title: Rådets forordning (EF) nr. 58/1999 af 18. december 1998 om fastsættelse for 1999 af visse foranstaltninger til bevarelse og forvaltning af fiskeressourcerne, som finder anvendelse på fartøjer, der fører lettisk flag

text: 18. 1. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 13/95 RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 58/1999 af 18. december 1998 om fastsættelse for 1999 af visse foranstaltninger til bevarelse og forvaltning af fiskeressourcerne, som finder anvendelse på fartøjer, der fører lettisk flag RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, og dokumentationsbestemmelser for fiskerfartøjer (4) er det fastsat, at alle fartøjer med tanke med nedkølet havvand om bord skal medføre et af en kompetent myndighed certificeret dokument med angivelse af tanke- nes kalibrering i m3 med intervaller på 10 cm; under henvisning til Rådets forordning (EØF) nr. 3760/ 92 af 20. december 1992 om en fællesskabsordning for fiskeri og akvakultur (1), særlig artikel 8, stk. 4, det er af almene hensyn strengt nødvendigt, at denne forordning anvendes fra den 1. januar 1999 — under henvisning til forslag fra Kommissionen, og ud fra følgende betragtninger: UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING: Fællesskabet og Letland har i overensstemmelse med proceduren i fiskeriaftalen mellem Det Europæiske Fæl- lesskab og Republikken Letland (2), særlig artikel 3 og 6, ført konsultationer om de gensidige fiskerirettigheder for 1999 og forvaltningen af de fælles levende ressourcer; under disse konsultationer blev delegationerne enige om at henstille til deres respektive myndigheder, at der fast- sættes visse fangstkvoter for 1999 for den anden parts fartøjer; på baggrund af resultatet af konsultationerne med Let- land bør der træffes de nødvendige foranstaltninger for 1999; Rådet skal fastsætte de særlige betingelser, der skal gælde for fangster, som kan tages af fartøjer, der fører lettisk flag; det fiskeri, der er omhandlet i denne forordning, er undergivet de relevante kontrolforanstaltninger i Rådets forordning (EØF) nr. 2847/93 af 12. oktober 1993 om indførelse af en kontrolordning under den fælles fiskeri- politik (3); i artikel 3, stk. 2, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1381/87 af 20. maj 1987 om fastsættelse af mærknings- (1) EFT L 389 af 31. 12. 1992, s. 1. Forordningen er senest ændret ved forordning (EF) nr. 1181/98 (EFT L 164 af 9. 6. 1998, s. 1). (2) EFT L 332 af 20. 12. 1996, s. 1. Forordningen er senest ændret ved forordning (EF) nr. 2205/97 (EFT L 304 af 7. 11. 1997, s. 1). (3) EFT L 261 af 20. 10. 1993, s. 1. Artikel 1 1. Fartøjer, der fører lettisk flag, kan fra 1. januar til 31. december 1999 drive fiskeri efter de arter, der er anført i bilag I, inden for de i nævnte bilag fastsatte geografiske og mængdemæssige begrænsninger og i overensstemmelse med denne forordning i medlemsstaternes 200 sømil- fiskerizoner i Østersøen. Fiskeri efter torsk er forbudt i Østersøen, Bælterne og Øresund fra den 1. juli til den 20. august 1999. Fra den 15. maj til den 31. august 1999 er alt fiskeri forbudt inden for de områder, der er afgrænset som følger: — 55° 30(cid:57) N, 15° 30(cid:57) Ø — 55° 30(cid:57) N, 16° 10(cid:57) Ø — 55° 15(cid:57) N, 16° 10(cid:57) Ø — 55° 15(cid:57) N, 15° 30(cid:57) Ø. 2. Fiskeri, der er tilladt i henhold til stk. 1, må kun ske i de dele af fiskerizonen på 200 sømil, som ligger mere end 12 sømil fra de basislinjer, hvorfra medlemsstaternes fiskerizoner måles, og syd for 59 °30(cid:57)N. 3. Uanset stk. 1 er uundgåelige bifangster af arter, for hvilke der i en zone ikke er fastsat kvoter, tilladt inden for de grænser, der er fastsat i de bevarelsesforanstaltnin- ger, der gælder for den pågældende zone. (4) EFT L 132 af 21. 5. 1987, s. 9. L 13/96 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 18. 1. 1999 4. Bifangster i en given zone af arter, for hvilke der er fastsat kvoter i denne zone, afskrives på den pågældende kvote. c) havnekendingsbogstaver og -nummer d) registreringshavn Artikel 2 e) ejerens eller befragterens navn og adresse f) bruttotonnage og længde overalt 1. Fartøjer, som fisker inden for de i artikel 1 fastsatte kvoter, skal overholde de bevarelses- og kontrolforan- staltninger og øvrige bestemmelser, der gælder for fiske- riet i de i artikel 1 nævnte zoner. g) maskinkraft h) kaldesignal og radiofrekvens 2. Fartøjerne skal føre en logbog, hvori de i bilag II anførte oplysninger indføres. i) fangstmetode j) fiskerizone 3. Fartøjerne skal i overensstemmelse med reglerne i bilag III fremsende de i dette bilag anførte oplysninger til Kommissionen. k) arter, der vil blive fisket efter l) periode, for hvilken der søges om licens. 4. Fartøjer med tanke med nedkølet havvand skal om bord medføre et af en kompetent myndighed certificeret dokument med angivelse af tankenes kalibrering i m3 med intervaller på 10 cm. 3. Udstedelse af licenser og særlige fiskeritilladelser er betinget af, at antallet af gyldige licenser på et vilkårligt tidspunkt inden for en given måned eller et givet år ikke overstiger det i bilag I anførte antal. 5. Registreringsbogstaverne og -numrene for fartøjerne skal tydeligt anføres på begge sider af fartøjets forstavn. 4. Kun fiskerfartøjer under 43 m vil opnå tilladelse til fiskeri. Artikel 3 1. Fiskeri i henhold til de i artikel 1 fastsatte kvoter er betinget af, at Kommissionen på Fællesskabets vegne efter anmodning fra de lettiske myndigheder har udstedt en licens og en særlig fiskeritilladelse, og at de i bilag II og III anførte betingelser er overholdt. Kopi af disse bilag og af licensen og den særlige fiskeritilladelse skal findes om bord på hvert fartøj. De fartøjer, som skal have licens til at fiske i Fællesska- bets zone i en given måned, anmeldes senest den fem- tende dag i den forudgående måned. Fællesskabet behandler omgående anmodninger i månedens løb om ændringer i den månedlige liste. For fiskeri i Finlands fiskerizone skal der kun opstilles en årlig liste over fartøjer, som skal have licens. 2. Ved indgivelse af ansøgning om licens og særlig fiskeritilladelse til Kommissionen gives følgende oplysnin- ger: a) fartøjets navn b) registreringsnummer 5. Hver licens og særlig fiskeritilladelse gælder for e´t fartøj. Hvis to eller flere fartøjer fisker i fællesskab, skal hvert af disse fartøjer have en licens og en særlig fiskeri- tilladelse. 6. Licenser og særlige fiskeritilladelser kan tilbagekaldes med henblik på udstedelse af nye licenser og særlige fiskeritilladelser. Tilbagekaldelser får virkning dagen forud for datoen for Kommissionens udstedelse af nye licenser og særlige fiskeritilladelser. Nye licenser og sær- lige fiskeritilladelser får virkning fra udstedelsesdatoen. 7. Licensen og den særlige fiskeritilladelse tilbagekaldes helt eller delvis inden udløbstidspunktet, såfremt de i bilag I fastsatte respektive kvoter er opbrugt. 8. Licensen og den særlige fiskeritilladelse tilbagekaldes i tilfælde af manglende overholdelse af forpligtelserne i henhold til denne forordning. 9. Der udstedes i en periode på op til 12 måneder ikke licens eller særlig fiskeritilladelse til fartøjer, for hvilke forpligtelserne i henhold til denne forordning ikke er overholdt. 18. 1. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 13/97 10. Kommissionen skal på Fællesskabets vegne meddele Letland navnene på og beskrivelse af de lettiske fartøjer, som ikke vil få tilladelse til at fiske i Fællesskabets fiskerizone de(n) følgende måned(er) som følge af over- trædelse af Fællesskabets regler. fiske i det pågældende år, er forelagt for og godkendt af Kommissionen på Fællesskabets vegne. Artikel 5 Artikel 4 Denne forordning træder i kraft på dagen for offentliggø- relsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende. Fartøjer, som har tilladelse til at fiske den 31. december, kan fortsætte med at fiske fra begyndelsen af det følgende år, indtil listerne over de fartøjer, som har tilladelse til at Den anvendes fra den 1. januar 1999. Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlems- stat. Udfærdiget i Bruxelles, den 18. december 1998. På Rådets vegne W. MOLTERER Formand L 13/98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 18. 1. 1999 BILAG I Letlands fangstkvoter og licenser for 1999 Fiskerizone henhørende under Fællesskabets medlemsstater Art Torsk Sild Brisling Laks Zoner, hvor fiskeri er tilladt ICES IIId (1) ICES IIId (1) ICES IIId (1) ICES IIId (1) Mængde (tons) 1 679 (2) 1 000 6 000 1 000 (3) Antal licenser (4) 90 (50) 4 (2) (1) Mere end 12 sømil fra de basislinjer, hvorfra søterritoriet måles, og syd for 59°30(cid:57) N. (2) Hvoraf 79 tons skal fiskes i EF-farvande (svensk zone). (3) Antal fisk. (4) Antallet af licenser og særlige fiskeritilladelser, der er gyldige til enhver tid, er nævnt i parentes. Desuden tillades højst fem transportkøleskibe i silde- og brislingefiskeriet, men der vil til enhver tid højst blive givet tilladelse til tre fartøjer. BILAG II Når der fiskes inden for den fiskerizone på 200 sømil ud for EF-medlemsstaternes kyster, som er omfattet af Fællesskabets fiskeriforskrifter, indføres følgende oplysninger i logbogen: 1. Umiddelbart efter hvert træk: 1. 1. fangstmængde pr. art (i kg, levende vægt) 1. 2. dato og klokkeslæt for trækket 1. 3. fangstposition 1. 4. fangstmetode. 2. Umiddelbart efter hver omladning til eller fra et andet fartøj: 2. 1. angivelsen »modtaget fra« eller »overført til« 2. 2. mængde pr. omladet art (i kg, levende vægt) 2. 3. navn og havnekendingsbogstaver og -nummer for det fartøj, til eller fra hvilket omladningen fandt sted 2. 4. omladning af torsk er ikke tilladt. 3. Umiddelbart efter hver landing i en havn i Fællesskabet: 3. 1. havnens navn 3. 2. mængde pr. landet art (i kg, levende vægt). 4. Umiddelbart efter hver fremsendelse af oplysninger til Kommissionen for De Europæiske Fællesska- ber: 4. 1. dato og klokkeslæt for fremsendelsen 4. 2. meddelelsens art: IN, OUT, ICES, WKL eller 2 WKL 4. 3. i tilfælde af radiotransmission: radiostationens navn. (cid:252) (cid:239) (cid:253) (cid:239) (cid:254) 18. 1. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 13/99 BILAG III 1. Følgende oplysninger fremsendes til Kommissionen efter nedenstående tidsplan: 1. 1. Ved hver indsejling i de fiskerizoner på 200 sømil ud for EF-medlemsstaternes kyster, som omfattes af Fællesskabets fiskeriforskrifter: a) de under punkt 1. 5 anførte oplysninger b) last af hver art (i kg, levende vægt) c) dato for ICES-afsnit, i hvilket føreren påtænker at begynde fiskeri. Hvis fiskeriet kræver mere end e´n indsejling i den under punkt 1. 1 nævnte zone på en given dag, er det tilstrækkeligt at give indberetning ved første indsejling. 1. 2. Ved hver udsejling fra den under punkt 1. 1 nævnte zone: a) de under punkt 1. 5 anførte oplysninger b) last (i kg, levende vægt) af hver art c) mænde (i kg, levende vægt) af hver art, fanget siden fremsendelsen af forrige meddelelse d) det ICES-afsnit, hvor fangsterne blev taget e) mængde (i kg, levende vægt) af hver art, omladet til og/eller fra andre fartøjer siden indsejlingen i zonen og modtagerfartøjets havnekendingsbogstaver og -nummer f) mængde (i kg, levende vægt) af hver art, landet i en fællesskabshavn siden indsejlingen i zonen. Hvis fiskeriet kræver mere end e´n indsejling i den under punkt 1. 1 nævnte zone på en given dag, er det tilstrækkeligt at give indberetning ved seneste udsejling. 1. 3. Hver tredje dag begyndende på tredjedagen efter første indsejling i den under punkt 1. 1 nævnte zone, når der fiskes efter sild, og hver uge begyndende på syvendedagen efter første indsejling i den under punkt 1. 1 nævnte zone, når der fiskes efter andre arter end sild: a) de under punkt 1. 5 anførte oplysninger b) mængde (i kg, levende vægt) af hver art, fanget siden fremsendelsen af forrige meddelelse c) det ICES-afsnit, hvor fangsterne er taget. 1. 4. Hver gang fartøjet sejler fra e´t ICES-afsnit til et andet: a) de under punkt 1. 5 anførte oplysninger b) mængde (i kg, levende vægt) af hver art, fanget siden fremsendelsen af forrige meddelelse c) det ICES-afsnit, hvor fangsterne er taget. 1. 5. a) Skibets navn, radiokaldesignal, havnekendingsbogstaver og -nummer, førerens navn b) licensnummer, hvis fartøjet har en licens c) meddelelsens løbenummer for den pågældende fangstrejse d) meddelelsesform e) dato, klokkeslæt og position. 2. 1. De under punkt 1 anførte oplysninger fremsendes til Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber i Bruxelles (telex 24189 FISEU-B) via en af de under punkt 3 angivne radiostationer og i den under punkt 4 beskrevne form. 2. 2. Hvis meddelelsen på grund af force majeure ikke kan fremsendes af det pågældende fartøj, kan fremsendelsen ske via et andet fartøj på førstnævnte fartøjs vegne. L 13/100 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 18. 1. 1999 3. Radiostationens navn Blåvand Norddeich Scheveningen Oostende North Foreland Humber Cullercoats Wick Portpatrick Anglesey Ilfracombe Niton Stonehaven Portishead Land’s End Valentia Malin Head Boulogne Brest Saint-Nazaire Bordeaux-Arcachon Stockholm Gryt Göteborg Rønne Mariehamn Helsinki 4. Meddelelsernes form Radiostationens kaldesignal OXB DAF DAK DAH DAL DAI DAM DAJ DAN PCH OST GNF GKZ GCC GKR GPK GLV GIL GNI GND GKA GKB GKC GLD EJK EJM FFB FFU FFO FFC SDJ (intet kaldesignal) SOG OYE OHM OHG De under punkt 1 omhandlede oplysninger skal indeholde følgende enkeltheder, der meddeles i nedenstående rækkefølge: — fartøjets navn — radiokaldesignal — ydre havnekendingsbogstaver og -nummer — løbenummer for meddelelsen for den pågældende fangstrejse — angivelse af meddelelsens art efter følgende kode: — meddelelse ved indsejling i en af de under punkt 1. 1 nævnte zoner: »IN« — meddelelse ved udsejling af en af de under punkt 1. 1 nævnte zoner: »OUT« — meddelelse ved udsejling af et ICES-afsnit til et andet: »ICES« — ugentlig meddelelse: »WKL« — meddelelse hver tredje dag: »2 WKL« — dato, klokkeslæt og position — det ICES-afsnit, hvor fiskeriet forventes begyndt — dato for fiskeriets begyndelse — last (i kg, levende vægt) af hver art, under anvendelse af den under punkt 5 anførte kode — mængde (i kg, levende vægt) af hver art fanget siden fremsendelsen af forrige meddelelse, under anvendelse af den under punkt 5 anførte kode — det ICES-afsnit, hvor fangsterne er taget — mængde (i kg, levende vægt) af hver art, omladet til og/eller fra andre fartøjer siden fremsendelsen af forrige meddelelse 18. 1. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 13/101 — navn og kaldesignal for det fartøj, til og/eller fra hvilket der er omladet — mængde (i kg, levende vægt) af hver art landet i en fællesskabshavn siden fremsendelse af forrige meddelelse — førerens navn. 5. Kode til oplysning om de arter, lasten omfatter, i henhold til punkt 4: COD — Torsk (Gadus morhua) SAL — Laks (Salmo salar) HER — Sild (Clupea harengus) SPR — Brisling (Sprattus sprattus)


title: Henstilling med henblik på Rådets beslutning om Fællesskabets holdning til en aftale om de monetære relationer med Vatikanstaten

eurovoc_concepts:
European Monetary Agreement
Holy See
monetary cooperation
monetary policy
monetary relations

text: KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER Bruxelles, den 18. 12. 1998 KOM(1998) 789 endelig udg. 98/0365 (CNB) 98/0366 (CNB) 98/0367 (CNB) Henstilling med henblik på RÅDETS BESLUTNING om Fællesskabets holdning til en aftale om de monetære relationer med Fyrstendømmet Monaco Henstilling med henblik på RÅDETS BESLUTNING om Fællesskabets holdning til en aftale om de monetære relationer med Republikken San Marino Henstilling med henblik på RÅDETS BESLUTNING om Fællesskabets holdning til en aftale om de monetære relationer med Vatikanstaten (forelagt af Kommissionen) Henstilling med henblik på rådets beslutning om Fællesskabets holdning til en aftale om de monetære relationer med Fyrstendømmet Monaco BEGRUNDELSE Fra og med den 1. januar 1999 vil Fællesskabet få enekompetence i monetære spørgsmål og valutakursspørgsmål i de medlemsstater, der indfører euroen. Enhver aftale med tredjelande, der vedrører monetære spørgsmål eller valutakursspørgsmål, skal således afspejle denne kompetencefordeling. Fællesskabet skal derfor tage stilling til nugældende aftaler mellem de medlemsstater, der indfører euroen og tredjelande. Med henblik herpå forelægger Kommissionen et udkast til Rådets beslutning rettet til Frankrig, hvori den fastlægger Fællesskabets holdning i forbindelse med forhandlinger om en ny aftale mellem Fællesskabet og Fyrstendømmet Monaco. I. Generelle betragtninger Frankrig og Fyrstendømmet Monaco har særlige monetære relationer baseret på forskellige retlige instrumenter, som sikrer, at sedler og mønter udstedt i Frankrig er lovlige betalingsmidler i Fyrstendømmet Monaco1. Mønter udstedt i Fyrstendømmet Monaco er imidlertid kun lovlige betalingsmidler i Monaco. Fyrstendømmet Monaco har hverken egen valuta eller centralbank. i Fyrstendømmet Monaco har adgang til Banque de Frances Pengeinstitutter refinansieringsfaciliteter, franske betalingssystemer på samme vilkår som franske banker. Til gengæld er de underlagt samme krav om mindstereserver og statistiske oplysninger som franske banker. Samtidig er de omfattet af de samme betingelser for udstedelse af banklicenser, og de kompetente franske myndigheder fører tilsyn med dem. som de aldrig har benyttet, og til nogle Den 1. januar 1999 indfører Frankrig euroen som sin valuta. I overensstemmelse med traktaten vil Det Europæiske System af Centralbanker formulere og gennemføre Ordonnance monégasque fixant le cours légal et le cours forcé des monnaies et billets du 2 janvier 1925; Convention franco-monégasque relative au contrôle des changes, 14 avril 1945 ; Echange de lettres entre la France et Monaco du 18 mai 1963 relatif à la réglementation bancaire dans la Principauté, som ændret ved brevveksling af 27. november 1987. h Fællesskabets monetære politik. Der skal derfor indgås en ny aftale mellem Fællesskabet og Fyrstendømmet Monaco. - , Udkastet til Rådets beslutning fastlægger principperne for forhandlingerne med Fyrstendømmet Monaco. Kommissionen anbefaler, at Fællesskabet lader Fyrstendømmet Monaco bruge euroen som sin officielle valuta og give eurosedler udstedt af Det Europæiske System af Centralbanker og euromønter udstedt af de medlemsstater, der har indført euroen, status som lovlige betalingsmidler. Desuden kan pengeinstitutter i Fyrstendømmet Monaco få adgang til de betalingssystemer, som ESCB vil tilbyde på de vilkår, ECB fastsætter. Til gengæld forventes Fyrstendømmet Monaco at indvilge i ikke at udstede nogen form for pengesedler, mønter eller pengesurrogater uden Fællesskabets godkendelse af betingelserne herfor. Endvidere forventes Fyrstendømmet Monaco at gøre Fællesskabets regler om eurosedler og -mønter gældende i Fyrstendømmet Monaco og at arbejde tæt sammen med Fællesskabet om forholdsregler mod forfalskning af eurosedler og -mønter. Udkastet til Rådets beslutning er baseret på traktatens artikel 109, stk. 3, som fastslår, at "såfremt Fællesskabet skal forhandle aftaler om monetære spørgsmål eller spørgsmål internationale vedrørende valutakursordninger med en eller organisationer, fastlægger Rådet, der træffer afgørelse med kvalificeret flertal på grundlag af en henstilling fra Kommissionen og efter høring af ECB, uanset artikel 228 arrangementer for forhandling og indgåelse af sådanne aftaler. '1 stater eller flere På grund af de nære historiske forbindelser mellem Frankrig og Fyrstendømmet Monaco anbefaler Kommissionen, at Frankrig forhandler og indgår den nye aftale på Fællesskabets vegne. I overensstemmelse med traktatens artikel 109, stk. 3, vil Kommissionen blive tilknyttet forhandlingerne fuldt ud. Kommissionen anbefaler, at Den Europæiske Centralbank sine kompetenceområder. Udkastet til aftale forelægges Det Økonomiske og Sociale Udvalg til udtalelse. Udkastet til aftale forelægges Rådet, hvis Kommissionen, Den Europæiske Centralbank eller Det Økonomiske og Sociale Udvalg finder det nødvendigt. forhandlingerne fuldt ud tilknyttes inden for II. Bemærkninger til artiklerne Artikel 1 Denne artikel er begrundet af, at aftalerne mellem Frankrig og Fyrstendømmet Monaco i deres nuværende form ikke er forenelige med kompetencefordelingen i monetære spørgsmål og valutakursspørgsmål i henhold til traktaten. Ordningerne herom skal derfor ændres eller erstattes hurtigst muligt. Frankrig anmodes om at meddele Fyrstendømmet Monaco, at aftalerne må ændres så hurtigt, som de nugældende aftaler tillader. Artikel 2 Artikel 2 fastslår, at de principper, der er fastsat i artikel 3 til 6, skal danne grundlag for den holdning, Frankrig indtager på Fællesskabets vegne under forhandlingerne med Fyrstendømmet Monaco om en aftale om monetære spørgsmål. 3 Artikel 3 Artikel 3 siger, at Fællesskabet kan lade Fyrstendømmet Monaco bruge euroen som sin officielle valuta og give eurosedler udstedt af Det Europæiske System af Centralbanker og euromønter udstedt af de medlemsstater, der har indført euroen, status som lovlige betalingsmidler. Derved sikrer man, at Fyrstendømmet Monaco og Frankrig fortsat kan have fælles valuta, altså euroen, og at pengesedler og mønter, som er lovlige betalingsmidler i Frankrig, får samme status i Fyrstendømmet Monaco. Artikel 4 I henhold til artikel 4 forventes Fyrstendømmet Monaco at indvilge i ikke at udstede for pengesedler, mønter eller pengesurrogater, medmindre aftalen nogen form udtrykkelig omhandler udstedelse. Dette gælder ikke kun pengesedler, mønter eller pengesurrogater benævnt i euro, men alle former for pengesedler, mønter og pengesurrogater uanset møntsorten. Artikel 5 Formålet med stk. 1 er at sikre, at Fællesskabets regler om eurosedler og -mønter, f. eks. i forbindelse med ophavsret, udveksling af beskadigede pengesedler og gengivelse af pengesedler og mønter, overholdes i Fyrstendømmet Monaco. Stk. 2 fastslår, at Fyrstendømmet Monaco forventes at arbejde tæt sammen med Fællesskabet om at beskytte eurosedler og -mønter mod falskmøntneri. Det indebærer blandt andet udveksling af tekniske og statistiske oplysninger om forfalskede pengesedler og mønter og udveksling af praktiske og strategiske oplysninger mellem de kompetente myndigheder. Fyrstendømmet Monaco forventes at sørge for passende sanktioner mod forfalskning af eurosedler og -mønter. Artikel 6 I henhold til artikel 6 kan Fællesskabet give pengeinstitutter i Fyrstendømmet Monaco adgang til nogle eller alle franske nationale betalingssystemer på vilkår, som skal godkendes af Den Europæiske Centralbank. Denne bestemmelse er ikke tænkt som en forpligtelse for ESCB til at give adgang til ESCB's betalingssystemer. Der kan kun gives adgang med ECB's samtykke. Artikel 7 og 8 I henhold til artikel 7 og 8 skal Frankrig forhandle med Fyrstendømmet Monaco og indgå aftalen på Fællesskabets vegne. Rådet benytter derved sin kompetence til at fastlægge passende arrangementer for forhandling og indgåelse af aftaler om monetære spørgsmål og spørgsmål vedrørende valutakursordninger. I overensstemmelse med traktatens artikel 109, stk. 3, vil Kommissionen blive tilknyttet forhandlingerne fuldt ud. Da de fleste aspekter af denne aftale er relevante for Den Europæiske Centralbank, tilknyttes Den Europæiske Centralbank forhandlingerne fuldt ud inden for sine kompetenceområder. H Inden aftalen indgås, forelægger Frankrig udkastet til aftale for Det Økonomiske og Sociale Udvalg til udtalelse. Hvis Kommissionen eller Den Europæiske Centralbank, som er tilknyttet forhandlingerne fuldt ud, eller Det Økonomiske og Sociale Udvalg finder, at aftalen skal forelægges Rådet, må indgåelsen af aftalen afvente Rådets afgørelse, jf. traktatens artikel 109, stk. 3. Artikel 9 Artikel 9 er begrundet af kravet om, at enhver nugældende bilateral aftale mellem Frankrig og Fyrstendømmet Monaco ikke blot med kompetencefordelingen i monetære spørgsmål og valutakursspørgsmål i henhold til traktaten, men også med den nye aftale mellem Fællesskabet og Fyrstendømmet Monaco om monetære relationer. skal være forenelig Artikel 10 Denne artikel fastslår, at beslutningen er rettet til Frankrig. Den vil træde i kraft, så snart der er givet meddelelse om den til Frankrig. b Henstilling med henblik på rådets beslutning [ ] af. om Fællesskabets holdning til en aftale om de monetære relationer med Fyrstendømmet Monaco 98/ 0365(CMB) RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR - under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 109, stk. 3, under henvisning til henstilling fra Kommissionen, under henvisning til udtalelse fra Den Europæiske Centralbank, og ud fra følgende betragtninger: (1) I henhold til Rådets forordning (EF) nr. 974/98 af 3. maj 19982 erstatter euroen fra og med den 1. januar 1999 valutaen i hver af de deltagende medlemsstater til omregningskursen; (2) Fællesskabet vil fra og med samme dato få overdraget kompetencen for monetære spørgsmål og valutakursspørgsmål i de medlemsstater, der indfører euroen; (3) det påhviler Rådet at fastlægge arrangementer for forhandling og indgåelse af aftaler om monetære spørgsmål og spørgsmål vedrørende valutakursordninger; (4) Frankrig og Fyrstendømmet Monaco har særlige monetære relationer baseret på forskellige retlige instrumenter3; pengeinstitutter i Fyrstendømmet Monaco har 2 EFT L 139 af 11. 5. 1998, s. 1. <o mulighed for adgang til Banque de Frances refinansieringsfaciliteter, og de deltager i nogle franske betalingssystemer på samme vilkår som franske banker; (5) euroen erstatter den franske franc den 1. januar 1999; (6) i henhold til erklæring nr. 6, der er vedhæftet slutakten til traktaten om Den Europæiske Union, forpligter Fællesskabet sig til at lette de genforhandlinger af nuværende ordninger med Fyrstendømmet Monaco, der kan blive nødvendige på grund af indførelsen af den fælles valuta; (7) de nugældende aftaler mellem Frankrig og Fyrstendømmet Monaco skal ændres eller om nødvendigt erstattes hurtigst muligt under hensyn til, at traktaten overdrager Fællesskabet kompetencen i monetære spørgsmål og valutakursspørgsmål; (8) på grund af de tætte økonomiske forbindelser mellem Fyrstendømmet Monaco og Fællesskabet bør en aftale om pengesedler og mønter, adgang til betalingssystemer og euroens retlige status i Fyrstendømmet Monaco indgås mellem Fællesskabet og Fyrstendømmet Monaco; på grund af de nære historiske forbindelser mellem Frankrig og Fyrstendømmet Monaco bør Frankrig forhandle og indgå den nye aftale på Fællesskabets vegne; (9) for at tillade Fyrstendømmet Monaco at bruge samme valuta som Frankrig, bør det vedtages, at Fyrstendømmet Monaco bruger euroen som sin officielle valuta og gør eurosedler og -mønter udstedt af Det Europæiske System af Centralbanker og de medlemsstater, der har indført euroen, til lovlige betalingsmidler; (10) det er vigtigt, at Fyrstendømmet Monaco sikrer, at Fællesskabets regler om pengesedler og mønter benævnt i euro gælder i Fyrstendømmet Monaco; eurosedler og -mønter skal beskyttes fyldestgørende mod efterligning; det er vigtigt, at Fyrstendømmet Monaco træffer alle de nødvendige forholdsregler for at bekæmpe falskmøntneri og samarbejde med Fællesskabet på dette område; (1 l)Den Europæiske Centralbank og de nationale centralbanker kan foretage alle former i tredjelande; Den Europæiske for banktransaktioner med pengeinstitutter Centralbank og de nationale centralbanker kan på passende vilkår give pengeinstitutter i tredjelande adgang til deres betalingssystemer; aftalen mellem ikke Den Europæiske Fællesskabet og Fyrstendømmet Monaco pålægger Centralbank eller nogen af de nationale centralbanker nogen forpligtelse; Ordonnance monégasque fixant le cours légal et le cours forcé des monnaies et billets du 2 janvier 192S; Convention franco-monégasque relative au contrôle des changes, 14 avril 1945 ; Echange de lettres entre la France et Monaco du 18 mai 1963 relatif à la réglementation bancaire dans la Principauté, som ændret ved brevveksling af 27. november 1987. Ir- (12) Kommissionen tilknyttes forhandlingerne fuldt ud, og Den Europæiske Centralbank tilknyttes forhandlingerne fuldt ud inden for sine kompetenceområder; Frankrig forelægger udkastet til aftale for Det Økonomiske og Sociale Udvalg til udtalelse; udkastet til aftale forelægges Rådet, hvis Kommissionen, Den Europæiske Centralbank eller Det Økonomiske og Sociale Udvalg finder det nødvendigt; (13)de nugældende aftaler mellem Frankrig og Fyrstendømmet Monaco ændres eller erstattes om nødvendigt for at undgå uoverensstemmelser mellem sådanne aftaler og aftalen mellem Fællesskabet og Fyrstendømmet Monaco om monetære relationer - VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING: Artikel 1 Frankrig underretter hurtigst muligt Fyrstendømmet Monaco om behovet for at ændre nugældende ordninger for monetære spørgsmål mellem Frankrig og Fyrstendømmet Monaco og tilbyder forhandlinger om en ny aftale. Artikel 2 Fællesskabets holdning i forhandlingerne med Fyrstendømmet Monaco om en aftale om nedennævnte spørgsmål skal baseres på artikel 3 til 6. Artikel 3 ( 1 ) Fyrstendømmet Monaco er berettiget til at bruge euroen som sin officielle valuta. (2) Fyrstendømmet Monaco er berettiget til at give eurosedler og -mønter status som lovlige betalingsmidler. Artikel 4 Fyrstendømmet Monaco forpligter sig til ikke at udstede nogen form for pengesedler, mønter eller pengesurrogater uden Det Europæiske Fællesskabs godkendelse af betingelserne herfor. % Artikel 5 (1) Fyrstendømmet Monaco forpligter sig til at gøre Fællesskabets regler om pengesedler og mønter benævnt i euro gældende i Fyrstendømmet Monaco; (2) Fyrstendømmet Monaco forpligter sig til at arbejde tæt sammen med Fællesskabet om forholdsregler mod forfalskning af eurosedler og -mønter. Artikel 6 Pengeinstitutter i Fyrstendømmet Monaco kan få adgang til nogle eller alle franske betalingssystemer på vilkår, der skal godkendes af Den Europæiske Centralbank. Artikel 7 Frankrig fører forhandlingerne med Fyrstendømmet Monaco om ovennævnte forhold på Fællesskabets vegne. Kommissionen tilknyttes forhandlingerne fuldt ud. Den Europæiske Centralbank tilknyttes forhandlingerne fuldt ud inden for sine kompetenceområder. Frankrig forelægger udkastet til aftale for Det Økonomiske og Sociale Udvalg til udtalelse. Artikel 8 Frankrig bemyndiges indgå aftalen på Fællesskabets vegne, medmindre Kommissionen, Den Europæiske Centralbank eller Det Økonomiske og Sociale Udvalg mener, at aftalen skal forelægges Rådet. til at Artikel 9 Frankrig og Fyrstendømmet Monaco reviderer de nugældende ordninger for at gøre dem forenelige med aftalen mellem Fællesskabet og Fyrstendømmet Monaco om monetære relationer. 3 Denne beslutning er rettet til Frankrig. Artikel 10 Udfærdiget i Bruxelles, På Rådets vegne Formand A O Henstilling med henblik på rådets beslutning om Fællesskabets holdning til en aftale om de monetære relationer med Republikken San Marino BEGRUNDELSE Fra og med den 1. januar 1999 vil Fællesskabet få enekompetence i monetære spørgsmål og valutakursspørgsmål i de medlemsstater, der indfører euroen. Enhver aftale med tredjelande, der vedrører monetære spørgsmål eller valutakursspørgsmål, skal således afspejle denne kompetencefordeling. Fællesskabet skal derfor tage stilling til nugældende aftaler mellem de medlemsstater, der indfører euroen og tredjelande. Med henblik herpå forelægger Kommissionen et udkast til Rådets beslutning rettet til Italien, hvori den fastlægger Fællesskabets holdning i forbindelse med forhandlinger om en ny aftale mellem Fællesskabet og Republikken San Marino. I. Generelle betragtninger Italien har indgået en række aftaler med Republikken San Marino, som sikrer, at sedler og mønter udstedt i Italien er lovlige betalingsmidler i Republikken San Marino. Mønter udstedt i Republikken San Marino i andre materialer end guld har samme form, dimensioner og sammensætning som mønter, der cirkulerer i Italien. De mængder, der kan udstedes af disse mønter, der er lovlige betalingsmidler i Republikken San Marino og i Italien, er fastsat i aftalerne. Republikken San Marino har forpligtet sig til ikke at udstede andre mønter, pengesedler eller pengesurrogater. Republikken San Marino har hverken egen valuta eller centralbank, Selv om Istituto di Credito Sammarinese varetager funktioner, der minder om en centralbanks. Pengeinstitutter i Republikken San Marino har ikke adgang til Banca d'Italias refinansieringsfaciliteter. Derimod har ét pengeinstitut i Republikken San Marino adgang til det italienske RTGS-system. Der er ingen formelle relationer mellem Banca d'Italia og Istituto di Credito Sammarinese. Convenzione di amicizia e di buon vicinato fra San Marino e L' Italia del 31 marzo 1939, som ændret, Convenzione monetaria tra la Repubblica I tal i an a e la Repubblica di San Marino, 21-XI I-1991; Convenzione in materia di rapporti finanziari e valutari tra la Repubblica Italiana e la Repubblica di San Marino con atto aggiuntivo corredato da Processo Verbale finnato a Roma il 4 marzo 1994. A* Den 1. januar 1999 indfører Italien euroen som sin valuta. I overensstemmelse med traktaten vil Det Europæiske System af Centralbanker formulere og gennemføre Fællesskabets monetære politik. Der skal derfor indgås en ny aftale mellem Fællesskabet og Republikken San Marino. Udkastet til Rådets beslutning fastlægger principperne for forhandlingerne med Republikken San Marino. Kommissionen anbefaler, at Fællesskabet lader Republikken San Marino bruge euroen som sin officielle valuta og give eurosedler udstedt af Det Europæiske System af Centralbanker og euromønter udstedt af de medlemsstater, der har indført euroen, status som lovlige betalingsmidler. Desuden kan pengeinstitutter i Republikken San Marino få adgang til de betalingssystemer, som ESCB vil tilbyde på de vilkår, ECB fastsætter. Til gengæld forventes Republikken San Marino at indvilge i ikke at udstede nogen form for pengesedler, mønter eller pengesurrogater uden Fællesskabets godkendelse af betingelserne herfor. Endvidere forventes Republikken San Marino at gøre Fællesskabets regler om eurosedler og -mønter gældende i Republikken San Marino og at arbejde tæt sammen med Fællesskabet om forholdsregler mod forfalskning af eurosedler og -mønter. Det bekræftes, at Italien kan vælge at udstede mønter med et særligt symbol for Republikken San Marino. Udkastet til Rådets beslutning er baseret på traktatens artikel 109, stk. 3, som fastslår, at "såfremt Fællesskabet skal forhandle aftaler om monetære spørgsmål eller spørgsmål vedrørende valutakursordninger med en eller internationale organisationer, fastlægger Rådet, der træffer afgørelse med kvalificeret flertal på grundlag af en henstilling fra Kommissionen og efter høring af ECB, uanset artikel 228 arrangementer for forhandling og indgåelse af sådanne aftaler. " stater eller flere På grund af de nære historiske forbindelser mellem Italien og Republikken San Marino anbefaler Kommissionen, at Italien forhandler og indgår den nye aftale på Fællesskabets vegne. I overensstemmelse med traktatens artikel 109, stk. 3, vil Kommissionen blive tilknyttet forhandlingerne fuldt ud. Kommissionen anbefaler, at Den Europæiske Centralbank tilknyttes forhandlingerne fuldt ud inden for sine kompetenceområder. Udkastet til aftale forelægges Det Økonomiske og Sociale Udvalg til udtalelse. Udkastet til aftale forelægges Rådet, hvis Kommissionen, Den Europæiske Centralbank eller Det Økonomiske og Sociale Udvalg finder det nødvendigt. II. Bemærkninger til artiklerne Artikel 1 Denne artikel er begrundet af, at aftalerne mellem Italien og Republikken San Marino i deres nuværende form ikke er forenelige med kompetencefordelingen i monetære spørgsmål og valutakursspørgsmål i henhold til traktaten. Ordningerne herom skal derfor ændres eller erstattes hurtigst muligt. Italien anmodes om at meddele Republikken San Marino, at aftalerne må ændres så hurtigt, som de nugældende aftaler tillader. fr Artikel 2 Artikel 2 fastslår, at de principper, der er fastsat i artikel 3 til 6, skal danne grundlag for den holdning, Italien indtager på Fællesskabets vegne under forhandlingerne med Republikken San Marino om en aftale om monetære spørgsmål. Artikel 3 Artikel 3 siger, at Fællesskabet kan lade Republikken San Marino bruge euroen som sin officielle valuta og give eurosedler udstedt af Det Europæiske System af Centralbanker og euromønter udstedt af de medlemsstater, der har indført euroen, status som lovlige betalingsmidler. Derved sikrer man, at Republikken San Marino og Italien fortsat kan have fælles valuta, altså euroen, og at pengesedler og mønter, som er lovlige betalingsmidler i Italien, får samme status i Republikken San Marino. Artikel 4 I henhold til artikel 4 forventes Republikken San Marino at indvilge i ikke at udstede nogen form for pengesedler, mønter eller pengesurrogater, medmindre aftalen udtrykkelig omhandler udstedelse. Dette gælder ikke kun pengesedler, mønter eller pengesurrogater benævnt i euro, men alle former for pengesedler, mønter og pengesurrogater uanset møntsorten. Artikel 5 Formålet med stk. 1 er at sikre, at Fællesskabets regler om eurosedler og -mønter, f. eks. i forbindelse med ophavsret, udveksling af beskadigede pengesedler og gengivelse af pengesedler og mønter, overholdes i Republikken San Marino. Stk. 2 fastslår, at Republikken San Marino forventes at arbejde tæt sammen med Fællesskabet om at beskytte eurosedler og -mønter mod falskmøntneri. Det indebærer blandt andet udveksling af tekniske og statistiske oplysninger om forfalskede pengesedler og mønter og udveksling af praktiske og strategiske oplysninger mellem de kompetente myndigheder. Republikken San Marino forventes at sørge for passende sanktioner mod forfalskning af eurosedler og-mønter. Artikel 6 I henhold til artikel 6 kan Fællesskabet give pengeinstitutter i Republikken San Marino adgang til det italienske nationale RTGS-system5 på vilkår, som fastsættes af Den Europæiske Centralbank. Denne bestemmelse er ikke tænkt som en forpligtelse for ESCB til at give adgang til ESCB's betalingssystemer. Denne adgang til det italienske nationale RTGS-system kan kun gives med ECB's samtykke og på vilkår fastsat af ECB. Artikel 7 og 8 I henhold til artikel 7 og 8 skal Italien forhandle med Republikken San Marino og indgå aftalen på Fællesskabets vegne. Rådet benytter derved sin kompetence til at fastlægge passende arrangementer for forhandling og indgåelse af aftaler om monetære spørgsmål Real-Time Gross Settlement System. /D og spørgsmål vedrørende valutakursordninger. I overensstemmelse med traktatens artikel 109, stk. 3, vil Kommissionen blive tilknyttet forhandlingerne fuldt ud. Da de fleste aspekter af denne aftale er relevante for Den Europæiske Centralbank, tilknyttes Den Europæiske Centralbank forhandlingerne fuldt ud inden for sine kompetenceområder. r Inden aftalen indgås, forelægger Italien udkastet til aftale for Det Økonomiske og Sociale Udvalg til udtalelse. Hvis Kommissionen eller Den Europæiske Centralbank, som er tilknyttet forhandlingerne fuldt ud, eller Det Økonomiske og Sociale Udvalg finder, at aftalen skal forelægges Rådet, må indgåelsen af aftalen afvente Rådets afgørelse, jf. traktatens artikel 109, stk. 3. Artikel 9 Artikel 9 er begrundet af kravet om, at enhver nugældende bilateral aftale mellem Italien og Republikken San Marino skal være forenelig ikke blot med kompetencefordelingen i monetære spørgsmål og valutakursspørgsmål i henhold til traktaten, men også med den nye aftale mellem Fællesskabet og Republikken San Marino om monetære relationer. Artikel 10 Denne artikel fastslår, at beslutningen er rettet til Italien. Den vil træde i kraft, så snart der er givet meddelelse om den til Italien. AV Henstilling med henblik på rådets beslutning [ ) af. om Fællesskabets holdning til en aftale om de monetære relationer med Republikken San Marino 98/ 0366CCNB) RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR - under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 109, stk. 3, under henvisning til henstilling fra Kommissionen, under henvisning til udtalelse fra Den Europæiske Centralbank, og ud fra følgende betragtninger: (1) I henhold til Rådets forordning (EF) nr. 974/98 af 3. maj 19986 erstatter euroen fra og med den 1. januar 1999 valutaen i hver af de deltagende medlemsstater til omregningskursen; (2) Fællesskabet vil fra og med samme dato få overdraget kompetencen for monetære spørgsmål og valutakursspørgsmål i de medlemsstater, der indfører euroen; (3) det påhviler Rådet at fastlægge arrangementer for forhandling og indgåelse af aftaler om monetære spørgsmål og spørgsmål vedrørende valutakursordninger; (4) Italien har indgået en række aftaler med Republikken San Marino, der blandt andet indeholder bestemmelser om monetære spørgsmål7 6 EFTL 139 af 11. 5. 1998, s. 1. 7 Convenzione di amicizia e di buon vicinato fra San Marino e L'Italia del 31 marzo 1939, som ændret, Convenzione monetaria tra la Repubblica Italiana e la Repubblica di San Marino, 21-XII-1991; Convenzione in materia di rapporti finanziari e valutari tra la Repubblica Italiana e la Repubblica di San Marino con atto aggiuntivo corredato da Processo Verbale firmato a Roma il 4 marzo 1994. ^ (5) euroen erstatter den italienske lire den 1. januar 1999; (6) i henhold til erklæring nr. 6, der er vedhæftet slutakten til traktaten om Den Europæiske Union, forpligter Fællesskabet sig til at lette de genforhandlinger af nuværende ordninger med Republikken San Marino, der kan blive nødvendige på grund af indførelsen af den fælles valuta; (7) de nugældende aftaler mellem Italien og Republikken San Marino skal ændres eller om nødvendigt erstattes hurtigst muligt under hensyn til, at traktaten overdrager Fællesskabet kompetencen i monetære spørgsmål og valutakursspørgsmål; (8) på grund af de tætte økonomiske forbindelser mellem Republikken San Marino og Fællesskabet bør en aftale om pengesedler og mønter, adgang til betalingssystemer og euroens retlige status i Republikken San Marino indgås mellem Fællesskabet og Republikken San Marino; på grund af de nære historiske forbindelser mellem Italien og Republikken San Marino bør Italien forhandle og indgå den nye aftale på Fællesskabets vegne; (9) for at tillade Republikken San Marino at bruge samme valuta som Italien, bør det vedtages, at Republikken San Marino bruger euroen som sin officielle valuta og gør eurosedler og -mønter udstedt af Det Europæiske System af Centralbanker og de medlemsstater, der har indført euroen, til lovlige betalingsmidler; (10) det er vigtigt, at Republikken San Marino sikrer, at Fællesskabets regler om pengesedler og mønter benævnt i euro gælder i Republikken San Marino; eurosedler og -mønter skal beskyttes fyldestgørende mod efterligning; det er vigtigt, at Republikken San Marino træffer alle de nødvendige forholdsregler for at bekæmpe falskmøntneri og samarbejde med Fællesskabet på dette område; (1 l)Den Europæiske Centralbank og de nationale centralbanker kan foretage alle former for banktransaktioner med pengeinstitutter i tredjelande; Den Europæiske Centralbank og de nationale centralbanker kan på passende vilkår give pengeinstitutter i tredjelande adgang til deres betalingssystemer; aftalen mellem ikke Den Europæiske Fællesskabet og Republikken San Marino pålægger Centralbank eller nogen af de nationale centralbanker nogen forpligtelse; (12) Kommissionen tilknyttes forhandlingerne fuldt ud, og Den Europæiske Centralbank tilknyttes forhandlingerne fuldt ud inden for sine kompetenceområder; Italien forelægger udkastet til aftale for Det Økonomiske og Sociale Udvalg til udtalelse; udkastet til aftale forelægges Rådet, hvis Kommissionen, Den Europæiske Centralbank eller Det Økonomiske og Sociale Udvalg finder det nødvendigt; ylG (13) de nugældende aftaler mellem Italien og Republikken San Marino ændres eller erstattes om nødvendigt for at undgå uoverensstemmelser mellem sådanne aftaler og aftalen mellem Fællesskabet og Republikken San Marino om monetære relationer - VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING: Artikel 1 Italien underretter hurtigst muligt Republikken San Marino om behovet for at ændre nugældende ordninger for monetære spørgsmål mellem Italien og Republikken San Marino og tilbyder forhandlinger om en ny aftale. Artikel 2 Fællesskabets holdning i forhandlingerne med Republikken San Marino om en aftale om nedennævnte spørgsmål skal baseres på artikel 3 til 6. Artikel 3 (1) Republikken San Marino er berettiget til at bruge euroen som sin officielle valuta. (2) Republikken San Marino er berettiget til at give eurosedler og -mønter status som lovlige betalingsmidler. Artikel 4 Republikken San Marino forpligter sig til ikke at udstede nogen form for pengesedler, mønter eller pengesurrogater uden Det Europæiske Fællesskabs godkendelse af betingelserne herfor. Artikels (1) Republikken San Marino forpligter sig til at gøre Fællesskabets regler om pengesedler og mønter benævnt i euro gældende i Republikken San Marino; (2) Republikken San Marino forpligter sig til at arbejde tæt sammen med Fællesskabet om forholdsregler mod forfalskning af eurosedler og -mønter. A Artikel 6 Pengeinstitutter i Republikken San Marino kan få adgang til det italienske nationale RTGS-system på de vilkår, Den Europæiske Centralbank fastsætter. Artikel 7 Italien fører forhandlingerne med Republikken San Marino om ovennævnte forhold på Fællesskabets vegne. Kommissionen tilknyttes forhandlingerne fuldt ud. Den Europæiske Centralbank tilknyttes forhandlingerne fuldt ud inden for sine kompetenceområder. Italien forelægger udkastet til aftale for Det Økonomiske og Sociale Udvalg til udtalelse. Artikel 8 indgå aftalen på Fællesskabets vegne, medmindre Italien bemyndiges Kommissionen, Den Europæiske Centralbank eller Det Økonomiske og Sociale Udvalg mener, at aftalen skal forelægges Rådet. til at Artikel 9 Italien og Republikken San Marino sikrer, at nugældende ordninger er forenelige med aftalen med mellem Fællesskabet og Republikken San Marino om monetære relationer. Denne beslutning er rettet til Italien. Artikel 10 Udfærdiget i Bruxelles, På Rådets vegne Formand A% Henstilling med henblik på rådets beslutning om Fællesskabets holdning til en aftale de om monetære relationer med Vatikanstaten BEGRUNDELSE Fra og med den 1. januar 1999 vil Fællesskabet få enekompetence i monetære spørgsmål og valutakursspørgsmål i de medlemsstater, der indfører euroen. Enhver aftale med tredjelande, der vedrører monetære spørgsmål eller valutakursspørgsmål, skal således afspejle denne kompetencefordeling. Fællesskabet skal derfor tage stilling til nugældende aftaler mellem de medlemsstater, der indfører euroen og tredjelande. Med henblik herpå forelægger Kommissionen et udkast til Rådets beslutning rettet til Italien, hvori den fastlægger Fællesskabets holdning i forbindelse med forhandlinger om en ny aftale mellem Fællesskabet og Vatikanstaten. I. Generelle betragtninger Italien har særlige monetære relationer med Vatikanstaten baseret på en monetær konvention8, som sikrer, at sedler og mønter udstedt i Italien er lovlige betalingsmidler i Vatikanstaten. Pengesedler udstedt af Banca d'Italia har ikke status af lovlige betalingsmidler, men de cirkulerer de facto på Vatikanstatens område. Mønter udstedt i i andre materialer end guld har samme form, dimensioner og Vatikanstaten sammensætning som mønter, der cirkulerer i Italien. De mængder, der kan udstedes af disse mønter, der er lovlige betalingsmidler i Vatikanstaten og i Italien, er fastsat i den monetære konvention. Vatikanstaten har hverken egen valuta eller centralbank. Pengeinstitutter til hverken Banca d'Italias refinansieringsfaciliteter eller det italienske RTGS-system. De er ikke underlagt de italienske myndigheders tilsyn. i Vatikanstaten har ikke adgang Den 1. januar 1999 indfører Italien euroen som sin valuta. I overensstemmelse med traktaten vil Det Europæiske System af Centralbanker formulere og gennemføre Fællesskabets monetære politik. Der skal derfor indgås en ny aftale mellem Fællesskabet og Vatikanstaten. Convenzione monetaria tra la Repubblica Italiana e 3dicerabre 1991. lo Stato délia Città del Vaticano A Udkastet til Rådets beslutning fastlægger principperne for forhandlingerne med Vatikanstaten. Kommissionen anbefaler, at Fællesskabet lader Vatikanstaten bruge euroen som sin officielle valuta og give eurosedler udstedt af Det Europæiske System af Centralbanker og euromønter udstedt af de medlemsstater, der har indført euroen, status som lovlige betalingsmidler. Desuden kan pengeinstitutter i Vatikanstaten få adgang til de betalingssystemer, som ESCB vil tilbyde på de vilkår, ECB fastsætter. Til gengæld forventes Vatikanstaten at indvilge i ikke at udstede nogen form for pengesedler, mønter eller pengesurrogater uden Fællesskabets godkendelse af betingelserne herfor. Endvidere forventes Vatikanstaten at gøre Fællesskabets regler om eurosedler og -mønter gældende i Vatikanstaten og at arbejde tæt sammen med Fællesskabet om forholdsregler mod forfalskning af eurosedler og -mønter. Det bekræftes, at Italien kan vælge at udstede mønter med et særligt symbol for Vatikanstaten. Udkastet til Rådets beslutning er baseret på traktatens artikel 109, stk. 3, som fastslår, at "såfremt Fællesskabet skal forhandle aftaler om monetære spørgsmål eller spørgsmål vedrørende valutakursordninger med en eller internationale organisationer, fastlægger Rådet, der træffer afgørelse med kvalificeret flertal på grundlag af en henstilling fra Kommissionen og efter høring af ECB, uanset artikel 228 arrangementer for forhandling og indgåelse af sådanne aftaler. " stater eller flere På grund af de nære historiske forbindelser mellem Italien og Vatikanstaten anbefaler Kommissionen, at Italien forhandler og indgår den nye aftale på Fællesskabets vegne. I overensstemmelse med traktatens artikel 109, stk. 3, vil Kommissionen blive tilknyttet forhandlingerne fuldt ud. Kommissionen anbefaler, at Den Europæiske Centralbank inden for sine kompetenceområder. Udkastet til aftale tilknyttes forhandlingerne forelægges Det Økonomiske og Sociale Udvalg til udtalelse. Udkastet til aftale forelægges Rådet, hvis Kommissionen, Den Europæiske Centralbank eller Det Økonomiske og Sociale Udvalg finder det nødvendigt. II. Bemærkninger til artiklerne Artikel 1 Denne artikel er begrundet af, at aftalerne mellem Italien og Vatikanstaten i deres nuværende form ikke er forenelige med kompetencefordelingen i monetære spørgsmål og valutakursspørgsmål i henhold til traktaten. Ordningerne herom skal derfor ændres eller erstattes hurtigst muligt. Italien anmodes om at meddele Vatikanstaten, at aftalerne må ændres så hurtigt, som de nugældende aftaler tillader. Artikel 2 Artikel 2 fastslår, at de principper, der er fastsat i artikel 3 til 6, skal danne grundlag for den holdning, Italien indtager på Fællesskabets vegne under forhandlingerne med Vatikanstaten om en aftale om monetære spørgsmål. 10 Artikel 3 Artikel 3 fastslår, at Fællesskabet kan lade Vatikanstaten bruge euroen som sin officielle valuta og give eurosedler udstedt af Det Europæiske System af Centralbanker og euromønter udstedt af de medlemsstater, der har indført euroen, status som lovlige betalingsmidler. Derved sikrer man, at Vatikanstaten og Italien fortsat kan have fælles valuta, altså euroen, og at pengesedler og mønter, som er lovlige betalingsmidler i Italien, får samme status i Vatikanstaten. Artikel 4 I henhold til artikel 4 forventes Vatikanstaten at indvilge i ikke at udstede nogen form for pengesedler, mønter eller pengesurrogater, medmindre aftalen udtrykkelig omhandler udstedelse. Dette gælder ikke kun pengesedler, mønter eller pengesurrogater benævnt i euro, men alle former for pengesedler, mønter og pengesurrogater uanset møntsorten. Artikel 5 Formålet med stk. 1 er at sikre, at Fællesskabets regler om eurosedler og -mønter, f. eks. i forbindelse med ophavsret, udveksling af beskadigede pengesedler og gengivelse af pengesedler og mønter, overholdes i Vatikanstaten. Stk. 2 fastslår, at Vatikanstaten forventes at arbejde tæt sammen med Fællesskabet om at beskytte eurosedler og -mønter mod falskmøntneri. Det indebærer blandt andet udveksling af tekniske og statistiske oplysninger om forfalskede pengesedler og mønter og udveksling af praktiske og strategiske oplysninger mellem de kompetente myndigheder. Vatikanstaten forventes at sørge for passende sanktioner mod forfalskning af eurosedler og -mønter. Artikel 6 I henhold til artikel 6 kan Fællesskabet give pengeinstitutter i Vatikanstaten adgang til det italienske nationale RTGS-system9 på vilkår, som fastsættes af Den Europæiske Centralbank. Denne bestemmelse er ikke tænkt som en forpligtelse for ESCB til at give adgang til ESCB's betalingssystemer. Denne adgang til det italienske nationale RTGS- system kan kun gives med ECB's samtykke og på vilkår fastsat af ECB. Artikel 7 og 8 I henhold til artikel 7 og 8 skal Italien forhandle med Vatikanstaten og indgå aftalen på Fællesskabets vegne. Rådet benytter derved sin kompetence til at fastlægge passende arrangementer for forhandling og indgåelse af aftaler om monetære spørgsmål og traktatens I overensstemmelse med spørgsmål vedrørende valutakursordninger. artikel 109, stk. 3, vil Kommissionen blive tilknyttet forhandlingerne fuldt ud. Da de fleste aspekter af denne aftale er relevante for Den Europæiske Centralbank, tilknyttes Den Europæiske Centralbank forhandlingerne fuldt ud inden for sine kompetenceområder. Real-Time Gross Settlement System. u Inden aftalen indgås, forelægger Italien udkastet til aftale for Det Økonomiske og Sociale Udvalg til udtalelse. Hvis Kommissionen eller Den Europæiske Centralbank, som er tilknyttet forhandlingerne fuldt ud, eller Det Økonomiske og Sociale Udvalg finder, at aftalen skal forelægges Rådet, må indgåelsen af aftalen afvente Rådets afgørelse, jf. traktatens artikel 109, stk. 3. Artikel 9 Artikel 9 er begrundet af kravet om, at enhver nugældende bilateral aftale mellem Italien og Vatikanstaten skal være forenelig ikke blot med kompetencefordelingen i monetære spørgsmål og valutakursspørgsmål i henhold til traktaten, men også med den nye aftale mellem Fællesskabet og Vatikanstaten om monetære relationer. Artikel 10 Denne artikel fastslår, at beslutningen er rettet til Italien. Den vil træde i kraft, så snart der er givet meddelelse om den til Italien. Il Henstilling med henblik på rådets beslutning [ ] af. om Fællesskabets holdning til en aftale om de monetære relationer med Vatikanstaten 9 8/. 0367(CNB) RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR - under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 109, stk. 3, under henvisning til henstilling fra Kommissionen, under henvisning til udtalelse fra Den Europæiske Centralbank, og ud fra følgende betragtninger: (1) I henhold til Rådets forordning (EF) nr. 974/98 af 3. maj 199810 erstatter euroen fra og med den 1. januar 1999 valutaen i hver af de deltagende medlemsstater til omregningskursen; (2) Fællesskabet vil fra og med samme dato få overdraget kompetencen for monetære spørgsmål og valutakursspørgsmål i de medlemsstater, der indfører euroen; (3) det påhviler Rådet at fastlægge arrangementer for forhandling og indgåelse af aftaler om monetære spørgsmål og spørgsmål vedrørende valutakursordninger; (4) Italien har indgået en aftale med Vatikanstaten, der blandt andet indeholder bestemmelser om monetære spørgsmål11 (5) euroen erstatter den italienske lire den 1. januar 1999; 10 EFT L 139 af 11. 5. 1998, s. 1. 11 Convenzione monetaria tra la Repubblica Italiana e 3dicembre 1991. lo Stato délia Città del Vaticano il l± (6) i henhold til erklæring nr. 6, der er vedhæftet slutakten til traktaten om Den Europæiske Union, forpligter Fællesskabet sig til at lette de genforhandlinger af nuværende ordninger med Vatikanstaten, der kan blive nødvendige på grund af indførelsen af den fælles valuta; (7) de nugældende aftaler mellem Italien og Vatikanstaten skal ændres eller om nødvendigt erstattes hurtigst muligt under hensyn til, at traktaten overdrager Fællesskabet kompetencen i monetære spørgsmål og valutakursspørgsmål; denne aftale skal derfor ændres eller om nødvendigt erstattes hurtigst muligt; (8) på grund af de tætte økonomiske forbindelser mellem Vatikanstaten og Fællesskabet bør en aftale om pengesedler og mønter, adgang til betalingssystemer og euroens retlige status i Vatikanstaten indgås mellem Fællesskabet og Vatikanstaten; på grund af de nære historiske forbindelser mellem Italien og Vatikanstaten bør Italien forhandle og indgå den nye aftale på Fællesskabets vegne; (9) for at tillade Vatikanstaten at bruge samme valuta som Italien, bør det vedtages, at Vatikanstaten bruger euroen som sin officielle valuta og gør eurosedler og -mønter udstedt af Det Europæiske System af Centralbanker og de medlemsstater, der har indført euroen, til lovlige betalingsmidler; (10) det er vigtigt, at Vatikanstaten sikrer, at Fællesskabets regler om pengesedler og mønter benævnt i euro gælder i Vatikanstaten; eurosedler og -mønter skal beskyttes fyldestgørende mod efterligning; det er vigtigt, at Vatikanstaten træffer alle de nødvendige forholdsregler for at bekæmpe falskmøntneri og samarbejde med Fællesskabet på dette område; (11) Den Europæiske Centralbank og de nationale centralbanker kan foretage alle former for banktransaktioner med pengeinstitutter i tredjelande; Den Europæiske Centralbank og de nationale centralbanker kan på passende vilkår give pengeinstitutter i tredjelande adgang til deres betalingssystemer; aftalen mellem Fællesskabet og Vatikanstaten pålægger ikke Den Europæiske Centralbank eller nogen af de nationale centralbanker nogen forpligtelse; (12) Kommissionen tilknyttes forhandlingerne fuldt ud, og Den Europæiske Centralbank tilknyttes forhandlingerne fuldt ud inden for sine kompetenceområder; Italien forelægger udkastet til aftale for Det Økonomiske og Sociale Udvalg til udtalelse; udkastet til aftale forelægges Rådet, hvis Kommissionen, Den Europæiske Centralbank eller Det Økonomiske og Sociale Udvalg finder det nødvendigt; l\ (13)den nugældende aftale mellem Italien og Vatikanstaten ændres eller erstattes om nødvendigt for at undgå uoverensstemmelser mellem sådanne aftaler og aftalen mellem Fællesskabet og Vatikanstaten om monetære relationer - VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING: Artikel 1 Italien underretter hurtigst muligt Vatikanstaten om behovet for at ændre den nugældende aftale mellem Italien og Vatikanstaten om monetære spørgsmål og tilbyder forhandlinger om en ny aftale. Artikel 2 Fællesskabets holdning nedennævnte spørgsmål skal baseres på artikel 3 til 6. i forhandlingerne med Vatikanstaten om en aftale om Artikel 3 (1 ) Vatikanstaten er berettiget til at bruge euroen som sin officielle valuta. (2) Vatikanstaten er berettiget til at give eurosedler og -mønter status som lovlige betalingsmidler. Artikel 4 Vatikanstaten forpligter sig til ikke at udstede nogen form for pengesedler, mønter eller pengesurrogater uden Det Europæiske Fællesskabs godkendelse af betingelserne herfor. Artikel 5 (1) Vatikanstaten forpligter sig til at gøre Fællesskabets regler om pengesedler og mønter benævnt i euro gældende i Vatikanstaten; (2) Vatikanstaten forpligter sig til at arbejde tæt sammen med Fællesskabet om forholdsregler mod forfalskning af eurosedler og -mønter. i< Artikel 6 Pengeinstitutter i Vatikanstaten kan få adgang til det italienske nationale RTGS-systcm på de vilkår, Den Europæiske Centralbank fastsætter. Artikel 7 Italien fører forhandlingerne med Vatikanstaten om ovennævnte forhold på Fællesskabets vegne. Kommissionen tilknyttes forhandlingerne fuldt ud. Den Europæiske Centralbank tilknyttes forhandlingerne fuldt ud inden for sine kompetenceområder. Italien forelægger udkastet til aftale for Det Økonomiske og Sociale Udvalg til udtalelse. Artikel 8 indgå aftalen på Fællesskabets vegne, medmindre Italien bemyndiges Kommissionen, Den Europæiske Centralbank eller Det Økonomiske og Sociale Udvalg mener, at aftalen skal forelægges Rådet. til at Artikel 9 Italien og Vatikanstaten sikrer, at alle nugældende aftaler er forenelige med aftalen med mellem Fællesskabet og Vatikanstaten om monetære relationer. Denne beslutning er rettet til Italien. Artikel 10 Udfærdiget i Bruxelles, På Rådets vegne Formand *6 ISSN 0254-1459 KOM(98) 789 endelig udg. DOKUMENTER DA 09 10 11 06 Katalognummer : CB-CO-98-789-DA-C Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer L-2985 Luxembourg Vr


title: 1998 m. gruodžio 18 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 2760/98 dėl tarpvalstybinio bendradarbiavimo programos įgyvendinimo pagal Phare programą

eurovoc_concepts:
Central and Eastern European Countries
EU aid
EU programme
accession to the European Union
cross-border cooperation
economic development

formats: html pdf print

text: 134 LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys 11/30 t. 31998R2760 1998 12 19 EUROPOS BENDRIJŲ OFICIALUSIS LEIDINYS L 345/49 KOMISIJOS REGLAMENTAS (EB) Nr. 2760/98 1998 m. gruodžio 18 d. dėl tarpvalstybinio bendradarbiavimo programos įgyvendinimo pagal Phare programą EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA, atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, kadangi Rumunija, kaip vienintelė šalis kandidatė, neturinti bend- ros su Sąjunga sienos, taip pat turėtų turėti teisę dalyvauti Phare tarpvalstybinio bendradarbiavimo programose; atsižvelgdama į 1989 m. gruodžio 18 d. Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 3906/89 dėl ekonominės pagalbos kai kurioms Vidurio ir Rytų Europos valstybėms (1) su paskutiniais pakeitimais, padary- tais Reglamentu (EB) Nr. 753/96 (2), ypač į jo 8 straipsnį, kadangi Phare tarpvalstybinio bendradarbiavimo programa palaipsniui taps platesnės regioninės plėtros politikos dalimi pasi- rengimo narystei strategijos kontekste, kuri turėtų pakoreguoti dabartinius neatitikimus tarp biudžeto išteklių, skirtų tarpvalsty- biniam bendradarbiavimui, ir kitų pasirengimo narystei prioritetų bei šalių kandidačių skirtingų regionų; kadangi Europos Vadovų Taryba 1997 m. gruodžio mėn. susiti- kime Liuksemburge išdėstė išplėstą pasirengimo narystei strate- giją, skirtą visoms Vidurio ir Rytų Europos šalims kandidatėms, padavusioms narystės paraišką, sudaryti galimybę tapti Europos Sąjungos narėmis ir tuo tikslu prieš įstojant kuo geriau pačioms prisitaikyti prie Sąjungos acquis; kadangi Taryba keletą kartų pabrėžė būtinybę sustiprinti bendra- darbiavimą ir skatinti Vidurio ir Rytų Europos valstybių bei Euro- pos Bendrijos integraciją, taip pat būtinybę remti regiono stabi- lumą bei saugumą; kadangi stojimo partnerystės programos, kurios yra svarbiausias išplėstą pasirengimo narystei strategijos elementas, nustatė toles- nio darbo siekiant narystės prioritetus, į kuriuos reikia atsižvelgti tarpvalstybinio bendradarbiavimo kontekste; kadangi pirmaisiais Komisijos reglamento (EB) Nr. 1628/94 (3), kuriuo buvo sukurta Phare tarpvalstybinė programa kartu su Interreg, įgyvendinimo metais jau pasiekta nemažai teigiamų rezul- tatų, ypač užmezgant dialogą ir bendradarbiavimą tarp Europos Sąjungos pasienio regionų ir Vidurio ir Rytų Europos valstybių kaimyninių regionų, kurie prisideda prie šių valstybių pasienio regionų ekonominės plėtros ir padeda greičiau pasiekti Europos Sąjungos išsivystymo lygį bei sudaro šiems regionams galimybę susipažinti su Interreg praktika bei tvarka, taip pat ir su jų regioninės plėtros strategijos pasienio regionams struktūra; kadangi tolesnės pažangos turėtų būti siekiama visų pirma didi- nant realių tarpvalstybinio bendradarbiavimo projektų skaičių ir spartinant jų įgyvendinimą; (1) OL L 375, 1989 12 23, p. 11. (2) OL L 103, 1996 4 26, p. 5. (3) OL L 171, 1994 7 6, p. 14. kadangi, atsižvelgiant į tai, kad valstybės, padavusios paraišką įstoti į ES, ateityje dalyvaus vykdant Sąjungos struktūrinę politi- ką, reikia toliau derinti Phare tarpvalstybinio bendradarbiavimo programą su Interreg, ypač kuriant bendras tarpvalstybinio bend- radarbiavimo programas ir bendras programavimo struktūras; kadangi, dėl Vidurio ir Rytų Europos šalių kandidačių, dabartinis Phare tarpvalstybinio bendradarbiavimo programos geografinis apibrėžimas turi būti palaipsniui išplėstas siekiant kad, be Euro- pos Sąjungos kaimyninių regionų, apimtų sienas su kitomis šali- mis kandidatėmis, kurios yra Phare paramos gavėjos; kadangi vėlesniame etape pasieniai su kitomis kaimyninėmis valstybėmis, kurios gauna naudą iš Phare ar kitų Bendrijos paramos programų, taip pat galėtų dalyvauti programose; kadangi reikalavimus atitinkantys veiksmai turėtų būti panašūs į Interreg stojimo partnerysčių programų bendrąsias nuostatas; kadangi būtina labiau įtraukti vietos ir regionines įstaigas į tarp- valstybinį bendradarbiavimą, plėsti metodo „nuo atskiro prie bendro“ taikymą, remti jų programavimo, įgyvendinimo ir prie- žiūros gebėjimus bei leisti pasienio regionų vietos valdžios insti- tucijoms priimti sprendimus dėl realių mažų tarpvalstybinių pro- jektų steigiant mažų projektų fondus; 11/30 t. LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys 135 kadangi reikia pakeisti Reglamentą (EB) Nr. 1628/94; ii) skatinti bendradarbiavimo tinklų kūrimą bei jų plėtrą bet kurioje sienos pusėje ir užmegzti ryšius tarp šių tinklų ir pla- tesnių Bendrijos tinklų. kadangi šis reglamentas atitinka Ekonominio restruktūrizavimo komiteto nuomonę kai kuriose Vidurio ir Rytų Europos valstybėse, 4 straipsnis PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ: 1. Pasienio regionuose, parinktuose 2 straipsnyje nustatyta tvar- ka, projektai, kurie turi būti įtraukti į tarpvalstybinio bendradar- biavimo programą, gali būti įgyvendinami tokiomis formomis: 1 straipsnis i) projektai, susiję su priemonėmis, kurias remia Interreg arba kitos Bendrijos išorės paramos programos; Pagal bendrąsias Phare programos nuostatas, nustatytas taikomos Reglamentu (EEB) Nr. 3906/89, struktūrinio pobūdžio finansavimo veiksmams Vidurio ir Rytų Europos valstybių, kurios yra Phare paramos gavėjos, pasienio regionuose. taisyklės šios Šie veiksmai bus įgyvendinami struktūrinę politiką ir ypač į Interreg. atsižvelgiant į Bendrijos 2 straipsnis 1. Valstybių sienos, kurios atitinka paramos reikalavimus, yra tarp Vidurio ir Rytų Europos valstybių bei Bendrijos ir tarp šių šalių kandidačių: Bulgarijos, Čekijos Respublikos, Estijos, Vengri- jos, Latvijos, Lietuvos, Lenkijos, Rumunijos, Slovakijos ir Slovėnijos. 2. Atitinkamus pasienio regionus nustatys kiekviena suintere- suota šalis susitarime su Komisija, atsižvelgdama į Interreg patvir- tintus metodus. 3. Asignavimai tarp valstybių paramos gavėjų bus skirstomi atsiž- velgiant į gyventojų skaičiaus, bendrojo vidaus produkto (BVP) vienam gyventojui ir atitinkamų pasienio regionų užimamo ploto kriterijus. 3 straipsnis Bendrijos subsidijos pagal šią programą pirmiausia bus skiriamos atitinkamos Vidurio ir Rytų Europos valstybės dalyvavimui vykdant bendrus projektus su kiekviena valstybe, su kuria ji turi bendrą sieną, kaip apibrėžta 2 straipsnyje, finansuoti. Šių projektų tikslai yra: i) skatinti Vidurio ir Rytų Europos valstybių pasienio regionų bendradarbiavimą su kaimyninės valstybės gretimais regio- nais, kaip apibrėžta 1 straipsnyje, ir taip padėti Vidurio ir Rytų Europos pasienio regionams įveikti konkrečias plėtros prob- lemas, kurios gali kilti, inter alia, dėl jų padėties nacionalinėse ekonomikose, vietos gyventojų interesais ir būdu, kuris ati- tinka aplinkos apsaugos normas; ii) projektai, dėl kurių yra sutarusios suinteresuotos valstybės ir kurie turi tarpvalstybinį poveikį, padeda pasienio regionuose plėtoti struktūras ir bendradarbiauti visoms valstybėms. 2. Ypatingas dėmesys bus skirtas projektams, kuriems yra skirtas Vidurio ir Rytų Europos valstybių vietos valdžios institucijų arba ekonominės veiklos vykdytojų bendras finansavimas arba jie yra finansuojami jų vardu. 3. Finansavimas gali apimti ir lėšas, kurias skiria kitos Europos Sąjungos valstybės narės ir Vidurio ir Rytų Europos valstybės, tarptautinės finansinės institucijos ir kiti privatūs bei valstybiniai šaltiniai. 5 straipsnis 1. Veiksmai, kurie gali būti finansuojami pagal šią programą, galėtų būti: a) b) c) administracinių ir institucinių kliūčių sumažinimas laisvam asmenų, prekių ir paslaugų judėjimui per sienas, atsižvelgiant su tokiu judėjimo susijusius saugumo aspektus; infrastruktūrų, ypač ryšių priemonių, vietos vandens, dujų ir elektros energijos tiekimo pagerinimas, išmokų skyrimas pasienio teritorijose; aplinkos apsauga, tame tarpe atliekų tvarkymas, aplinkosau- gos vadyba ir taršos prevencija sprendžiant problemas, kurios pasunkėja dėl išorės sienų artumo; d) žemės ūkio ir kaimo plėtros priemonės, ypač daug dėmesio kreipiant į lengvesnį tarpvalstybinio bendradarbiavimo pro- jektų vykdymą; e) priemonės energetikos ir transporto srityse, skirtos transeu- ropinių tinklų plėtros tarpusavio sąveikai pagal Komisijos patvirtintus nurodymus; 136 LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys 11/30 t. f) veiksmai, susiję su Bendrijos politika teisingumo ir vidaus rei- kalų srityse; įgyvendinimui, priežiūros vykdymui ir (arba) vertinimo studijoms, kūrimas taip pat gali būti finansuojamas. g) verslo bendradarbiavimo, įmonių plėtros, finansinio bendra- darbiavimo ir bendradarbiavimo tarp verslo sektorių atsto- vaujančių institucijų (pvz. , prekybos rūmų) skatinimas; 6 straipsnis h) parama investicijoms ir pagalbinių paslaugų teikimui bei gali- mybių sudarymui, ypač technologijų perdavimui ir mažų bei vidutinių įmonių rinkodarai; i) mokymo ir užimtumo priemonės; 1. Iš esmės Bendrijos įnašas skiramas kaip subsidija. Tačiau tais atvejais, kai Bendrijos subsidija naudojama pelną duodančiai veik- lai finansuoti, Komisija, pasitarusi su suinteresuotomis instituci- jomis, nustato finansavimo taisykles, kurios gali apimti ir bendrą finansavimą iš projekto gautu pelnu arba pradinių subsidijų grą- žinimą. j) vietos ekonominė plėtra, įskaitant turizmą; 2. Parama gali būti skirta importo ir vietos išlaidoms, kurios būti- nos projektams ir programoms vykdyti, padengti. k) priemonės bendradarbiavimui sveikatos apsaugos srityje ska- tinti, pirmiausia dalytis ištekliais ir infrastruktūra tarpvalsty- biniu pagrindu; Bendrija nefinansuoja mokesčių muitų, rinkliavų ir turto pirkimo. l) infrastruktūros ir išteklių plėtra arba kūrimas gerinant infor- macijos srautą ir ryšius tarp pasienio regionų, tarp jų – parama tarpvalstybiniam radijui, televizijai, laikraščiams ir kitoms žiniasklaidos priemonėms; 3. Į sąnaudas gali įeiti techninė parama, studijos, mokymas ir kitos institucijų kūrimo priemonės; tiekimo programos pagrindi- nei įrangai ar sąnaudoms; investicinė veikla, tarp jų – darbo pro- gramos. m) kultūriniai mainai; 4. Vidurio ir Rytų Europos valstybėse priežiūros ir veiklos sąnau- dos gali būti padengiamos pradiniame etape ir mažėjančia tvarka. n) vietos užimtumo, švietimo ir mokymo iniciatyvos. j–n punktuose nurodyti veiksmai gali būti finansuojami tik pagal toliau nurodytas 5 straipsnio 2 dalies sąlygas. 2. Stengiantis skatinti bendrus mažos apimties veiksmus, kuriuose dalyvautų pasienio regionų vietos institucijos, ir gerinti jų gebėjimus nustatyti, plėtoti ir įgyvendinti tokius veiksmus, kiekviename pasienio regione gali būti įsteigtas bendras mažų projektų fondas, kuriame gali būti naudojami riboti asignavimai, skirti atitinkamoms tarpvalstybinio bendradarbiavimo prog- ramoms ir iniciatyvoms. 3. Ypatingas dėmesys bus skiriamas priemonėms, itin svarbioms tarpvalstybiniam bendradarbiavimui, planuotoms glaudžiai bend- radarbiaujant su pasienio teritorijų regionų ir vietos valdžios ins- titucijomis ir apimančioms bendrų valdymo struktūrų steigimą ar plėtrą, kurios skirtos tarpvalstybiniam bendradarbiavimui tarp valstybinių ir nevalstybinių institucijų bei ne pelno organizacijų bendradarbiavimui išplėsti bei patobulinti. 4. Planų, skirtų pasienio regionų plėtojimui, projektų nustatymui ir programų rengimui, galimybių studijoms, paramos programų 7 straipsnis 1. Kiekvienam pasienio regionui bus įsteigtas Jungtinis bendra- darbiavimo komitetas, kurį sudarys suinteresuotų valstybių atsto- vai, tarp jų – regionų ar vietos atstovai ir Komisijos atstovai. 2. Jungtinis bendradarbiavimo komitetas parengs bendrą daugia- metį tarpvalstybinį programinį dokumentą; šiame dokumente bus nurodyti regiono, kuri vertinamas kaip atskiras socialinis ekono- minio ir geografinio subjekto, bendros plėtros strategijos bei pri- oritetai ir nuostatos dėl bendro įgyvendinimo. Tokiame doku- mente bus pateiktos rekomendacijos, kaip programų rengimo ir įgyvendinimo veiksmus, kurių imamasi pagal atitinkamas tarp- valstybinio bendradarbiavimo programas ir iniciatyvas, kurias remia Europos bendrija. 3. Jungtinis bendradarbiavimo komitetas kartą per metus nusta- tys bendrus projektus, atsižvelgdamas į 2 dalyje nurodytą bendrą tarpvalstybinį programinį dokumentą. Rekomendacijas dėl pro- jektų Komisijai perduos suinteresuotos Vidurio ir Rytų Europos valstybės Vyriausybė, remdamasi atitinkamų institucijų pateiktais siūlymais. 11/30 t. LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys 137 8 straipsnis 2. Kai tai yra įmanoma, turėtų būti steigiamos bendros priežiū- ros struktūros programų įgyvendinimui palengvinti. 1. Komisija parengs programinį siūlymą dėl kiekvienos sienos, atsižvelgdama į 7 straipsnio 1 dalyje nurodytą bendrą tarpvalsty- binį programavimo dokumentą ir papildomas Jungtinių bendra- darbiavimo komitetų rekomendacijas, perduodamas suinteresuo- tos Vidurio ir Rytų Europos valstybės Vyriausybės, dėl pagal šią programą finansuojamų projektų. 2. Subsidija, kuri yra Vidurio ir Rytų Europos valstybės visas ar dalinis įnašas į bendrą projektą, bus patvirtinta Reglamento (EEB) Nr. 3906/89 9 straipsnyje nustatyta tvarka ir susitarus su suinte- resuota valstybe gavėja finansiniu memorandumu. 10 straipsnis tikslus, įgyvendindama 3 straipsnyje nurodytus Komisija, užtikrina, kad Phare parama, kitų išorės paramos programų ir struktūrinių fondų parama būtų koordinuojama ir suderinta. 9 straipsnis 11 straipsnis 1. Komisija šią paramą tvarko įprasta tvarka, kuri taikoma Vidu- rio ir Rytų Europai teikiamai paramai, kaip apibrėžta Reglamente (EEB) Nr. 3906/89. Šis reglamentas įsigalioja trečią dieną nuo jo paskelbimo žurnale Europos Bendrijų oficialiajame tą dieną pakeičia Reglamentą (EB) Nr. 1628/94. leidinyje ir Šis reglamentas yra privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse. Priimta Briuselyje, 1998 m. gruodžio 18 d. Komisijos vardu Hans VAN DEN BROEK Komisijos narys


title: Απόφαση της Μεικτής Επιτροπής του ΕΟΧ αριθ. 119/98, της 18ης Δεκεμβρίου 1998, για τροποποίηση του παραρτήματος ΙΙ (Τεχνικοί κανόνες, πρότυπα, δοκιμές και πιστοποίηση) και του παραρτήματος ΧΙΙΙ (Μεταφορές) της συμφωνίας για τον ΕΟΧ

eurovoc_concepts:
European Economic Area
agreement (EU)
environmental standard
maritime safety
maritime transport
safety standard

text: 18. 11. 1999 EL Επίσηµη Εφηµερίδα των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων L 297/47 ΑΠΟΦΑΣΗ ΤΗΣ ΜΕΙΚΤΗΣ ΕΠΙΤΡΟΠΗΣ ΤΟΥ ΕΟΧ αριθ. 119/98 της 18ης ∆εκεµβρίου 1998 για τροποποίηση του παραρτήµατος ΙΙ (Τεχνικοί κανόνες, πρότυπα, δοκιµές και πιστοποίηση) και του παραρτήµατος ΧΙΙΙ (Μεταφορές) της συµφωνίας για τον ΕΟΧ Η ΜΕΙΚΤΗ ΕΠΙΤΡΟΠΗ ΤΟΥ ΕΟΧ, Έχοντας υπόψη: τη συµφωνία για τον Ευρωπαϊκό Οικονοµικό Χώρο, όπως τροποποιήθηκε µε το πρωτόκολλο προσαρµογής της ιδίως το άρθρο 98, συµφωνίας για τον Ευρωπαϊκό Οικονοµικό Χώρο, εφεξής καλούµενη «η συµφωνία», και Εκτιµώντας: ότι το παράρτηµα ΙΙ της συµφωνίας τροποποιήθηκε µε την απόφαση αριθ. 107/98 της Μεικτής Επιτροπής του ΕΟΧ, της 27ης Νοεµβρίου 1998 (1)· ότι το παράρτηµα ΧΙΙΙ της συµφωνίας τροποποιήθηκε µε την απόφαση αριθ. 112/98 της Μεικτής Επιτροπής του ΕΟΧ, της 27ης Νοεµβρίου 1998 (2)· ότι πρέπει να ενσωµατωθεί στη συµφωνία η οδηγία 96/98/ΕΚ του Συµβουλίου, της 20ής ∆εκεµβρίου 1996, για το θαλάσσιο εξοπλισµό (3)· ότι η οδηγία 96/98/ΕΚ του Συµβουλίου αποβλέπει στην αύξηση της ασφάλειας στη θάλασσα και στην εξασφάλιση της ελεύθερης κυκλοφορίας του θαλάσσιου εξοπλισµού και συνεπώς πρέπει να ενσωµατωθεί τόσο στο παράρτηµα ΙΙ όσο και στο παράρτηµα ΧΙΙΙ της συµφωνίας. ΑΠΟΦΑΣΙΖΕΙ: Το παρακάτω κεφάλαιο πρέπει να προστεθεί στο παράρτηµα ΙΙ της συµφωνίας Άρθρο 1 «XXXII. ΘΑΛΑΣΣΙΟΣ ΕΞΟΠΛΙΣΜΟΣ ΠΡΑΞΕΙΣ ΠΟΥ ΑΝΑΦΕΡΟΝΤΑΙ 1. 396 L 0098: οδηγία 96/98/ΕΚ του Συµβουλίου, της 20ής ∆εκεµβρίου 1996, για το θαλάσσιο εξοπλισµό (ΕΕ L 46 της 17. 2. 1997, σ. 25). » Άρθρο 2 Το παρακάτω σηµείο 56. ∆ θα προστεθεί µετά το σηµείο 56. Γ [κανονισµός (ΕΚ) αριθ. 3051/95 του Συµβουλίου] στο παράρτηµα ΧΙΙΙ της συµφωνίας: «56. ∆ 396 L 0098: οδηγία 96/98/ΕΚ του Συµβουλίου, της 20ής ∆εκεµβρίου 1996, για το θαλάσσιο εξοπλισµό (ΕΕ L 46 της 17. 2. 1997, σ. 25). » Τα κείµενα της οδηγίας 96/98/ΕΚ στην ισλανδική και νορβηγική γλώσσα, που προσαρτώνται στις αντίστοιχες γλωσσικές διατυπώσεις της παρούσας απόφασης, είναι αυθεντικά. Άρθρο 3 Η παρούσα απόφαση αρχίζει να ισχύει στις 19 ∆εκεµβρίου 1998, υπό την προϋπόθεση ότι έχουν γίνει όλες οι κοινοποιήσεις προς τη Μεικτή του ΕΟΧ που προβλέπονται στο άρθρο 103 παράγραφος 1 της συµφωνίας. Άρθρο 4 (1) ΕΕ L 277 της 28. 10. 1999, σ. 42. (2) ΕΕ L 277 της 28. 10. 1999, σ. 49. (3) ΕΕ L 46 της 17. 2. 1997, σ. 25. L 297/48 EL Επίσηµη Εφηµερίδα των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων 18. 11. 1999 Η παρούσα απόφαση δηµοσιεύεται στο τµήµα ΕΟΧ και στο συµπλήρωµα ΕΟΧ της Επίσηµης Εφηµερίδας των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων. Άρθρο 5 Βρυξέλλες, 18 ∆εκεµβρίου 1998. Για τη Μεικτή Επιτροπή του ΕΟΧ Ο Πρόεδρος N. v. LIECHTENSTEIN


title: 1999/10/EF: Kommissionens beslutning af 18. december 1998 om opstilling af kriterierne for tildeling af Fællesskabets miljømærke til malinger og lakker (meddelt under nummer K(1998) 4257) (EØS-relevant tekst)

eurovoc_concepts:
ISO
dangerous substance
eco-label
international standard
paints and varnishes
product safety

text: 9. 1. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 5/77 KOMMISSIONENS BESLUTNING af 18. december 1998 om opstilling af kriterierne for tildeling af Fællesskabets miljømærke til malinger og lakker (meddelt under nummer K(1998) 4257) (EØS-relevant tekst) (1999/10/EF) KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR (cid:190) de opfylder m(cid:134)lsætningerne i EF-ordningen for tildeling af et miljømærke; under henvisning til Europæiske Fællesskab, traktaten om oprettelse af Det under henvisning til R(cid:134)dets forordning (EØF) nr. 880/92 af 23. marts 1992 om en EF-ordning for tildeling af et miljømærke (1), særlig artikel 5, stk. 1, andet afsnit, og ud fra følgende betragtninger: malinger og lakker indeholder stoffer og præparater, der er klassificeret som farlige i henhold til ovennævnte direktiver; de miljøkriterier, der er opstillet i nærværende beslutning, indeholder specielt bestemmelser, som begrænser indhol- det af stoffer og præparater, der er klassificeret som farlige, i de malinger og lakker, der kan tildeles et miljømærke, til et minimum; med beslutning 96/13/EF (2) opstillede Kommissionen kriterierne for tildeling af Fællesskabets miljømærke til indendørs malinger og lakker, der i henhold til artikel 3 udløber den 14. december 1998; malinger og lakker i overensstemmelse med disse kriterier har derfor en mindsket miljøp(cid:134)virkning og opfylder m(cid:134)lsætningerne i EF-ordningen for tildeling af et miljømærke; det er hensigtsmæssigt at vedtage en ny beslutning om opstilling af kriterierne for denne produktgruppe, der vil gælde for en yderligere periode p(cid:134) tre (cid:134)r efter udløbet af gyldighedsperioden for de tidligere kriterier; det er hensigtsmæssigt at revidere de kriterier, der blev opstillet med beslutning 96/13/EF for at afspejle udvik- lingen p(cid:134) markedet; i artikel 5, stk. 1, afsnit 1, i forordning (EØF) nr. 880/92 fastsættes det, at betingelserne for tildeling af miljø- mærket fastlægges for hver produktgruppe for sig; i artikel 10, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 880/92 hedder det, at et produkts indvirkning p(cid:134) miljøet vurderes ud fra de specifikke kriterier for produktgrupperne; i artikel 4, stk. 2, litra a), i forordning (EØF) nr. 880/92 hedder det, at et miljømærke ikke kan tildeles produkter, som er stoffer eller præparater klassificeret som farlige i henhold til R(cid:134)dets direktiv 67/548/EØF (3), senest ændret ved Kommissionens direktiv 97/69/EF (4), og R(cid:134)dets direktiv 88/379/EØF (5), senest ændret ved Kommissio- nens direktiv 93/18/EØF (6), men kan tildeles produkter indeholdende s(cid:134)danne stoffer eller præparater, for s(cid:134) vidt (1) EFT L 99 af 11. 4. 1992, s. 1. (2) EFT L 4 af 6. 1. 1996, s. 8. (3) EFT L 196 af 16. 8. 1967, s. 1. (4) EFT L 343 af 13. 12. 1997, s. 19. (5) EFT L 187 af 16. 7. 1988, s. 14. (6) EFT L 104 af 29. 4. 1993, s. 46. i overensstemmelse med artikel 6 i forordning (EØF) nr. 880/92 har Kommissionen foretaget høring af de vigtigste interessegrupper i et samr(cid:134)dsforum; foranstaltningerne i denne beslutning er i overensstem- melse med udtalelsen fra det udvalg, der er nedsat i medfør af artikel 7 i forordning (EØF) nr. 880/92 — VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING: Artikel 1 Definitionen p(cid:134) produktgruppen »indendørs malinger og lakker« er: »Indendørs malinger og lakker til gør-det-selv-brugere og fagfolk«. Artikel 2 De miljømæssige egenskaber og brugsegnetheden for produktgruppen som defineret i artikel 1 vurderes ud fra de specifikke miljøkriterier for produktets brugsegnethed, der er fastsat i bilaget. L 5/78 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 9. 1. 1999 Artikel 3 Artikel 5 Produktgruppedefinitionen og kriterierne for produkt- gruppen som defineret i artikel 1 gælder for en periode p(cid:134) tre (cid:134)r regnet fra første dag i den m(cid:134)ned, hvor denne beslutning f(cid:134)r virkning. Artikel 4 For administrative form(cid:134)l skal det tildelte produktgruppe- kodenummer for produktgruppen som defineret i artikel 1 være »007«. Denne beslutning er rettet til medlemsstaterne. Udfærdiget i Bruxelles, den 18. december 1998. P(cid:134) Kommissionens vegne Ritt BJERREGAARD Medlem af Kommissionen 9. 1. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 5/79 BILAG A. RAMMEBESTEMMELSER For at f(cid:134) tildelt et miljømærke skal malinger og lakker være i overensstemmelse med kriterierne i dette dokument, der har følgende form(cid:134)l: — at mindske udledninger af giftige og p(cid:134) anden m(cid:134)de forurenende stoffer til vandomr(cid:134)der — at mindske miljøskader og -risici ved at reducere luftemissionerne — at fremme effektiv produktanvendelse og reducere affaldsmængden til et minimum. Generelt Produkter skal være i overensstemmelse med R(cid:134)dets forordning (EØF) nr. 880/92 om en EF-ordning for tildeling af et miljømærke og med følgende kriterier i hele den periode, som dækkes af kontrakten med det kompetente organ, der er ansvarligt for tildelingen af mærket. Nogle af disse kriterier afhænger af: — produktets art: malinger eller lakker som defineret i tillæg 1 — malingsklassen: klasse 1 eller klasse 2 som defineret nedenfor. Anvendelsesomr(cid:134)de For malingers vedkommende medtages følgende under anvendelsesomr(cid:134)det: — dekorative indendørs malinger i form af væsker eller pastaer, som af fabrikanten er blevet tilpasset, tonet eller forberedt for at opfylde forbrugerens behov — produkter, som tones af detailhandleren efter anmodning fra private kunder eller professionelle dekora- tører. Følgende udelukkes fra anvendelsesomr(cid:134)det: — gulvmaling og -lakker — rustbeskyttelsesmidler — antifouling-malinger — træbesbeskyttelsesprodukter — bejdser — belægninger til særlig industriel brug — facademalinger og -lakker. Klassificering af produkter Malinger klassificeres efter glans. Der defineres to klasser: Klasse 1: Malinger med en glans p(cid:134) 45 enheder eller derunder ved a = 60(cid:190) (1) Klasse 2: Malinger med en glans p(cid:134) over 45 enheder ved a = 60(cid:190) (1). Kriterier, som gælder for malinger i klasse 2, gælder ogs(cid:134) for lakker. I Fællesskabets miljømærkningskrav til malinger og lakker tages der hensyn til denne klassificering, navnlig for kriterium nr. 2 (indhold af flygtige organiske forbindelser), nr. 3 indhold af flygtige aromatiske carbonhy- drider), nr. 6. A (dækkeevne) og nr. 6. B (væskebestandighed). B. MILJØKRITERIER Kriterium nr. 1: Hvide pigmenter (se definition 2 i tillæg 1) (gælder for malinger) Malingen skal have et indhold af hvide pigmenter p(cid:134) 40 g eller derunder pr. m2 tør film med 98 % opacitet. M(cid:134)ling af den nødvendige produktmængde til dækning af et areal p(cid:134) 1 m2 med en 98 % opacitet skal foretages efter ISO 6504/1 (se ogs(cid:134) kriterium nr. 6. A). (1) M(cid:134)ling af glans udføres efter ISO 2813-metoden. L 5/80 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 9. 1. 1999 For produktgruppen anvendes sædvanligvis tre typer hvid pigment, som opfylder defintionen 2 i tillæg 1: Titandioxid (TiO2), litopon og zinkoxid. For TiO2 produktionen af hvide pigmenter: ’s vedkommende skal følgende kriterier gælde for emissioner og udledning af affald i forbindelse med ) lavere end 300 mg pr. m2 tør film (98 % opacitet) -emissioner (udtrykt som SO 2 — SOx — Sulfataffald lavere end 20 g pr. m2 tør film (98 % opacitet) — Chloridaffald lavere end 5, 9 og 18 g m2 tør film (98 % oppacitet) for henholdsvis neutral rutil, syntetisk rutil og slagge. Kriterium nr. 2: Indhold af flygtige organiske forbindelser (VOC) (definition 3 i tillæg 1) Det maksimale indhold af flygtige organiske forbindelser afhænger af produktet: 2. A. For malinger i klasse 1: VOC-indholdet skal være mindre end eller lig med 30 g/l (minus vand). 2. B. For lakker og malinger i klasse 2: VOC-indholdet skal være mindre end eller lig med 200 g/l (minus vand) (1). Den anvendte enhed for VOC-indholdet er: »Masse i gram af flygtige organiske forbindelser pr. liter produkt (g/l minus vand)«. Kriterium nr. 3: Flygtige aromatiske carbonhydrider (se definition 4 i tillæg 1) Det maksimale indhold af aromatiske carbonhydrider afhænger af produktet: 3. A. For malinger i klasse 1: Indholdet af flygtige aromatiske carbonhydrider skal være lavere end eller lig med 0,2 % af produktet (m/m). 3. B. For lakker og malinger i klasse 2: Indholdet af flygtige aromatiske carbonhydrider skal være lavere end eller lig med 0,5 % af produktet (m/m). Kriterium nr. 4: Ingen tungmetaller (gælder for alle produkter) De i formlen anvendte bestanddele (stoffer og præparater) m(cid:134) ikke indeholde følgende tungmetaller: Cadmium, bly, chrom VI, kviksølv, arsen. Ingredienserne m(cid:134) dog indeholde urenheder eller sporstoffer fra r(cid:134)materialer. Disse tages ikke i betragtning, n(cid:134)r ansøgningen om tildeling af miljømærke behandles. Kriterium nr. 5: Farlige stoffer (gælder for alle produkter) De bestanddele (stoffer og præparater), der anvendes i malinger og lakker m(cid:134) ikke kunne klassificeres som: — carcinogene — mutagene — reproduktionstoksiske — giftige (2), — meget giftige (2). (1) I tilfælde af malinger, hvor fabrikanten med anvendelse af ISO-test 6504/1-metoden kan p(cid:134)vise, at malingen har en større dækkeevne p(cid:134) mindst 15 m2/l ved 98 % opacitet, tillades der VOC-indhold p(cid:134) op til 250 g/l (minus vand). Fabrikanten bør forklare og fremhæve denne større dækkeevne p(cid:134) d(cid:134)sen. (2) Bestanddele, der anvendes som konserveringsmiddel i formuleringen, kan indeholde stoffer, der er klassificeret som miljøfarlige, giftige eller meget giftige for sundheden, op til en grænse p(cid:134) 0,1 % af det færdige produkt. 9. 1. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 5/81 Produktet m(cid:134) desuden ikke indeholde blødgøringsmidler, der er klassificeret som miljøfarlige, som defineret i R(cid:134)dets direktiv 67/548/EØF (1), senest ændret ved Kommissionens direktiv 97/69/EF (2). C. KRITERIER FOR BRUGSEGNETHED Miljømærkekrav m(cid:134) ikke »bringe produkters eller arbejdstageres sikkerhed i fare eller indvirke væsentligt p(cid:134) produktets brugsegnethed« (forordning (EØF) nr. 880/92). Hensigten med de følgende brugsegnethedskriterier er at garantere forbrugeren, at produkter, som har f(cid:134)et tildelt miljømærket, er lige s(cid:134) tilfredsstillende med hensyn til brugsegnethed som andre produkter fra samme gruppe. Kriterium nr. 6: Brugsegnethed Brugsegnethedskriterier er forskellige for de forskellige produktkategorier: malinger (klasse 1 og 2) eller lakker. 6. A. For malinger (klasse 1 og 2): Dækkeevne Malinger skal have en dækkeevne højere end eller lig med 7 m2 dækket med (cid:130)n liter produkt (3). 6. B. For lakker: Væskebestandighed Lakker skal have en tilfredsstillende modstandsevne over for vand i (cid:130)n time ved stuetemperatur (4). D. FORBRUGEROPLYSNING Kriterium nr. 7: Produktets anvendelse (gælder for alle produkter) Det skal af emballagen klart fremg(cid:134), at det p(cid:134)gældende produkt er beregnet til indendørs brug. Kriterium nr. 8: Vandforurening stammende fra rensning af redskaber (gælder for alle produkter) P(cid:134) emballagen bør der st(cid:134), hvordan værktøjet bedst rengøres med den mindst mulige vandforurening. Malingsfabrikanten skal tilpasse anvisningerne til den p(cid:134)gældende produkttype. Kriterium nr. 9: Fast affald (gælder for alle produkter) For at begrænse mængden af fast affald (rester og emballage) skal der p(cid:134) emballagen st(cid:134), hvordan produkter bedst opbevares efter (cid:134)bning. Produktet skal bære følgende oplysninger p(cid:134) emballagen: Dette produkt kvalificerer sig til miljømærket ved at: bidrage til at mindske vand- og luftfor- ureningen samt affaldsmængden Tillæg 1 DEFINITIONER Følgende definitioner finder anvendelse inden for denne produktgruppe: 1. Malinger og lakker Malinger og lakker defineres som produkter, der p(cid:134)føres i tynde dækkende lag p(cid:134) en overflade af træ, sten, metal eller andet materiale for at beskytte og/eller forskønne denne overflade. Efter p(cid:134)føring tørrer malingen eller lakken til en fast, vedhængende og beskyttende belægning. Malinger karakteriseres ved deres dækkeevne. Lakker karakteriseres ved deres mangel p(cid:134) dækkeevne: De er gennemsigtige. (1) EFT 196 af 16. 8. 1967, s. 1. (2) EFT L 343 af 13. 12. 1997, s. 19. (3) M(cid:134)ling af dækkeevne udføres efter ISO 6504/1-metoden. (4) M(cid:134)ling af væskebestandighed udføres efter ISO 2812/1-metode 3. L 5/82 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 9. 1. 1999 2. Hvide pigmenter Hvide uorganiske pigmenter med et brydningsindeks p(cid:134) over 1,8. 3. Flygtige organiske forbindelser (VOC) Enhver organisk forbindelse, som under normale trykbetingelser har et kogepunkt (eller begyndelseskoge- punkt) p(cid:134) 250 (cid:190)C eller lavere. 4. Flygtige aromatiske carbonhydrider Ethvert carbonhydrid, som ved standardtryk har et kogepunkt p(cid:134) 250 (cid:190)C eller lavere, og hvis strukturformel indeholder mindst (cid:130)n aromatisk ring. 5. Stoffer Betyder alle kemiske elementer og deres forbindelser som de optræder i naturlig tilstand eller som industrielt produkt, og uanset om det er fast, flydende eller gasformigt. 6. Præparater Blandinger eller opløsninger, der er sammensat af to eller flere stoffer. 7. Produkt/produktserie Produktet opfattes som en maling eller en lak, som underkastes hele rækken af vurderingsprocedurer. En produktserie omfatter basen og det herp(cid:134) baserede produkt. 8. Toningssystem Et toningssystem best(cid:134)r af en hvid, middel eller neutral base og farvede pastaer, hvormed det ved en forprogrammeret blanding er muligt at opn(cid:134) alle nuancer af en farve, som er specifik for dette produktmærke og farveomr(cid:134)de. Tillæg 2 DEFINITIONER ISO 2812-1 »Malinger og lakker — Bestemmelse af væskebestandighed — Del 1: Generelle metoder«. ISO 2813 »Malinger og lakker — M(cid:134)linger af glans af ikke-metalliske malingsfilm ved 20(cid:190), 60(cid:190) og 85(cid:190)«. ISO 6504/1 »Malinger og lakker — Bestemmelse af dækkeevne — Del 1: Kubelka-Muntmetode for hvide og lyse malinger«


title: Rozhodnutie Spoločného výboru EHP č. 120/98 z 18. decembra 1998, ktorým sa mení a dopĺňa príloha XI (Telekomunikačné služby) k Dohode o EHP

eurovoc_concepts:
European Economic Area
agreement (EU)
liberalisation of the market
systems interconnection
telecommunications
telephone charges

text: 66 SK Úradný vestník Európskej únie 11/zv. 4 21999D1118(09) 18. 11. 1999 ÚRADNÝ VESTNÍK EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV L 297/49 ROZHODNUTIE SPOLOČNÉHO VÝBORU EHP č. 120/98 z 18. decembra 1998, ktorým sa mení a dopĺňa príloha XI (Telekomunikačné služby) k Dohode o EHP SPOLOČNÝ VÝBOR EHP, so zreteľom na Dohodu o Európskom hospodárskom priestore, upravenú Protokolom upravujúcim Dohodu o Európskom hospodárskom priestore, ďalej len „dohoda“ a najmä na jej článok 98, keďže príloha XI k dohode bola zmenená a doplnená rozhodnutím Spoločného výboru č. 111/98 z 27. novembra 1998 (1); keďže sa do dohody má zahrnúť odporúčanie Komisie 98/511/ES z 29. júla 1998, ktorým sa mení a dopĺňa odporúčanie 98/195/ES o prepájaní na liberalizovanom telekomunikačnom trhu (Časť 1 — Tvorba cien za prepájanie) (2), ROZHODOL TAKTO: Článok 1 Nasledujúci text sa pridáva v bode 26g (odporúčanie Komisie 98/195/ES) prílohy XI k dohode: „, v znení odporúčania: — 398 X 0511: odporúčanie Komisie 98/511/ES z 29. júla 1998 (Ú. v. ES L 228, 15. 8. 1998, s. 30). “ Texty odporúčania 98/511/ES v islandskom a nórskom jazyku, ktoré sú pripojené k príslušným jazykovým verziám tohto rozhodnutia, sú autentické. Článok 2 Článok 3 Toto rozhodnutie nadobúda účinnosť 19. decembra 1998, ak budú dovtedy predložené Spoločnému výboru EHP všetky notifikácie podľa článku 103 ods. 1. Toto rozhodnutie bude uverejnené v oddiele EHP a v doplnku EHP Úradného vestníka Európskych spoločen- stiev. Článok 4 V Bruseli 18. decembra 1998 Za Spoločný výbor EHP predseda N. v. LIECHTENSTEIN (1) Ú. v. ES L 227, 28. 10. 1999, s. 48. (2) Ú. v. ES L 228, 15. 8. 1998, s. 30


title: 1999/30/EG: Beschikking van de Commissie van 18 december 1998 tot verlenging van de in artikel 16, lid 2, van Richtlijn 92/34/EEG van de Raad bedoelde termijn met betrekking tot de invoer van fruitgewassen die voor de fruitteelt worden gebruikt en van teeltmateriaal daarvan uit derde landen (kennisgeving geschied onder nummer C(1998) 4263)

eurovoc_concepts:
fruit-growing
import
plant health control
plant propagation
third country

text: L 8/30 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 14. 1. 1999 BESCHIKKING VAN DE COMMISSIE van 18 december 1998 tot verlenging van de in artikel 16, lid 2, van Richtl¶n 92/34/EEG van de Raad bedoelde term¶n met betrekking tot de invoer van fruitgewassen die voor de fruitteelt worden gebruikt en van teeltmateriaal daarvan uit derde landen (kennisgeving geschied onder nummer C(1998) 4263) (1999/30/EG) wassen uit derde landen voorwaarden toe te passen die gel¶kwaardig z¶n aan die welke voor de productie en het in de handel brengen van in de Gemeenschap verkregen producten gelden; Overwegende dat voor teeltmateriaal en fruitgewassen die door een lidstaat worden ingevoerd overeenkomstig een besluit dat die lidstaat op grond van artikel 16, lid 2, eerste alinea, van voornoemde richtl¶n heeft genomen, in andere lidstaten ten aanzien van de in lid 1 van dat artikel vermelde punten geen beperkingen mogen gelden om dergel¶k producten in de handel te brengen; Overwegende dat derhalve de term¶n die op de in artikel 16, lid 2, van voornoemde richtl¶n vastgestelde datum verstr¶kt, opnieuw moet worden verlengd; Overwegende dat de in deze beschikking vervatte maatre- gelen in overeenstemming z¶n met het advies van het Permanent Comit(cid:130) voor teeltmateriaal en gewassen van geslachten en soorten fruit, HEEFT DE VOLGENDE BESCHIKKING GEGEVEN: Artikel 1 De in artikel 16, lid 2, eerste alinea, van Richtl¶n 92/ 34/EEG bedoelde term¶n wordt tot en met 31 december 2001 verlengd. Artikel 2 Deze beschikking is gericht tot de lidstaten. Gedaan te Brussel, 18 december 1998. Voor de Commissie Franz FISCHLER Lid van de Commissie DE COMMISSIE VAN DE EUROPESE GEMEENSCHAPPEN, Gelet op het Verdrag tot oprichting van de Europese Gemeenschap, Gelet op Richtl¶n 92/34/EEG van de Raad van 28 april 1992 betreffende het in de handel brengen van teeltmate- riaal van fruitgewassen alsmede van fruitgewassen die voor de fruitteelt worden gebruikt (1), laatstel¶k gew¶zigd b¶ Beschikking 97/110/EG van de Commissie (2), en met name op artikel 16, lid 2, Overwegende dat de b¶ artikel 16, lid 2, van bovenge- noemde richtl¶n vastgestelde term¶n b¶ Beschikking 97/ 110/EG van de Commissie tot en met 31 december 1998 is verlengd; identiteit, Overwegende dat krachtens artikel 16, lid 1, van Richtl¶n 92/34/EEG door de Commissie wordt besloten of teelt- materiaal en fruitgewassen die in een derde land z¶n geproduceerd en die inzake verplichtingen van de leve- aspect, kenmerken, rancier, substraat, verpakking, voorschriften met betrekking tot inspectie, waarmerking en plombering, dezelfde garantie bieden als teeltmateriaal en fruitgewassen die in de Gemeenschap z¶n geproduceerd, in al deze opzichten gel¶kwaardig zijn aan laatstgenoemde producten en aan de eisen en voorschriften van de richtl¶n voldoen; fytosanitair Overwegende dat in dit stadium de Commissie ten aanzien van geen enkel derde land een dergel¶k besluit kan nemen omdat er momenteel onvoldoende informatie over in derde landen geldende voorwaarden beschikbaar is; Overwegende dat het vaststaat dat de lidstaten teeltmate- riaal en fruitgewasen hebben ingevoerd, die in bepaalde derde landen z¶n geproduceerd; dat het normale handels- patroon niet mag worden verstoord en het de lidstaten daarom, overeenkomstig het bepaalde in artikel 16, lid 2, van voornoemde richtl¶n moet worden toegestaan om ten aanzien van de invoer van teeltmateriaal en van fruitge- (1) PB L 157 van 10. 6. 1992, blz. 10. (2) PB L 39 van 8. 2. 1997, blz. 22