title: 1999/371/EF: De Europæiske Fællesskabers administrative Kommission for vandrende arbejdstageres sociale sikring - Afgørelse nr. 172 af 9. december 1998 om de blanketter, der skal benyttes ved anvendelsen af Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 og (EØF) nr. 574/72 (E 101)

eurovoc_concepts:
family benefit
form
migrant worker
self-employed person
wage earner

text: 8. 6. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 143/13 AFGØRELSE Nr. 172 af 9. december 1998 om de blanketter, der skal benyttes ved anvendelsen af Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 og (EØF) nr. 574/72 (E 101) (1999/371/EF) DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS ADMINISTRATIVE KOMMISSION FOR VANDRENDE ARBEJDSTAGERES SOCIALE SIKRING HAR  under henvisning til artikel 81, litra a), i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet (1), i henhold til hvilken den har til opgave at behandle ethvert administrativt spørgsmål eller fortolkningsspørgsmål, der opstår i forbindelse med bestemmelserne i forordning (EØF) nr. 1408/71 og senere forordninger, under henvisning til artikel 2, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 574/72 af 21. marts 1972 om regler til gennemførelse af forordning (EØF) nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsord- ninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet (2), i henhold til hvilken den udarbejder de attester, bevidnelser, erklæ- ringer, begæringer og øvrige dokumenter, der er nødvendige for anvendelsen af forordningerne, under henvisning til Rådets forordning (EØF) nr. 1606/98 af 29. juni 1998 om ændring af forordning (EØF) nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, og forordning (EØF) nr. 574/72 om regler til gennemførelse af forordning (EØF) nr. 1408/71, med henblik på at udvide dem til at omfatte særlige ordninger for tjenestemænd (3), og ud fra følgende betragtninger: Det er nødvendigt at tilpasse denne blanket for at tage hensyn til afgørelse nr. 164; aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde af 2. maj 1992, som ændret ved protokol af 17. marts 1993, bilag VI, gennemfører Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 og (EØF) nr. 574/72 inden for Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde; i henhold til Det Blandede EØS-udvalgs afgørelse skal de blanketter, der er nødvendige for anvendelsen af Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 og (EØF) nr. 574/72, tilpasses og benyttes inden for Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde; af praktiske årsager skal der anvendes identiske blanketter inden for Fællesskabet og Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde; det sprog, hvorpå blanketterne udstedes, er omhandlet i Den Administrative Kommissions henstilling nr. 15  TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE: 1. Den blanket E 101, der er gengivet i afgørelse nr. 164 af 27. november 1996, erstattes af vedlagte blanket. 2. Medlemsstaternes kompetente myndigheder stiller vedlagte blanket interesserede (berettigede personer, institutioner, arbejdsgivere, osv. ). til rådighed for alle (1) EFT L 149 af 5. 7. 1971, s. 2. (2) EFT L 74 af 27. 3. 1972, s. 1. (3) EFT L 209 af 25. 7. 1998, s. 1. L 143/14 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 8. 6. 1999 3. Blanketten forefindes på Fællesskabets officielle sprog og er udarbejdet på en sådan måde, at de forskellige versioners tekst er helt sammenfaldende, hvilket muliggør, at hver enkelt modtager (berettiget person, institution, arbejdsgiver, osv. ) kan få en blanket, der er trykt på hans eget sprog. 4. Denne afgørelse finder anvendelse fra den første dag i den måned, der følger efter offentliggø- relsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende. Formand for Den Administrative Kommission Helmut SIEDL DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER Forordninger om social sikring EØS (*) Se vejledningen på side 3 E 101 (1) ATTEST OM DEN LOVGIVNING DER SKAL FINDE ANVENDELSE Forordn. 1408/71: art. 13. 2. d; art. 14. 1. a; art. 14. 2. b; art. 14a. 1. a, 2 og 4; art. 14b. 1, 2 og 4; art. 14c. a; art. 14e; art. 17 Forordn. 574/72: art. 11. 1; art. 11a. 1; art. 12a. 2. a. , 5. c og 7. a; art. 12 b 1. Arbejdstager 1. 1. Efternavn (2) Selvstændig erhvervsdrivende. 1. 2. Fornavne Tidligere navne (2). 1. 3. Fødselsdato (3) Nationalitet DNI (4). 1. 4. Fast adresse Gade. Nr. By. Postnummer. Boks Land. 1. 5. Forsikringsnummer (5). 2. Arbejdsgiver 2. 1. Navn eller firmanavn Selvstændig virksomhed. 2. 2. Identitetsnummer (6). 2. 3. Arbejdsgiveren er et vikarbureau 2. 4. Adresse Tlf. Gade. ja Fax Nr. nej. E-post. Boks. By. Postnummer. Land. 3. 3. 1. Den ovennævnte har været beskæftiget hos ovennævnte arbejdsgiver siden den. har udøvet selvstændig virksomhed siden den. i. 3. 2. udstationeres eller skal udøve selvstændig virksomhed i en periode, der påregnes at ville strække sig fra. til. 3. 3. i nedennævnte virksomheder(er) på nedennævnte skib 3. 4. Navn(e) eller firmanavn(e). 3. 5. Adresse Gade. Nr. By. Postnummer. Gade. Nr. By. Postnummer. Boks Land Boks Land. 3. 6. Identitetsnummer (6). ➀ 4. 4. 1. 4. 2. 4. 3. Hvem er ansvarlig for udbetaling af den udstationerede arbejdstagers løn og indbetaling af sociale sikringsbidrag? E 101 Den i punkt 2 nævnte arbejdsgiver Den i punkt 3. 4 nævnte virksomhed Andre Adresse. og , i så fald anføres navn Gade. Nr. By. Postnummer. Boks Land. 5. Den forsikrede er fortsat omfattet af lovgivningen i land (1) 5. 1. i henhold til artikel 13. 2. d 14. 1. a 14b. 1 i forordning nr. 1408/71 14. 2. b 14b. 2 14a. 1. a 14b. 4 14a. 2 14c. a 14a. 4 14e 5. 2. 5. 3. fra. til. i beskæftigelsesperioden (jf. brev fra den kompetente myndighed eller det af denne myndighed udpegede organ i beskæfti- gelseslandet, som giver den forsikrede ret til fortsat at være omfattet af lovgivningen i det land, hvorfra han udstationeres af. ref. ) 6. Den kompetente institution, hvis lovgivning finder anvendelse 6. 1. Betegnelse. Kodenummer (7). 6. 2. Adresse Tlf. Gade. Fax Nr. E-post. Boks. By. Postnummer. Land. 6. 3. Stempel 6. 4. Dato. 6. 5. Underskrift. ➁ VEJLEDNING E 101 Blanketten skal udfyldes med blokbogstaver, og der må kun skrives på de punkterede linjer. Den består af 4 sider, hvoraf ingen må fjernes, heller ikke sider, som ikke måtte være udfyldt. Den udpegede institution i den medlemsstat, af hvis lovgivning arbejdstageren eller den selvstændige erhvervsdrivende er omfattet, udfylder efter anmodning fra arbejdstageren eller dennes arbejdsgiver eller den selvstændige erhvervsdrivende blanketten og udleverer den til den pågældende. Når arbejdstageren eller den selvstændige erhvervsdrivende er udstationeret i Belgien, Nederlandene, Finland, Sverige eller i Island, tilsender institutionen ligeledes et eksemplar af blanketten, i Belgien: i forbindelse med arbejdstagere til Office national de sécurité sociale/Rijksdienst voor sociale zekerheid, Brussel; i forbindelse med selvstændige erhvervsdrivende til Caisse d’assurance sociale pour les travailleurs indépendants/Rijksinstituut voor sociale verzekering der zelfstandigen, Bruxelles; i forbindelse med søfarende til Caisse de secours et de prévoyance des marins/de Hulp- en Voorzorgskas voor Zeevarenden, Antwerpen; i Nederlan- dene: til Sociale Verzekeringsbank, Amstelveen; i Finland: til Eläketurvakeskus, Helsinki; i Sverige til Riksförsäkringsverket, Stockholm: i Island til Tryggingastofnun rikinis, Rejkjavik. Vejledning for den forsikrede Når De skal arbejde i en anden medlemsstat end den, hvor De er forsikret, skal De inden Deres afrejse henvende Dem til Deres institu- tion for syge- og moderskabsforsikring for at få udleveret en blanket E 128 eller en blanket E 106. Såfremt De selv eller et af Deres familiemedlemmer har behov for naturalydelser (som f. eks. lægebehandling, lægemidler, sygehusbehandling, osv. ) i det land, hvor De arbejder, skal De følge vejledningen på den pågældende blanket. Hvis De er i besiddelse af en blanket E 106, skal de hurtigst muligt forevise blanketten for institutionen for syge- og moderskabsforsikring på det sted, hvor De er beskæftiget. Hvis De er i besiddelse af en blanket E 128, skal De beholde blanketten, indtil De har brug for lægehjælp. Hvis De ikke er i besiddelse af denne blanket, skal sidst- nævnte institution anmode om at få udleveret blanketten fra den institution, hvor De er forsikret. Vejledning for arbejdsgiveren En medlemsstat, som modtager en anmodning om anvendelse af ovennævnte artikel 14, stk. 1, artikel 14 b, stk. 1 eller artikel 17 i forordning (EØF) nr. 1408/71, skal på behørig vis underrette arbejdsgiveren og arbejdstageren om de betingelser, hvorpå arbejdsta- geren fortsat kan være omfattet af den pågældende stats lovgivning. Arbejdsgiveren skal underrettes om muligheden for kontrol under udstationeringsperioden for at fastslå, at denne periode ikke er udløbet. Denne kontrol kan især vedrøre indbetaling af bidrag og bevarelse af det organiske bånd. Den udstationerede arbejdstagers arbejdsgiver skal endvidere underrette den kompetente institution i den medlemsstat, hvorfra arbejdstageren er blevet udsendt, om eventuelle ændringer, som har fundet sted i løbet af udstationeringsperioden, navnlig — hvis den pågældende udstationering ikke har fundet sted, eller hvis udstationeringsperioden ikke, således som der er blevet ansøgt om, er blevet forlænget — hvis udstationeringen er blevet afbrudt, medmindre afbrydelsen af arbejdstagerens aktivitet for virksomheden i beskæftigelseslandet er af rent midlertidig karakter — hvis arbejdstageren af arbejdsgiveren er blevet udsendt til en anden virksomhed i beskæftigelseslandet. I de første to tilfælde skal denne blanket returneres til institutionen i den medlemsstat, hvorfra arbejdstageren er blevet udsendt. Vejledning for opholdsstedets institution Såfremt den pågældende fremlægger den rigtige blanket (E 128 eller E 106), skal forsikringsinstitutionen i den medlemsstat, hvor arbejdstageren eller den selvstændige erhvervsdrivende opholder sig, ligeledes foreløbigt udrede ydelser i anledning af en arbejdsu- lykke eller erhvervssygdom. Såfremt denne institution i dette tilfælde har brug for en blanket E 123, skal den hurtigst muligt rette henven- delse til: i Belgien for arbejdstagere, i tilfælde af erhvervssygdom til »Fonds des maladies professionnelles/Fonds voor beroepsziekten« (Er- hvervssygdomsfonden), Bruxelles, og i tilfælde af arbejdsulykke, det af arbejdsgiveren udpegede kompetente forsikringsselskab i Danmark, til Arbejdsskadestyrelsen, København i Tyskland, til det kompetente »Berufsgenossenschaft« (ulykkesforsikringsinstitution) i Spanien, til »Direcciones Provinciales del Instituto Nacional de Seguridad Social (provinsdirektoratet under Det Nationale Institut for Social Sikring) i Irland, til »Department of Health, Planning Unit« (Sundhedsministeriet, afdelingen for planlægning), Dublin 2 i Italien, til den kompetente provinsafdeling af »Instituto nazionale per l’assicurazione contro gli infortuni sul lavoro, INAIL« (Statsan- stalten for Ulykkesforsikring) i Luxembourg, til »Association d’assurance contre les accidents« (Ulykkeforsikringsforbundet) i Nederlandene, til »Sociale Verzekeringsbank« (Socialforsikringsbanken), Amstelveen i Østrig, til den kompetente ulykkesforsikringsinstitution i Portugal, til »Centro Nacional de Protecção contra os Riscos Profissionais« (Den nationale forsikringsinstitution for arbejdsulykker og erhvervssygdomme), Lissabon i Finland, til »Tapaturmavakuutuslaitosten Liitto« (Ulykkesforsikringsanstalternes Forbund), Bulevardi 28, 00120 Helsinki i Sverige, til »Försäkringskassan« (Socialforsikringskontoret) i alle de øvrige medlemsstater, til den kompetente sygeforsikringsinstitution i Island, til »Tryggingastofnun rikisins« (Statens Institut for Social Sikring), Reykjavik i Liechtenstein, til »Amt für Volkswirtschaft« (Kontoret for Socialøkonomi), Vaduz i Norge, til »Folketrygdkontoret for utenlandssaker« (Forsikringskontoret for Udenlandske Anliggender), Oslo. Når den pågældende er omfattet af den franske sociale sikringsordning, er den kompetente kasse for afgørelsen af retten til ydelser den kasse, hvor han er forsikret, som ikke altid er den kasse, der er anført på blanket E 101. Blanket E 128 eller E 123 skal i givet fald indhentes hos kassen på det sædvanlige bopælssted. Når en selvstændig erhvervsdrivende er omfattet af en finsk social sikringsordning, er blanket E 123 altid påkrævet. Når en arbejdstager, som er omfattet af en islandsk social sikringsordning, kommer til skade ved en arbejdsulykke eller pådrager sig en erhvervssygdom, skal arbejdsgiveren altid underrette den kompetente institution. ➂ FODNOTER E 101 (*) EØS-aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, bilag VI, Social Sikring. Med henblik herpå skal denne blanket ligeledes anvendes af Island, Liechtenstein og Norge. (1) Kendingsbogstaver for det land, hvor blanketten udfyldes: B = Belgien; DK = Danmark; D = Tyskland; GR = Grækenland; E = Spanien; F = Frankrig; IRL = Irland; I = Italien; L = Luxembourg; NL = Nederlandene; A = Østrig; P = Portugal; FIN = Finland; S = Sverige; GB = Det Forenede Kongerige; IS = Island; FL = Liechtenstein; N = Norge. (2) For spanske statsborgere angives begge efternavne ved fødslen. For portugisiske statsborgere angives alle navne (fornavne, efternavn, pigenavn) i samme rækkefølge som på dåbsattest, identi- tetskort eller pas. (3) Dag og måned angives hver med to cifre, og året med fire cifre. (f. eks. 1. august 1987 = 01. 08. 1921). (4) For spanske statsborgere angives i givet fald nummeret på det spanske identitetskort (DNI), selv om kortet er ugyldigt. I modsat fald anføres »intet«. (5) For arbejdstager eller selvstændige erhvervsdrivende, der er omfattet af belgisk lovgivning, anføres den sociale sikrings identifikati- onsnummer NISS). For arbejdstagere eller selvstændige erhvervsdrivende, der er omfattet af dansk lovgivning, anføres CPR-nummer. For arbejdstagere eller selvstændige erhvervsdrivende, der er omfattet af nederlandsk lovgivning, anføres SOFI-nummer. (6) Der anføres så mange oplysninger som muligt, som kan identificere arbejdsgiveren eller den selvstændige erhvervsdrivendes virk- somhed: For skibe anføres skibets navn og skibsregisternummeret. For Belgien angives i forbindelse med arbejdstagere arbejdsgiverens ONSS/RSZ registreringsnummer og i forbindelse med selv- stændige erhvervsdrivende MOMS-nummer. For Danmark anføres SE-nummer. For Tyskland anføres »Betriebsnummer des Arbeitgebers« (arbejdsgiverens virksomhedsnummer). For Frankrig anføres SIRET-nummer. For Spanien anføres »Código de Cuenta De Cotización Del Empresario CCC« (arbejdsgiverens bidragskontonummer). For arbejdstagere eller selvstændige erhvervsdrivende, der er omfattet af finsk lovgivning, anføres navnet på den kompetente ulyk- kesforsikringsinstitution. Fra Norge anføres organisationsnummer. (7) Angives, hvis det foreligger. ➃


title: Reglamento (CE) nº 2648/98 de la Comisión de 9 de diciembre de 1998 que modifica el Reglamento (CE) nº 1445/95 por el que se establecen las disposiciones de aplicación del régimen de importación y exportación en el sector de la carne de vacuno

eurovoc_concepts:
beef
export licence
free circulation
health certificate
import licence

formats: html pdf print

text: 10. 12. 98 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas L 335/39 REGLAMENTO (CE) No 2648/98 DE LA COMISI(cid:222)N de 9 de diciembre de 1998 que modifica el Reglamento (CE) no 1445/95 por el que se establecen las disposi- ciones de aplicaci(cid:155)n del r(cid:130)gimen de importaci(cid:155)n y exportaci(cid:155)n en el sector de la carne de vacuno LA COMISI(cid:222)N DE LAS COMUNIDADES EUROPEAS, Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea, Visto el Reglamento (CEE) no 805/68 del Consejo, de 27 de junio de 1968, por el que se establece la organizaci(cid:155)n com(cid:156)n de mercados en el sector de la carne de bovino (1), cuya (cid:156)ltima modificaci(cid:155)n la constituye el Reglamento (CE) no 1633/98 (2), y, en particular, su art(cid:146)culo 9, Considerando que el apartado 2 del art(cid:146)culo 2 del Regla- mento (CE) no 1445/95 de la Comisi(cid:155)n, de 26 de junio de 1995, por el que se establecen las disposiciones de aplica- ci(cid:155)n del r(cid:130)gimen de importaci(cid:155)n y exportaci(cid:155)n en el sector de la carne de vacuno y se deroga el Reglamento (CEE) no 2377/80 (3), cuya (cid:156)ltima modificaci(cid:155)n la consti- tuye el Reglamento (CE) no 2365/98 (4), establece que las solicitudes de certificado y los certificados de importaci(cid:155)n incluir(cid:145)n en la casilla 7 la menci(cid:155)n del pa(cid:146)s de proce- dencia, para los animales vivos de la especie bovina de hasta 160 kilogramos; Considerando que, en los Reglamentos que establecen las disposiciones de aplicaci(cid:155)n de los diferentes contingentes de importaci(cid:155)n de los terneros, se precisan las menciones que deben constar en las solicitudes de certificado y en los certificados de importaci(cid:155)n; que procede limitar la aplicaci(cid:155)n del apartado 2 del art(cid:146)culo 2 del Reglamento (CE) no 1445/95 a las importaciones que se realicen fuera de los contingentes; Considerando que seg(cid:156)n el anexo III («Certificado zoosa- nitario») de la Decisi(cid:155)n 98/372/CE de la Comisi(cid:155)n, de 29 de mayo de 1998, referente a las condiciones y los certifi- cados zoosanitarios para la imporaci(cid:155)n de animales vivos de las especies bovina y porcina procedentes de determi- nados pa(cid:146)ses europeos (5), y seg(cid:156)n el anexo «Certificado zoosanitario» de las Decisiones an(cid:145)logas para los animales vivos de la especie bovina procedentes de determinados terceros pa(cid:146)ses, basadas en la Directiva 72/462/CEE del Consejo, de 12 de diciembre de 1972, relativa a problemas sanitarios y de polic(cid:146)a sanitaria en las importaciones de animales de las especies bovina, porcina, ovina y caprina y de carne fresca o de productos a base de carne, proce- dentes de pa(cid:146)ses terceros (6), cuya (cid:156)ltima modificaci(cid:155)n la constituye la Directiva 97/79/CE (7), el original del certifi- cado zoosanitario debe acompa(cid:157)ar a los animales de la especie bovina hasta el puesto de inspecci(cid:155)n fronterizo; (1) DO L 148 de 28. 6. 1968, p. 24. (2) DO L 210 de 28. 7. 1998, p. 17. (3) DO L 143 de 27. 6. 1995, p. 35. (4) DO L 293 de 31. 10. 1998, p. 49. (5) DO L 170 de 16. 6. 1998, p. 34. (6) DO L 302 de 31. 12. 1972, p. 28. (7) DO L 24 de 30. 1. 1998, p. 31. fin de facilitar una mejor Considerando que, con el gesti(cid:155)n de las importaciones de terneros que se realicen fuera de los contingentes, es necesario, por una parte, establecer que en los certificados de importaci(cid:155)n de terneros de hasta 300 kilogramos se indique en la casilla 7 el pa(cid:146)s de procedencia y en la casilla 8 el pa(cid:146)s de origen, que debe corresponder al pa(cid:146)s de exportaci(cid:155)n en el sentido del anexo «Certificado zoosanitario» que figura en las Decisiones mencionadas, y, por otra, comprobar, en el momento del despacho a libre pr(cid:145)ctica, la conformidad de la indicaci(cid:155)n del pa(cid:146)s de origen mecionado en el certifi- cado de importaci(cid:155)n con el pa(cid:146)s de exportaci(cid:155)n que conste en el original o en la copia del certificado zoosani- tario y denegar el despacho a libre pr(cid:145)ctica en caso de divergencia entre estos dos (cid:156)ltimos pa(cid:146)ses; Considerando que las medidas previstas en el presente Reglamento se ajustan al dictamen del Comit(cid:130) de gesti(cid:155)n de la carne de vacuno, HA ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO: Art(cid:146)culo 1 El apartado 2 del art(cid:146)culo 2 del Reglamento (CE) no 1445/95 se sustituir(cid:145) por el texto siguiente: «2. Para la importaci(cid:155)n de los productos de los c(cid:155)digos NC 0102 90 05 a 0102 90 49, con excepci(cid:155)n de los contingentes de importaci(cid:155)n de los animales vivos de la especie bovina regulados por los respec- tivos Reglamentos que establecen sus disposiciones de aplicaci(cid:155)n, las solicitudes de certificado de importa- siguientes ci(cid:155)n y menciones: incluir(cid:145)n las certificados los a) en la casilla 7, la menci(cid:155)n del pa(cid:146)s de procedencia; b) en la casilla 8, la menci(cid:155)n del pa(cid:146)s de origen, que corresponder(cid:145) al pa(cid:146)s de exportaci(cid:155)n en el sentido del anexo III, “Certificado zoosanitario” de la Deci- si(cid:155)n 98/372/CE y en el sentido del anexo “Certifi- cado zoosanitario” de las Decisiones an(cid:145)logas rela- tivas a animales vivos de la especie bovina proce- dentes de determinados terceros pa(cid:146)ses, basadas en la Directiva 72/462/CEE. El certificado obligar(cid:145) a importar de dicho pa(cid:146)s; c) en la casilla 20, la indicaci(cid:155)n siguiente: “El pa(cid:146)s de origen mencionado en la casilla 8 corresponde al pa(cid:146)s de exportaci(cid:155)n indicado en el original o en la copia del certificado zoosanitario. ”. L 335/40 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 10. 12. 98 El despacho a libre pr(cid:145)ctica de los animales mencionados m(cid:145)s arriba quedar(cid:145) supedi- tado a la presentaci(cid:155)n del certificado sanitario original o de una copia del mismo autenticada por el puesto de inspecci(cid:155)n fronterizo comunitario y a la condici(cid:155)n de que el pa(cid:146)s expedidor corresponda al que figura en la casilla 8 del certificado de importa- ci(cid:155)n. ». Art(cid:146)culo 2 El presente Reglamento entrar(cid:145) en vigor el tercer d(cid:146)a siguiente al de su publicaci(cid:155)n en el Diario Oficial de las Comunidades Europeas. Ser(cid:145) aplicable a los certificados solicitados a partir del 14 de diciembre de 1998. El presente Reglamento ser(cid:145) obligatorio en todos sus elementos y directamente aplicable en cada Estado miembro. Hecho en Bruselas, el 9 de diciembre de 1998. Por la Comisi(cid:155)n Franz FISCHLER Miembro de la Comisi(cid:155)n


title: SKRIFTLIG FORESPØRGSEL nr. 3869/98 af Petrus CORNELISSEN Told- og afgiftsfrit salg

eurovoc_concepts:
VAT
duty-free sale
economic consequence
intra-EU trade

formats: html print


title: Kommissionens förordning (EG) nr 2651/98 av den 9 december 1998 om öppnandet av en tullkvot för import av vissa varor med ursprung i Norge som framställs genom bearbetning av sådana jordbruksprodukter som avses i bilagan till rådets förordning (EG) nr 3448/93

eurovoc_concepts:
Norway
agreement (EU)
agro-industry
customs tariff
tariff quota
trading operation

text: 10. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 335/47 KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EG) nr 2651/98 av den 9 december 1998 om öppnandet av en tullkvot för import av vissa varor med ursprung i Norge som framställs genom bearbetning av sådana jordbruksprodukter som avses i bilagan till rådets förordning (EG) nr 3448/93 EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av Fördraget om upprättandet av Euro- peiska gemenskapen, med beaktande av rådets förordning (EG) nr 3448/93 av den 6 december 1993 om systemet för handeln med vissa varor som framställs genom bearbetning av jordbrukspro- dukter (1), senast ändrad genom förordning (EG) nr 2491/ 98 (2), särskilt artikel 7. 2 i denna, med beaktande av rådets beslut 96/753/EG av den 6 december 1996 om ingående av ett avtal genom skrift- växling mellan Europeiska gemenskapen, å ena sidan, och Konungariket Norge, å andra sidan, om protokoll nr 2 till avtalet mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Konungariket Norge (3), särskilt artikel 2 i detta, och av följande skäl: Enligt artikel 2 i rådets förordning (EG) nr 1103/97 av den 17 juni 1997 om vissa bestämmelser som har samband med införandet av euron (6) skall varje hänvis- ning till ecu i en rättsakt från och med den 1 januari 1999 ersättas med en hänvisning till euro enligt kursen 1 EUR = 1 ECU. För tydlighetens skull är det lämpligt att använda beteckningen euro i denna förordning, eftersom den skall tillämpas från och med den 1 januari 1999. De åtgärder som föreskrivs i denna förordning är förenliga med yttrandet från Förvaltningskommittén för övergri- pande frågor rörande handeln med bearbetade jordbruks- produkter som inte omfattas av bilaga II. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Artikel 1 Under perioden 1 januari–31 december 1999 skall den tull som anges i bilagan till denna förordning tillämpas på de varor med ursprung i Norge som anges i samma bilaga inom ramen för den årliga tullkvot som där fastställs. Genom kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 av den 2 juli 1993 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EEG) nr 2913/92 om inrättandet av en tull- kodex för gemenskapen (4), senast ändrad genom förord- ning (EG) nr 1677/98 (5), kodifieras bestämmelserna för förvaltningen av tullkvoter som skall tilldelas i kronolo- gisk ordning med hänsyn till den dag deklarationen om varornas övergång till fri omsättning tas emot. Artikel 2 Den gemenskapstullkvot som avses i artikel 1 skall förvaltas av kommissionen i enlighet med bestämmel- serna i artikel 308a–308d i förordning (EEG) nr 2454/93. Det är lämpligt att för 1999 öppna den tullkvot som fastställs i punkt IV. 2 i avtalet i form av skriftväxling mellan Europeiska gemenskapen, å ena sidan, och Konungariket Norge, å andra sidan, om anpassning av protokoll nr 2 till avtalet mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Konungariket Norge. (1) EGT L 318, 20. 12. 1993, s. 18. (2) EGT L 309, 19. 11. 1998, s. 28. (3) EGT L 345, 31. 12. 1996, s. 78. (4) EGT L 253, 11. 10. 1993, s. 1. (5) EGT L 212, 30. 7. 1998, s. 18. Artikel 3 Denna förordning träder i kraft den sjunde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska gemenska- pernas officiella tidning. Den skall tillämpas från och med den 1 januari 1999. (6) EGT L 162, 19. 6. 1997, s. 1. L 335/48 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 10. 12. 98 Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater. Utfärdad i Bryssel den 9 december 1998. På kommissionens vägnar Martin BANGEMANN Ledamot av kommissionen BILAGA Löpnummer KN-nummer Varuslag 09. 0764 ex 1806 1806 20 1806 31 1806 32 1806 90 Choklad och andra livsmedelsbered- ningar innehållande kakao med undantag av kakaopulver med tillsats av socker eller annat sötningsmedel som omfattas av KN-nummer 1806 10 Kvot (ton) Tillämplig tullkvot 5 500 35,15 EUR/100 kg


title: 1999/663/CE: Decisão da Comissão, de 9 de Dezembro de 1998, relativa a auxílios concedidos pela Alemanha a favor da Maschinenfabrik Sangerhausen (Samag) [notificada com o número C(1998) 4274] (Texto relevante para efeitos do EEE)

eurovoc_concepts:
Germany
State aid
aid to undertakings
control of State aid
iron and steel industry

text: 9. 10. 1999 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias L 263/19 COMISSÃO DECISÃO DA COMISSÃO de 9 de Dezembro de 1998 relativa a auxílios concedidos pela Alemanha a favor da Maschinenfabrik Sangerhausen (Samag) [notificada com o número C(1998) 4274] (O texto em língua alemã é o único que faz fé) (Texto relevante para efeitos do EEE) (1999/663/CE) A COMISSÃO DAS COMUNIDADES EUROPEIAS, Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Europeia e, nomeadamente, o primeiro parágrafo do n. o 2 do seu artigo 93. o, Tendo em conta o Acordo sobre o Espaço Económico Europeu e, nomeadamente, a alínea a) do n. o 1 do seu artigo 62. o, Depois de ter convidado os interessados directos para apresen- tarem as suas observações nos termos dos artigos precedentes, Considerando o seguinte: I A Maschinenfabrik Sangerhausen GmbH (a seguir denominada «Samag») foi privatizada em Junho de 1991. Em 1 de Julho de 1994, devido às dívidas da empresa e à sua situação de insol- vência, foi dado início ao correspondente processo de falência. Em 14 de Julho de 1994, a Alemanha notificou a concessão de auxílios no montante de 2 milhões de marcos alemães pelo Estado federado da Saxónia-Anhalt a favor da Samag. Em 1 de Fevereiro de 1995, a Comissão decidiu dar início ao processo previsto no n. o 2 do artigo 93. o do Tratado CE relativamente aos auxílios concedidos sob a forma de subven- ções destinadas a financiar o repatriamento de activos patrimo- niais da empresa situados no estrangeiro ou sob reserva de propriedade, assim como a prossecução das suas actividades por um espaço de tempo limitado. Inicialmente, o Land havia previsto a concessão dos recursos necessários para possibilitar uma liquidação da empresa aceitável para os seus empregados, fornecedores e outros credores. Para tal, procurou encontrar um novo investidor que retomasse as actividades da Samag (integralmente ou em parte), ou satisfazer os credores no âmbito de um processo de falência, o que de outra forma não teria sido possível por falta de património. Após o início do processo de falência da Samag, os auxílios passaram a ter por objectivo assegurar uma liquidação ordenada das actividades da empresa. Dos referidos 2 milhões de marcos alemães, 50 000 marcos alemães deveriam ser utilizados para reembolsar os juros de um empréstimo contraído pelo administrador da falência para o pré-financiamento de uma garantia de pagamento no âmbito do correspondente processo de falência («Konkursausfallgeld»). No que se refere a esta parte do projecto de auxílio, a Comissão tinha dúvidas sobre se se tratava de uma medida de carácter geral ou de um auxílio nos termos do n. o 1 do artigo 92. o do Tratado CE. A decisão da Comissão foi publicada no Jornal Oficial das Comunidades Europeias (1), tendo os interessados sido convidados a apresentarem as suas observações. II A Alemanha transmitiu dados relativos aos auxílios por ofícios de 28 de Março, 4 de Maio e 23 de Novembro de 1995, assim como de 12 de Junho e 20 de Dezembro de 1996. De acordo com as informações transmitidas, os recursos foram utilizados da seguinte forma: — 50 000 marcos alemães para o pagamento de juros rela- tivos a um empréstimo contraído pelo administrador da falência destinado ao pré-financiamento da garantia de pagamento no âmbito do correspondente processo de falência, — 770 000 marcos alemães para a aquisição dos materiais de produção necessários para a conclusão das encomendas em curso e para a entrega de materiais sujeitos a uma cláusula de reserva de propriedade destinados ao sector de activi- dade principal da Samag (excluindo o sector da fundição), — 230 000 marcos alemães para a conclusão de contratos no sector da fundição, — 350 000 marcos alemães para pagamentos a empresas de distribuição (gás, água, electricidade, dos quais 91 000 foram utilizados nos meses de Julho e Agosto), na sua maioria correspondentes às actividades de fundição, — 600 000 marcos alemães destinados ao repatriamento dos activos patrimoniais da Samag situados no estrangeiro. Os recursos concedidos possibilitaram a concretização do encerramento da empresa. Na sua ausência, a empresa teria sido liquidada imediatamnte por falta de activos. (1) JO C 262 de 7. 10. 1995, p. 16. L 263/20 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias 9. 10. 1999 Após a conclusão das encomendas pendentes aquando do início do processo de falência, a Samag terminou completa- mente as suas actividades, inclusive no sector da fundição (em 31 de Outubro de 1994). A partir dessa data não foi concluído qualquer novo contrato, tendo as actividades da empresa pros- seguido ainda durante quatro meses. Os activos patrimoniais foram vendidos separadamente, no âmbito de um concurso público. III O Reino Unido manifestou o seu apoio ao início do processo de apreciação por parte da Comissão, por considerar que a Samag não constituía uma empresa viável a longo prazo e que a concessão de auxílios de emergência a empresas no sector da construção de maquinaria e da fundição era susceptível de apresentar um efeito desfavorável sobre a concorrência nos sectores em questão. A Alemanha respondeu não serem necessários quaisquer comentários, dada a cessação completa de actividades por parte da empresa. IV Os recursos concedidos no montante de 1,95 milhões de marcos alemães constituem auxílios estatais nos termos do n. o 1 do artigo 92. o do Tratado CE, uma vez que beneficiam uma empresa num sector de actividades em que se verifica a exis- tência de um comércio intracomunitário considerável. Cumpre analisar se estes auxílios podem ser considerados compatíveis com o mercado comum ao abrigo do n. o 3 do artigo 92. o do Tratado CE. Não é possível considerar os auxílios em questão como medidas destinadas à promoção do desenvolvimento regional — mesmo sendo a Saxónia-Anhalt uma região assistida nos termos do n. o 3, alínea a), do artigo 92. o do Tratado CE — uma vez que a prossecução das actividades da empresa por um espaço de tempo tão reduzido (quatro meses) não contribui para o desenvolvimento regional. Exclui-se, consequentemente, a aplicação da derrogação à proibição de concessão de auxílios prevista no n. o 3, alínea a), do artigo 92. o do Tratado CE. A promoção do desenvolvimento de certas actividades econó- micas nos termos do n. o 3, alínea c), do artigo 92. o do Tratado CE também não se aplica ao presente caso, uma vez que, pelas razões que a seguir se descrevem, os auxílios em questão não preenchem as condições das Orientações comunitárias relativas aos auxílios estatais de emergência e à reestruturação conce- didos a empresas em dificuldade (1) (a seguir denominadas «Orientações»). Os recursos em questão não podem ser considerados como auxílios de emergência, uma vez que não foram concedidos de acordo com as Orientações. Apenas é possível autorizar como tais os auxílios à tesouraria sob a forma de garantias de empréstimos ou de empréstimos a taxas de juro normais. As possibilidades de considerar os recursos em questão como auxílios à reestruturação nos termos das Orientações é ainda mais limitada, uma vez que a sua concessão não foi acompa- nhada de um plano de reestruturação, nem foram concedidos com o objectivo de criar novos postos de trabalho. Uma vez que os auxílios em questão se destinam unicamente a permitir a conclusão de contratos pendentes e a procurar interessados na compra da empresa, constituem auxílios à exploração incompatíveis com o direito comunitário da concorrência. (1) JO C 368 de 23. 12. 1994, p. 12. Posto que se encontra excluída a possibilidade de aplicação da derrogação prevista no n. o 3, alíneas a) ou c), do artigo 92. o do Tratado CE, os auxílios no montante de 1,95 milhões de marcos alemães são incompatíveis com o mercado comum. O montante de 50 000 marcos alemães foi concedido pelo Land com a finalidade de reembolsar os juros de um emprés- timo contraído pelo administrador da falência para o pré-finan- ciamento da garantia de pagamento no âmbito do correspon- dente processo de falência. Nos termos do § 141a da Lei da promoção do trabalho («Arbeitsförderungsgesetz», a seguir denominada «ArbfG»), cada trabalhador tem direito a receber da garantia de pagamento o correspondente a um máxima de três meses de salário não auferidos por razões de falência do empregador. O devedor é, para esse efeito, o «Bundesanstalt für Arbeit» (a seguir denomi- nado «BfA» — organismo nacional encarregado da gestão do seguro de desemprego obrigatório para trabalhadores). No caso de se encontrarem preenchidas as condições previstas no § 141a e seguintes da ArbfG, o BfA não tem qualquer poder discricionário no que se refere ao desembolso da garantia de pagamento. Com o desembolso da garantia de pagamento, o direito dos trabalhadores à reivindicação do pagamento dos salários face ao empregador passa para o BfA, por força do § 141m da ArbfG. A garantia de pagamento é normalmente desembolsada pelo BfA três a quatro meses após o início do processo de falência. Para que os trabalhadores se encontrem em condições de fazer face às suas despesas, constitui prática corrente (2) contrair junto de um banco privado um empréstimo destinado ao pré-financiamento da garantia em questão. O direito de regresso do BfA rege-se pelas disposições jurídicas gerais em matéria de falências. De acordo com o segundo parágrafo do § 13, em conexão com o n. o 1 do parágrafo terceiro do § 17 da Lei relativa às falências («Gesamtvollstrec- kungsordnung»), o crédito do BfA deve considerar-se privile- giado. Por esta razão, o desembolso da garantia de pagamento deverá considerar-se como medida social de carácter geral no âmbito de um processo de falência, não dispondo o BfA de qualquer poder discricionário no que se refere à sua concessão. No processo em análise, o Land da Saxónia-Anhalt concedeu recursos no montante de 50 000 marcos alemães para o reem- bolso dos juros de um empréstimo contraído pelo adminis- trador da falência com um banco privado a favor dos trabalha- dores, por forma a permitir o pré-financiamento da garantia de pagamento. O Land não inscreveu o referido montante de 50 000 marcos alemães no mapa de créditos da massa falida. Os juros acumulados são normalmente reembolsados a partir da massa falida. Uma vez que, no processo em apreciação, o Land não inscreveu os juros no mapa de créditos da massa falida, o correspondente montante vem acrescer a esta, o que constitui um benefício económico para a empresa em falência. Trata-se, neste caso concreto, de auxílios nos termos do n. o 1 do artigo 92. o do Tratado CE, não susceptíveis de derrogação ao abrigo do n. o 3 do mesmo artigo pelas razões indicadas anteriormente em relação aos outros auxílios no montante de 1,95 milhões de marcos alemães. o auxílio em questão deverá, com o ser consequentemente, mercado comum e devidamente recuperado, considerado incompatível (2) Decreto regulamentar do BfA de 11 de Outubro de 1989, confir- federal constante do tribunal jurisprudência social mado pela («Bundessozialgericht»). 9. 10. 1999 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias L 263/21 ADOPTOU A PRESENTE DECISÃO: Artigo 1. o O auxílio estatal concedido pela Alemanha a favor da Maschi- nenfabrik Sangerhausen GmbH i. K. («Samag»), sob forma de subvenções num montante total de 2 milhões de marcos alemães, é incompatível com o mercado comum e com o funcionamento do Acordo EEE, nos termos do n. o 1 do artigo 92. o do Tratado CE e do n. o 1 do artigo 61. o do Acordo EEE. Artigo 2. o 1. A Alemanha tomará as medidas necessárias destinadas a recuperar junto do beneficiário o auxílio referido no artigo 1. o 2. O auxílio deve ser recuperado de acordo com o direito material e processual alemão, majorado de juros calculados com base na taxa de referência aplicável à determinação do regionais, que equivalente-subvenção líquido dos auxílios vencem a partir da data da sua concessão e até à data do seu reembolso integral. Artigo 3. o A Alemanha comunicará à Comissão no prazo de dois meses a contar da notificação da presente decisão as medidas que tomar no sentido de lhe dar cumprimento. Artigo 4. o A República Federal da Alemanha é a destinatária da presente decisão. Feito em Bruxelas, em 9 de Dezembro de 1998. Pela Comissão Karel VAN MIERT Membro da Comissão


title: INTERROGAZIONE SCRITTA n. 3864/98 dell'on. Christa RANDZIO- PLATH alla Commissione. Direttiva del Parlamento europeo e del Consiglio sui bonifici transfrontalieri

eurovoc_concepts:
EC Directive
bank
computer system
credit transfer
electronic money
financial institution
financial transaction
frontier region
national implementing measure
systems interconnection

text: C 182/130 Gazzetta ufficiale delle Comunità europee IT 28. 6. 1999 (1999/C 182/178) INTERROGAZIONE SCRITTA P-3863/98 di Luigi Florio (PPE) alla Commissione (9 dicembre 1998) Oggetto: Riconoscimento dei titoli di studio nell’UE Il sig. Davide Ferrando, cittadino italiano, laureato in giurisprudenza in Italia e residente in Germania, ha recentemente chiesto di poter essere ammesso alla pratica di avvocato nel Land tedesco dell’Assia e, successivamente, in quello della Bassa Sassonia. In entrambi i casi gli è stato risposto che ciò non è possibile in quanto tale richiesta, formulata da persona che non ha conseguito la laurea in Germania, è contraria alla legislazione locale, e precisamente all’articolo 23 I della legge dell’Assia e all’articolo 5 della legge della Bassa Sassonia relative alla pratica legale, le quali prevedono come requisito essenziale per l’ammissione alla pratica il conseguimento della laurea nella Repubblica di Germania. Ritiene la Commissione che ciò sia compatibile con il principio del reciproco riconoscimento dei titoli di studio nell’Unione europea? Risposta fornita dal sig. Monti a nome della Commissione (28 gennaio 1999) Ai sensi della direttiva del Consiglio 89/48/CEE del 21 dicembre 1988 relativa ad un sistema generale di riconoscimento dei diplomi di istruzione superiore che sanzionano formazioni professionali di una durata minima di tre anni (1), un cittadino di uno Stato membro può esercitare in un altro Stato membro una professione per la quale il titolare possiede le qualifiche professionali richieste nello Stato membro di origine. Il titolare deve cioè soddisfare tutti i requisiti nello Stato membro di origine. La persona menzionata dall’Onorevole membro sembra tuttavia non possedere tutte le qualifiche per esercitare la professione di avvocato in Italia. Il titolo accademico di «laureato» non è sufficiente per esercitare tale professione. Il principio di riconoscimento reciproco può essere applicato unicamente alle qualifiche professionali, non alle qualifiche accademiche che non consentano al titolare di esercitare una professione nello Stato membro di origine. Attualmente, il riconoscimento accademico non è oggetto della legislazione comunitaria. (1) GU L 19 del 24. 1. 1989. (1999/C 182/179) INTERROGAZIONE SCRITTA P-3864/98 di Christa Randzio-Plath (PSE) alla Commissione (9 dicembre 1998) Oggetto: Direttiva del Parlamento europeo e del Consiglio sui bonifici transfrontalieri Può la Commissione comunicare qual è lo stato di attuazione della direttiva 97/5/CE (1) del Parlamento europeo e del Consiglio sui bonifici transfrontalieri e per quale motivo, in vista dell’introduzione dell’euro il 1o gennaio 1999, la Commissione non assume un ruolo più attivo ai fini dell’attuazione della direttiva in oggetto e della preparazione negli Stati membri dell’UE? (1) GU L 43 del 14. 2. 1997, pag. 25. Risposta fornita dal sig. Monti a nome della Commissione (28 gennaio 1999) La direttiva 97/5/CE deve essere recepita nel diritto nazionale entro il 15 agosto 1999. Gli Stati membri avevano fornito un’assicurazione politica di adeguare la loro normativa alla direttiva prima del 1o gennaio 1999. Quanto assicurato non è stato per lo più mantenuto e non è possibile adire le vie legali data la natura


title: 1999/581/EG: Kommissionens beslut av den 9 december 1998 om stöd som Tyskland beviljat Braunkohlekraftwerk Cottbus [delgivet med nr K(1998) 4275] (Text av betydelse för EES) (Endast den tyska texten är giltig)

eurovoc_concepts:
Germany
State aid
aid to industry
control of State aid
lignite
power plant

text: 20. 8. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 220/33 KOMMISSIONENS BESLUT av den 9 december 1998 om stöd som Tyskland beviljat Braunkohlekraftwerk Cottbus [delgivet med nr K(1998) 4275] (Endast den tyska texten är giltig) (Text av betydelse för EES) (1999/581/EG) EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 93. 2 första stycket i detta, med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samar- betsområdet, särskilt artikel 62. 1 a i detta, efter att i enlighet med ovan nämnda artiklar ha gett berörda parter tillfälle att inkomma med synpunkter, med beaktande av dessa synpunkter, och av följande skäl: I. FÖRFARANDET Genom ett klagomål av den 26 mars 1996 från en ledamot av Europaparlamentet fick kommissionen kännedom om ett stöd från Tyskland till Braunkohlekraftwerk Cottbus. Genom skri- velser av den 7 juni 1996 och den 5 september 1996 begärde kommissionen uppgifter om detta av de tyska myndigheterna. Denna begäran uppfyllde Tyskland den 26 juli 1996 och den 20 februari 1997. Genom en skrivelse av den 12 augusti 1997 underrättade kommissionen Tyskland om sitt beslut att inleda ett förfarande enligt artikel 93. 2 i EG-fördraget med avseende på det nämnda stödet. Tyskland besvarade denna skrivelse den 31 oktober 1997. Kommissionens beslut att inleda förfarandet offentliggjordes i Europeiska gemenskapernas officiella tidning (1). Samtidigt uppma- nades alla berörda parter att inkomma med synpunkter. Genom en skrivelse av den 3 mars 1998 vidarebefordrades dessa synpunkter till Tyskland. Den 6 och 7 mars 1998 gjordes en inspektion på plats i kraftverket i Cottbus, där även företrä- dare för kommissionen deltog. Tyskland yttrade sig om synpunkterna den 9 juli 1998. II. DETALJERAD BESKRIVNING AV STÖDET Cottbus ligger i det största östtyska brunkolsdistriktet, vars kolfyndigheter bryts av Lausitzer Braunkohle AG (nedan kallat LAUBAG). Den 26 april 1995 beslutade staden Cottbus att (1) EGT C 381, 16. 12. 1997, s. 5. ersätta sitt brunkolkraftverk, som är från DDR-tiden som framför allt beträffande bränsleförbrukning och miljöskydd inte längre motsvarade de aktuella tekniska normerna, med ett nytt, modernt kraftverk med kraftvärmeproduktion. Huvudmålet för projektet är att försörja staden Cottbus med fjärrvärme (70 % av hushållen är anslutna till ett fjärrvärmenät). Som biprodukt produceras elkraft, som är avsedd uteslutande för staden Cottbus. Kostnaderna för projektet uppgår till totalt 395 miljoner tyska mark. Delstaten Brandenburg har stött denna investering för att utjämna prisskillnaden i förhållande till ett modernt gasdrivet värmekraftverk, som skulle kosta omkring 185 miljoner mark. Eftersom Tyskland uttryckligen hade undantagit energisektorn från subventioner inom ramen för den av kommissionen godkända tyska regionalstödordningen, den så kallade Gemein- schaftsaufgabe (2), enligt vilken investeringsstöd på upp till 35 % av de totala investeringskostnaderna kan beviljas i Bran- denburg, ett område som omfattas av artikel 92. 3 a i EG- fördraget, beviljades stödet på 49,95 miljoner mark som ett ad hoc-stöd. Inga ytterligare statliga stöd har ställts till förfogande för projektet, varken på ad hoc-basis eller inom ramen för godkända stödordningar för forskning och utveckling eller miljö. För tillfället har kraftverket 243 anställda. I Cottbus används för första gången i världen brunkol i kraft- värmeverk som bränsle för andra generationens trycksatta förbränning i fluidiserad bädd. Kommissionen har därför beslutat att stödja detta projekt med ytterligare 29 miljoner mark inom ramen för programmet Thermie, som inrättades genom rådets förordning (EEG) nr 2008/90 (3) (projekt nr SF/ ”värmekraftverk, 00122/95/DE/SE och SF/00264/97/DE/SE, som är baserat på andra generationens trycklatta förbränning i fluidiserad bädd, och som eldas med brunkol från östra Tysk- land”). Projektets syfte är att visa att även brunkol kan användas som bränsle vid trycksatt förbränning i fluidiserad bädd, vilket skulle kunna öka möjligheterna att exportera denna teknik utanför gemenskapens gränser. Beträffande effekterna på konkurrensen, ansåg kommissionen dock att investeringsstödet till ett förhållandevis dyrt brunkol- kraftverk kan vara ett otillåtet statligt stöd till förmån för det regionala brunkolutvinnande företaget LAUBAG, som genom projektet visserligen inte får förmånliga priser, men dock ett långvarigt leveransavtal. (2) Se punkt 3. 1. 3 i den 24:e ramplanen för uppgiften av gemensamt intresse regionala ekonomiska strukturer”, godkänd genom beslut av den 30 april 1996, EGT C 291, 4. 10. 1996, s. 4. ”Förbättrade (3) EGT L 185, 17. 7. 1990, s. 1. L 220/34 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 20. 8. 1999 Uppfattningen att det rör sig om ett otillåtet statligt stöd grun- dade sig i första hand på en förpliktelse som Tyskland åtagit sig inom ramen för det statliga stödet N 13/92 till förmån för brunkolkraftverket Schkopau i Sachsen-Anhalt, där kommis- sionen hade godkänt ett investeringsstöd på 600 miljoner mark (1). För att förhindra en systematisk subventionering av den östtyska brunkolindustrin och fall av snedvridning av konkurrensen på en avreglerad elmarknad, måste Tyskland förbinda sig att som villkor för godkännandet av detta stöd De övriga fyra ställningstagandena handlade mindre om effek- terna av projektet på elmarknaden än om bränslet brunkol i sig, vars otillräckliga miljötolerans kritiserades. IV. TYSKLANDS SYNPUNKTER inte bevilja några ytterligare direkta eller indirekta stöd för att främja användning av brunkol. Elverk kan dock även i fortsättningen få subventioner om dessa överensstämmer med kommissionens beslut om godkännande av stöd inom ramen för program för regionalstöd, stöd till forskning och utveckling samt stöd till miljöskydd, som inte har till syfte att främja vissa energikällor och inte avser att utjämna kostnaderna för användning av vissa energikällor. I sitt svar på kommissionens beslut att inleda förfarandet enligt artikel 93. 2 i EG-fördraget förde Tyskland i första hand fram argumentet att företaget LAUBAG knappast kan ses som förmånstagare för stödet, eftersom dess nytta av det i bästa fall är marginell. Företaget får inga artificiellt höjda priser, utan endast ett långsiktigt leveransavtal, som dock motsvarar endast 0,9 % av den totala brytningen per år. Eftersom det i Cottbus rörde sig om ett ad hoc-stöd utanför den godkända horisontella stödordningen, hyste kommissionen allvarliga tvivel på att delstaten Brandenburgs investeringsstöd mot bakgrund av Tysklands förpliktelse från år 1992 kan anses vara förenligt med gemenskapens stödbestämmelser, och beslu- tade därför den 30 juli 1997 att inleda ett förfarande enligt artikel 93. 2 i EG–fördraget. III. DE BERÖRDA PARTERNAS SYNPUNKTER Sex berörda parter har kommit in med synpunkter, som kan sammanfattas enligt följande: Amt Jänschwalde, den kommunala förvaltningsmyndigheten i en kommun i omedelbar närhet till LAUBAG:s brytningsom- råde, ansåg att stödet till kraftverket i Cottbus otvivelaktigt måste klassificeras som stöd till förmån för den regionala utvin- ningen av brunkol. Stödet kan inte heller anses vara regional- stöd enligt gemenskapens stödbestämmelser, eftersom det inte innehåller något regionalt mål. Det är även uppenbart att brun- kolkraftverk varken nu eller i framtiden kan vara konkurrensk- raftiga utan fortsatt statligt stöd. Beträffande projektets miljöef- fekter, ansåg förvaltningsmyndigheten att naturgas otvivelaktigt är miljövänligare än alla användningar av brunkol. Enligt ENRON Europe Ltd (nedan kallat ENRON), som produ- cerar och tillhandahåller elkraft baserad på gas, kan större prisstabilitet för brunkol inte anföras som ett argument för denna energikälla, eftersom samma effekt kan uppnås för gas genom att på motsvarande sätt säkra gaspriset. Företaget påpe- kade vidare att man genom att använda gas kan garantera en högre grad av miljöskydd. (1) Beslut av den 22 juli 1992, EGT C 203, 11. 8. 1992, s. 15. Vidare gäller förpliktelsen från år 1992 inte i detta fall, eftersom projektet i första hand gäller fjärrvärmeförsörjningen. Elproduktionen, som förpliktelsen gäller, är däremot endast en biprodukt. Dessutom bör man beakta att Cottbus ligger i ett område enligt artikel 92. 3 a i EG-fördraget, där kommissionen tillåter investe- ringsstöd på upp till 35 % av de totala investeringskostnaderna. Då investeringskostnaderna uppgår till totalt 395 miljoner mark kunde projektet teoretiskt ha stötts med omkring 135 miljoner mark, dvs. ett mycket större belopp än det stöd som hittills faktiskt beviljats (49,95 miljoner mark från delstaten Brandenburg och 29 miljoner mark från kommissionen inom ramen för Thermie-programmet). Projektet uppfyller alla krav i gemenskapens bestämmelser om offentlig upphandling. Då beslutet till förmån för ett kraftvär- meverk med trycksatt fluidiserad bädd hade förbränning i fattats, utlystes en anbudsinfordran som omfattade hela gemen- till Europeiska skapen, som offentliggjordes i Supplementet gemenskapernas officiella tidning av den 8 augusti 1995. Dess- utom hade alla kända tillverkare av tekniken med trycksatt förbränning i lämna anbud. Uppdraget hade till slut gått till en tysk tillverkare. inte Något inkommit vare sig till anbudsprövningskontoret eller till nämnden för klagomål fluidiserad bädd direkt uppmanats att anbudsförfarandet har klagomål beträffande i anbudsärenden. Dessutom är det fråga om ett pilotprojekt, vilket även framgår av gemenskapens stöd inom ramen för Thermie-programmet. Effekterna av användningen av brunkol vid tryckratt förbrän- ning i fluidiserad bädd följs även noggrant av forskningsinsti- tuten vid Technische Universität i Cottbus. Projektet skulle kunna bli framgångsrikt om man lyckas påvisa att brunkol är konkurrenskraftigt som bränsle. Detta skulle få en positiv effekt på sysselsättningen i den regionala brunkolsin- dustrin, som i denna strukturellt svaga region är den viktigaste näringsgrenen, fortfarande 13 000–17 000 arbetsplatser är beroende av (1989 var antalet 73 000). som direkt indirekt eller 20. 8. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 220/35 Förutom detta har projektet en positiv effekt på miljöskyddet. Till exempel har man kunnat notera en signifikant minskning av utsläppen av skadliga ämnen och av buller, som till och med ligger under de värden som anges i de relevanta tyska miljöbe- stämmelserna. Som bevis på detta har Tyskland presenterat de utsläppsvärden som anges i tabellen nedan. (mg/m3) Enligt tysk lag Kraftverket i Cottbus Svaveldioxid Kväveoxid Koldioxid Saltsyra Fluorvätesyra Partiklar 250 200 250 100 15 50 200 200 200 30 1,5 20 Beträffande utsläppet av buller har Tyskland presenterat de värden som anges i tabellen nedan. (decibel) Dagtid Nattetid Enligt tysk lag Kraftverket i Cottbus Enligt tysk lag Kraftverket i Cottbus 55 60 60 55 55 50 50 52 43 43 45 46 34 45 40 45 45 40 40 35 35 40 31 28 34 35 23 33 Om de berörda parternas följande: synpunkter hävdade Tyskland Amt Jänschwaldes synpunkter riktar sig främst mot delstaten Brandenburgs allmänna energipolitik, särskilt mot förflytt- ningen av kommunen Horno, som kommer att bli nödvändig på grund av utvidgningen av ett av LAUBAG:s dagbrott. Tysk- land underströk även på nytt att projektet endast kommer att inverka marginellt på brytningsvolymen i den lokala brunkolin- dustrin och detsamma gäller därmed även konkurrensen mellan olika bränslen. Detta bestyrks av det faktum att naturgasen, som konkurrerar med brunkol som bränsle, med 27 % redan har en stor marknadsandel i de nya delstaterna, medan dess andel i hela Tyskland ligger på 21 %. I slutet av 1997 värmdes 40 % av alla bostäder i Östtyskland med naturgas. Cottbus- kraftverkets andel av den totala mängden bränslen som fjärrvärmekraftverk i Tyskland uppgår till endast används i 0,1 %. Beträffande påståendet att naturgas skulle vara miljövän- ligare än brunkol, påpekade Tyskland de metanutsläpp som tillkommer vid användning av naturgas och som inte nämndes av Amt Jänschwalde. Bland de synpukter som inkommit från ENRON betvivlade Tyskland framför allt påståendet att man genom prissäkring kan uppnå samma prisstabilitet för naturgas som för brunkol. Inte ens ENRON själv kan ha några exakta uppgifter om på vilka villkor och med vilka risker företaget kan leverera naturgas till konstanta priser under en längre tidsperiod. De andra fyra ställningstagandena besvarade Tyskland genom att på nytt framhålla att projektet underskrider de gränsvärden för skadliga utsläpp och buller som gäller i Tyskland och på så sätt bidrar till miljöskyddet. V. BEDÖMNING AV STÖDET Brunkol omfattas inte av EKSG-fördraget, utan av EG-fördraget. I enlighet med detta är investeringsbidraget på 49,95 miljoner mark från delstaten Brandenburg för att bygga brunkolkraf- tverket i Cottbus otvivelaktigt ett stöd i den mening som avses i artikel 92. 1 i EG-fördraget. Visserligen är förmånstagarna i första hand de som driver kraftverket, men indirekt gynnas även den östtyska brunkolindustrin, särskilt LAUBAG. Genom stödet skall användningen av brunkol stimu- leras, trots att det skulle vara billigare att bygga ett kraftverk som drivs med något annat bränsle, t. ex. naturgas. i detta fall Stödet kan snedvrida konkurrensen och påverka handeln mellan medlemsstaterna. Genom integrationen av f. d. DDR i gemenskapen 1990/1991 skedde en språngartad ökning av utvinningen av brunkol i gemenskapen. I endast tre länder i gemenskapen bryts brunkol i större mängder. Tyskland står för 75 % av den totala utvinningen i gemenskapen. Brunkol används normalt i kraftverk som ligger i omedelbar närhet till brytningsområdena, eftersom det i regel inte är lönsamt att transportera brunkol över längre sträckor. Det betyder dock inte att det inte förekommer någon handel med brunkol inom gemenskapen. Vidare måste man beakta att man i detta fall träffat ett val för naturgas, stenkol och olja. På energimarknaden kan alla dessa ämnen ersätta varandra. Följaktligen måste man beakta de enskilda marknaderna, bränslemarknaden i allmänhet och all eventuell konkurrens inom gemenskapen mellan dessa ämnen. På dessa marknader förekommer gemenskapsintern handel och konkurrens mellan företag från olika medlemsstater, vilket innebär att stödet torde påverka konkurrensen mellan företag på energimarknaden. förmån för brunkol och till nackdel till L 220/36 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 20. 8. 1999 Stödet gavs inte inom ramen för en av kommissionen på förhand godkänd stödordning och borde därför ha anmälts enskilt enligt artikel 93. 3 i EG-fördraget. Denna skyldighet har Tyskland inte uppfyllt. Stödet var därför olagligt. Beträffande frågan om stödet omfattas av något av undantagen som anges i artikel 92. 2 och 92. 3 i EG-fördraget, måste man först framhålla att den förpliktelse som Tyskland åtog sig i samband med det statliga stödet i fallet Schkopau inte är till hinder för att dessa bestämmelser används i detta fall. Den nämnda förpliktelsen syftade på sin tid till att förhindra att det infördes samma skyddsmekanismer för brunkol i de nya delstaterna som för det västtyska stenkolet. Projektet i Cottbus är dock en ad hoc-åtgärd, som varken syftar till eller har som effekt att den östtyska brunkolindustrin systematiskt subventio- neras. Detta bestyrks av det faktum att LAUBAG inte säljer sin produkt till artificiellt höjda priser, utan till marknadspriser, och att den mängd brunkol som behövs för detta projekt endast utgör en försvinnande liten del, nämligen 0,9 %, av den mängd som LAUBAG årligen bryter. Dessutom siktar projektet i första hand på fjärrvärmeförsörjningen. Elkraft, som förplik- telsen från 1992 i huvudsak gäller, produceras endast som biprodukt. Vid bedömningen av sakförhållandena rörande undantagen i artikel 92. 2 och 92. 3 i EG-fördraget måste man konstatera att undantagen i artikel 92. 2 på grund av stödets karaktär och det faktum att stödet inte uppfyller villkoren för att undantas på grundval av dessa bestämmelser om undantag, i detta fall inte är tillämpliga. Dock kan stödet anses förenligt med den gemensamma mark- naden på grundval av artikel 92. 3 a i EG-fördraget. Den omständigheten att stödet inte lämnats inom ramen för den tyska regionala stödordningen (den kallade Gemeinschaft- saufgabe) utesluter inte på förhand att denna bestämmelse kan tillämpas, utan beror enbart på att investeringar för elkraftför- sörjning inte kan beviljas stöd inom ramen för denna stödord- ning. Denna begränsning pålades inte av kommissionen i samband med kontrollen av stödet, utan har beslutats av Tysk- land på egen hand. Följaktligen kan kommissionen inte utesluta en prövning under regionala aspekter, utan måste – såsom skedde i stödfallet N 295/97, ”Délipapier”, Frankrike (1) - i det enskilda fallet undersöka om de villkor som krävs för tillämp- ning av artikel 92. 3 a är uppfyllda. Vidare bör det påpekas att artikel 92. 3 a även kan tillämpas på ad hoc-åtgärder. Domstolen bekräftar detta i sin dom av den 14 september 1994 i målen C-278, 279 och 280/92 (Spanien/ kommissionen) (2), enligt vilken ad hoc-stöd måste undersökas med avseende på om villkoren för regionalstöd enligt artikel 92. 3 a är uppfyllda. Detta gäller även stödet till brunkolkraftverket i Cottbus. Trots att ett gammalt kraftverk ersätts med ett nytt genom detta projekt, kan stödet ses som en åtgärd för att stödja en för vilken regionalstöd kan godkännas enligt nyinvestering, riktlinjerna för statligt stöd för regionala ändamål (3). Enligt punkt 4. 4 i dessa riktlinjer avses med en nyinvestering även ”igångsättning av en verksamhet som medför en genomgri- pande förändring av en befintlig verksamhets produkter eller produktionsprocesser (genom rationalisering, omstrukturering eller modernisering)”. Dessutom ligger Cottbus i en region som avses i artikel 92. 3 a där det tillåtna stödtaket för nyinvesteringar uppgår till 35 %. Med en stödnivå på 20 % ligger stödet i detta fall betydligt under stödtaket. Genom stödet kan även den ekonomiska utvecklingen i denna region främjas. Projektets effekt på sysselsättningen är säker- ligen större än de 243 arbetsplatser som skapas i själva kraft- verket. Projektet har som syfte att främja regionens utveckling på lång sikt. Med dess hjälp skapas ett modernt fjärrvärme- system, som förbättrar regionens hela infrastruktur, till vilken inte endast privata bostäder utan även befintliga industriföretag och potentiella investerare får tillgång. Vidare skall brunkolets konkurrenskraft som bränsle påvisas genom användning av den nya metoden med trycksatt förbränning i fluidiserad bädd, som valts ut för stöd inom ramen för kommissionens Thermie- program. Om denna teknik visar sig vara framgångsrik torde det få en positiv effekt på sysselsättningen i brunkolsindustrin. Ännu 1989 var 73 000 personer i regionen anställda i brun- kolindustrin. Utvinningen av brunkol uppgick det året till 195 miljoner ton. Trots en drastisk personal- och produktions- minskning under åren efter 1989 är brunkolindustrin fortfa- rande den viktigaste näringsgrenen i denna strukturellt svaga region. Det antas exempelvis att år 2000 och med en årlig produktion på 35-40 miljoner ton kommer ungefär 5 000 arbetstagare att vara direkt sysselsatta i brytningen och föräd- lingen av brunkol. Ytterligare 2 000 arbetsplatser kommer att skapas genom elkraftsproduktionen av brunkol. Till dessa 7 000 direkta arbetsplatser kan man lägga ytterligare 10 000, som följd av investeringar på områdena underleveranser, underhåll och förädling, som på motsvarande sätt är starkt beroende av den ekonomiska situationen i brunkolindustrin. I detta sammanhang framgår det tydligt att alla verksamheter som har som mål att förbättra brunkolindustrins ekonomiska framtid även kommer att få positiva effekter på antalet anställda som är indirekt beroende av denna industri. Vidare noterar kommissionen att utsläppen i miljön kommer att minska. De siffror som Tyskland lagt fram visar att utsläppen av skadliga ämnen och buller från det nya kraftverket ligger långt under dem från det gamla. I detta sammanhang bör man även påminna om att kraftverket i Cottbus är ett kraftverk med kraftvärmeproduktion. I sitt meddelande av den 15 oktober 1997 till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén (4) om en gemen- skapsstrategi för att främja kraftvärme och undanröja hinder för dess utveckling betonade kommissionen än en gång uttryckligen de miljövänliga och energisparande aspekterna på denna teknik. (1) EGT C 333, 4. 11. 1997, s. 6. (2) REG 1994, s. I-4103. (3) EGT C 74, 10. 3. 1998, s. 9. (4) KOM(97)514 slutlig. 20. 8. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 220/37 Vidare måste man påminna om att kraftverket producerar både värme och elkraft och på så sätt ger upphov till mindre utsläpp än traditionella kolkraftverk. I andra fall har kommissionen accepterat användning av kraftvärmeproduktionstekniken som en motivering för finansiella stimulanser (1). I detta samman- hang bör man vidare påminna om att kommissionen med sitt beslut av den 18 december 1991 (2) godkände ett ettårigt stödprogram för omstrukturering av uppvärmningsnätet i de nya tyska delstaterna, enligt vilket investeringsstöd på upp till 35 % av investeringskostnaderna var tillåtna om de ledde till att nätet blev effektivare och föroreningen av miljön minskade. I projektet i Cottbus har man eftersträvat just dessa mål. Slutligen bör det konstateras att man kan bortse från de nega- tiva effekterna på bränslemarknaden inom gemenskapen, eftersom till och med brunkolföretaget LAUBAG endast får en marginell fördel av projektet. Här bör man påminna om att LAUBAG inte på något sätt gynnas av artificiellt höjda priser, utan måste sälja sin produkt till marknadspriser. Följaktligen får detta företag i bästa fall en indirekt fördel, som består av ett långfristigt leveransavtal, som dock endast omfattar 0,9 % av den mängd brunkol företaget bryter årligen. Effekterna på bränslemarknaden i gemenskapen som helhet måste därför anses vara minimala. Vidare måste man ta hänsyn till att den andel av bränslet som används i Cottbus endast utgör 0,1 % av den bränslemängd som används i Tyskland för att driva fjärr- värmekraftverk. Genom kraftverket kommer LAUBAG:s andel av hela bränslemarknaden i Tyskland följakt- ligen att öka med endast 0,001 %. Dessutom trängs det med brunkolet konkurrerande bränslet naturgas ingalunda undan. Tvärtom, sedan 1991 har naturgasen i de nya delstaterna med 27 % (1990 praktiskt taget 0 %) en större marknadsandel än i hela Tyskland. I slutet av 1997 värmdes 40 % av alla bostäder i Östtyskland med naturgas. I detta sammanhang bör det även påpekas att de berörda parternas synpunkter endast i liten utsträckning handlade om fall av snedvridning av konkur- i Cottbus rensen, i stället betonades den ekologiska aspekten på använd- ning av brunkol i allmänhet, en aspekt som dock inte kan vara det enda föremålet för ett förfarande enligt artikel 93. 2 i EG- fördraget. VI. SLUTSATSER Kommissionen slår fast att det stöd som Tyskland beviljat i strid mot artikel 93. 3 i EG-fördraget är olagligt. Med beaktande av dess positiva effekter på den regionala utvecklingen, den jämförelse med det gamla mindre belastningen på miljön i kraftverket, projektets pilotkaraktär samt de obetydliga effek- terna på konkurrensen, har kommissionen dock kommit till den slutsatsen att investeringsstödet för byggande av ett brun- kolkraftverk i Cottbus är förenligt med den gemensamma marknaden. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Artikel 1 Delstaten Brandenburgs statliga stöd på 49,5 miljoner tyska mark till brunkolkraftverket Cottbus är förenligt med den gemensamma marknaden enligt artikel 92. 3 a i EG-fördraget. Detta beslut riktar sig till Förbundsrepubliken Tyskland. Artikel 2 Utfärdat i Bryssel den 9 december 1998. På kommissionens vägnar Karel VAN MIERT Ledamot av kommissionen (1) T. ex. i Italien, i fallet nr NN 52/91, beslut av den 31 juli 1991, EGT C 23, 30. 1. 1992, s. 5. (2) EGT C 184, 21. 7. 1992, s. 8


title: SCHRIFTLICHE ANFRAGE Nr. 3868/98 von W.G. van VELZEN an die Kommission. Lagerung radioaktiver Abfälle des Kernreaktors in Petten (Niederlande)

eurovoc_concepts:
France
Netherlands
United States
export of waste
fuel reprocessing
irradiated fuel
nuclear power station
nuclear reactor
radioactive waste
storage of waste

text: 15. 10. 1999 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften C 297/111 (1999/C 297/150) SCHRIFTLICHE ANFRAGE P-3868/98 von W. G. van Velzen (PPE) an die Kommission (9. Dezember 1998) Betrifft: Lagerung radioaktiver Abfälle des Kernreaktors in Petten (Niederlande) Aus den Antworten von Frau Cresson im Namen der Kommission vom 20. November 1998 auf meine ersten Anfragen betreffend die Probleme der Lagerkapazität für radioaktive Abfälle des Hochflußreaktors in Petten (E-3041/98) (1) geht hervor, daß dieses Problem in die Zuständigkeit der Gemeinsamen Forschungsstelle (GFS) fällt, da sie für die Nutzung zuständig ist. 1. Die zweitrangige Lösung, die in der Antwort erwähnt wird, wird auch zu großen Problemen führen, da das Becken des Reaktorgebäudes sich füllt. Geht die Kommission jetzt unverzüglich auf die Suche nach einer neuen Lösung? 2. In der Antwort der Kommission wird mitgeteilt, daß die Abfallbewirtschaftung eine nationale Zustän- digkeit ist. Es geht hier jedoch um eine GFS, die von der Kommission verwaltet wird. Fällt die Lösung dieses Problems daher nicht auch in die Zuständigkeit der Kommission? Werden andere Mitgliedstaaten jetzt von der Kommission bei der Lösung dieses Problems eingeschaltet? (1) ABl. C 142 vom 21. 5. 1999, S. 75. Antwort von Frau Cresson im Namen der Kommission (27. Januar 1999) Die Lösung für die Lagerung der abgebrannten Brennelemente aus dem Hochflußreaktor (HFR), die für 1. den Fall der verzögerten Verfügbarkeit des Lagers bei der Habog-Anlage „Centrale organisatie voor radioactif afval“ (COVRA-Projekt) vorgeschlagen wurde, B die Lagerung im Lagerbecken des Reaktors B ist in der Tat lediglich eine Übergangslösung. Ende des Jahres 1999 wird die gesamte Lagerkapazität des Beckens ausgeschöpft sein, dann werden andere Lösungen gebraucht. Da der frische Brennstoff aus amerikanischem Ursprungsmaterial hergestellt worden ist, besteht eine Möglichkeit darin, den abgebrannten Brennstoff in die Vereinigten Staaten zurückzusenden, wie dies vor 1988 gehandhabt wurde. Eine von den amerikanischen Behörden auferlegte Voraussetzung ist aber, daß der derzeit hochangereicherte Uran(HEU)-Brennstoff aus dem HFR in schwachangereicherten Uran(LEU)-Brenn- stoff umgewandelt wird. Eine solche Umwandlung ist allerdings ein kostspieliger technischer Vorgang. Er sollte weder zu Einbußen bei den technischen Merkmalen dieses Reaktors, der etwa 60 % der in Europa verwendeten radiopharmazeutischen Produkte herstellt, führen noch seinen Wettbewerbsvorteil auf diesem ohnehin sehr engen Markt schmälern. Deshalb wurden entsprechende Untersuchungen aufgenommen. Bei positivem Ergebnis könnte abgebrannter Brennstoff 1999 in die Vereinigten Staaten zurückgeschickt werden. Die HFR-Haushaltsmittel müßten einer solch kostspieligen Lösung angepaßt werden. Auch wurde die Möglichkeit der Wiederaufarbeitung in Frankreich geprüft. Diese Option hat gewisse Vorteile, würde aber nach ein paar Jahren die Rückführung von Abfällen in die Niederlande erfordern. Darüber hinaus ist eine Wiederaufarbeitung in Frankreich mit den damit zusammenhängenden Operationen eine teure Lösung, die vom HFR-Etat nicht getragen werden kann. 2. Kein Mitgliedstaat verfügt über eine etablierte, anerkannte und genehmigte Abfallentsorgungsanlage für hochaktive Abfälle oder abgebrannten Brennstoff. Derzeit besteht die Verpflichtung, Abfälle in das Land zurückzuschicken, in dem die Anlage steht. Eine Internationalisierung oder gar „Europäisierung“ der Abfall- Lagerung ist nicht in Sicht. (1999/C 297/151) SCHRIFTLICHE ANFRAGE E-3887/98 von Glenys Kinnock (PSE) an die Kommission (4. Januar 1999) Betrifft: Anträge auf NRO-Finanzierung Kann die Kommission mitteilen, wie Anträge der NRO auf Finanzierung aus dem Posten B7-6000 bewertet und vorrangig behandelt werden?


title: 1999/581/CE: Decisión de la Comisión, de 9 de diciembre de 1998, sobre la ayuda estatal de Alemania a la central eléctrica de lignito de Cottbus [notificada con el número C(1998) 4275] (Texto pertinente a efectos del EEE) (El texto en lengua alemana es el único auténtico)

text: 20. 8. 1999 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas L 220/33 DECISIÓN DE LA COMISIÓN de 9 de diciembre de 1998 sobre la ayuda estatal de Alemania a la central eléctrica de lignito de Cottbus [notificada con el número C(1998) 4275] (El texto en lengua alemana es el único auténtico) (Texto pertinente a efectos del EEE) (1999/581/CE) LA COMISIÓN DE LAS COMUNIDADES EUROPEAS, Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea y, en particular, el párrafo primero del apartado 2 de su artículo 93, Visto el Acuerdo sobre el Espacio Económico Europeo y, en particular, la letra a) del apartado 1 de su artículo 62, Tras haber emplazado, de conformidad con los citados artí- culos, a los interesados para que presentasen sus observaciones, y habida cuenta de las mismas, Considerando lo siguiente: I. PROCEDIMIENTO A través de la denuncia de un diputado del Parlamento Europeo de 26 de marzo de 1996, la Comisión tuvo conoci- miento de una ayuda de Alemania a la central eléctrica de lignito de Cottbus. Por cartas de 7 de junio y 5 de septiembre de 1996, la Comisión solicitó a las autoridades alemanas infor- mación al respecto. Alemania respondió a esta solicitud respec- tivamente por cartas de 26 de julio de 1996 y 20 de febrero de 1997. Por carta de 12 de agosto de 1997, la Comisión comunicó a Alemania su decisión de incoar en relación con la citada ayuda el procedimiento con arreglo al apartado 2 del artículo 93 del Tratado CE. Alemania respondió a esta carta el 31 de octubre de 1997. La Decisión de la Comisión de incoar el procedimiento se publicó en el Diario Oficial de las Comunidades Europeas (1). Con tal motivo, se emplazó a todos los interesados a que presen- taran sus observaciones. Por carta de 3 de marzo de 1998 se remitieron estas observa- ciones a Alemania. El 6 y el 7 de marzo de 1998 tuvo lugar una visita a la central eléctrica de Cottbus, a la cual asistieron representantes de la Comisión. Alemania se pronunció el 9 de julio de 1998 sobre las observaciones. producción combinada de electricidad y calor (central mixta). El proyecto tiene por principal objetivo suministrar calefacción urbana a la ciudad de Cottbus (de cuyos hogares alrededor de un 70 % está conectado a una red de calefacción urbana). También se generará, como producto secundario, electricidad destinada exclusivamente a la ciudad de Cottbus. Los costes del proyecto ascienden a un total de 395 millones de marcos alemanes. El Estado federado de Brandeburgo subvencionó esta inversión a fin de compensar la diferencia de precio con una central térmica de gas moderna, cuyo coste habría ascendido a unos 185 millones de marcos alemanes. El sector energético queda expresamente excluido (2) de las subvenciones con arreglo a la normativa alemana sobre ayudas regionales, el denominado «régimen común» (Gemeinschaftsauf- gabe) autorizado por la Comisión, conforme al cual en Brande- burgo, región a la que es aplicable lo dispuesto en la letra a) del apartado 3 del artículo 92 del Tratado, pueden concederse ayudas de hasta un 35 % de los costes totales de inversión. Por consiguiente, la ayuda, por importe de 49,95 millones de marcos alemanes, se concedió de modo ad hoc. No se destinó al proyecto ninguna otra ayuda estatal, ni con carácter ad hoc ni conforme a los regímenes autorizados sobre ayudas a la protec- ción del medio ambiente e investigación y desarrollo. La central eléctrica emplea actualmente a 243 personas. El proyecto de Cottbus constituye la primera experiencia mundial de utilización del lignito en una central mixta como combustible para la segunda generación de la tecnología de la Comisión lechos fluidificados a presión. En consecuencia, decidió, con arreglo al programa Thermie, establecido en virtud del Reglamento (CEE) no 2008/90 del Consejo (3), conceder otros 29 millones de marcos alemanes a este proyecto (proyecto no SF/00264/97/DE/SE, «Central térmica de segunda generación mediante lecho fluidifi- cado a presión a base de lignito de Alemania Oriental»). El proyecto debe poner de manifiesto que en los lechos fluidifi- cados alimentados a presión también puede utilizarse lignito como combustible, lo cual podría incrementar las posibilidades de exportación de esta técnica fuera de las fronteras de la Comunidad. SF/00122/95/DE/SE y II. DESCRIPCIÓN DETALLADA DE LA AYUDA Cottbus se encuentra en la mayor región productora de lignito de Alemania Oriental, cuyos yacimientos explota la empresa Lausitzer Braunkohle AG (Laubag). El 26 de abril de 1995, la ciudad de Cottbus decidió sustituir la central eléctrica de lignito, que databa de la época de la República Democrática Alemana y que, sobre todo en cuanto a consumo de combus- tible y protección del medio ambiente, ya no cumplía las normas técnicas actuales, por una nueva central moderna de (1) DO C 381 de 16. 12. 1997, p. 5. Sin embargo, por lo que se refiere a la incidencia de este la Comisión consideró que la proyecto en la competencia, ayuda a la inversión en una central de lignito, que resultaba en comparación más costosa, podría constituir una ayuda estatal ilegal en favor de la empresa minera regional Laubag, para la cual el proyecto no supondrá precios más favorables, pero sí un contrato de suministro a largo plazo. (2) Véase el punto 3. 1. 3 del 24° programa marco del régimen común «Mejora de las estructuras económicas regionales», autorizado me- diante la Decisión de 30 de abril de 1996 (DO C 291, de 4. 10. 1996, p. 4). (3) DO L 185 de 17. 7. 1990, p. 1. L 220/34 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 20. 8. 1999 La estimación de que se trataba de una ayuda estatal ilegal se basaba, sobre todo, en una obligación contraída por Alemania en relación con la ayuda estatal N 13/92 en favor de la central eléctrica de lignito de Schkopau (Sajonia-Anhalt), para la cual la Comisión autorizó una ayuda a la inversión por importe de 600 millones de marcos alemanes (1). A fin de impedir una subvención sistemática del sector del lignito de Alemania Oriental y el falseamiento de la competencia en un mercado de la electricidad liberalizado, Alemania debía comprometerse, como condición para la aprobación de esta ayuda, a: «no conceder otras ayudas que subvencionen directa o indi- rectamente el empleo del lignito. No obstante, las centrales eléctricas podrán seguir gozando de subvenciones cuando éstas cumplan lo dispuesto en las decisiones de la Comisión por las que se autorizan ayudas en el marco de los regí- menes sobre ayudas regionales, a la protección del medio ambiente y a la I + D, no subvencionen el empleo de determinadas fuentes de energía y no estén destinadas a compensar los costes de la introducción de determinadas fuentes de energía». Toda vez que, en el caso de Cottbus, se trataba de una ayuda ad hoc, ajena al régimen horizontal de ayudas autorizado, la Comi- sión abrigaba serias dudas de que la ayuda a la inversión del Estado federado de Brandeburgo, dada la obligación contraída por Alemania en 1992, pudiera considerarse compatible con las disposiciones comunitarias en materia de ayudas. En conse- cuencia, el 30 de julio de 1997, decidió incoar el procedi- miento del apartado 2 del artículo 93 del Tratado CE. III. OBSERVACIONES DE LOS INTERESADOS Se recibieron seis observaciones, que pueden resumirse del modo siguiente: La administración municipal de Jänschwalde, población situada en las inmediaciones del terreno de explotación de Laubag, sostiene que la ayuda a la central eléctrica de Cottbusse debe sin duda considerarse una ayuda en favor del sector regional del lignito. La ayuda tampoco puede considerarse una ayuda regional a efectos de la normativa comunitaria en materia de ayudas estatales, ya que no se aprecia objetivo regional alguno. Es asimismo evidente que las centrales eléctricas de lignito no son competitivas ni lo serán en el futuro si no se mantienen las ayudas estatales. Por lo que se refiere a la incidencia del proyecto en el medio ambiente, esta administración sostiene que el gas es sin lugar a dudas más ecológico que cualquier empleo del lignito. Según la empresa de producción y distribución de electricidad ENRON Europa Ltd (en lo sucesivo denominada «ENRON»), que utiliza gas, no puede aducirse como argumento en favor del lignito que permita una mayor estabilidad de los precios, ya que los precios del gas permiten obtener el mismo efecto. La empresa señala, por otro lado, que el empleo de gas permite garantizar una mayor protección del medio ambiente. En las cuatro restantes observaciones no se abordaban tanto las consecuencias del proyecto para el mercado de la electricidad (1) Decisión de 22 de julio de 1992 (DO C 203 de 11. 8. 1992, p. 15). como las del empleo del lignito en sí como combustible y su incidencia adversa en el medio ambiente. IV. OBSERVACIONES DE ALEMANIA En respuesta a la decisión de la Comisión de incoar el procedi- miento en aplicación del apartado 2 del artículo 93 del Tratado, Alemania, en primer lugar, argumentó que la empresa Laubag no podía considerarse beneficiaria de la ayuda, ya que este beneficio era a lo sumo marginal. La empresa no vende el lignito a precios artificialmente elevados, sino que tan sólo goza de un contrato de suministro a largo plazo, que, sin embargo, sólo representa un 0,9 % del volumen total anual de extracción. Por otra parte, las autoridades alemanas consideran que el compromiso asumido en 1992 no es válido en el presente caso, ya que el proyecto contempla, en primer lugar, la calefac- ción urbana. La producción de electricidad, a la que se refería este compromiso, constituye tan sólo un producto secundario. Según Alemania, debe tenerse en cuenta, por otro lado, que Cottbus se encuentra en una región contemplada en la letra a) del apartado 3 del artículo 92 del Tratado CE, donde la Comi- sión autoriza ayudas a la inversión de hasta un 35 % del coste total de inversión. Dada una inversión por importe total de 395 millones de marcos alemanes, el proyecto hubiera podido teóricamente beneficiarse de una ayuda de cerca de 135 millones de marcos alemanes, es decir, un importe mucho más elevado que la ayuda efectivamente abonada hasta ahora (49,95 millones de marcos alemanes por el Estado federado de Brande- burgo y 29 millones por la Comisión en el marco del programa Thermie). comunitarias en materia de Alemania considera que el proyecto es plenamente conforme a las disposiciones contratos públicos. Cuando se adoptó la decisión en favor de la central mixta con tecnología de combustión en lecho fluidificado a presión, se lanzó una convocatoria de propuestas en toda la Comunidad, publicada en el Suplemento del Diario Oficial de las Comunidades Europeas de 8 de agosto de 1995. Además, se invitó directamente a presentar ofertas a todos los fabricantes conocidos de procedimientos de combustión en lecho fluidifi- cado a presión. El contrato terminó por adjudicarse a un fabricante alemán. Ni la oficina de contratación pública (Verga- beprüfstelle), ni la comisión de denuncias sobre contratación pública (Vergabebeschwerdeausschuss) han recibido denuncias sobre la ejecución del procedimiento de adjudicación del contrato. Además, el proyecto tiene carácter experimental, como por otro lado lo demuestra la financiación comunitaria concedida en el marco del programa Thermie. Por otra parte, los insti- tutos de investigación de la Universidad técnica de Cottbus siguen atentamente los efectos del empleo de lignito en la combustión en lecho fluidificado a presión. lignito es un El proyecto tendrá éxito si demuestra que el combustible competitivo. Las consecuencias para el empleo en el sector del lignito serán positivas en esta región, estructural- mente débil, en la que constituye el primer sector económico, y del que dependen aún, directa o indirectamente, entre 13 000 y 17 000 puestos de trabajo (hasta 73 000 en 1989). 20. 8. 1999 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas L 220/35 El proyecto tiene, además, repercusiones positivas para la protección del medio ambiente. Permite una significativa reduc- ción de las emisiones contaminantes y sonoras, que serán inferiores la normativa alemana aplicable en materia de medio ambiente. incluso a los valores fijados por Como prueba, Alemania comunicó los valores de emisión siguientes: (en mg/m3) Normativa alemana Central de Cottbus Dióxido de azufre Óxido nitroso Dióxido de carbono Ácido clorhídrico Ácido fluorhídrico Polvo 250 200 250 100 15 50 200 200 200 30 1,5 20 En cuanto a emisiones sonoras, Alemania presentó los valores siguientes: (en decibelios) Día Noche Normativa alemana Central de Cottbus Normativa alemana Central de Cottbus 55 60 60 55 55 50 50 52 43 43 45 46 34 45 40 45 45 40 40 35 35 40 31 28 34 35 23 33 Sobre las observaciones de los terceros interesados, Alemania manifestó lo siguiente: Según las autoridades alemanas, las observaciones de la admi- nistración municipal de Jänschwalde se dirigen sobre todo contra la política energética del Estado federado de Brande- burgo en general y, en particular, contra el desplazamiento del municipio de Horno, necesario debido a la ampliación de una explotación a cielo abierto de Laubag. Asimismo, las autori- dades alemanas subrayan nuevamente que el proyecto ha tenido escasas repercusiones en el volumen de extracción del sector y, por consiguiente, en la competencia entre los distintos combustibles. Confirma esta afirmación el hecho de que el gas, combustible competidor del lignito, ya posea una cuota de mercado importante en los nuevos Estados federados (aproxi- frente a una media del 21 % en el madamente un 27 %), conjunto de Alemania. A finales de 1997, el 40 % del total de viviendas de Alemania Oriental utilizaban calefacción a base de gas. La cuota del combustible de la central de Cottbus en el volumen total de combustibles utilizados en las centrales de calefacción urbana de Alemania representa tan sólo un 0,1 %. Sobre la afirmación de que el gas es menos nocivo para el medio ambiente que el lignito, Alemania señala que el gas origina emisiones suplementarias de metano, no mencionadas por la administración municipal de Jänschwalde. Sobre las observaciones de ENRON, Alemania pone sobre todo en duda que sea posible obtener, mediante la cobertura contra los cambios del precio, precios tan estables para el gas como lignito. La propia ENRON no puede facilitar datos para el exactos ni sobre las condiciones ni sobre los riesgos del sumi- nistro de gas a largo plazo a precios constantes. Sobre las cuatro restantes observaciones, Alemania señala de nuevo que el proyecto permite obtener valores inferiores a los límites de emisiones contaminantes y sonoras vigentes en Alemania y que, por tanto, contribuye a la protección del medio ambiente. V. VALORACIÓN DE LA AYUDA El lignito no se regula por el Tratado CECA, sino por el Tratado CE. Por lo tanto, la ayuda a la inversión de 49,95 millones de marcos alemanes del Estado federado de Brandeburgo para la construcción de la central de lignito de Cottbus constituye a todas luces una ayuda a efectos del apartado 1 del artículo 92 del Tratado CE. Bien es cierto que la primera beneficiaria de esta ayuda es la empresa que explota la central, pero también lo es indirectamente la industria del lignito de Alemania Oriental y, en particular, en el presente caso, Laubag. La ayuda debe fomentar el empleo del lignito, si bien la construcción de una central alimentada mediante otros combustibles, por ejemplo, el gas, hubiera resultado menos costosa. Esta ayuda puede falsear la competencia y perjudicar a los intercambios entre los Estados miembros. La integración de la antigua RDA en la Unión Europea en 1990/1991 provocó un brusco aumento de la producción comunitaria de lignito. Existen en la Comunidad sólo tres países que extraigan lignito en grandes cantidades. La producción alemana representa el 75 % de la producción del total comunitario. El lignito se utiliza normalmente en centrales situadas cerca de los yaci- mientos, pues su transporte a largas distancias no resulta gene- ralmente rentable. Sin embargo, esto no significa que no exista comercio de lignito en la Comunidad. Además, debe tenerse en cuenta que, en este caso, se ha optado por el lignito frente al gas, la hulla y el petróleo. En el mercado de la energía, cada uno de estos combustibles puede sustituir a los demás. En consecuencia, deben examinarse por separado cada uno de los mercados, el de los combustibles en general y la posible competencia intracomunitaria entre los mismos. En estos mercados hay comercio y competencia intracomunitarios entre empresas de los distintos Estados miembros; por consiguiente, la ayuda podría perjudicar a la competencia entre empresas en el mercado de la energía. L 220/36 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 20. 8. 1999 La ayuda no se concedió en virtud de uno de los regímenes de ayuda ya autorizados por la Comisión y, por lo tanto, hubiera debido notificarse individualmente con arreglo al apartado 3 del artículo 93 del Tratado CE. Alemania no cumplió esta obligación. En consecuencia, se trata de una ayuda indebida. Sobre la cuestión de si la ayuda se incluye en una de las excepciones contempladas en los apartados 2 y 3 del artículo 92 del Tratado CE, debe en primer lugar señalarse que el compromiso adquirido por Alemania en relación con la ayuda estatal en favor de Schkopau no impide que en el presente caso se apliquen estas disposiciones del Tratado. El citado compromiso pretendía evitar que en aquel momento se introdujeran en los nuevos Estados federados mecanismos de protección del lignito idénticos a los aplicados en la zona occidental para proteger la hulla. Sin embargo, el proyecto de Cottbus constituye una medida ad hoc, que no tiene ni por objetivo ni por consecuencia subvencionar sistemáticamente la industria del lignito de Alemania Oriental. Así lo demuestran tanto el hecho de que Laubag no venda su producto a precios artificialmente elevados, sino a precios de mercado, como de que el lignito necesario para este proyecto represente una proporción insignificante (0,9 %) del volumen extraído anual- mente por Laubag. Además, el proyecto tiene por objetivo primordial el suministro de calefacción. La electricidad, a la que se refiere principalmente el compromiso de 1992, constituye tan sólo un producto secundario. Una vez examinados los supuestos de inaplicación recogidos en los apartados 2 y 3 del artículo 92 del Tratado CE, cabe señalar que las excepciones previstas en el apartado 2 del artículo 92 no son aplicables en este caso dadas las características de la ayuda y toda vez que ésta no cumple los requisitos para gozar de dichas excepciones. No obstante, la ayuda puede considerarse compatible con el mercado común en virtud de lo dispuesto en la letra a) del apartado 3 del artículo 92 del Tratado CE. El hecho de que la ayuda no se haya concedido con arreglo al régimen alemán de ayudas regionales —el denominado régimen común (Gemeinschaftsaufgabe)— no impide aplicar lo dispuesto en esta disposición del Tratado, sino que obedece tan sólo a que mediante este régimen de ayudas no pueden fomen- tarse las inversiones en el suministro eléctrico. Esta restricción no fue impuesta por la Comisión dentro de su control de las ayudas, sino por Alemania, que así los decidió unilateralmente. La Comisión no puede pues excluir un examen de la ayuda en su aspecto regional, sino que debe —como en el caso de la ayuda estatal N 295/97 «Délipapier», Francia (1)— comprobar en cada caso si se cumplen los requisitos necesarios para la aplicación de la letra a) del apartado 3 del artículo 92. Por otro lado, cabe señalar que la letra a) del apartado 3 del artículo 92 también puede aplicarse a medidas ad hoc. Así lo confirmó el Tribunal de Justicia de las Comunidades Europeas en su sentencia de 14 de septiembre de 1994 en los asuntos C-278, 279 y 80/92 (España contra Comisión) (2), según la cual las ayudas ad hoc también deben examinarse a fin de deter- minar si cumplen los requisitos sobre ayudas regionales esta- blecidos en la letra a) del apartado 3 del artículo 92. Esto también se aplica a la ayuda a la central de lignito de Cottbus. Si bien mediante este proyecto se sustituye una central antigua por otra nueva, esta ayuda puede considerarse una medida de apoyo a la inversión inicial, que puede autorizarse en virtud de las Directrices sobre ayudas estatales de finalidad regional (3). Según el punto 4. 4 de dichas Directrices, se entiende también por inversión inicial «un cambio fundamental en el producto o el procedimiento de producción de un establecimiento exis- tente (racionalización, reestructuración o modernización)». Por otra parte, Cottbus está situada en una región contemplada en la letra a) del apartado 3 del artículo 92, en la cual el límite máximo de ayuda autorizado es de un 35 % para las nuevas inversiones. En el presente caso, este límite máximo dista mucho de alcanzarse, ya que la intensidad de la ayuda es de un 20 %. la competitividad del Esta ayuda puede además favorecer la evolución económica de la región. Las repercusiones del proyecto en el empleo superan sin duda los 243 puestos creados en la propia central eléctrica. El proyecto contempla también el desarrollo de la región a largo plazo. Gracias a la nueva central se creará un sistema moderno de calefacción urbana que mejorará en general las infraestructuras de esta región, a las cuales no sólo acceden las viviendas privadas, sino también las empresas industriales exis- tentes e inversores potenciales. La introducción de un nuevo método de combustión de lecho fluidificado a presión, elegido por la Comisión para una ayuda en su programa Thermie, lignito como pretende demostrar combustible. Si la tecnología tiene éxito, cabe esperar efectos positivos para el empleo en el sector del lignito. En 1989, el sector del lignito empleaba aún a 73 000 personas en la región. En el mismo año, la producción ascendió a 195 millones de toneladas. Pese a una drástica reducción del personal y de la producción en los años posteriores, lignito sigue siendo el primer ramo industrial de esta región, estructu- ralmente débil. Se calcula que, en el año 2000, una producción anual de 35-40 millones de toneladas permitiría el empleo directo de alrededor de 5 000 personas en la extracción y tratamiento de lignito. La generación de electricidad a partir de lignito permitiría crear otros 2 000 empleos. A estos 7 000 empleos directos podrían aún añadirse otros 10 000 mediante inversiones en los sectores de suministro, mantenimiento y transformación, empleos que, por lo tanto, dependerán mucho de la coyuntura económica del sector del lignito. Así, resulta evidente que toda actividad que tenga por objetivo mejorar el futuro económico de la industria del lignito también tendrá repercusiones positivas para el número de empleados depen- dientes indirectamente de este sector industrial. la industria del La Comisión toma nota asimismo de que la contaminación disminuirá. Las cifras presentadas por Alemania indican que la nueva central eléctrica genera menos emisiones contaminantes y sonoras que la antigua. La Comisión recuerda también que la central de Cottbus es una central de producción combinada de electricidad y calor. En su Comunicación de 15 de octubre de 1997 al Consejo, al Parlamento Europeo, al Comité Económico y Social y al Comité de las Regiones sobre la estrategia comuni- taria para promocionar la producción combinada de electri- cidad y calor (CHP) y para eliminar los obstáculos a su desarrollo (4), la Comisión subrayó de nuevo expresamente los efectos beneficiosos de esta tecnología para la protección del medio ambiente y el ahorro energético. (1) DO C 333 de 4. 11. 1997, p. 6. (2) Recopilación 1994, p. I-4103. (3) DO C 74 de 10. 3. 1998, p. 9. (4) COM(97) 514 final. 20. 8. 1999 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas L 220/37 Cabe asimismo recordar que la central produce tanto calor como electricidad y que, por consiguiente, origina menos emisiones que las centrales de carbón tradicionales. La Comi- sión ha reconocido en otros casos que el empleo de la produc- ción combinada de calor y electricidad legitimaba la concesión de incentivos financieros (1). A este respecto, debe también señalarse que la Comisión aprobó el 18 de diciembre de 1991 (2) un programa de ayudas de un año de duración para la reestructuración de la red de calefacción de los nuevos Estados federados, el cual contempla ayudas a la inversión de hasta un 35 % de los costes de inversión cuando permitan aumentar la eficacia de la red y reducir la contaminación. Éstos son justamente los objetivos del proyecto de Cottbus. Por último, cabe observar que las consecuencias negativas del proyecto para el mercado de los combustibles de la Comunidad son desdeñables; la propia empresa productora de lignito Laubag sólo obtiene beneficios marginales merced al proyecto. Debe a este respecto recordarse que Laubag no disfruta en modo alguno de precios artificialmente elevados, sino que debe comercializar su producto a precios de mercado. Obtiene a lo sumo una ventaja indirecta por gozar de un contrato de sumi- nistro a largo plazo, el cual, con todo, sólo cubre el 0,9 % de su volumen anual de extracción. Cabe pues considerar mínimos los efectos para el mercado de los combustibles en el conjunto de la Comunidad. Por otro lado, debe tenerse en cuenta que el combustible utilizado en la central de Cottbus tan sólo repre- senta el 0,1 % del combustible empleado en Alemania para la explotación de centrales de calefacción urbana. La central de Cottbus sólo aumentará en un 0,001 % la cuota de Laubag en el conjunto del mercado alemán de los combustibles. Además, el gas, combustible que compite con el lignito, no se verá en modo alguno excluido del mercado. Antes bien, desde 1991, el gas goza en los nuevos Estados federados de una cuota de mercado mayor (en torno a 27 %, frente a casi 0 % en 1990) que en el conjunto de Alemania. A finales de 1997, un 40 % de todas las viviendas de Alemania Oriental. empleaban calefac- ción de gas. A este respecto, también es de destacar que las observaciones de los terceros interesados se refieren no tanto a falseamientos de la competencia como en general a los lo cual, sin aspectos ecológicos de la utilización del embargo, no puede por sí solo ser objeto de la apertura de un procedimiento con arreglo al apartado 2 del artículo 93 del Tratado CE. lignito, VI. CONCLUSIONES La Comisión observa que la ayuda concedida por Alemania en contra de lo dispuesto en el apartado 3 del artículo 93 del Tratado CE constituye una ayuda indebida. Sin embargo, habida cuenta de sus efectos positivos para el desarrollo regional, de la menor contaminación que ocasiona la nueva central en comparación con la antigua, del carácter experi- mental del proyecto, así como de sus escasas repercusiones para la competencia, la Comisión concluye que la ayuda a la inversión con vistas a la construcción de una central de lignito en Cottbus es compatible con el mercado común, HA ADOPTADO LA PRESENTE DECISIÓN: Artículo 1 La ayuda estatal de 49,5 millones de marcos alemanes conce- dida por el Estado federado de Brandeburgo a la central eléc- trica de lignito de Cottbus es compatible con el mercado común con arreglo a la letra a) del apartado 3 del artículo 92 del Tratado CE. Artículo 2 La destinataria de la presente Decisión será la República Federal de Alemania. Hecho en Bruselas, el 9 de diciembre de 1998. Por la Comisión Karel VAN MIERT Miembro de la Comisión (1) Como en Italia, en el asunto no NN 52/91 Decisión del 31 de julio de 1991 (DO C 23 de 30. 1. 1992 p. 5) (2) DO C 184 de 21. 7. 1992, p. 8