikkers overensstemmelse med 5 den forebyggende indsats, således som den er blevet fastsat for EU som helhed, samt deres effektivitet. Ifølge en første vurdering foretaget af Kommissionens tjenestegrene er disponibiliteten af til medlemsstat. F. eks. vil kun visse strømdata meget forskellig fra medlemsstat medlemsstater være i stand til på basis af de eksisterende arbejdsløshedsregistre 6 eller 12 måneder efter registreringen at vurdere den andel af de registrerede arbejdsløse, der: > har deltaget i en beskæftigelsesforanstaltning og ikke længere er arbejdsløs > har deltaget i en beskæftigelsesforanstaltning og stadig er arbejdsløs > > ikke har deltaget i en beskæftigelsesforanstaltning og ikke længere er arbejdsløs ikke har deltaget i en beskæftigelsesforanstaltning og stadig er arbejdsløs. På fællesskabsplan findes der for øjeblikket ikke noget instrument, ved hjælp at hvilket der kan fremskaffes sådanne oplysninger. For fremtiden vil sådanne data kunne fås enten gennem en longitudinal analyse af de administrative arbejdsløshedsregistre eller ved undersøgelse af en repræsentativ stikprøve af nyregistrerede arbejdsløse. En omfattende longitudinal analyse af de administrative registre vil give detaljerede data om alder, køn eller kvalifikationer. Men der vil dog stadig være betydelige metodologiske problemer at løse for at kunne sikre sammenlignelighed mellem sådanne data, eftersom de administrative definitioner af arbejdsløshed og aktive foranstaltninger varierer fra land til land. Desuden er man i de fleste medlemsstater langt fra at have en sådan systematisk registrering. Stikprøveundersøgelser vil umiddelbart give en bedre sammenlignelighed, men der vil blive tale om høje omkostninger, hvis de skal levere detaljerede data, hvilket vil betyde, at stikprøven skal være af en betragtelig størrelse. Disse to muligheder skal gøres til genstand for en sammenlignende undersøgelse af omkostninger og nødvendige gennemførelsesfrister. De medlemsstater, der ikke er i stand til at vurdere fordelingen af registrerede arbejdsløse på basis af de eksisterende registre, skal: y enten reorganisere forvaltningen af arbejdsløshedsregistrcnc, således at det er muligt al* foretage en passende longitudinal analyse inden for rammerne af projektet for etablering af en ny database vedrørende de aktive politikker på arbejdsmarkedet (jf. punkt 4) > eller regelmæssigt gennemføre stikprøveundersøgelser (af mindre omfang) hos stikprøver af de registrerede arbejdsløse. 4. Data om udgifter og deltagere i aktive arbejdsmarkedsforanstaltninger Sidste år blev medlemsstaterne enige om som fælles mål at stile mod aktivering af mindst 20% af de arbejdsløse gennem uddannelsesforanstaltninger eller lignende foranstaltninger. Denne retningslinje har flertallet af medlemsstater taget hensyn til. Målet er blevet en referencestørrelse ved opstillingen af de nationale mål. Der er imidlertid nogle divergenser tilbage i medlemsstaternes fortolkning af, hvilken type foranstaltninger denne retningslinje fastlægges. Kvaliteten af de skal anvendes på, og hvordan målpopulationerne registerbaserede data er også vidt forskellig fra medlemsstat til medlemsstat. Alt dette gør det yderst vanskeligt at vurdere, i hvilket omfang denne vigtige retningslinje er gennemført EU-plan. De fælles politiske indikatorer skal udarbejdes på grundlag af en fælles fortolkning af retningslinjerne og en bredt sammenlignelig database. Udarbejdelsen af en ny database for arbejdsmarkedspolitik (eventuelt som et særskilt modul af det europæiske system af integrerede statistikker for social sikring - ESSPROS) forventes at levere kvantitativ information til brug ved opstilling af inputindikatorer, der måler regeringernes indsat ved gennemførelsen af retningslinjerne, især dem, der fokuserer på forebyggelse og aktivering. Men det kan også være nyttigt at overvåge retningslinjer på andre områder, såsom lige muligheder for kvinder og mænd, skatte- og socialsikringssystemet, politikker vedrørende handicappede osv. , og mere generelt at tilvejebringe et unikt sammenligneligt datasæt til brug ved arbejdsmarkedspolitiske forskningsopgaver. Fremskridt på dette område er af afgørende betydning for en effektiv overvågning af retningslinjerne for beskæftigelsespolitikken. Ganske vist er også på EU-plan metodologiske fremskridt nødvendige, men en konkret forpligtelse fra alle medlemsstater er påkrævet for at tilvejebringe de nødvendige data med den fornødne detaljerethed og aktualitet. Udvidelse af mulighederne for at tilvejebringe sammenlignelige data inden for 5. beskæftigelsesrelaterede områder Der er kun fastsat kvantitative mål i de tre første retningslinjer, men overvågning af fremskridt på alle fire nøgleområder i retningslinjerne for beskæftigelsespolitikken kræver udarbejdelse af nye indikatorer på en række områder, hvor en sammenligning af den politiske indsats og resultaterne ikke kun er nødvendig, men også gennemførlig. Eksempler på sådanne områder er følgende: • tabere i skolesystemet, målt som den andel af de unge, der forlader skolesystemet i utide • deltagelse i livslang uddannelse • børnepasningsordninger • virksomhedsetablering • beskæftigelse inden for nye tjenesteydelsesområder og inden for den kooperative sektor. Statistiske systemer har en klar rolle at spille med hensyn til at tilvejebringe de nødvendige kvantitative oplysninger til at understøtte nye indikatorer på disse områder. For eksempel er "The Continuing Vocational Training Survey (CVTS)" en datakilde med sammenlignelige oplysninger om de ansattes deltagelse i virksomhedsintern uddannelse, som kræver regelmæssig ajourføring. På levere relevante data til at opgøre den andel af arbejdstagere og selvstændige, der deltager i en eller anden form for jobrelateret uddannelse. Det planlagte ad hoc-modul for overgangen fru skole til arbejdsliv inden for arbejdsstyrkeundersøgelsen forventes at levere data, der vil give et bedre indtryk af de unges vanskeligheder ved at finde beskæftigelse. lignende måde kan arbejdsstyrkeundersøgelsen Til trods for deres vigtige rolle kan de statistiske systemer ikke klare den mangfoldighed af krav om oplysninger, der bliver stillet som led i overvågningen af retningslinjerne. Det er også nødvendigt at søge andre informationskilder med supplerende oplysninger, som f. cks. observatorier, netværk og omfattende undersøgelser, forudsat at de giver relevante, sammenlignelige og pålidelige oplysninger. Aktionsområder Kommissionen har på grundlag af den vurdering, der er foretaget, og de erfaringer, der er høstet følgende løbet af det første år af "Luxembourg-processen", peget på i aktionsområder: • • • • sammenligneligheden af målingen af beskæftigelse og arbejdsløshed, både med hensyn til niveau og ændringer, over tid skal forbedres der skal udarbejdes pålidelige strømdata om beskæftigelse og arbejdsløshed, som skal gøre det muligt at overvåge den forebyggende strategi til at forhindre bevægelsen ind i langtidsledighed der skal tilvejebringes sammenlignelige data om udgifter til og deltagelse i aktive arbejdsmarkedspolitikker, såvel totaler som tal med en tilstrækkelig grad af underopdeling efter poster der er et tydeligt behov for at udarbejde sammenlignelige statistiske data om overgangen fra skole til arbejdsliv, livslang uddannelse, og skatte- og socialsikringssystemet. Spørgsmålene omkring metodologi, dataindsamling osv. skal behandles straks. Medlemsstaterne kan i samarbejde med Kommissionen gøre afgørende og nodvendige fremskridt i denne retning på følgende prioriterede områder: => den kontinuerlige arbejdsstyrkeundersøgelse (med flere harmoniserede spørgeskemaer) skal indføres og gennemføres hurtigst muligt i alle medlemsstater (senest i 2002) => standardiseringen af metoder og definitioner på EU-plan (særlig definitionen af arbejdsløshed) skal udvikles yderligere => passende statistiske procedurer til at overvåge de to første retningslinjer (ved hjælp af longitudinal analyse af arbejdsløshedsregistrene eller stikprøveundersøgelser af registrerede personer) skal vedtages og gennemføres. Kommissionen vil: • fortsætte sit samarbejde med medlemsstaterne om udarbejdelse af begrebsdefinitioner, undersøgelser og spørgeskemaer fælles straks undersøge mulighederne for at udarbejde sammenlignelige data på nye politikområder, som ikke er tilstrækkeligt dækket af EU's nuværende statistiske system, såsom arbejdsmarkedspolitikken, beskæftigelsens og arbejdsløshedens dynamik, livslang uddannelse, overgangen fra skole til arbejdsliv, og skatte- og socialsikringssystemet inden for rammerne af de foreliggende ressourcer at bistå medlemsstaterne med at udarbejde indikatorer og metodologier til at forbedre sammenligneligheden af de nationale statistikker. Medlemsstaterne skal: • • sørge for, at der rettidigt og på en hensigtsmæssig måde træffes de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at de fælles metoder og definitioner, som er vedtaget på fællesskabsplan, overholdes, både hvad angår undersøgelser og udnyttelse af registerbaserede datakilder sikre, at den seneste forordning vedrørende arbejdsstyrkeundersøgelsen gennemføres hurtigst muligt, navnlig hvad angår overgangen til anvendelse al kontinuerlige undersøgelser gennemgå og vælge mellem de forskellige muligheder for overvågning af de to første analyse af for beskæftigelsespolitikken arbejdsløshedsregistrene eller stikprøveundersøgelser af registrerede personer). retningslinjer (longitudinal BILAG: GRUNDLÆGGENDE RESULTATINDIKATORER BILAG: GRUNDLÆGGENDE RESULTATINDIKATORER BILAG: GRUNDLÆGGENDE RESULTATINDIKATORER Beskæftigelsesindikatorer Beskæftigelsesindikatorer Beskæftigelsesindikatorer (alle indikatorer opdeles efter køn] (alle indikatorer opdeles efter køn] (alle indikatorer opdeles efter køn] 1- * •„'•"**,"'•. **" ^ ^cit^fi Kilde „ J ' V 'v. ''loriclftrf^ir 1. Samlet vaekst i beskseftigelsen Årlig ændring i det samlede antal beskæftigede; %. 2. Samlet bcskseftigclscs- frckvens Samlet antal beskæftigede (15-64 år) i procent af den samlede befolkning inden for samme aldersgruppe. 3. Samlet beskxftigelses- frekvens (fuldtids- xkvivalenter) Samlet antal beskæftigede personer (15-64 år), vægtet efter forskelle i det gennemsnitlige antal udførte arbejdstimer, i procent af den samlede befolkning inden for samme aldersgruppe. Emp. Benchmark Series (beskæf tigelses- nøgletal) Arbejds- slyrke- under- søgelscn Arbejds- styrke- under- søgelscn/ Eurostat (skøn) Standardmål for vurdering af resultaterne af beskæftigelsesstrategien. Standardindeks til at overvåge et af de vigtigste resultatmål i beskæftigelsesstrategien. Alle grupper mellem 15 og 64 år er med, hvilket er almindelig praksis i statistisk sammenhæng Indikator til at supplere fortolkningen af beskæftigelsesfrekvensen: et rent matematisk opgjort mål for beskæftigelsen beregnet ved at tage hensyn til forskellene i det gennemsnitlige antal udførte arbejdstimer pr. beskæftiget person. Samme note om aldersgrupper som i indikator 2 ovenfor. Arbejdsløshedsindikatorer Arbejdsløshedsindikatorer Arbejdsløshedsindikatorer [alle indikatorer opdeles efter køn I [alle indikatorer opdeles efter køn I (alle indikatorer opdeles efter køn] ** ** ** ' *\ *\ ' *\ ' t-\'"^ ",^'V '2 ^'^ ' *. ,'*>'V '^ f'*''* * t-\'^i *. ,'*>'V '^ f'*''* * t-\'^i /'?>'" /'?>'" /'?>'" Dennitlon :- ( Definition :- ( Dennitlon :- ( Kilde Kilde Kilde ,\" ,\" ,\" , , , Forldiuring ForldiuriBg Forldiuring Samlet •1 Siitiilrt •I Samlet •I arbcjdsloshedsprocent arbcjdsloshedsprocent arbcjdsloshedsprocent Stimlcl iinliil atbr|d«. løi<c personer Stimlcl anlal atbr|d«. løi<c personer Stimlcl anlul atbr|d«. løse personer (ILO-def. ) i proccnl al'den samlede (ILO del ) i proccnl af den samlede (ILO-def. ) i procent af den samlede erhvervsaktive befolkning erhvervsaktive befolkning erhvervsaktive befolkning S. S. S. llngdonisnrbcjdsl<>shcds- llngdonisnrbcjdsl<>shcds- lln^doniKarbcjdslfKslu'd. s- procentcn proccntcn procentcn Samlet antal arbejdsløse unge (I. S 24 Samlet anlal arbejdsløse unge (I. S 24 Samlet anlal arbejdsløse unge (I. S 24 år) i procent al den samlede år) i proccnl af den samlede år) i procent af den samlede erhvervsaktive befolkning inden for erhvervsaktive befolkning inden for erhvervsaktive befolkning inden for samme aldersgruppe. samme aldersgruppe. samme aldersgruppe. 6. Langtidsledigheds- 6. Langtidsledigheds- 6. Langtidsledigheds- procenten procenten procenten Samlet antal langtidsledige (>12 Samlet antal langtidsledige (>12 Samlet antal langtidsledige (>12 måneder; ILO-def. ) i procent af den måneder; ILO-def. ) i procent af den måneder; ILO-def. ) i procent af den samlede erhvervsaktive befolkning. samlede erhvervsaktive befolkning. samlede erhvervsaktive befolkning. Al bejds Al bejds Al bejds styrke styrke styrke under under under søgelsen søgelsen søgelsen Arbejds Arbejds Arbejds styrke styrke styrke under under under søgelsen søgelsen søgelsen Arbejds- Arbejds- Arbejds- styrke- styrke- styrke- under- under- under- søgelsen søgelsen søgelsen Nliiitilimlitnloks til umlitiug al stum-gicn m<sl Nliindimlitnlcks til umlitiug ni stum-gicn m<sl Nliimlimlitnlokv til umlitiug al stum-gicn m<sl arbejdsløshed arbejdsløshed arbejdsløshed Standardindeks lil al overvåge el al de vigtigste nul i Standardindeks til al overvåge et al de vigtigste mal i Standaidiuileks til al overvåge et al de vigtigste nul i strategien, nemlig omlanget al uiigdonts. ulvidsløshodcii strategien, nemlig omlanget al uiigdonis. ulvidsløshodcii strategien, nemlig omlanget al uiigdonis. ulvidsløshodcii Standardindeks til at overvåge et af de vigtigste mål i Standardindeks til at overvåge et al de vigtigste mal i Standardindeks til at overvåge et af de vigtigste mål i strategien, nemlig at reducere antallet af langtidsledige i strategien, nemlig at reducere antallet af langtidsledige i strategien, nemlig at reducere antallet af langtidsledige i økonomien. økonomien. økonomien. Beskæftigelsesrelaterede økonomiske indikatorer Beskæftigelsesrelaterede økonomiske indikatorer Beskæftigelsesrelaterede økonomiske indikatorer Qs. v-:r-^-:u^^&'i$;4feiw'*i'. ' Qs. v-:r-^-:u^^&'i$;4feiw'*i'. ' Qs. v-:r-^-:u^^&'i$;4feiw'*i'. ' yV,. ;'. yV,. ;'. yV ,. ; '. Definition Definition Definition , , , Kilde Kilde Kilde Forklaring Forklaring Forklaring 7 Real viekst i BNP 7 Real viekst i BNP 7 Real vwkst i BNP Årligt gennemsnit, ''/> Årligt gennemsnit, ''/> Årligt gennemsnit, ''/> K. Va'kMtcn i arhejds- K. Va'kMtcn i arbejds- K. Va'kMtcn i arbejds- produktiviteten produktivitcten produktivitcten Væksten i HNI'pr beskæftiget person Væksten i HNI'pr beskæftiget person Væksten i HNI'pr beskæftiget person og pr. udført arbejdstime; %. og pr. udført arbejdstime; %. og pr. udfort arbejdstime; %. 9. Keale lenoinkostninger 9. Keale lenoinkostninger 9. Keale lenoinkostninger pr. producerel enhed pr. producerel enhed pr. producerel enhed Væksten i det samlede vederlag pr. Væksten i det samlede vederlag pr. Væksten i det samlede vederlag pr. justeret for justeret for arbejdstager justeret for arbejdstager arbejdstager arbejdsproduklivilet og MNP- dellalor; arbejdsproduklivilet og MNP- dellalor; arbejdsproduklivilet og MNP- dellalor; %. %. %. Nat Nat Nat regn. regn. regn. Nat. Nat. Nat. regn. regn. i egu. Nat. Nat. Nat. regn regn regn Mål {orden, samlede aktivitet indikaloi loi økonomiens Mål {orden, samlede ,iklivile( indikaloi loi økonomiens Mål {orden, samlede ,iklivile( indikaloi loi økonomiens samlede produktion samlede produklion samlede produktion Mål før Ix'skæftigvlsesiniensitcten i væksten en Mål føt Ix'skæftigvlsesinlensilcten i væksten en Mål før Ix'skæftigvlsesintensiicten i væksten en indikator, der relaterer det samlede produktionsvoluuicu indikator, der relaterer det samlede produktionsvoluuicu indikator, der relaterer det samlede produktionsvoluuicu lil det arbcjdskrallvolutncn, der kræves for at producere til det arbcjdskrallvolutncn, der kræves for at producere til det arbcjdskrallvolutncn, der kræves for at producere det. det. det. Må! for de prmlukli vitelsjusterede lønomkostninger Må! for de prmlukti vitelsjusterede lønomkostninger Må! for de prmlukti vitelsjusterede lønomkostninger sammensal indeks, som kombinerer ændringerne i de sammensal indeks, som kombinerer ændringerne i de sammensal indeks, som kombinerer ændringerne i de samlede reale iiibe|ilskialiomkosliiinger og a'iidiiiignne i samlede reale aibe|ilskialiomkosliunger og »'udringerne i samlede reale iiihe|dski. iliomkoMiiiiiger og »'udringerne i arbejdsprodukt viklen arbejdsprodukt viklen arbejdsprodukt viklen 10 10 I o ISSN 0254-1459 KOM(98) 698 endelig udg. DOKUMENTER DA 17 04 16 01 Katalognummer : CB-CO-98-724-DA-C Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer L-2985 Luxembourg


title: Parecer do Comité Económico e Social sobre a «Proposta de directiva do Parlamento Europeu e do Conselho relativa a um quadro comum para as assinaturas electrónicas»

eurovoc_concepts:
Community certification
ESC opinion
contract
distance selling
electronic mail
trade regulations

text: 15. 2. 1999 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias C 40/29 cooperaça˜o administrativa processos de suspensa˜o, por três ou seis meses, do gozo das preferências. Na˜o abdicando das suas reservas quanto a atribuir ainda novas competências à Comissa˜o, o Comité considera, porém, que a maior rapidez das deciso˜ es que decerto daı´ resultaria prefere a tais reservas. Ainda assim, o Comité julga imperativo e urgente proteger pelos mecanismos apropriados os interesses elementares dos sectores importadores afectados. Recomenda, assim, que eventuais du´vidas que se manifestem em relaça˜o à regularidade da aplicaça˜o do regime de preferências por determinado paı´s sejam publicadas cedo no Jornal Oficial da UE. Contudo, contratos comprovadamente celebrados antes de tal publicaça˜o na˜o devera˜o, em caso algum, ser beliscados pelas medidas que eventualmente se adoptem. Bruxelas, 2 de Dezembro de 1998. A Presidente do Comité Econo´ mico e Social Beatrice RANGONI MACHIAVELLI Parecer do Comité Econo´ mico e Social sobre a «Proposta de directiva do Parlamento Europeu e do Conselho relativa a um quadro comum para as assinaturas electro´nicas» (1999/C 40/10) Em 30 de Julho de 1998, o Conselho decidiu, em conformidade com o artigo 100. o-A do Tratado que institui a Comunidade Europeia, consultar o Comité Econo´ mico e Social sobre a proposta supramencionada. A Secça˜o do Mercado U´ nico, Produça˜o e Consumo, incumbida de preparar os correspondentes trabalhos, emitiu parecer em 28 de Outubro de 1998. Foi relator U. Burani. Na 359. a reunia˜o plena´ria realizada em 2 de Dezembro de 1998, o Comité Econo´ mico e Social adoptou por unanimidade o seguinte parecer. 1. Introduça˜o 1. 1. A iniciativa da Comissa˜o de apresentar uma proposta de directiva sobre o quadro regulamentar e jurı´dico das assinaturas electro´nicas constitui o segui- mento concreto da comunicaça˜o intitulada «Garantir a segurança e a confiança nas comunicaço˜es electro´nicas — contribuiça˜o para a definiça˜o de um quadro europeu para as assinaturas digitais e a cifragem» (1). 1. 2. Na sua comunicaça˜o, a Comissa˜o punha em evidência o surgimento de uma situaça˜o que exige a atença˜o das autoridades europeias: alguns Estados- -Membros adoptaram, ou esta˜o a adoptar, abordagens diferentes em matéria de regulamentaça˜o das assinaturas electro´ nicas. A inexistência de reconhecimento mu´tuo é susceptı´vel de provocar a fragmentaça˜o do mercado interno do comércio electro´ nico e dos serviços em linha na Unia˜o Europeia. Torna-se, assim, urgente definir um quadro comum no respeito de dois requisitos principais: criaça˜o de um quadro jurı´dico preciso e flexibilidade suficiente para evitar dar a esta matéria um enquadra- mento que na˜o tenha em conta a contı´nua evoluça˜o da técnica. 1. 3. O Comité Econo´ mico e Social concordou com as consideraço˜ es da Comissa˜o (2), avançando propostas de uma abordagem regulamentar respeitadora dos prin- cı´pios de auto-regulamentaça˜o e de subsidiariedade dentro dos limites muito precisos de uma legislaça˜o comum. Comentando uma posterior comunicaça˜o da Comissa˜o sobre «A Globalizaça˜o e a Sociedade da Informaça˜o — Necessidade de reforçar a coordenaça˜o internacional» (3), o Comité salientou, todavia, que a harmonizaça˜o de um quadro jurı´dico europeu com o resto do mundo — necessa´ria se se quiser proporcionar segurança a um comércio electro´ nico que, pela sua natureza, na˜o conhece fronteiras — avança com dema- siada lentida˜o devido a uma multiplicidade de iniciativas na˜o coordenadas. (1) COM(97) 503 final de 8. 10. 1997. (2) JO C 157 de 25. 5. 1998. (3) JO C 284 de 14. 9. 1998. C 40/30 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias 15. 2. 1999 1. 4. A decisa˜o da Comissa˜o de apresentar uma proposta de directiva é uma iniciativa no bom sentido, sobretudo porque revela a flexibilidade necessa´ria com vista à coordenaça˜o internacional. 2. Observaço˜es na generalidade 2. 1. A assinatura electro´ nica permite que o receptor de dados enviados electronicamente verifique a origem dos mesmos (autenticidade) e confirme que os dados originais esta˜o completos e inalterados (integridade). A verificaça˜o da autenticidade e da integridade dos dados na˜o prova necessariamente a identidade do signata´rio que criou a assinatura electro´nica; é necessa´ria a confir- maça˜o por terceiros, designados «fornecedores de ser- viços de certificaça˜o». A utilizaça˜o do sistema de certificaça˜o das assinaturas torna-se, pois, um meio indispensa´vel para proporcionar segurança às partes contratantes e promover a confiança no comércio electro´ nico. 2. 2. Para assegurar o reconhecimento mu´tuo dos princı´pios de segurança jurı´dica que esta˜o na base da certificaça˜o das assinaturas electro´nicas, a Comissa˜o inspirou-se em conceitos coerentes com uma situaça˜o em constante evoluça˜o: — a regulamentaça˜o é neutra do ponto de vista técnico e esta´ aberta a mecanismos de autenticaça˜o diferentes da criptografia de chaves pu´blicas; teve-se em conta o possı´vel surgimento de novos sistemas; — os Estados-Membros devem evitar adoptar regimes de autorizaça˜o prévia dos fornecedores de serviços de certificaça˜o; todavia, podera´ revelar-se u´til a adopça˜o de regimes de acreditaça˜o facultativa; — a directiva diz apenas respeito às assinaturas electro´ - nicas contidas em mensagens trocadas em redes abertas; quanto às redes fechadas, os fornecedores de serviços tera˜o a faculdade de a respeitar ou na˜o; — a necessidade de assegurar o reconhecimento jurı´dico das assinaturas electro´nicas impo˜e que se precisem os requisitos essenciais e as responsabilidades dos fornecedores de serviços. 2. 3. O Comité concorda com esta abordagem geral, que se inspira nos princı´pios de um mercado livre. Considera, porém, que na˜o foi dedicada suficiente atença˜o à protecça˜o dos utilizadores. Reserva-se, pois, o direito de formular observaço˜es ou apresentar suges- to˜ es no decurso da ana´lise do documento da Comissa˜o. 2. 4. No que concerne à inserça˜o da regulamentaça˜o europeia num contexto mundial, a comunicaça˜o frisa que «esta˜o em curso muitas actividades e debates» (1), aludindo nomeadamente às iniciativas da UNCITRAL, da OCDE e da OMC. Como ja´ foi sublinhado pelo Comité (2), estas iniciativas — louva´veis em si mesmas — demonstram que existe um risco concreto de sobre- posiça˜o de competências entre as instituiço˜es e de duplicaço˜ es — ou, pior ainda, de contradiço˜es — entre as diversas regulamentaço˜es. Em ultima ana´lise, tudo isto se traduz em lentida˜o burocra´tica, atrasos e custos para o contribuinte. Ao pretenderem tudo fazer de imediato, as instituiço˜ es mundiais esta˜o a obter o efeito oposto, criando confusa˜o e incerteza. É com ma´goa que o Comité o constata. 3. Observaço˜es na especialidade sobre a proposta de directiva 3. 1. Artigo 1. o A directiva visa criar um quadro jurı´dico para os serviços de certificaça˜o acessı´veis ao pu´blico: facilitar a utilizaça˜o das assinaturas electro´ nicas e assegurar o seu reconheci- mento jurı´dico. Na˜o cobre outros aspectos ligados à conclusa˜o e à validade dos contratos. A` luz das disposi- ço˜ es deste artigo e dos esclarecimentos contidos no décimo «considerando», a directiva apenas se aplica aos sistemas abertos. No que respeita aos sistemas fechados, a Comissa˜o confere às partes a faculdade de acordarem entre si as condiço˜ es em que a assinatura electro´nica sera´ aceite e reconhecida. 3. 1. 1. O Comité expressa algumas du´vidas a este respeito: se, por um lado, esta abordagem, que respeita a liberdade contratual, é louva´vel, na˜o se pode, por outro lado, deixar de salientar que certos sistemas fechados esta˜o abertos a um pu´blico cada vez mais vasto que na˜o esta´ necessariamente ao corrente das normas de cada sistema. É verdade que um sistema fechado tem a faculdade de se submeter às normas da directiva. O Comité interroga-se, todavia, sobre se na˜o seria mais prudente — no pro´prio interesse dos utilizadores e dos gestores de sistemas fechados — alargar o âmbito de aplicaça˜o da directiva aos sistemas fechados acessı´veis ao pu´blico. 3. 2. Artigo 3. o, n. os 1 e 2 Os Estados-Membros na˜o podem submeter a prestaça˜o de serviços de certificaça˜o a um regime de autorizaça˜o prévia. Podem, contudo, instaurar ou manter regimes facultativos de acreditaça˜o, mas sem limitar o nu´mero de fornecedores de serviços. (1) Cfr. COM(98) 297 final, ponto 7. (2) JO C 284 de 14. 9. 1998. 15. 2. 1999 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias C 40/31 3. 2. 1. O Comité propo˜ e que se reflicta seriamente sobre o alcance destas disposiço˜es. A funça˜o de certifi- caça˜o é va´lida na˜o apenas entre as partes como também, se necessa´rio, perante terceiros. Sendo ponto assente o «cara´cter volunta´rio» do pedido de acreditaça˜o, dever-se-ia prever — como melhor se precisara´ a seguir — a possibilidade de se fazer uma distinça˜o clara entre os actos certificados por fornecedores de serviços de certificaça˜o acreditados e na˜o acreditados. O n. o 2 do artigo 5. o deveria preceituar com precisa˜o que a validade das assinaturas electro´ nicas admitidas como prova em juı´zo (processos judiciais e extra-judiciais) apenas é oponı´vel a terceiros se apoiada num certificado emitido por um fornecedor de serviços de certificaça˜o acreditado. A situaça˜o actual na˜o suscita grandes motivos 3. 2. 2. de preocupaça˜o. Todavia, a legislaça˜o na˜o pode ignorar as imprevisı´veis evoluço˜es futuras. Os escassos e bem conhecidos fornecedores de hoje podera˜o multiplicar-se em consequência da possı´vel «banalizaça˜o» das técnicas de autenticaça˜o. Se é aceita´vel que o nu´mero de certificadores na˜o seja limitado, na˜o é deseja´vel que fiquem isentos de controlo prévio e de acreditaça˜o. No interesse dos utilizadores e de terceiros, afigura-se assim necessa´rio estabelecer que os «requisitos aplica´veis aos fornecedores de serviços de certificaça˜o» enumerados no Anexo II devera˜o ser controlados por uma autoridade pu´blica quando os fornecedores em questa˜o operem em sistemas abertos ou em sistemas fechados acessı´veis ao pu´blico. A acreditaça˜o dos fornecedores de serviços sob 3. 2. 3. a responsabilidade das autoridades pu´blicas deveria ser condicionada ao cumprimento dos requisitos enumera- dos no Anexo II. É uma condiça˜o necessa´ria mas na˜o suficiente: importa assegurar que tais requisitos continuara˜o a ser cumpridos, preceituando-se para tanto uma verificaça˜o perio´dica. As autoridades pu´blicas na˜o podem eximir-se das suas responsabilidades: uma vez adoptada uma regulamentaça˜o, cabe-lhes assegurar que a mesma sera´ respeitada. 3. 3. Artigo 3. o, n. o 4 Com esta disposiça˜o, da´-se aos Estados-Membros a possibilidade de admitirem a utilizaça˜o da assinatura electro´ nica no sector pu´blico, eventualmente subme- tendo-a a requisitos adicionais. 3. 3. 1. O Comité expressa o seu acordo. Interroga-se, contudo, sobre se na˜o seria de ir mais longe, impondo a aceitaça˜o da assinatura electro´nica no sector pu´blico dos Estados-Membros que reconhecem a sua validade no sector privado. Se as autoridades pu´blicas — às quais cabe garantir a segurança dos institutos jurı´dicos e proteger os cidada˜os — assumem a responsabilidade de reconhecer a validade jurı´dica de uma assinatura electro´ nica nos actos entre privados, na˜o se vê raza˜o para que na˜o seja adoptada a mesma atitude nos actos entre privados e a administraça˜o pu´blica, ainda que mediante a introduça˜o de «requisitos adicionais». 3. 4. Artigo 4. o Este artigo, que versa sobre os princı´pios relativos ao mercado interno, preceitua que os Estados-Membros na˜o podem restringir a oferta de serviços de certificaça˜o com origem noutro Estado-Membro. 3. 4. 1. O Comité salienta que a norma supracitada é certamente coerente com os princı´pios do mercado interno, mas na˜o protege o pu´blico da prestaça˜o de serviços por operadores na˜o acreditados de outros Estados-Membros. Se ja´ é difı´cil para o utilizador distinguir entre operadores acreditados e na˜o acredita- dos do seu pro´prio paı´s, mais difı´cil se torna fazer essa distinça˜o quando o fornecedor esta´ estabelecido num paı´s terceiro. Ha´ aqui uma analogia evidente com a abordagem adoptada na segunda directiva banca´ria: a liberdade de prestaça˜o de serviços existe apenas para as instituiço˜ es abrangidas pela directiva; quanto às restantes, a prestaça˜o de serviços (financeiros) cir- cunscreve-se aos paı´ses de origem. 3. 4. 2. No caso em apreço, e sem prejuı´zo da liberdade de circulaça˜o dos produtos de assinatura electro´nica, a sua admissibilidade nos processos judiciais e extra- -judiciais apenas deveria ser reconhecida se a certificaça˜o fosse emitida por um organismo acreditado. 3. 5. Artigo 5. o Os Estados-Membros devera˜o introduzir na sua legis- laça˜o normas que prevejam a impossibilidade de contes- tar a aplicabilidade, os efeitos ou a validade jurı´dica de uma assinatura electro´ nica apenas pelo facto de essa assinatura estar sob forma electro´ nica ou na˜o se basear num certificado acreditado. Devem ainda assegurar que as assinaturas certificadas por um fornecedor de serviços de acreditaça˜o tenham o mesmo valor jurı´dico que as assinaturas manuscritas e sejam admitidas como prova em juı´zo. 3. 5. 1. O Comité chama a atença˜o da Comissa˜o para uma consideraça˜o que deveria reforçar a validade das observaço˜es aduzidas nos pontos 3. 4. 1 e 3. 4. 2 precedentes: a u´nica diferença entre assinaturas certifica- das por operadores acreditados e na˜o acreditados reside no valor probato´ rio da certificaça˜o. A este propo´sito, o n. o 2 do artigo 5. o parece pouco claro e deveria ser revisto. Com efeito, este nu´mero preceitua que os Estados-Membros assegurara˜o que as assinaturas elec- tro´nicas baseadas num certificado qualificado emitido por um fornecedor de serviços de certificaça˜o «que cumpre os requisitos estabelecidos no Anexo II» sejam admitidas como prova em juı´zo. Daqui se poderia inferir que qualquer fornecedor de serviços de certificaça˜o, C 40/32 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias 15. 2. 1999 desde que cumpra os requisitos estabelecidos no Anexo II, pode emitir certificados va´lidos em juı´zo. Se na˜o for essa a intença˜o, dever-se-a´ utilizar o termo inequı´voco «fornecedor de serviços de certificaça˜o acre- ditado». 3. 5. 2. Acresce que — paralelamente às observaço˜es formuladas no ponto 3. 4. 2 — nada se diz acerca do valor probato´ rio de uma certificaça˜o emitida por um operador acreditado num paı´s terceiro. Também neste caso, a directiva deveria conter disposiço˜es precisas. O Comité, por seu lado, propo˜e que seja admitida uma certificaça˜o deste tipo, na condiça˜o de o paı´s terceiro em questa˜o conceder condiço˜es de reciprocidade aos certificados de residentes da Unia˜o Europeia. 3. 6. Artigo 6. o Em matéria de responsabilidade, o artigo impo˜e diversas obrigaço˜es ao fornecedor de serviços de certificaça˜o: exactida˜o das informaço˜es, cumprimento dos requisitos da directiva e verificaça˜o do cumprimento dos requisitos técnicos e tecnolo´gicos por parte do titular e do certificador. Estabelece simultaneamente as isenço˜es de responsabilidade admitidas em caso de erros nas informaço˜es originais e a possibilidade de impor limites à certificaça˜o, quer no que concerne à sua utilizaça˜o quer no que se refere ao montante certificado. 3. 6. 1. O Comité considera que as disposiço˜es deste artigo respeitam os princı´pios gerais do direito e a liberdade contratual. Deixa, porém, uma reflexa˜o, ou antes, coloca uma questa˜o: em caso de interrupça˜o ou de cessaça˜o do serviço por parte do fornecedor de serviços de certificaça˜o, quais sa˜o as responsabilidades deste u´ltimo e de que garantias goza o utilizador? Deveria existir um sistema que de algum modo assegurasse a continuidade da protecça˜o dos direitos dos utilizadores, por exemplo, a obrigaça˜o de depositar co´pias de reserva («back-up files») junto de terceiros com determinadas garantias. 3. 7. Artigo 7. o, n. o 1 Este artigo contém prescriço˜es relativas aos fornecedores estabelecidos num paı´s terceiro. Os certificados por eles emitidos sera˜o considerados juridicamente equivalentes aos certificados europeus, caso o fornecedor tenha sido acreditado no contexto de um regime de acreditaça˜o volunta´ria estabelecido por um Estado-Membro, se um fornecedor estabelecido num Estado-Membro garantir o certificado ou ainda se o certificado ou o fornecedor for reconhecido nos termos de um regime de acordo bilateral entre a Comunidade e paı´ses terceiros ou organizaço˜ es internacionais. 3. 7. 1. O Comité discorda globalmente destas disposi- ço˜es. Em nome da liberdade das trocas comerciais, ignoram-se os princı´pios de reciprocidade que deveriam estar na base da integraça˜o global do comércio, electro´ - nico ou na˜o. As orientaço˜es contidas neste nu´mero — particularmente as que dizem respeito à acreditaça˜o num Estado-Membro de um fornecedor estrangeiro e à garantia dada por um fornecedor europeu a um certifi- cado emitido por um paı´s terceiro — sa˜o aceita´veis desde que o paı´s terceiro conceda tratamento ana´logo ou equivalente aos fornecedores e aos certificados provenientes de todos os Estados-Membros. 3. 7. 2. Quanto ao reconhecimento de um certificado ou de um fornecedor de um paı´s terceiro com base num acordo bilateral com um Estado-Membro, o Comité observa que a adopça˜o de tal princı´pio equivale a introduzir distorço˜es de concorrência entre Estados- -Membros, mais explicitamente entre os paı´ses dotados de regulamentaço˜es mais «liberais» e os outros. A livre circulaça˜o de serviços na˜o pode ser utilizada como cavalo de Tro´ia para introduzir operadores ou produtos de paı´ses terceiros na Unia˜o Europeia através de um acordo bilateral com um so´ Estado-Membro. A invocaça˜o de determinados precedentes em 3. 7. 3. defesa da tese oposta, como por exemplo a Segunda Directiva banca´ria, na˜o colhe: neste caso, o Estado- -Membro «anfitria˜o» exerce uma vigilância contı´nua e garante a solidez e a solvabilidade da empresa do paı´s terceiro, que deve, em qualquer caso, estar fisicamente presente no seu territo´ rio. Estas condiço˜ es esta˜o muito longe de estar satisfeitas no caso das garantias relativas às assinaturas electro´ nicas. 3. 8. Artigo 8. o As disposiço˜es deste artigo na˜o suscitam particulares comenta´rios, à excepça˜o das contidas no n. o 4, referentes à utilizaça˜o de pseudo´nimos. O fornecedor do serviço deve poder transmitir os dados relativos à identidade do titular do pseudo´ nimo às autoridades pu´blicas quando tal lhe for pedido, com o consentimento prévio do pro´prio titular. A proposta de directiva na˜o responde à questa˜o de saber qual seria a posiça˜o do fornecedor caso o titular na˜o consentisse que fosse revelada a sua identidade às autoridades. A segunda parte do n. o 4 do artigo 8. o levanta 3. 8. 1. outras du´vidas: caso a legislaça˜o nacional exija — no caso de uma investigaça˜o para esclarecimento de suspeitas de infracço˜es à utilizaça˜o da assinatura electro´ - nica sob pseudo´ nimo — que o fornecedor transmita os dados que revelam a identidade da pessoa em causa, esta apenas é informada da transmissa˜o de tais dados apo´ s a conclusa˜o da investigaça˜o. 3. 8. 2. O Comité interroga-se sobre a oportunidade de entrar em tais pormenores: uma vez concluı´da a investigaça˜o, o interessado estara´ ja´ perfeitamente ao corrente de que os seus dados foram revelados. Esta disposiça˜o afigura-se, pois, desnecessa´ria. Observa, por outro lado, que, quando se fala de «legislaça˜o nacio- nal», se deveria especificar claramente se se trata da legislaça˜o do paı´s do fornecedor de serviços — como se 15. 2. 1999 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias C 40/33 presume —, da legislaça˜o do paı´s do titular do pseudo´ - nimo (na suposiça˜o de que seja conhecida) ou ainda de outro Estado-Membro. Dado que nos situamos — claramente, ainda que na˜o explicitamente — no domı´nio do combate à criminalidade, a directiva deveria ser mais precisa quanto aos procedimentos a adoptar e aos direitos e obrigaço˜ es do fornecedor de serviços. Em suma, o CES interroga-se sobre se na˜o 3. 8. 3. seria conveniente rever toda a redacça˜o deste artigo, prevendo-se simplesmente a aplicaça˜o integral das dispo- siço˜es contidas nas directivas relativas à protecça˜o dos dados pessoais e contra o branqueamento de capitais. Neste aspecto, na˜o existem, afinal, diferenças entre transacço˜es em papel ou por via electro´nica. 3. 9. Artigos 9. o e 10. o Este artigo prevê a criaça˜o de um «Comité da Assinatura Electro´nica», composto por representantes dos Estados- -Membros e presidido pela Comissa˜o, que é consultado sobre os requisitos aplica´veis aos fornecedores de ser- viços e sobre as normas reconhecidas para a produça˜o de assinaturas electro´nicas. Este comité é informado pela Comissa˜o sobre os resultados dos encontros perio´dicos desta com as empresas, os utilizadores e os consumidores. 3. 9. 1. O Comité toma boa nota desta iniciativa. Questiona, porém, se sera´ verdadeiramente necessa´rio criar um comité quando a pro´pria Comissa˜o, no âmbito das suas funço˜es institucionais, poderia facilmente consultar os Estados-Membros e as partes interessadas Bruxelas, 2 de Dezembro de 1998. sem necessidade de uma interface que acaba por consti- tuir uma duplicaça˜o das competências da Comissa˜o. Trata-se, de mais a mais, de um procedimento adoptado regularmente pela Comissa˜o. Na˜o se vê necessidade de uma sobrecarga burocra´tica que, no entender do Comité, nada acrescentaria do ponto de vista da eficiência. 3. 10. Artigos 12. o e 13. o Estes dois artigos — cuja ordem parece invertida do ponto de vista da sequência temporal e da lo´ gica — preceituam que a directiva devera´ ser adoptada pelos Estados-Membros até 31 de Dezembro de 2000 e que a Comissa˜o devera´ apresentar um primeiro relato´ rio sobre a sua aplicaça˜o ao Parlamento Europeu e ao Conselho até 31 de Dezembro de 2002. O Comité salientou, por diversas vezes (1), a urgência da adopça˜o de legislaça˜o uniforme no vasto domı´nio da sociedade da informaça˜o. Interroga-se sobre se sera´ efectivamente necessa´rio conceder aos Estados-Membros um prazo ta˜o dilatado para adoptarem a directiva, uma vez que muitos deles deram provas de grande diligência na introduça˜o, em brevı´ssimo tempo, da sua pro´pria legislaça˜o. A instauraça˜o de medidas de harmonizaça˜o — na verdade poucas — na˜o devera´ exigir esforços excessivos nem longos perı´odos de tempo aos legisladores nacionais. O perı´odo de um ano a contar da data da adopça˜o da directiva seria, na o´ptica do Comité, suficiente para a introduça˜o de eventuais — e modestas — alteraço˜ es nas legislaço˜ es existentes ou para redigir novos textos. (1) JO C 284 de 14. 9. 1998; JO C 157 de 25. 5. 1998; JO C 19 de 21. 1. 1998. A Presidente do Comité Econo´ mico e Social Beatrice RANGONI MACHIAVELLI