eurovoc_concepts:
ESC opinion
consumer information
energy consumption
motor fuel
motor vehicle
motor vehicle industry

formats: html pdf print

text: 15. 2. 1999 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 40/45 Parere del Comitato economico e sociale in merito alla «Proposta di direttiva del Consiglio relativa alla disponibilità di informazioni sul consumo di carburante da fornire ai consumatori per quanto riguarda la commercializzazione di autovetture nuove» (1) (1999/C 40/14) Il Consiglio, in data 13 ottobre 1998, ha deciso, conformemente al disposto dell’articolo 130 S, primo paragrafo, del Trattato che istituisce la Comunità europea, di consultare il Comitato economico e sociale in merito alla proposta di cui sopra. Il Comitato economico e sociale ha deciso di affidare alla Sezione «Mercato unico, produzione e consumo», la preparazione dei lavori in materia e ha designato Herna´ndez Bataller relatore generale. Il Comitato economico e sociale ha adottato il 2 dicembre, nel corso della 359a sessione plenaria, con 102 voti favorevoli e due astensioni, il seguente parere. 1. Introduzione 1. 1. La strategia della Comunità per la riduzione delle emissioni di CO2 delle autovetture, che rappresentano il 12 % di tutte le emissioni di origine antropica nella Comunità, si basa su tre pilastri: — un accordo ambientale con i produttori; — alcune misure di natura fiscale; — una campagna di informazione sul risparmio di carburante volta a «pilotare» la scelta dei consuma- tori. La proposta di direttiva in esame rientra in 1. 2. quest’ultima linea di azione. Va segnalato il consenso tra le parti interessate, 1. 3. industria automobilistica, esperti degli Stati membri, organizzazioni non governative, ecc. , circa la necessità di un’etichetta relativa al consumo di carburante delle autovetture nuove. — inserimento dei dati relativi al consumo di carburante in tutto il materiale promozionale utilizzato nella commercializzazione di autovetture nuove. 2. 3. È espressamente vietata l’apposizione di marchi, simboli o diciture, relativi al consumo di carburante, che possano essere fonte di confusione per i potenziali acquirenti di vetture. 2. 4. Gli Stati membri dovranno: — notificare alla Commissione l’ente competente responsabile dell’attuazione del programma di infor- mazione di cui alla direttiva in esame; — trasmettere alla Commissione una relazione sull’effi- cacia delle disposizioni della direttiva stessa; — determinare il relativo regime di sanzioni. La Commissione sarà assistita da un Comitato 2. 5. per l’aggiornamento tecnico della direttiva. 2. Contenuto della direttiva 3. Osservazioni generali L’obiettivo della direttiva è quello di garantire ai 2. 1. potenziali acquirenti di autovetture nuove in vendita nella Comunità le informazioni necessarie sul consumo di carburante di tali autovetture. Si tenta in tal modo di orientare la loro scelta su modelli che consumano meno. 2. 2. Oltre all’etichetta, il documento in esame propo- ne di applicare contemporaneamente altre tre misure per conseguire il suddetto obiettivo: — diffusione di una guida contenente dati relativi al consumo di carburante, e di un elenco delle 10 ver- sioni di autovetture aventi la maggiore efficienza energetica; — esposizione presso i concessionari di un elenco contenente i dati relativi al consumo di carburante di tutti i modelli in vendita; (1) GU C 305 del 3. 10. 1998, pag. 2. 3. 1. Il Comitato accoglie molto favorevolmente la proposta di direttiva del Consiglio, che grazie alla sensibilizzazione dei consumatori, ed accrescendo la loro facoltà di scelta, contribuirà alla strategia di riduzione delle emissioni di CO2 e renderà possibile una limitazione del consumo di carburanti ricavati da fonti energetiche non rinnovabili, per le quali la Comunità ha una forte dipendenza esterna. Il Comitato sollecita la Commissione a presen- 3. 1. 1. tare in futuro proposte in tal senso, tali da contribuire ad una maggiore trasparenza dei prezzi a vantaggio del consumatore e della libera concorrenza. 3. 1. 2. La proposta ha per base giuridica l’arti- colo 130 S, ma, poiché riguarda il diritto di informazione dei consumatori, vi si potrebbe aggiungere l’arti- colo 129 A, considerato che la direttiva è complementare alla politica degli Stati membri intesa a garantire ai consumatori un’informazione adeguata. C 40/46 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 15. 2. 1999 3. 2. Il Comitato ritiene che la proposta sia conforme ai principi di sussidiarietà e di proporzionalità, dato che l’intervento comunitario, trattandosi di una direttiva che stabilisce condizioni minime, lascia agli Stati membri un margine di azione sufficiente e che, d’altro lato, tale intervento è sufficiente e adeguato agli scopi perseguiti. Il Comitato ha segnalato in diverse occasioni 3. 2. 1. l’esigenza di disporre di uno studio di impatto globale che valuti tutte le modifiche apportate alle autovetture e ai mezzi di trasporto pesanti (norme di sicurezza più rigide, riduzione delle emissioni sonore, nuova qualità di carburanti, riciclaggio dei veicoli usati) in relazione al consumo di energia. Il Comitato osserva nuovamente che l’attuazione di ulteriori misure che rientrano nella stessa strategia dovrebbe sbloccare definitivamente la realizzazione di tale studio. 3. 3. La Commissione, con un ragionamento logico, considera indispensabile la presentazione di informazio- ni comparative sul consumo di carburante di differenti autovetture. Uno dei punti chiave, segnalato nella stessa relazione della proposta, è la scelta del tipo di autovetture da comparare. Ci si chiede cioè se un’autovettura vada raffrontata a tutte le autovetture sul mercato, o se invece la comparazione dei consumi vada limitata alle autovetture analoghe. 3. 4. Secondo il Comitato occorre adottare quest’ulti- ma opzione. È verosimile che un consumatore cambi la sua scelta all’interno di uno stesso segmento di autovetture, in considerazione della differenza di consu- mi, o a maggior ragione tenendo conto della differenza nel danno arrecato all’ambiente. Tuttavia è improbabile, se non impossibile, che per tali ragioni il consumatore opti per un diverso segmento. Di conseguenza la direttiva potrebbe causare un problema di concorrenza, dato che vi sono paesi, come ad esempio la Germania o la Svezia, che si vedrebbero penalizzati in quanto la loro produzione ha una chiara vocazione per le autovetture di grossa cilindrata. 3. 4. 1. Nonostante le considerazioni che precedono, il Comitato ritiene che la Commissione dovrebbe in avvenire definire i tipi o le categorie di autovetture per rendere più coerente il sistema d’informazione proposto. Bruxelles, 2 dicembre 1998. 3. 5. Si dovrebbe indicare più chiaramente che la direttiva si applica anche alle autovetture fabbricate in paesi terzi ma commercializzate nell’Unione europea. Il Comitato ricorda nuovamente alla Commissione una delle conclusioni del Consiglio «Ambiente» del 23 marzo 1998, nella quale si chiedeva alla Commissione di verificare che i principali paesi produttori di automobili applichino sistemi di riduzione delle emissioni di CO2 simili a quelli europei, compresi i programmi di informa- zione dei consumatori, come quello su cui verte il documento in esame. 4. Osservazioni specifiche 4. 1. Sebbene la direttiva si applichi alle autovetture nuove, va tenuto presente che esse provocano problemi ambientali quando cessano di essere tali, vale a dire quando sono in uso. Dall’esame dell’articolato e degli allegati emergo- 4. 2. no le seguenti osservazioni: 4. 2. 1. Nell’articolo 2 è difficile distinguere la defini- zione di «variante» da quella di «versione». Le definizioni proposte dovrebbero essere più chiare. 4. 2. 2. Nel primo paragrafo dell’articolo 4 occorrereb- be menzionare i saloni internazionali dell’automobile, nei quali numerosi visitatori possono decidersi per il modello di autovettura da comprare. Anche le riviste specializzate costituiscono importanti punti di riferimento per la decisione del consumatore, e occorrerebbe studiare il modo di includerle nel program- ma di informazione in questione, affinché collaborino con gli organismi competenti responsabili dell’applica- zione e del funzionamento del sistema. 4. 2. 3. Articolo 6. L’obbligo di esporre gli elenchi non dovrebbe essere limitato ai soli concessionari, ma essere esteso ai saloni internazionali dell’automobile. 4. 2. 4. Allegato I. Sarebbe utile, in considerazione del possibile impatto, segnalare i consumi massimi dell’autovettura, a seconda dei vari cicli di utilizzazione (su strada, in città e misto) con particolare accento sull’utilizzo in città. 4. 2. 5. poster deve essere esposto in un luogo ben visibile. Allegato III. Occorrerebbe specificare che il La Presidente del Comitato economico e sociale Beatrice RANGONI MACHIAVELLI


title: 1999/270/EF: Beschikking van de Commissie van 2 december 1998 betreffende steunmaatregelen van Duitsland ten behoeve van de kolenindustrie in 1998 (Kennisgeving geschied onder nummer C(1998) 4026) (EØS-relevant tekst)

eurovoc_concepts:
Germany
State aid
aid to industry
coal industry
production aid

text: L 109/14 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 27. 4. 1999 KOMMISSIONENS BESLUTNING af 2. december 1998 om Tysklands støtte til kulindustrien i 1998 (meddelt under nummer K(1998) 4026) (Kun den tyske udgave er autentisk) (EØS-relevant tekst) (1999/270/EF) KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR — For det andet afgiver Kommissionens efter bestemmel- serne i beslutningen udtalelse om følgende økonomiske foranstaltninger for (cid:229)ret 1998: under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Kul- og St(cid:229)lfællesskab, henvisning til Kommissionens beslutning under nr. 3632/93/EKSF af 28. december 1993 om fælles- skabsordningen for statsstøtte til kulindustrien (1), sær- lig artikel 2, stk. 1, og artikel 9, og a) 5 171 mio. DEM i driftsstøtte, i betydningen af beslutningens artikel 3 b) 3 164 mio. DEM i støtte til produktionsnedskæ- ring, jf. beslutningens artikel 4 ud fra følgende betragtninger: I c) 81 mio. DEM i støtte til bevarelse af arbejdsstyr- ken i minerne (den s(cid:229)kaldte »Bergmannspr(cid:228)mie«), jf. beslutningens artikel 3 I overensstemmelse med artikel 9, stk. 1, i beslutning nr. 3632/93/EKSF anmeldte den tyske regering ved brev af 28. oktober 1997 den støtte, som den havde til hensigt at yde til den tyske kulindustri i 1998. Ved breve af 26. marts, 28. april, 27. august, 23. oktober og 4. november 1998 fremsendte den tyske regering som Kommissionen havde yderligere oplysninger, anmodet om. stk. 4, Ved brev af 26. marts 1998 har Tyskland i overens- stemmelse med artikel 8, i beslutning nr. 3632/93/EKSF meddelt de nye retningslinjer for støtte til kulindustrien frem til (cid:229)r 2002, som ændrer den plan for støtte til kulindustrien i 1994 (i det føl- gende kaldt »omstruktureringsplanen fra 1994«), der blev af Kommissionen ved beslutning 94/1070/EKSF (2). godkendt I overensstemmelse med beslutning nr. 3632/93/EKSF tager Kommissionen for det første stilling til, hvorvidt planen for modernisering, rationalisering, omstrukture- ring og nedskæring af produktionen i kulindustrien stemmer med beslutningens generelle m(cid:229)lsætninger og specifikke m(cid:229)l. (1) EFT L 329 af 30. 12. 1993, s. 12. (2) EFT L 385 af 31. 12. 1994, s. 18. d) 1 011 mio. DEM til dækning af ekstraordinære omkostninger i RAG Aktiengesellschaft, Saarberg- werke AG, Preussag Anthrazit GmbH og Sophia Jacoba GmbH, jf. beslutningens artikel 5. Støtten best(cid:229)r af: — en støtte p(cid:229) 161 mio. DEM til dækning af eks- traordinære omkostninger i RAG Aktiengesells- chaft, Saarbergwerke AG, Preussag Anthrazit GmbH skal anvendes til dækning af supple- rende vandudpumpningsomkostninger i forbin- delse med omstruktureringen — 850 mio. DEM i støtte til RAG Aktiengesells- chaft, Saarbergwerke AG og Sophia Jacoba GmbH for at dække tidligere eller aktuelle eks- forbindelse med traordinære omkostninger i kulindustriens omstrukturering, som ikke ved- rører den løbende produktion. Tysklands økonomiske foranstaltninger til fordel for kulindustrien opfylder bestemmelserne i artikel 1, stk. 1, i beslutning nr. 3632/93/EKSF. I henhold til artikel 9, stk. 4, skal Kommissionen derfor udtale sig 27. 4. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 109/15 om disse foranstaltninger. Den undersøger s(cid:229)ledes, om foranstaltningerne stemmer med de generelle m(cid:229)lsæt- ninger i beslutningens artikel 2 og de særlige kriterier og m(cid:229)l i artikel 3 og 4, og om de er forenelige med det funktion. Kommissionen skal her- fælles markeds udover, efter beslutningens artikel 9, stk. 6, afgøre, om de meddelte foranstaltninger er forenelige med den forelagte plan for modernisering, rationalisering, omstrukturering og produktionsnedskæring. Plan for modernisering, rationalisering, omstrukture- ring og nedskæring af produktionen i kulindustrien i perioden 1998-2002 Planlægningen for kulindustrien, som danner grund- laget for planen for modernisering, rationalisering, omstrukturering og nedskæring af produktionen i kul- industrien, har følgende m(cid:229)lsætninger: Ved brev af 20. juli 1998 har RJB Mining Plc, en virk- somhed efter EKSF-traktatens artikel 80, anlagt sag ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans ang(cid:229)ende Kommissionens beslutning af 10. juni 1998 om den tyske regerings planlagte støtte til kulindu- strien i 1997 (1). — optimal anvendelse af de færre økonomiske midler — nedbringelse af produktion og omkostninger — i henhold til den nuværende planlægning fortsat udnyttelse af de vigtigste kullag samt mulighed for at flytte produktionen nordp(cid:229) (Nordwanderung) — sikring af kvalitetsleverancer og rettidige leverancer til kunderne II — en socialt ansvarlig nedbringelse af arbejdsstyrken og undg(cid:229)else af driftsbetingede afskedigelser Den 13. marts 1997 indgik forbundsregeringen, del- statsregeringerne i Nordrhein-Westfalen og Saarland samt mineselskaberne og fagforeningerne p(cid:229) omr(cid:229)- derne minedrift og strømforsyning en aftale inden for rammerne beslutning 8, nr. 3632/93/EKSF om de nye retningslinjer for den tyske kulindustri i perioden 1998-2005. artikel stk. af 4, i Aftalen omfatter en løbende nedskæring af den (cid:229)rlige i (cid:229)r produktion til 37 mio. kulækvivalenter (SKE) 2002 samt en reduktion af arbejdsstyrken p(cid:229) 30 000 til i alt 56 000 personer, inklusive tilknyttede sektorer. Produktionen vil derefter foreg(cid:229) i 12 miner. Selv om planlægningen løber frem til (cid:229)r 2005, løber de enkelt- foranstaltninger, som blev vedtaget i november 1997, kun til udløbet af beslutning nr. 3632/93/EKSF. Omkostninger, priser for importeret kul og frem for alt afsætningsmuligheder kan ikke forudses med til- strækkelig sikkerhed til nøjagtigt at kunne fastlægge tempoet for yderligere produktionsnedskæringer i sek- toren herefter. Kommissionen gennemgik planen for modernisering, rationalisering, omstrukturering og nedskæring af pro- duktionen for hver enkelt af RAG Aktiengesellschafts, Saarbergwerke AG’s und Preussag Anthrazit GmbH’s miner. — hensyntagen til foranstaltningernes regionale virk- ninger. Med henblik p(cid:229) gennemførelsen af disse m(cid:229)lsætninger har virksomhederne bedømt minernes situation p(cid:229) grundlag af følgende kriterier: — kullejernes udstrækning — kulkvalitet — omkostninger. Disse ensartede kriterier burde muliggøre en objektiv vurdering af den aktuelle situation og udviklingen for produktionsanlæggene. P(cid:229) dette grundlag har de berørte virksomheder fremsendt følgende oplysninger til Kommissionen: Omstrukturering af RAG Aktiengesellschafts produk- tionsanlæg A. Lukning — Emschermulde med minerne Hugo/Consolidation og Ewald/Schl(cid:228)gel & Eisen — Lippemulde med minerne F(cid:252)rst Leopold/Wulfen og (1) Sag T-110/98, EFT C 299 af 26. 9. 1998, s. 38. Westerholt L 109/16 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 27. 4. 1999 — Omr(cid:229)de »Ost« med minerne Haus Aden/Monopol Følgende foranstaltninger er planlagt for omr(cid:229)det: og Heinrich Robert — Westfalen-minen. 1. Emschermulde med minerne Hugo/Consolidation og Ewald/Schl(cid:228)gel & Eisen a) Den 1. april 1998 blev Haus Aden/Monopol og i Verbundberg- Heinrich Robert sammenlagt werk Ost samtidig med, at det nordlige leje Haus Aden blev lukket. Frem til (cid:229)r 2000 opret- holdes produktionsanlægget Haus Aden til Monopol-minen. For de nævnte omr(cid:229)der blev det som første for- anstaltning den 1. juli 1997 besluttet at nyorgani- sere Emschermulde i en sammenlægning til Ver- bundbergwerk Ewald/Hugo, hvilket allerede er sket. b) koncentreres I (cid:229)r 2000, n(cid:229)r den underjordiske forbindelse er etableret, fra minerne Haus Aden/Monopol og Heinrich Robert produktionsanlægget Heinrich Robert. Det medfører lukning af mineafsnit, skakter og ovenjordiske anlæg. produktionen p(cid:229) Det drejer sig herved om sidste etape i en løbende omstruktureringsproces, som dette kullejeomr(cid:229)de har gennemg(cid:229)et siden etableringen af RAG Aktien- gesellschaft. Denne foranstaltning sikrer kokskulproduktionen i det østlige omr(cid:229)de og fastholder muligheden for at flytte produktionen mod nord. Ifølge planerne er Ewald/Hugo udtømt senest 23. juli 2002. P(cid:229) dette tidspunkt vil dette kullejes højkvalitetskokskul være udvundet. Emschermulde nedlægges dermed endeligt. I 1997 var produktionen 4,4 mio. tons SKE, og der var 6 832 ansatte. 2. Lippemulde med minerne F(cid:252)rst Leopold/Wulfen og Westerholt I 1997 var produktionen 5 mio. tons SKE, og der var 6 857 ansatte. 4. Westfalen-minen Westfalen-minen nedlægges i (cid:229)r 2000. Indtil da foreg(cid:229)r en økonomisk optimal udnyttelse af kulle- jet. Den allerede indledte neddrosling medfører til- svarende lavere omkostninger. Følgende foranstaltninger er planlagt for Lippemul- de: I 1997 var produktionen 2,5 mio. tons SKE, og der var 2 809 ansatte. a) Den 1. april 1998 blev minerne F(cid:252)rst Leopold/ Wulfen og Westerholt sammenlagt til Verbund- bergwerk Lippe. Produktionsomr(cid:229)det F(cid:252)rst Leopold fortsætter frem til færdiggørelse af den produktionstekniske sammenlægning i (cid:229)r 2001. b) Frem til (cid:229)r 2001 reduceres produktionen i F(cid:252)rst Leopold/Wulfen i takt med mindskelsen af de økonomisk rentable forekomster og udtømnin- gen af lejerne. Gennem lukning af skakter og de tilhørende ovenjordiske anlæg optimeres b(cid:229)de den oven- og underjordiske infrastruktur. Den tilbageværende produktion koncentreres i Westerholt. I 1997 var produktionen 4,9 mio. tons SKE, og der var 6 035 ansatte. 3. Omr(cid:229)de »Ost« med minerne Haus Aden/Monopol og Heinrich Robert B. Andre foranstaltninger Foruden de beskrevne foranstaltninger, som vedrører en endelig nedskæring af produktionskapaciteten, fort- sættes moderniserings-, omstrukturerings- og rationali- seringsprocessen i alle de tilbageværende anlæg. Det medfører yderligere omkostningsforringelser. Friedrich Heinrich/Rheinland-minen Efter at samenlægningen af de to anlæg i begyndelsen af 90’erne blev afsluttet med udrensning af infrastruk- turen og nedrivning eller anden anvendelse af overjor- diske anlæg, som ikke længere blev brugt, øgedes pro- duktiviteten betydeligt ved hjælp af yderligere rationa- liseringsforanstaltninger. 27. 4. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 109/17 Ved at koncentrere sig om de mest givtige kulfelter og den dermed forbundne konstante stigning i produktion p(cid:229) de enkelte produktionsanlæg kunne antallet af aktive produktionskæder reduceres. Da man samtidig har optimeret de efterfølgende produktionsled, er minen i dag en af de miner, som kan fremvise de mind- ste underskud. I 1997 var produktionen 3,7 mio. tons SKE, og der var 4 117 ansatte. Niederberg-minen Til trods for en nedskæring af produktionen kunne Niederberg-minen ikke fremvise en positiv udvikling for s(cid:229) vidt ang(cid:229)r en reduktion af produktionsomkost- ningerne i de seneste (cid:229)r. Yderligere rationaliseringsfor- anstaltniinger skal stabilisere minens situation. I 1997 var produktionen 2,2 mio. tons SKE, og der var 2 424 ansatte. Walsum-minen Walsum-minen er en af virksomhedens mest omfangs- rige og givtige miner. Ved hjælp af en m(cid:229)lrettet udvæl- gelse af kullag og visse tekniske foranstaltninger burde det være muligt at overvinde de midlertidige driftspro- blemer ved udvindingen og at bibeholde minens pro- duktion. I 1997 var produktionen 2,9 mio. tons SKE, og der var 3 802 ansatte. Lohberg/Osterfeld-minen Til trods for, at rationaliseringsforanstaltninger i øje- blikket p(cid:229)virker dette produktionsanlægs omkostnings- og præstationstal, udvindes der højkvalitetskokskul i Lohberg/Osterfeld-minen. Minen befinder sig i en kon- solideringsfase og vil om kort tid have skaffet sig af med den omfattende underjordiske infrastruktur, som var et resultat af sammenlægningen med den tidligere Osterfeld-mine. I 1997 var produktionen 2,9 mio. tons SKE, og der var 4 262 ansatte. Prosper Haniel-minen Prosper Haniel-minen har i de seneste (cid:229)r kunne frem- vise produktionsomkostninger, som hører til virksom- hedens laveste. Der ventes yderligere gunstige virknin- ger af rationaliseringstiltagene i de kommende (cid:229)r. I 1997 var produktionen 3,7 mio. tons SKE, og der var 4 078 ansatte. Denne stort set positive udvikling p(cid:229)virkes i øjeblikket af geologiske vanskeligheder. I 1997 var produktionen 3,1 mio. tons SKE, og der var 4 173 ansatte. Blumenthal/Haard-minen i øjeblikket Blumenthal/Haard-minen st(cid:229)r ligeledes med produktionsproblemer, som skyldes geologiske (cid:229)rsager. De deraf følgende produktionstab medfører en midlertidig omkostningsstigning. Ved at koncentrere de aktive minefelter i forbindelse med en plan for eventuel senere sammenlægning, hvilket stadig er en mulighed ved en flytning nordp(cid:229), burde omkostnin- gerne falde fremover. I 1997 var produktionen 3,3 mio. tons SKE, og der var 4 447 ansatte. C. De planlagte foranstaltningers virkning De beskrevne foranstaltninger medfører, at antallet af beskæftigede inden for virksomhedens minedriftsakti- viteter falder med 44 500 personer fra gennemsnitlig 89 500 personer i 1992 til 45 000 i 2002. Det svarer til en (cid:229)rlig reduktion p(cid:229) ca. 4 500 arbejdspladser. Sam- menlignet med omstruktureringsplanen fra 1994 bety- der det en yderligere nedbringelse af medarbejderantal- let p(cid:229) 14 500 personer frem til 2002. Den nuværende planlagte udvikling i medarbejderantallet forudsætter en produktivitetsstigning p(cid:229) 4 % pr. (cid:229)r. I 1997 var der 60 820 medarbejdere. af produktionsomkostningerne, Nedbringelsen i 1992-priser, vil frem til 2002 være ca. 37 DEM/tons SKE, hvilket er dobbelt s(cid:229) meget som forudset i omstruktureringsplanen fra 1994 (16 DEM/tons SKE). Frem til 31. december 1997 var de reelle omkostninger faldet med 21 DEM/tons SKE. Produktionen nedbringes fra 47,6 mio. tons SKE i 1992 til 30,1 mio. tons SKE i 2002. Set i forhold til omstruktureringsplanen fra 1994 er det en yderligere produktionsnedskæring p(cid:229) 8,2 mio. tons SKE i dette tidsrum. I 1997 var produktionen 38,7 mio. tons SKE. Auguste Victoria-minen Omstrukturering af Saarbergwerke AG’s produktions- anlæg Auguste Victoria-minen er en af virksomhedens mest omfangsrige og givtige miner. Efter at være blevet solgt af BASF i 1992 og fuldstændig indlemmet i RAG Akti- engesellschafts minedriftsaktiviteter i 1996 realiseredes rationaliseringspotentiale. det forh(cid:229)ndenværende Aftalen om de nye retningslinjer for den tyske kulindu- stri af 13. marts 1997 vil medføre yderligere produk- tionsnedskæringer samt gøre det nødvendigt at lukke en af virksomhedens miner i (cid:229)r 2000. L 109/18 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 27. 4. 1999 A. Lukning G(cid:246)ttelborn/Reden-minen trods Til i perioden for omfattende investeringer 1990-1995 til sammenlægningen af minerne Reden, G(cid:246)ttelborn og Camphausen m(cid:229) produktionsanlægget lukke i (cid:229)r 2000 p(cid:229) grund af geologiske vanskeligheder. I 1997 var produktionen 1,9 mio. tons SKE, og der var 2 899 ansatte. B. Andre foranstaltninger Ensdorf-minen P(cid:229) grund af det i begyndelsen af 90’erne indledte moderniseringsprogram for dette produktionsanlæg var det muligt at bibeholde en høj produktivitet. Ens- dorf-minen har tradition for at være den mest produk- tive tyske mine og burde kunne opretholde sin produk- tion i det givne tidsrum. Forudsætningerne herfor er til stede og sikres p(cid:229) mellemlangt sigt ved hjælp af løbende produktivitetsstigninger. I 1997 var produktio- nen 2,5 mio. tons SKE, og der var 2 231 ansatte. omstruktureringsplanen til 31. december 1997 var de reelle omkostninger faldet med 44 DEM/tons SKE. 1994. Frem fra Produktionskapaciteten mindskes fra ca. 8 mio. tons SKE i 1992 til 5,1 mio. tons SKE i 2002. Set i forhold til 1994-planen er det en yderligere reduktion p(cid:229) 2,2 mio. tons SKE. I 1997 var produktionen 6,7 mio. tons SKE. Omstrukturering af Preussag Anthrazit GmbH’s pro- duktionsanlæg Virksomheden regner fortsat med faldende omkostnin- ger for perioden 1998-2002. I forhold til den seneste plan for dette tidsrum, der blev forelagt i august 1994, er produktionen dog blevet justeret nedad (fra 2,05 mio. tons SKE pr. (cid:229)r til ca. 1,7 mio. tons SKE pr. (cid:229)r) p(cid:229) grund af en negativ salgsudvikling. P(cid:229) baggrund af den tekniske udvikling inden for kulminedrift siden da er virksomheden af den opfattelse, at der er mulighed for en væsentlig bedre produktion pr. skiftehold, og dermed for en vis nedbringelse af produktionsomkost- ningerne. I 1997 var produktionen 1,7 mio. tons SKE. Grundlaget for denne forbedring blev skabt ved gen- nemførelse af den saneringsplan, der blev udarbejdet for virksomheden i 1990. Warndt/Luisenthal-minen Denne plan omfatter følgende foranstaltninger: Minens produktion vil sandsynligvis forbedres, idet: — to kulfelter lukkes i slutningen af 1999 — nye skæringer med ny teknik vil medføre omfat- tende optimering af nye felter. I 1997 var produktionen 2,2 mio. tons SKE, og der var 3 504 ansatte. C. De planlagte foranstaltningers virkning Medarbejderstaben reduceres fra 18 671 personer til 8 478 personer i (cid:229)r 2002, hvilket svarer til en nedgang p(cid:229) 10 193. Set i forhold til omstruktureringsplanen fra 1994, betyder det en yderligere nedbringelse af med- arbejderstaben p(cid:229) 6 000 personer frem til (cid:229)r 2002. I 1997 var der 14 220 medarbejdere. Nedbringelsen i 1992-priser, vil frem til 2002 være ca. 100 DEM/tons SKE, hvilket er 40 DEM/tons SKE mere end forudset i produktionsomkostningerne, af — ændring af udvindingsprocessen fra fremadrettet til bagudrettet brydning. De nødvendige forberedelser hertil (anlægning af veje langs udvindingsomr(cid:229)det) blev hovedsageligt gennemført fra 1991 til 1994 og til det ønskede i de følgende to (cid:229)r udbygget omfang. Som følge af denne ændring kan hele pro- duktionen i brydningsrummene ske ved bagudrettet brydning — brydning og fremdrift af gallerier udføres med mere effektivt brydnings- og fremdrivningsudstyr. Denne effektivisering er p(cid:229) nuværende tidspunkt næsten gennemført — tilpasning af infrastrukturen til en mindre produk- tion og konsolidering af denne. Denne proces, som stort set er afhængig af skæringen, er allerede vidt fremskreden og burde p(cid:229)virke størrelsen af de faste omkostninger — medarbejderstaben nedbringes fra 4 024 personer i 1992 til 2 667 personer i 2002. Det svarer til en reduktion p(cid:229) 33 % i stedet for de 25 %, der er angivet i omstruktureringsplanen fra 1994. I 1997 var der 2 757 medarbejdere. 27. 4. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 109/19 III IV I henhold til den af Tyskland fremsendte plan vil reduktionen af statsstøtten medføre en vedvarende nedgang i kulproduktionen. Produktionen nedbringes fra 47 mio. tons SKE i 1997 til 37 mio. tons SKE i 2002. Selv om der kan ses en vis nedgang i de gennem- snitlige produktionsomkostninger i den tyske kulindu- stri og under hensyntagen til artikel 3, stk. 3 i beslut- ning nr. 3632/93/EKSF, er produktionsomkostninger i faste 1992-priser stadig s(cid:229) høje, at de i 2002 sandsyn- ligvis stadig vil være 242 DEM/tons SKE sammenlig- net med 288 DEM/tons SKE i 1992. I forhold til pla- nen fra 1994, som gik ud fra en omkostningsreduktion p(cid:229) 28 DEM/tons SKE, er den nuværende planlagte reduktion p(cid:229) 46 DEM/tons SKE tydeligt større. Prisen p(cid:229) verdensmarkedet ser ud til fortsat at ligge relativt stabilt p(cid:229) 80 DEM/tons, hvilket grundlæggende bibe- holder det ugunstige forhold mellem importeret kul og tysk kul. Støtten p(cid:229) 5 171 mio. DEM i henhold til artikel 3 er driftsstøtte til miner, der ejes af RAG Aktiengesells- chaft, Saarbergwerke AG og Preussag Anthrazit GmbH, Dr. Arnold Sch(cid:228)fer GmbH og Merchweiler GmbH. Støtten til RAG Aktiengesellschaft er beregnet til minerne Friedrich Heinrich/Rheinland, Niederberg, Walsum, Lohberg/Osterfeld, Prosper/Haniel, Wester- holt, Auguste Victoria, Blumenthal/Haard og Heinrich Robert. Støtten til Saarbergwerke AG er beregnet til minerne Ensdorf og Warndt/Luisenthal. Støtten til Preussag Anthrazit GmbH er beregnet til produktions- anlægget Ibbenb(cid:252)ren. Produktionen nedbringes frem til 2002 til 37 mio. tons SKE sammenlignet med de 48 mio. tons SKE, der var angivet i omstruktureringsplanen fra 1994. Støtten p(cid:229) 5 171 mio. DEM er beregnet til dækning af forskellen mellem produktionsomkostningerne og en salgspris, som de kontraherende parter frit har aftalt under hensyntagen til betingelserne p(cid:229) verdensmarke- det for en lignende kulkvalitet fra tredjelande. Antallet af beskæftigede falder frem til 2002 til ca. 56 000 i stedet for de i 1994-planen anførte 82 400 personer. P(cid:229) grundlag af disse oplysninger kan det konstateres, at der kan opn(cid:229)s en kraftig sænkning af støtten hoved- sageligt via foranstaltninger til nedbringelse af produk- tionen. Tyskland skal derfor ved gennemførelsen af planen for tidsrummet 1998-2002 følge med i, hvordan udviklin- gen i produktionsomkostningerne forløber for virk- somheder, der modtager støtte i henhold til beslutnin- gens artikel 3. Tyskland forpligter sig til foresl(cid:229) Kom- missionen de nødvendige korrigerende foranstaltninger som f. eks. gennemgang af klassificeringen af produk- tionsanlæg i henhold til artikel 3 og 4 i beslutning nr. 3632/93/EKSF, hvis m(cid:229)let om en realistisk nedadg(cid:229)- ende tendens viser sig ikke at blive opfyldt. I sin vurdering af støtten har Kommissionen taget i betragtning, at de sociale og regionale konsekvenser af aktivitetsindskrænkninger i den tyske kulindustri m(cid:229) begrænses mest muligt. I henhold til de oplysninger, der er meddelt af Tysk- land, og under hensyntagen til artikel 3, stk. 3 i beslut- ning nr. 3632/93/EKSF ser det ud til, at de gennemsnit- lige produktionsomkostninger for de miner, som dæk- kes af artikel 3, udtrykt i 1992-priser reelt er 5,4 % lavere for 1997 end for 1995, dvs. 253 DEM/tons SKE sammenlignet med 268 DEM/tons SKE. I sin vurdering af driftsstøtten i henhold til artikel 3 i beslutning nr. 3632/93/EKSF har Kommissionen taget i betragtning, at der er behov for i størst muligt omfang at begrænse den sociale og regionale virkning af kul- industriens omstrukturering i regioner, som i forvejen er uforholdsmæssigt h(cid:229)rdt ramt af strukturelt betinget arbejdsløshed. Antallet af arbejdsløse i Ruhr-omr(cid:229)dets kulmineomr(cid:229)- der ligger med ca. 15 % (Duisburg 15,8 %, Reckling- hausen 13,7 %, Gelsenkirchen 16,4 %) allerede langt over det vesttyske gennemsnit p(cid:229) 9,7 %. Ogs(cid:229) i Saar- land er arbejdsløsheden i kulmineomr(cid:229)derne højere (Saarbr(cid:252)cken 13,9 %, Saarlouis end gennemsnittet 11 %). P(cid:229) basis af ovenst(cid:229)ende er Kommissionen af den opfat- telse, at den plan, som Tyskland har forelagt, er for- enelig med de m(cid:229)l og kriterier, der er fastsat i beslut- ning nr. 3632/93/EKSF. Kulmineomr(cid:229)derne er desuden stadig m(cid:229)lomr(cid:229)der for EF’s regionalstøtte (m(cid:229)l 2-regioner, der lider under industriel tilbagegang) og samtidig nationale støtte- omr(cid:229)der i henhold til EF-traktatens artikel 92, stk. 3, litra c). L 109/20 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 27. 4. 1999 P(cid:229) grundlag af de meddelte oplysninger fra Tyskland og de forpligtelser, som Tyskland har p(cid:229)taget sig (jf. beslutningens afsnit VIII), er den planlagte støtte for 1998 forenelig med beslutning nr. 3632/93/EKSF, og særligt dens artikel 2 og 3. V i 4 til artikel henhold Aktivitetsindskrænkningsstøtten p(cid:229) i alt 3 164 mio. DEM i beslutning nr. 3632/93/EKSF skal dække forskellen mellem pro- duktionsomkostninger og den frit aftalte pris p(cid:229) grundlag af betingelserne p(cid:229) verdensmarkedet for kul af tilsvarende kvalitet fra tredjelande. For RAG Akti- engesellschaft er støtten beregnet til minerne F(cid:252)rst Leopold/Wulfen, Ewald/Hugo, Haus Aden/Monopol og Westfalen. For Saarbergwerke AG er støtten bereg- net til G(cid:246)ttelborn/Reden-minen. Støtten er en del af et program, som omfatter fuld- stændig eller delvis lukning af de nævnte miner. De nævnte lukninger er en del af aftalen af 13. marts 1997, der medfører en nedskæring af produktions- kapaciteten p(cid:229) 10 mio. tons (21 % af den samlede produktionskapacitet) og en reduktion af arbejdsstyr- ken p(cid:229) 30 000 personer i perioden 1998-2002. I overensstemmelse med artikel 4 i beslutning nr. 3632/93/EKSF nedlægges produktionsanlæggene G(cid:246)ttelborn/Reden, Ewald/Hugo og Westfalen, før den nævnte beslutnings gyldighedsperiode udløber. Sam- menlægningen af minerne medfører delvise lukninger, som giver en vedvarende formodentlig betydelig ned- gang i produktionen, inden beslutningens gyldigheds- periode udløber. Støtten skal afhjælpe de sociale og regionale konsekvenser af den delvise eller fuldstæn- dige aktivitetsindskrænkning, jf. andet led i artikel 2, stk. 1, i beslutning nr. 3632/93/EKSF. Nedgangen i produktionen mellem 1992 og 1998 er ifølge oplysningerne fra den tyske regering omkring 22 %. Den planlagte støtte for 1998 er forenelig med beslutning nr. 3632/93/EKSF, særligt artikel 2 og 4. VI Støtten p(cid:229) 81 mio. DEM til dækning af ekstra bidrag til tyske minearbejdere (den s(cid:229)kaldte »Bergmannspr(cid:228)- mie«), som andrager 10 DEM pr. person p(cid:229) underjor- disk skiftehold, skal tilskynde kvalificerede medarbej- dere til at arbejde i minerne og hjælpe med til at ratio- nalisere produktionen. Ifølge den tyske anmeldelse udgør støtten til minearbejdere et økonomisk tilskud. Selv om Bergmannspr(cid:228)mie ikke udgør en del af pro- duktionsomkostningerne for en kulminevirksomhed, medvirker den til at reducere minernes lønomkostnin- ger. Der er s(cid:229)ledes tale om støtte, som skal vurderes ud fra artikel 3 i beslutning nr. 3632/93/EKSF. Den planlagte støtte medvirker til at optimere produk- tiviteten og fremmer dermed minedriftens omstruktu- rering og rationalisering. Støtten medvirker derfor ogs(cid:229) til realiseringen af m(cid:229)lsætningen i første led i artikel 2, stk. 1, om p(cid:229) baggrund af kulpriserne p(cid:229) de internationale markeder at gøre nye fremskridt mod økonomisk levedygtighed for at sikre støttens gradvise nedsættelse. I sin vurdering af støtten har Kommissionen i overens- stemmelse med andet led i artikel 2, stk. 1, i beslutning nr. 3632/93/EKSF taget i betragtning, at de sociale og regionale konsekvenser af omstruktureringen begræn- ses mest muligt. I overensstemmelse med artikel 3 i ovennævnte beslut- ning medvirker støtten til svagt at forbedre de berørte virksomheders levedygtighed, da produktivitetsfrem- gangen ved fastholdelse af en kvalificeret arbejdsstyrke til det underjordiske arbejde reducerer produktions- omkostningerne. De tyske myndigheder har i deres meddelelse erklæret, at støtten sammen med anden støtte til den løbende produktion for hver virksomhed eller produktions- anlæg ikke overstiger forskellen mellem produktions- omkostningerne og de indtægter, der m(cid:229) forventes. P(cid:229) basis af ovenst(cid:229)ende og p(cid:229) grundlag af oplysninger fra Tyskland er den planlagte støtte for 1998 forenelig med de anførte m(cid:229)l i beslutning nr. 3632/93/EKSF, og særligt dens artikel 2 og 3. VII i til artikel henhold beslutning Støtten nr. 3632/93/EKSF er p(cid:229) i alt 1 011 mio. DEM til dæk- ning af ekstraordinære omkostninger i RAG Aktienge- sellschaft, Saarbergwerke AG, Preussag Anthrazit GmbH og Sophia Jacoba GmbH. 5 i 27. 4. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 109/21 Støtten er for det første en støtte p(cid:229) 161 mio. DEM til dækning af ekstraordinære omkostninger i RAG Akti- engesellschaft, Saarbergwerke AG og Preussag An- thrazit GmbH. gerne i Nordrhein-Westfalen og Saarland samt fagfor- bund i mineindustri og elproduktion. Støtten anvendes til dækning af supplerende vandud- pumpningsomkostninger i miner, der er lukket som led i omstruktureringen, og som er beliggende i nærheden af miner i drift. Stop for eller langsommere vandud- pumpning i mineomr(cid:229)der med minelukninger for(cid:229)rsa- ger vandindtrængning, som ikke skyldes den løbende produktion og medfører ekstraomkostninger. Dette vand skal desuden renses. II, b), litra Støtten, der udtrykkeligt hjemles i afsnit I, litra i), og afsnit beslutning i nr. 3632/93/EKSF, dækker udgifter til vandforsyning og spildevandsafledning som følge af strukturomlæg- ningerne. For at opfylde betingelserne i artikel 5 m(cid:229) støtten ikke overstige omkostningerne. bilaget til Med undtagelse af sociale ydelser, der er overtaget af staten uden tilbagebetalingspligt i henhold til EKSF-af- talens artikel 56, anvendes støtten til følgende omkost- ninger: sociale ydelser, der st(cid:229)r i forbindelse med pen- sionering af arbejdstagere, før de har n(cid:229)et den lovplig- tige pensionsalder, andre ekstraordinære udgifter til arbejdstagere, der mister deres arbejde som følge af strukturomlægning og rationalisering, udbetaling af pension og andre ydelser uden for det lovbestemte system til arbejdstagere, der mister deres arbejde som følge af strukturomlægning og rationalisering og arbej- dere, der havde krav p(cid:229) disse ydelser inden omstruktu- reringen, gratis levering af kul til arbejdere, der er afskediget som følge af omstrukturering og rationalise- ring, og til arbejdstagere, der var berettiget til disse leverancer inden omstruktureringen. P(cid:229) det tekniske og økonomiske plan skal støtten anvendes til ekstra sikkerhedsarbejder under jorden som følge af struktu- romlægningerne og ekstraordinære forringelser af akti- ver, i det omfang, de skyldes strukturomlægningen af industrien. Kommissionen har gennemg(cid:229)et aftalerne mellem myn- dighederne og de omtalte virksomheder, og har som led i en revisionsgennemgang undersøgt omkostnings- data og konstateret, at støtten ikke overstiger de øre- mærkede ressourcer. Støtten hjemles udtrykkeligt i afsnit I, litra a), b), c), d), f) og k), i bilaget til beslutning nr. 3632/93/EKSF. For at være forenelig med bestemmelserne i beslutnin- ikke overstige de gens artikel 5 m(cid:229) støttebeløbet angivne omkostninger. Den vil gøre det muligt at lempe presset p(cid:229) de berørte virksomheder, dermed begrænses deres manglende økonomiske balance, og de kan fortsætte driften. Støt- ten opfylder derfor m(cid:229)lsætningerne i artikel 2, stk. 1, i beslutning nr. 3632/93/EKSF. Kommissionen har gennemg(cid:229)et omkostningsdataene som led i en revisionsundersøgelse og har konstateret, at støtten ikke overstiger de ressourcer, der er afsat til den. Støtten er for det andet en støtte p(cid:229) 850 mio. DEM til dækning af ekstraordinære omkostninger i RAG Akti- engesellschaft, Saarbergwerke AG og Sophia Jacoba GmbH. Den vil gøre det muligt at lempe presset p(cid:229) de berørte virksomheder. Dermed begrænses deres manglende økonomiske balance, og de kan fortsætte driften. Støt- ten opfylder derfor m(cid:229)lsætningerne i artikel 2, stk. 1, i beslutning nr. 3632/93/EKSF. Støtten er til dækning af ekstraordinære omkostninger og skal dække omkostninger i forbindelse med kul- industriens omstrukturering, som ikke har tilknytning til den løbende produktion (gamle forpligtelser). VIII Støtten følger af aftaler, der blev indg(cid:229)et under kulfor- handlingerne den 11. november 1991 mellem mine- forbundsregeringen, delstatsregerin- virksomhederne, Hensigten er at gøre støtten minimal. Det princip, Tyskland anvender, indebærer, at støtten kun ydes til at dække kulproduktion til elproduktion og til EF’s jern- og st(cid:229)lindustri. Tyskland forpligter sig dermed til at sælge den produktion, industrien og husholdnin- gerne skal anvende, til omkostningsægte priser. L 109/22 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 27. 4. 1999 Kommissionen har noteret sig, at den tyske regering ved hjælp af forordninger træffer de foranstaltninger, der er nødvendige for, at den støtte, som ydes p(cid:229) grundlag af nærværende beslutning, ikke overstiger forskellen mellem produktionsomkostningerne og det forventede provenu fra frit aftalte priser mellem par- terne p(cid:229) verdenmarkedet for kulkonsumerende virk- somheder. Støtten pr. ton løbende produktion for leve- rancer af EF-kul m(cid:229) ikke medføre, at priserne p(cid:229) fæl- lesskabskul ligger under priserne for kul af tilsvarende kvalitet fra tredjelande. Tyskland skal ogs(cid:229) sikre sig, at støtten ikke fordrejer konkurrencen eller medfører dis- kriminering mellem kulproducenterne eller mellem kulopkøbere og -forbrugere i Fællesskabet. Tyskland har i henhold til bestemmelserne i EKSF- traktatens artikel 86 forsikret, at støtten begrænses mest muligt i lyset af sociale og regionale hensyn, som berører kulindustriens tilbagegang i EF, og at den ikke hverken direkte eller indirekte vil give økonomiske for- dele til andre aktiviteter end kulminedrift, dvs. f. eks. industriaktiviteter i forbindelse med udvinding eller forarbejdning af EF-kul. Desuden gør Kommissionen Tyskland opmærksom p(cid:229), at et væsentligt træk ved støtteordningen er, at støtten skal være i overensstemmelse med Fællesskabets inter- esser og ikke m(cid:229) gribe forstyrrende ind i det fælles markeds funktion. For at Kommissionen kan undersøge, om de støtte- modtagende produktionsanlæg efter artikel 3 i beslut- ning nr. 3632/93/EKSF faktisk skaber en tendens til lavere produktionsomkostninger set i forhold til ver- densmarkedspriserne, forpligter den tyske regering sig til senest den 30. september hvert (cid:229)r at underrette Kommissionen om de berørte produktionsanlægs pro- foreg(cid:229)ende (cid:229)r og angive duktionsomkostninger det oplysninger, der samme beslutnings artikel 9. Hvis bestemmelserne i artikel 3, stk. 2, i beslutning nr. 3632/93/EKSF ikke kan opfyldes, fore- sl(cid:229)r Tyskland Kommissionen korrigerende foranstalt- ninger som f. eks. gennemgang af klassificeringen af produktionsanlæg i henhold til beslutningens artikel 3 og 4. fastsættes i oprindeligt anmeldte støttebeløb. Den (cid:229)rlige oversigt skal desuden indeholde alle de oplysninger, der kræves, s(cid:229) det kan verificeres, at kriterierne i ovennævnte artikler overholdes. Ved godkendelsen af støtten har Kommissionen taget i betragtning, at der er behov for at begrænse den kulindustriens sociale omstrukturering mest muligt — regionale virkning og af VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING: Artikel 1 Tyskland gives tilladelse til at anstaltninger over for kulindustrien: træffe følgende for- a) driftsstøtte p(cid:229) 5 171 mio. DEM, jf. artikel 3 i beslutning nr. 3632/93/EKSF b) aktivitetsindskrænkningsstøtte p(cid:229) 3 164 mio. DEM, jf. artikel 4 i beslutning nr. 3632/93/EKSF c) 81 mio. DEM i støtte, jf. artikel 3 i beslutning nr. 3632/93/EKSF, til bevarelse af en arbejdsstyrke under jorden (den s(cid:229)kaldte »Bergmannspr(cid:228)mie«) d) 161 mio. DEM i støtte, jf. artikel 5 i beslutningen nr. 3632/93/EKSF, til dækning af ekstraordinære omkostninger i RAG Aktiengesellschaft, Saarberg- werke AG og Preussag Anthrazit GmbH e) 850 mio. DEM i støtte, jf. artikel 5 i beslutning nr. 3632/93/EKSF, til RAG Aktiengesellschaft, Saar- bergwerke AG og Sophia Jacoba GmbH for at dække ekstraordinære forbindelse med kulindustriens omkostninger omstrukturering, som ikke vedrører den løbende produktion. tidligere i aktuelle eller Ifølge andet led i artikel 3, stk. 1, og artikel 9, stk. 2 og 3, i beslutning nr. 3632/93/EKSF skal Kommissio- nen kontrollere, at støtten til den løbende produktion opfylder m(cid:229)lsætningerne i beslutningens artikel 3 og 4. Senest den 30. september 1999 skal Tyskland anmelde den faktisk udbetalte støtte for 1998 og ændringer i de I overensstemmelse med EKSF-traktatens artikel 86 forpligter Tyskland sig til at træffe alle almindelige og særlige forholdsregler for at sikre opfyldelsen af for- pligtelserne i denne beslutning. Tyskland sikrer, at den tildelte støtte kun anvendes til de angivne form(cid:229)l, og, Artikel 2 27. 4. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 109/23 hvis omkostningerne annulleres, eller skønnene er for høje eller ikke korrekte, sikrer Tyskland tilbagebetaling af beløb, der er udbetalt i henhold til denne beslut- ning. Artikel 4 Denne beslutning er rettet Tyskland. til Forbundsrepublikken Artikel 3 Udfærdiget i Bruxelles, den 2. december 1998. Senest den 30. september 1999 fremsender Tyskland oplysninger om udbetalinger, der har fundet sted i regnskabs(cid:229)ret 1998, samt de oplysninger, der kræves i henhold til artikel 9 i beslutning nr. 3632/93/EKSF. P(cid:229) Kommissionens vegne Christos PAPOUTSIS Medlem af Kommissionen


title: Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Förslag till rådets förordning (EG) om ändring av förordning (EG) nr 850/98 av den 30 mars 1998 för bevarande av fiskeresurserna genom tekniska åtgärder för skydd av unga exemplar av marina organismer"

eurovoc_concepts:
ESC opinion
conservation of fish stocks
fishing area
fishing net
fishing regulations
protection of animal life

text: 15. 2. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 40/11 Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om ”Förslag till rådets förordning (EG) om ändring av förordning (EG) nr 850/98 av den 30 mars 1998 för bevarande av fiskeresurserna genom tekniska åtgärder för skydd av unga exemplar av marina organismer” (1999/C 40/05) Den 9 november 1998 beslutade rådet i enlighet med artiklarna 43 och 198 i EG-fördraget att rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda förslag. Sektionen för jordbruk, landsbygdsutveckling och miljö, som ansvarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 12 november 1998. Föredragande var Jesu´s Mun˜iz Guardado. Vid sin 359:e plenarsession den 2-3 december 1998 (sammanträdet den 2 december 1998) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 102 röster för och 2 nedlagda röster. Ekonomiska och sociala kommittén godtar kommissionens förslag, eftersom det endast syftar till att komma till rätta med alla utelämnanden samt korrigera faktiska och redaktionella felaktigheter i förordning (EG) nr 850/98 för bevarande av fiskeresurserna genom tekniska åtgärder för skydd av unga exemplar av marina organismer. Bryssel den 2 december 1998. Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Beatrice RANGONI MACHIAVELLI


title: Opinion of the Economic and Social Committee on the 'Proposal for a European Parliament and Council Directive on a common framework for electronic signatures'

eurovoc_concepts:
Community certification
ESC opinion
contract
distance selling
electronic mail
trade regulations

text: 15. 2. 1999 EN Official Journal of the European Communities C 40/29 countries, the Commission proposes to introduce pro- cedures, administered by the Commission, whereby defaulting states would be excluded from the preferential arrangements for a period of three or six months. The Committee has reservations over a transfer of further powers to the Commission, but these reservations are outweighed by the more rapid decision-making processes. There is, however, in the Committee’s view, an urgent need for appropriate machinery to protect the vital interests of the importers concerned. The Committee therefore recommends drawing attention in the Official Journal of the European Communities, at an early juncture, to any doubts which may arise as regards the proper application of preference rules to individual states. Agreements concluded before the publication of such information should, of course, be unaffected by any action which may be taken. Brussels, 2 December 1998. The President of the Economic and Social Committee Beatrice RANGONI MACHIAVELLI Opinion of the Economic and Social Committee on the ‘Proposal for a European Parliament and Council Directive on a common framework for electronic signatures’ (1999/C 40/10) On 30 July 1998, the Council decided to consult the Economic and Social Committee, under Article 100a of the Treaty establishing the European Community, on the above-mentioned proposal. The Section for the Single Market, Production and Consumption, which was responsible for preparing the Committee’s work on the subject, adopted its opinion on 28 October 1998. The rapporteur was Mr Burani. At its 359th plenary session (meeting of 2 December 1998) the Economic and Social Committee unanimously adopted the following opinion. 1. Introduction 1. 1. The Commission proposal for a directive on a legal framework for electronic signatures is the concrete follow-up to the Communication entitled ‘Ensuring security and trust in electronic communication — Towards a European framework for digital signatures and encryption’ (1). 1. 2. The Communication highlighted a situation call- ing for the attention of the European authorities, namely that several Member States have adopted, or are adopting, different approaches to the regulation of electronic signatures. This lack of mutual recognition may well fragment the single market in electronic commerce and on-line services in the European Union. There is therefore an urgent need to establish a common framework which meets two main requirements — to create a precise legal framework, but one that is flexible enough to keep up with the ongoing march of technology. 1. 3. The Economic and Social Committee agreed with the Commission’s views (2) and proposed that the regulatory framework observe the principles of self-regulation and subsidiarity, albeit within the precise limits of a minimum common legislation. Furthermore, in its remarks on a later Commission Communication, entitled ‘Globalization and the Information Society — coordi- The need for nation’ (3), the Committee pointed out that the harmon- ization of European legislation with the rest of the world — fundamental for the security of electronic commerce which, by its very nature, knows no bounds — is progressing too slowly because there are too many uncoordinated initiatives. strengthened international (1) COM(97) 503 final, 8. 10. 1997. (2) OJ C 157, 25. 5. 1998. (3) OJ C 284, 14. 9. 1998. C 40/30 EN Official Journal of the European Communities 15. 2. 1999 1. 4. The Commission’s decision to propose a directive represents a step in the right direction, not least because it focuses on flexibility — a necessity in view of any kind of international coordination. 2. General comments 2. 4. As regards placing the European regulations in a global context, the Commission observes that ‘many activities and discussions are underway’ (1) and men- tions, inter alia, the UNCITRAL, OECD and WTO initiatives. As the Committee has already pointed out (2), such initiatives may be commendable, but they present a concrete risk of overlapping between the institutions, and of duplication, or — even worse — of conflict, between the various sets of rules. Ultimately, this would lead to red tape, delays and expense for the taxpayer. The Committee regrets to note that, in the attempt to kill two birds with one stone, global institutions are producing the opposite effect and creating confusion and uncertainty. 2. 1. Electronic signatures allow the recipients of electronically-sent data to check the origin of the data (authenticity) and to verify that the original data are complete and unaltered (integrity). Checking the authenticity and integrity of the data does not necessarily prove the identity of the person sending the electronic signature; it is therefore necessary to obtain confirmation from third parties, known as certification service pro- viders. The use of this signature certification system is therefore an essential way of reassuring the contracting parties and building confidence in electronic commerce. 3. Specific comments 3. 1. Article 1 2. 2. In order to ensure mutual recognition of the principles of legal certainty underpinning the certifi- cation of electronic signatures, the Commission has been guided by concepts that are consistent with a continually evolving situation: — the regulations are neutral from a technical point of view and are open to authentication mechanisms other than public-key cryptography, as it is quite possible that new systems will emerge; — Member States should refrain from adopting prior authorization systems for certification service pro- viders, although voluntary accreditation schemes could prove to be useful; — the directive concerns only electronic signatures on messages exchanged on open networks; in the case of closed networks, it will be up to each individual service provider to decide whether or not to comply; — as electronic signatures must be legally recognized, basic requirements and responsibilities for service providers must be specified. 2. 3. The Committee agrees with this general approach, which is based on free-market principles, but believes that not enough consideration has been given to the protection of users. It therefore reserves the right to make comments or suggestions during its examination of the Commission document. The aim of the directive is to establish a legal framework for certification services that are available to the public, in other words to make electronic signatures easier to use and to ensure their legal recognition. The directive does not, however, cover other aspects related to the conclusion and validity of contracts. In the light of this article and of the clarifications in the tenth ‘whereas’ clause, the scope of the directive is restricted to open systems; for closed systems the Commission leaves it up to the parties to decide the conditions under which electronic signatures are to be accepted and recognized. 3. 1. 1. The Committee has some reservations on this point: while the respect for contractual freedom is laudable, it has to be said that several closed systems are available to an ever wider public which is not necessarily aware of the rules governing each individual system. A closed system may have the option of complying with the directive, but the Committee won- ders whether it might be wiser — in the interest of the users and managers of such systems — to extend the scope of the directive to closed systems that are available to the public. 3. 2. Article 3(1) and 3(2) Member States may not make the provision of certifi- cation services subject to prior authorization; they may, however, introduce or maintain voluntary accreditation schemes, without limiting the number of service pro- viders. (1) COM(1998) 297 final, point 7. (2) OJ C 284, 14. 9. 1998. 15. 2. 1999 EN Official Journal of the European Communities C 40/31 3. 2. 1. The Committee recommends that careful con- sideration be given to the scope of these provisions. The act of certification is valid not only for the parties but also, if necessary, in respect of third parties. Without prejudice to the voluntary nature of the request for accreditation, measures should be introduced to enable a clear distinction to be made between documents certified by accredited service providers and those certified by unaccredited providers; this point will be discussed in more detail later. Article 5(2) should stipulate that electronic signatures admissible as evidence in legal (and extrajudicial) proceedings may only prevail against third parties if they are backed up by a certificate issued by an accredited service provider. The current situation does not give particular 3. 2. 2. cause for concern; however, legislation cannot ignore unpredictable future developments. If authentication techniques are ‘trivialized’, the few, well-known pro- viders around today could multiply. While it is acceptable that the number of certification providers be unre- stricted, it would be inadvisable to exempt them from a preliminary check and accreditation. In the interest of consumers and third parties, it should therefore be stipulated that, in the case of open systems or closed systems available to the public, the ‘requirements for certification service providers’ listed in Annex II be monitored by a public authority. 3. 2. 3. Accreditation of service providers by the public authorities should be subject to fulfilment of the require- ments listed in Annex II. This is a necessary condition, but it is not sufficient. Periodic checks should be made to ensure the continuing fulfilment of the requirements. Public authorities cannot evade responsibility — once regulations have been adopted, the authorities must guarantee they will be respected. 3. 3. Article 3(4) States that Member States may make the use of electronic signatures in the public sector subject to additional requirements. 3. 3. 1. The Committee endorses this, but feels that it might be advisable to go a step further by obliging those Member States that recognize the validity of electronic signatures in the private sector to accept them also in the public sector. If public authorities — who have the duty of guaranteeing the security of legal institutions and protecting their citizens — take on the responsibility of recognizing the legal validity of an electronic signature in private exchanges of documents, there is no reason why they cannot do the same with documents exchanged with the public administration, albeit with ‘additional requirements’. 3. 4. Article 4 Regarding the respect of the single market rules, this article provides that Member States may not restrict the provision of certification services originating in other Member States. In this regard, the Committee points out that 3. 4. 1. the above requirement is indeed consistent with single market principles, but it does not protect the public from the provision of services by unaccredited providers in other Member States. It is already difficult for a consumer to distinguish between accredited and unaccredited providers in his own country, let alone those from a third country. Here an evident analogy can be drawn with the approach taken by the second banking directive: only those institutions that are covered by the directive are granted freedom in the provision of their services; for all others, the provision of (financial) services is restricted to their country of origin. 3. 4. 2. In the present case, without prejudice to the freedom of movement of electronically-signed docu- ments, their admissibility as evidence in legal or extraju- dicial proceedings should be recognized only if the certification has been issued by an accredited body. 3. 5. Article 5 Member States will have to make provision in their legislation for ensuring that electronic signatures cannot be denied enforceability, legal effect or validity solely on the grounds that the signatures are in electronic form or are not validated by an accredited certificate. They must also ensure that signatures certified by an accredited service provider have the same legal value as hand- written signatures and that they are admissible as evidence in legal proceedings. 3. 5. 1. The Committee draws the Commission’s atten- tion to a matter which bears out the validity of the comments made in points 3. 4. 1 and 3. 4. 2: the only difference between signatures certified by accredited providers and those certified by unaccredited providers lies in the substantiating effect of the certification. In this regard, Article 5(2) does not seem clear and should be reviewed. According to the text, Member States should allow certificates issued by a service provider ‘which fulfils the requirements set out in Annex II’ to be used as evidence in legal proceedings. This could give the impression that any service provider may issue C 40/32 EN Official Journal of the European Communities 15. 2. 1999 certificates admissible in legal proceedings, provided that it fulfils the requirements laid down in Annex II. If this is not the intention, the wording should be changed to the unambiguous ‘accredited service provider’. 3. 5. 2. Furthermore — in line with the comments made in point 3. 4. 1 — the proposal makes no mention of the substantiating effect of certification issued by a provider accredited in a non-member state; in this case, too, the directive should lay down specific provisions. The Committee proposes that such certification be accepted only if the non-member state grants reciprocal recognition to the certificates of EU residents. 3. 6. Article 6 With regard to liability, this article prescribes a set of obligations for the certification service provider, who must ensure the information is accurate, comply with the provisions of the directive, and check that the signatory and certifier fulfil the necessary technical and technological requirements. The article also lays down exemptions from liability in the case of mistakes in the original information, and provides for the possibility of limiting both the uses of the certificate and the sum certified. The Committee believes that the provisions of 3. 6. 1. this article comply with general legal principles and respect contractual freedom. However, it would like to advance an opinion, or, rather, a query: should the certification service provider suspend or terminate the service, what are his responsibilities and what guarantees does the consumer have? Some sort of system should be established to guarantee that consumer rights continue to be protected — for example, by making it compulsory to deposit back-up files with a third party, with certain guarantees. 3. 7. Article 7(1) This article sets out provisions concerning providers from third countries. The certificates from such pro- viders will be recognized as the legal equivalent of European certificates if the provider has been accredited in a Member State under its voluntary accreditation scheme. Failing this, legal recognition will be given if the certificate is guaranteed by a service provider already established in a Member State or if the certificate or provider is recognized under a bilateral or multilateral agreement between the EU and third countries or international organizations. 3. 7. 1. The Committee disagrees with the overall thrust of these rules. In the name of commercial freedom, they flout the principle of reciprocity which should be the cornerstone of global trade integration (and not just electronic). The guidelines laid out in this paragraph — particularly those regarding the accreditation of a foreign service provider in a Member State and the guaranteeing by a European provider of a certificate issued in a third country — are acceptable only if the third country accords similar or equal treatment to providers and certificates from all EU Member States. 3. 7. 2. As regards recognition of a certificate or provider from a third country on the basis of a bilateral agreement with a Member State, the Committee notes that the adoption of such a principle would distort competition between Member States or, more specifi- cally, between those whose rules are more ‘liberal’ and those that are less so. The free movement of services cannot be used as a Trojan horse whereby agents or products from third countries can be introduced into the EU via a bilateral agreement with only one Member State. 3. 7. 3. Nor is it possible, in defence of the above principle, to cite such precedents as the second banking directive: in this case, the ‘host’ Member State exercises continuous supervision and guarantees the soundness and solvency of the third country company which, in any case, has to be physically present on the Member State’s territory. These are conditions which cannot be met in the guaranteeing of electronic signatures. 3. 8. Article 8 Apart from paragraph 4 on the use of pseudonyms, this article requires no particular comment. The service provider must be able to transmit the data concerning the identity of the pseudonym user to the public authorities upon request, with the prior consent of the person in question. However, the draft directive does not state what the position of the provider would be if the pseudonym user denied such consent. The second part of Article 8(4) raises further 3. 8. 1. doubts regarding investigations into alleged breaches of the rules on the use of electronic signatures under a pseudonym. If national law requires that the service provider transfer data identifying the person in question, the latter is informed of this after the investigation has been completed. The Committee wonders whether this detail 3. 8. 2. is really necessary. Once the investigation has been completed, the defendant will already be well aware that his/her identity has been revealed, so the rule would seem superfluous. Moreover, the reference to ‘national law’ should clearly specify which national law is intended — that of the service provider’s country (presumably), 15. 2. 1999 EN Official Journal of the European Communities C 40/33 that of the pseudonym user’s country (if known), or even that of another Member State. Since we are clearly (if not explicitly) in the field of crime-fighting, the directive should be more specific as to the procedures to be followed and the rights/duties of the service provider. 3. 8. 3. All things considered, the Committee wonders whether it might be best to review the entire article and to simply state that the provisions of the directives on personal data protection and money laundering will apply in full. Ultimately, from this standpoint there is no difference between paper and electronic transactions. 3. 9. Articles 9 and 10 These articles make provision for the establishment of an ‘Electronic Signature Committee’, made up of representatives of the Member States and chaired by a representative of the Commission. This committee will be consulted on the requirements for service providers and on acceptable standards for the creation of electronic signatures. It will also be informed by the Commission on the outcome of the latter’s periodic meetings with companies, users and consumers. 3. 9. 1. The ESC takes note of this initiative but queries the necessity of setting up a committee when the Commission could perfectly well consult Member States and interested parties itself, as part of its institutional Brussels, 2 December 1998. duties, without needing an interface which would actually overlap into the Commission’s remit. Moreover, this is a procedure that the Commission follows in the normal course of its duties; there is no need to create more red tape which, in the Committee’s view, would not increase efficiency. Articles 12 and 13: These two articles — the 3. 10. order of which appears inverted in terms of chronology and logic — provide that the directive must be adopted by Member States by 31 December 2000 and that the Commission must submit an initial report on its implementation to the European Parliament and the Council by 31 December 2002. The Committee has stressed, on various occasions (1), the urgent need to adopt uniform legislation in the vast field of the information society; it therefore wonders whether Mem- ber States need to be granted so much time to adopt the directive, when several of them have already taken pains to pass laws of their own in a very short space of time. It should not cost national legislators too much time or effort to introduce the few harmonization measures that are needed. In the Committee’s view, a one-year period from the date of adoption of the directive should be sufficient to make any minor amendments to existing legislation or to draft new laws. (1) OJ C 284, 14. 9. 1998; OJ C 157, 25. 5. 1998; OJ C 19, 21. 1. 1998. The President of the Economic and Social Committee Beatrice RANGONI MACHIAVELLI


text: 15. 2. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 40/45 Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Forslag til Rådets direktiv om adgang til forbrugeroplysninger om brændstoføkonomi i forbindelse med markedsføring af fabriksnye personbiler« (1) (1999/C 40/14) Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 13. oktober 1998 under henvisning til EF-traktatens artikel 130 S at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne. Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede at overdrage det forberedende arbejde til Sektionen for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug og udpegede Bernardo Herna´ndez Bataller til hovedordfører. Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 359. plenarforsamling af 2. og 3. december 1998, mødet den 2. december 1998, med 102 stemmer for og 2 hverken for eller imod, følgende udtalelse. 1. Indledning EU’s strategi af CO2- 1. 1. emissionerne fra personbiler, som udgør 12 % af samtlige menneskeskabte emissioner i EU, bygger på følgende tre elementer: nedbringelse for — en miljøaftale med fabrikanterne; — fiskale foranstaltninger; — en forbrugerinformationsordning om brændstof- økonomi, der skal påvirke forbrugernes valg. Det foreliggende direktivforslag er et led i sidst- 1. 2. nævnte indsatsområde. 1. 3. Det skal bemærkes, at de berørte parter (bilindu- strien, medlemsstaternes sagkyndige, ikke-statslige orga- nisationer osv. ) er enige om behovet for en brændstof- økonomimærkning for nye personbiler. — alt salgsreklamemateriale for nye biler skal indeholde oplysninger om brændstofforbruget. 2. 3. Mærker, symboler eller påskrifter vedrørende brændstofforbrug, som kan forvirre potentielle kunder til fabriksnye personbiler, forbydes udtrykkeligt. 2. 4. Medlemsstaterne skal: — underrette Kommissionen om, hvilket kompetent organ der er ansvarligt for forvaltningen af den forbrugeroplysningsordning, der beskrives i direk- tivet; — underrette Kommissionen om effektiviteten af direk- tivets bestemmelser; — fastsætte en sanktionsordning. Kommissionen bistås af et udvalg for direktivets 2. 5. tilpasning til de tekniske fremskridt. 2. Direktivets indhold 3. Generelle bemærkninger 2. 1. Direktivets mål er at give den nødvendige infor- mation om brændstofforbruget til potentielle købere af nye personbiler, som markedsføres i EU. Hensigten er at få dem til at købe de modeller, som bruger mindst brændstof. 2. 2. Der lægges op til sideløbende gennemførelse af tre tiltag, udover mærkning, med det sigte at nå direktivets mål: — udsendelse af en brændstoføkonomioversigt samt en liste over de ti nye mest energieffektive bilmodeller; — udstilling hos forhandlerne af en plakat med oplys- ninger om samtlige salgsmodellers brændstoffor- brug; (1) EFT C 305 af 3. 10. 1998, s. 2. til 3. 1. Det Økonomiske og Sociale Udvalg er særdeles tilfreds med forslaget til Rådets direktiv, som skal bidrage strategien for nedbringelse af CO2- emissionerne ved hjælp af bevidstgørelse af forbrugerne og ved at forbedre deres muligheder for at foretage et valg, samtidig med at man nedbringer forbruget af brændstof stammende fra ikke-vedvarende energikilder, for hvilke EU er stærkt afhængig af forsyninger udefra. 3. 1. 1. ØSU opfordrer Kommissionen til i fremtiden at fremlægge forslag af denne art, som resulterer i større prisgennemsigtighed til gavn for forbrugerne og den frie konkurrence. Forslagets retsgrundlag er artikel 130 S. Når 3. 1. 2. det drejer sig om forbrugernes ret til information, kunne det imidlertid tillige være artikel 129 A, idet direktivforslaget supplerer medlemsstaternes politik med sigte på at give forbrugerne en passende informa- tion. C 40/46 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 15. 2. 1999 3. 2. ØSU vurderer, at forslaget er i tråd med subsi- diaritets- og proportionalitetsprincippet, idet EU- indsatsen overlader en tilstrækkelig manøvremargen til medlemsstaterne, i og med at der er tale om et minimumsdirektiv. Endvidere er EU-indsatsens omfang tilstrækkelig og velegnet til at nå de opstillede mål. 3. 2. 1. ØSU har flere gange efterlyst en samlet kon- sekvensvurdering af samtlige ændringer, som foretages på personbiler og tunge køretøjer (strengere sikkerheds- normer, nedsættelse af støjgener, forbedring af brænd- stoffernes kvalitet, genbrug af skrottede biler) med tilknytning til energiforbruget. ØSU mener fortsat, at iværksættelse af et yderligere tiltag, som falder inden for samme strategi, bør bevirke, at den nævnte vurdering omsider gennemføres. 3. 3. Kommissionen mener med rette, at det er nødven- digt at fremlægge sammenlignende oplysninger om de forskellige køretøjers brændstofforbrug. Et af nøglepunkterne, som også bringes på bane i forslagets begrundelse, er valget af, hvilken type køretø- jer der skal sammenlignes. Skal man sammenligne en personbil med alle andre personbiler på markedet, eller skal der foretages en sammenligning mellem ensartede bilers forbrug. 3. 4. ØSU mener, at man bør vælge sidstnævnte mulighed. Det kan formodes, at en forbruger vil vælge en anden bil inden for samme gruppe, når han sammenligner brændstofforbruget og miljøpåvirkningen. Derimod er det usandsynligt, for ikke at sige umuligt, at en forbruger vil vælge en hel anden gruppe af biler af disse årsager. I så fald kunne direktivet afføde et konkurrenceproblem, idet der findes lande såsom Tyskland og Sverige, hvis produktion er klart specialiseret i personbiler med højt cylindervolumen, og som derfor ville blive forfordelt. 3. 4. 1. ØSU mener dog, at Kommissionen fremover bør definere køretøjsgrupper eller -kategorier, så den foreslåede informationsordning bliver mere sammen- hængende. Bruxelles, den 2. december 1998. 3. 5. Det bør tydeliggøres, at direktivet også skal gælde for køretøjer, der fremstilles i tredjelande, men markedsføres i EU. ØSU minder atter Kommissionen om en af konklusioner- ne fra miljøministerrådsmødet den 23. marts 1998, hvor Kommissionen blev opfordret til at undersøge, om de vigtigste bilproducerende lande benytter EU-lignende systemer til nedbringelse af CO2-emissionerne, herunder forbrugerinformationssystemer som det, der omtales i det foreliggende dokument. 4. Særlige bemærkninger 4. 1. Selv om direktivet tager sigte på fabriksnye biler, må man være opmærksom på, at disse medfører miljøproblemer, når de ikke er nye mere, dvs. efterhån- den som de bruges. En gennemgang af forslagets artikler og bilag 4. 2. giver anledning til følgende bemærkninger: Artikel 2. Det er vanskeligt at skelne mellem 4. 2. 1. »variant« og »version«. De foreslåede definitioner bør tydeliggøres. 4. 2. 2. Artikel 4, første afsnit. Man bør medtage internationale biludstillinger, hvor mange besøgende vælger at købe en bestemt bilmodel. Fagpressen er også i høj grad med til at bestemme forbrugerens valg, og man bør derfor undersøge, hvorle- des den kan indgå i forbrugeroplysningsordningen, således at den kan samarbejde med de kompetente organer om ordningens gennemførelse og virkemåde. 4. 2. 3. Artikel 6. Forhandlerne bør ikke være de eneste, der skal ophænge plakater. Disse bør også hænges op på internationale biludstillinger. 4. 2. 4. Bilag I. Det ville ligeledes være af interesse at anføre bilens maksimumforbrug alt efter dens anvendel- se (landevejskørsel, bykørsel eller blandet kørsel). Især forbruget ved bykørsel er vigtigt. 4. 2. 5. sættes op på et iøjnefaldende sted. Bilag III. Det bør fremgå, at plakaten skal Beatrice RANGONI MACHIAVELLI Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg