title: Wienissä järjestettävän Eurooppa-neuvoston kokouksen johdosta laadittu kertomus keinoista, joilla voidaan parantaa Euroopan työllisyysstrategian mukaisen kehityksen seurantaan ja arviointiin käyttettävien tilastojen vertailtavuutta

eurovoc_concepts:
EU employment policy
employment statistics
member country
social indicator
unemployment

text: EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO Bryssel, 01. 12. 1998 KOM(1998)698 lopullinen WIENISSÄ JÄRJESTETTÄVÄN EUROOPPA-NEUVOSTON KOKOUKSEN JOHDOSTA LAADITTU KERTOMUS KEINOISTA, JOILLA VOIDAAN PARANTAA EUROOPAN TYÖLLISYYSSTRATEGIAN MUKAISEN KEHITYKSEN SEURANTAAN JA ARVIOINTIIN KÄYTETTÄVIEN TILASTOJEN VERTAILTAVUUTTA (komission esittämä) WIENISSÄ JÄRJESTETTÄVÄN EUROOPPA-NEUVOSTON KOKOUKSEN JOHDOSTA LAADITTU KERTOMUS KEINOISTA, JOILLA VOIDAAN PARANTAA EUROOPAN TYÖLLISYYSSTRATEGIAN MUKAISEN KEHITYKSEN SEURANTAAN JA ARVIOINTIIN KÄYTETTÄVIEN TILASTOJEN VERTAILTAVUUTTA Taustaa Marraskuussa 1997 Eurooppa-neuvoston ylimääräinen Luxemburgissa järjestetty kokous työllisyyspolitiikkaa koskevat vuoden 1998 suuntaviivat. hyväksyi jäsenvaltioiden Jäsenvaltiot sitoutuivat erityisesti kolmeen unionin laajuiseen määrälliseen tavoitteeseen, jotka olivat nuorten ja aikuisten työttömien varhainen aktivoiminen sekä työttömien kouluttautumis- Jäsenvaltioita kehotettiin myös määrittelemään konkreettisia tavoitteita muiden suuntaviivojen osalta maissa vallitsevien olosuhteiden mukaan. Eurooppa-neuvosto katsoi myös, että Euroopan työllisyysstrategiaa tukemaan tarvitaan vertailukelpoisiin tilastoihin perustuvia yhteisiä indikaattoreita. pätevöitymismahdollisuuksien parantaminen. ja Toukokuussa 1998 komissio tutki, miten jäsenvaltiot toteuttivat poliittisia sitoumuksiaan konkreettisesti niiden kansallisissa toimintasuunnitelmissa. Tiedonannossaan komissio päätteli, että "kansallisten toimintasuunnitelmien vähiten tyydyttäviin seikkoihin kuuluu kansallisia työllisyyspolitiikkoja koskevien asianmukaisten indikaattorien puute", ja että "puutteet ovat erityisen haitallisia kolmen EU:n laajuisen toiminnallisen tavoitteen kohdalla". Komissio kehotti jäsenvaltioita pikaisesti aloittamaan uudelleen yhteistyössä komission kanssa sellaisten vertailukelpoisten työllisyysindikaattoreiden kehittämisen, jotka mittaisivat sekä yleistä työllisyystilannetta että toteutettuja poliittisia toimia ja niiden tuloksia. Cardiffissa kokoontunut Eurooppa-neuvosto totesi, että näihin indikaattoreihin käytettyjä Euroopan unionin työllisyys- ja sosiaalitilastoja on parannettava ja kehitettävä. Eurooppa-neuvosto totesi seuraavaa: "Lisätyötä on myös tifitävä tarvittavien, edistystä mittaavien vertailukelpoisten indikaattorien määrittämiseksi sekä työmarkkinaosapuolten tosiasiallisen osallistumisen varmistamiseksi. 'Komissio on ottanut tehtäväkseen laatia Wienin TLurooppa-neuvostolle selvityksen siitä, miten tilastojen vertailtavuutta voidaan parantaa. " tähän mennessä saavutettua edistystä Tämä kertomus on komission vastaus sille annettuun toimeksiantoon. Kertomuksessa arvioidaan seurantaan toimet, joilla tarkoitettujen näiden indikaattoreiden muodostamiseen käytettyjen ja sosiaalitilastojen tuodaan esille alat, joilla näitä toimia olisi vertailtavuutta voidaan parantaa, ja toteutettava. indikaattoreiden kehittämisessä, määritellään ensisijaiset työllisyysstrategian työllisyys 1 Tähänastinen edistys työllisyysindikaattoreiden kehittämisessä Sen jälkeen, kun työllisyyden suuntaviivat hyväksyttiin joulukuussa 1997, yhteisten työllisyysindikaattoreiden kehittäminen on edistynyt sekä kansallisella että Euroopan unionin tasolla Euroopan unionin tasolla komissio ja jäsenvaltiot ovat pääsemässä yhteisymmärrykseen työllisyys- ja työmarkkinapoliittisen komitean sekä talouspoliittisen komitean toiminnan puitteissa tiettyjen yleisten perusteiden osalta, jotka on otettava huomioon kyseisiä yhteisiä indikaattoreita laadittaessa. Indikaattoreiden määrä olisi rajattava, niiden tulisi olla helposti ja keskenään tulkittavissa, politiikan kannalta merkityksellisiä johdonmukaisia. Indikaattorikokonaisuuden rakenteen olisi ajan myötä vakiinnuttava, vaikka siihen samalla on jätettävä tietty mukautumisvara poliittisia tarpeita varten siten, kuin työllisyysstrategiassa on määritelty. Indikaattoreiden on myös perustuttava tilastollisiin lähteisiin pääasiassa Euroopan unionin tasolla ja niitä tulisi täydentää - ainoastaan tiedoilla, jotka ovat peräisin vertailukelpoisiksi tarpeen vaatiessa - arvioiduista kansallisista lähteistä. Indikaattorit jakautuvat kahteen luokkaan: • Tuloksia ilmaisevat perusindikaattorit ovat indikaattoreita, joiden avulla voidaan vaivattomasti seurata työmarkkinoilla kulloinkin vallitsevia suuntauksia ja tehdä yleisten tavoitteiden saavuttamiseen liittyviä vertailuja maiden välillä. Tuloksia ilmaisevien perusi ndikaattoreiden muodostaman kokonaisuuden on toimittava eräänlaisena ennakkovaroitusjärjestelmänä seurattaessa, miten jäsenvaltiot pystyvät liittyviä ongelmia. Niiden avulla voidaan määritellä ratkaisemaan työllisyyteen kansalliseen tilanteeseen vaikuttavat heikkoudet ja vahvuudet sekä arvioida, ovatko jäsenvaltiot saavuttamassa määriteltäviä viitteellisiä tavoitteita (viitearvot). • Politiikkaan liittyvät indikaattorit ovat indikaattoreita, joiden avulla voidaan soveltaessaan seurata, millaisia jäsenvaltiot ovat toimenpiteitä työllisyyssuuntaviivoja kansallisessa politiikassaan, ja arvioida, miten hyvin jäsenvaltiot ovat saavuttaneet suuntaviivoissa määritellyt tavoitteet. Nämä indikaattorit ovat määrällisiä niin suuressa määrin kuin mahdollista. toteuttaneet Tulosindikaattorit Työllisyys- ja työmarkkinapoliittinen komitea on perustanut asiantuntijaryhmän, joka vastaa yhteisten työllisyysindikaattoreiden kehittämisen liittyvästä teknisestä työstä. Asiantuntijaryhmä hyväksyi jo heinäkuussa 1998 tuloksia ilmaisevat perusindikaattorit, joiden avulla seurataan työllisyysstrategian yleistä tuloksellisuutta jäsenvaltioissa (katso liite). Kyseessä ovat yhdeksän indikaattoria, joilla kuvataan työllisyyttä, työttömyyttä ja työllisyyteen liittyviä taloudellisia muuttujia, jotka kaikki on jaettu sukupuolen mukaan. Komissio on jo käyttänyt näitä yhdeksää perusindikaattoria luonnoksessaan vuoden 1998 eri yhteiseksi jäsenvaltioiden lähtökohtia suhteessa Euroopan unionissa saavutettuihin parhaisiin tuloksiin. työllisyyskertomukseksi, sekä vertailtaessa työllisyystilannetta jäsenvaltioiden analysoitaessa käytettiin jossa niitä Ensimmäisen tulosindikaattorierän vahvuus perustuu siihen, että ne pohjautuvat yhteisiin menetelmiin ja määritelmiin, joista jäsenvaltiot ovat sopineet unionin tasolla. Näiden noudatetaan välittömästi. Määräaikoja menetelmien ja määritelmien soveltamisessa on edelleen tiettyjä puutteita, joihin olisi puututtava erityisesti työvoimatutkimuksen osalta, minkä ansiosta saadaan suhteellisen yhdenmukaisia vuosittaisia tietoja kaikista jäsenvaltioista tulevan vuoden ensimmäisen neljänneksen loppuun mennessä. Tähän kehitykseen on vaikuttanut neuvoston asetuksen N:o 577/98 hyväksyminen. Tässä asetuksessa säädettiin yhteisön jatkuvasta työvoimatutkimuksesta, jonka toteuttaminen kaikissa jäsenvaltioissa on ratkaisevan tärkeää, jotta tulevaisuudessa voidaan neljännesvuosittain saada aiempaa vertailukelpoisempaa, luotettavampaa ja yksityiskohtaisempaa tietoa työllisyydestä kaikissa jäsenvaltioissa. paremmin täysin kattavana ei kuitenkaan voida pitää Tätä perusindikaattorierää tai muuttumattomana. Jotta strategiaa ja kansallisten toimintasuunnitelmien toteutumista voitaisiin kattavasti arvioida, joudutaan tekemään syvällinen analyysi, joka perustuu indikaattoreiden ulkopuolelta saataviin sekä laadullisiin että määrällisiin tietoihin. Arvioinnin tekemiseksi monet eri lähteet sekä kansallisella että unionin tasolla ovat välttämättömiä. Ei voida myöskään sulkea pois sitä mahdollisuutta, että ajan myötä unionin laajuisten työllisyysstrategian muuttumisen vuoksi joukkoon lisätään muita indikaattoreita tai nykyisiä indikaattoreita korvataan uusilla. tarkistusten tai Euroopan unionin tilastojen Politiikkaan liittyvät indikaattorit Luonnoksessaan vuoden 1998 yhteiseksi työllisyyskertomukseksi komissio kiinnitti huomiota siihen, että sellaisia tarkoituksenmukaisia tietoja ei ole käytettävissä, joiden avulla voitaisiin seurata työllisyys- ja työmarkkinapolitiikkaa kaikissa jäsenvaltioissa. Tämän vuoksi on esimerkiksi vaikeaa arvioida tarkasti, missä määrin jäsenvaltiot noudattavat Euroopan unionin kolmea liittyvät nuorisotyöttömyyden ja pitkäaikaistyöttömyyden ennaltaehkäisyyn ja 20 prosentin aktivoimistavoitteeseen. toiminnallista tavoitetta, jotka Jäsenvaltioissa ollaan kuitenkin enenevässä määrin tietoisia siitä, että näiden suuntaviivojen toteuttamisessa tapahtuvaa edistystä olisi arvioitava avoimesti ja tämän olisi niin suuressa määrin kuin mahdollista tapahduttava määrällisten indikaattoreiden avulla. Useat jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet toimista, joilla pyritään parantamaan kansallisia tilastojärjestelmiä seurantaa varten. Erityistä huomiota on kiinnitetty tietojen keräämiseen toimiin tapauksissa kansallisissa osallistumiseen työttömyysrekistereissä sovelletut menetelmät käyvät parhaillaan läpi perusteellista muutosta. pitkäaikaistyöttömien määrän ja kohdeväestön määrittelyyn. Joissakin vaihteluista, aktiivisiin Työllisyys- ja työmarkkinapoliittisen komitean asiantuntijaryhmä on nyt kiinnittänyt huomionsa politiikan seurantaan soveltuvien indikaattoreiden kehittämiseen, ja erityisesti siihen, miten kolmen, Euroopan unionin laajuisen toiminnallisen tavoitteen saavuttamista voidaan mitata. Valmistelevaan tekniseen työhön liittyviä keskusteluja johtamaan on luotu pieni tarkoituksena on alkuvuodesta 1999 esittää ehdotus komitean pohdittavaksi. Tämä on kunnianhimoinen tehtävä, johon joissakin tapauksissa voi liittyä tutkimusten laadun parantaminen ja virallisten kansallisten lähteiden uudistaminen, jotta rekistereihin pohjautuvien tietojen käyttö helpottuisi. jäsenvaltioiden muodostama erityisryhmä, jonka Euroopan unionin työllisyys- ja sosiaalitilastojen vertailtavuuden parantaminen Sen jälkeen, kun vuoden 1998 työllisyyssuuntaviivat hyväksyttiin joulukuussa 1997, Euroopan unionin tulosindikaattoreiden kehittämisessä on tapahtunut huomattavaa edistystä. Ensimmäiset yhdeksän tulosindikaattoria perustuvat Eurostatin ja kansallisten tilastotoimistojen tekemään työhön, jolla on pyritty varmistamaan se, että Euroopan kansantalouksien ja yhdenmukaistettuihin tilastot ovat hyväksyttävässä määrin vertailukelpoisia. työvoimatutkimukseen tilinpitojärjestelmään, työttömyystilastoihin yhteisön sisältyvät jäsenvaltioiden Vaikka saavutettu edistys on erittäin arvokasta, se ei riitä täyttämään niitä vaatimuksia, joita uusi, työllisyyteen liittyvien kansallisten toimenpiteiden seuranta ja arviointi Luxemburgissa määritellyllä tavalla asettaa. Nykyisiä Euroopan unionin työllisyys- ja vastaavia tilastoja on vielä runsaasti varaa parantaa, jotta saavutettaisiin hyväksyttävä taso seuraavilla aloilla: merkityksellisyys politiikan kannalta, tietojen saaminen ajallaan ja jäsenvaltioiden tietojen täydellinen vertailukelpoisuus. unionin Jäsenvaltioiden ja komission on yhdessä pyrittävä kehittämään yhteisiä politiikkaan liittyviä indikaattoreita ja erityisesti kolmen, ennaltaehkäisyä ja aktivointia koskevan Euroopan seurantaa. Silloin, kun vertailukelpoisia tilastoja Euroopan unionin tasolla ei vielä ole käytettävissä, on käytettävä kansallisista tutkimuksista tai rekistereihin pohjautuvista lähteistä saatuja tietoja. Tämä edellyttää jäsenvaltioilta huomattavaa avoimuutta ja yhteistyötä, jotta voitaisiin varmistaa mahdollisimman suuri vertailukelpoisuus ja kattavuus. laajuisen määrällisen tavoitteen Seuraavassa esitetään alueet, joilla työn jatkaminen on ensisijaisen tärkeää nykyisten vertailtavuuteen ja tietojen heikkoon laatuun liittyvien ongelmien ratkaisemiseksi: 1. Työllisyys Euroopan unionin tasolla sekä työllisyyden kehitys että työllisyysaste mitataan edelleen sellaisten tilastojen perusteella, jotka eivät jäsenvaltioiden kesken ole riittävässä määrin tilastotoimistot käyttävät erilaisia käsitteitä vertailukelpoisia. Toisaalta kansalliset muodostaessaan mukaisia tilinpitojärjestelmän työllisyyslukuja (Italiassa ja Alankomaissa kokoaikavastaavat vs. työllisten lukumäärä muissa Euroopan unionin jäsenvaltioissa). kansantalouksien Euroopan työvoimatutkimus Nykyinen tarkoituksenmukainen kaikissa ei myöskään ole jäsenvaltioissa, kun mitataan ajan mittaan tapahtuvia muutoksia, sillä tutkimusotoksen luotettavia suunnittelu nettomuutosestimaatteja. Sellaisten liittyvät perättäisiin, niin sanottuihin "edustaviin" viitejaksoihin, saattavat lisäksi heijastua viitejaksojen erikoispiirteet, jotka vääristävät työllisyyden kasvua kuvaavaa tulosta. eivät työllisyystietojen vertailussa, otannan malli kiertävän takaa jotka aina ja työvoimatutkimuksen Jatkuvan jäsenvaltioissa neuvoston asetuksen N. o 557/98 mukaisesti tulee parantamaan nykyistä tilannetta merkittävästi. Jäsenvaltioiden on kuitenkin tiedostettava, että asetusta on sovellettava kiireellisesti. toteuttaminen kaikissa Useimmissa jäsenvaltioissa tehdään jo jatkuvaa työvoimatutkimusta (tai sellaista ollaan siirtyminen vallitsevasta vuosittain käynnistämässä). Useimmissa jäsenvaltioissa 4 suoritettavasta tutkimuksesta jatkuvaan tutkimukseen edellyttää suhteellisen pitkää sopeutumisaikaa, ja siirtymisen arvioidaan toteutuvan vuosien^ 2000-2002 välillä (Ranska, Italia, Luxemburg). Saksassa ja Itävallassa siirtymistä jatkuvaan tutkimukseen ei suunnitella. 2. Työttömyys Työttömyyttä koskevien tilastotietojen keräämistä varten käytössä on kaksi pääasiallista järjestelmää, jotka ovat kansalliset työttömyysrekisterit ja työvoimatutkimukset. työttömyystilastoihin tarkoituksiin) vaikuttavat kansalliset Rekistereihin perustuviin laajalti monissa ja jäsenvaltioissa kansallisiin hallinnolliset menettelyt. Koska nämä voivat muuttua ajan myötä ja ne vaihtelevat suuresti maasta toiseen, rekistereihin perustuvien työttömyystilastojen vertailukelpoisuus on erittäin huono tietyllä aikavälillä tai eri maissa. Tällaisia tietoja voidaan käyttää politiikan seurannassa, mutta ne eivät selvästikään sovellu työttömyysasteiden vertailevaan arviointiin. (joita käytetään säännökset unionin julkaisee tietoa ja kuukausittain Euroopan yhdenmukaistetun Eurostat työttömyysasteen, jonka muodostamisessa se käyttää pääasiassa työvoimatutkimuksista saatua työttömyyden määritelmään perustuvaa menetelmää. ILO:n määritelmän ja sen yhteisössä sovelletun tulkinnan käyttö on suuresti edistänyt työttömyystilastojen vertailtavuutta unionin mittakaavassa. ILO:n määritelmään perustuvien työttömyystilastojen vertailtavuus asetetaan kuitenkin edelleen usein kyseenalaiseksi, sillä jossa sovelletaan yhteisesti hyväksyttyä, lLO:n tason ne poikkeavat rekistereihin perustuvista tilastoista ja aiheuttavat sekaannuksia alan asiantuntijoihin kuulumattomien keskuudessa, ILO:n määritelmä ja sen tulkinta Euroopan unionissa ovat edelleen jotakuinkin epäselviä, eikä niitä noudateta yhtä tarkasti kaikissa jäsenvaltioissa, määritelmään ILO:n perustuvat työvoimatutkimuksiin, joissa käytetyt kyselylomakkeet poikkeavat jäsenvaltiosta toiseen ja näin heikentävät tutkimustulosten vertailtavuutta, työttömyystilastot perustuvat kun jatkuva tutkimus puuttuu, kuukausittaiset luvut ja vuosikeskiarvot on arvioitava rekistereistä saatujen tietojen pohjalta, eivätkä nämä aina ole ILO:n määritelmän mukaan merkityksellisiä työttömyysindikaattoreita. Jos kaikissa jäsenvaltioissa sovellettaisiin tiukasti yhteisesti sovittua määritelmää ja jos suuremmassa määrin työvoimatutkimuksissa käytetyt kyselylomakkeet olisivat yhdenmukaisia, niiden kiistanalaisuutta voitaisiin merkittävästi vähentää. Tätä kehitystä vauhdittaisi edelleen se, että kaikissa jäsenvaltioissa ryhdyttäisiin mahdollisimman pian toteuttamaan jatkuvaa tutkimusta. 3. Virtoja koskevat työttömyystiedot Työllisyyden suuntaviivoissa l ja 2 määritellään täsmälliset tavoitteet: iän mukaan työttömien työllisyystoimenpiteestä ennen kuin työttömyysaikaa on kertynyt 6 tai 12 kuukautta. Näiden kahden suuntaviivan toteutumisen seuranta edellyttää yksityiskohtaisia ja vertailukelpoisia tietoja virroista, täytyy päästä osalliseksi jostakin 5 suuntautuvat jotka tai työttömyyteen, pitkäaikaistyöttömyyteen työllistämistoimiin. Tämä on ainoa tapa arvioida, miten hyvin kansalliset politiikat vastaavat unionin lähestymistapaa ja miten tehokkaita ne ovat. tasolla määriteltyä ennaltaehkäisevää ja koulutus- Ensimmäisen komission tekemän tilannearvion mukaan virtoja koskevien tietojen saatavuus vaihtelee suuresti jäsenvaltiosta toiseen. Esimerkiksi vain tietyt jäsenvaltiot pystyvät 6 tai 12 kuukautta henkilöiden työttömäksi ilmoittautumisen jälkeen arvioimaan työttömyysrekistereiden avulla sellaisten ilmoittautuneiden osuuden, jotka > ovat päässeet osalliseksi työllisyystoimesta eivätkä ole enää työttömiä, > ovat päässeet osalliseksi työllisyystoimesta mutta ovat edelleen työttömiä, > eivät ole päässeet osalliseksi työllisyystoimesta mutta eivät ole enää työttömiä, tai > eivät ole päässeet osalliseksi työllisyystoimesta ja ovat edelleen työttömiä. Tällä hetkellä ei ole olemassa mitään välinettä, jonka avulla voitaisiin saada tällaisia tietoja yhteisön joko tarkastelemalla virallisia työttömyysrekistereitä pitkällä aikavälillä tai toteuttamalla tutkimuksia, jotka kohdistuvat työttömistä muodostettuun edustavaan otokseen. tasolla. Tulevaisuudessa tietoja voitaisiin saada tällaisia Virallisten rekistereiden perinpohjainen tarkastelu pitkällä aikavälillä tarjoaisi yksityiskohtaisia ikään, sukupuoleen ja ammattipätevyyteen liittyviä tietoja. Jäljellä on kuitenkin edelleen merkittäviä menetelmäongelmia, jotka on pyrittävä ratkaisemaan tietojen vertailukelpoisuuden varmistamiseksi, koska ja aktiivisten toimenpiteiden määritelmät vaihtelevat maasta toiseen. Ollaan myös vielä kaukana siitä, että suurimmassa osassa tällaista jäsenvaltioita. rekisteröintiä harjoitettaisiin järjestelmällistä työttömyyden Otantatutkimukset varmistaisivat heti alusta alkaen paremman vertailtavuuden. Kustannukset saattaisivat kuitenkin olla merkittäviä, sillä yksityiskohtaisten tietojen saamiseksi otoskoon tulisi olla suurehko. Näiden kahden vaihtoehdon vertailemiseksi tulisi tehdä tutkimus, jossa selvitettäisiin niiden tarvittavia määräaikoja. Niiden jäsenvaltioiden, jotka eivät pysty arvioimaan työttömiksi ilmoittautuneiden jakautumista olemassa olevien rekistereiden avulla, tulisi joko liittyviä kustannuksia toteuttamiseen ja > organisoida uudelleen työttömyysrekistereiden hallinnointi siten, että niitä voidaan tarkoituksenmukaisesti tutkia pitkällä aikavälillä, ja tehdä tämä sellaisen hankkeen puitteissa, jonka tarkoituksena on perustaa uusi, aktiiviseen työmarkkinapolitiikkaan liittyvä tietokanta (katso kohta 4), tai > järjestää säännöllisesti otantatutkimuksia (kevyemmässä muodossa) työttömiksi ilmoittautuneiden keskuudessa. Aktiivisten 4. toimenpiteisiin osallistuvien tiedot työmarkkinatoimenpiteiden kustannukset ja näihin Viime vuonna jäsenvaltiot sopivat yhteisestä tavoitteesta, jonka mukaan vähintään 20 prosenttia työttömistä olisi pyrittävä aktivoimaan joko koulutuksen tai vastaavien toimien avulla. Tämä suuntaviiva on otettu huomioon useimmissa jäsenvaltioissa. Tavoitteesta on tullut viitearvo, jota voidaan käyttää omia kansallisia tavoitteita asetettaessa. Jäsenvaltioiden tulkinnat eroavat kuitenkin sen suhteen, millaisiin toimenpiteisiin tätä suuntaviivaa pitäisi soveltaa ja miten kohdeväestö määritellään. Rekistereihin perustuvien tietojen laatu vaihtelee myös suuresti jäsenvaltioiden välillä. Kaikista näistä syistä johtuen tämän tärkeän suuntaviivan soveltamista on erittäin vaikea vertailla unionin tasolla. Yhteisiä politiikkaa kuvaavia indikaattoreita on kehitettävä suuntaviivojen yhteisen tulkinnan ja laajalti vertailukelpoisen tietokannan pohjalta. Uuden työmarkkinapoliittisen tietokannan (mahdollisesti ESSPROS-järjestelmän - European System of Integrated Social Protection Statistics - erikoismoduulina) odotetaan tarjoavan määrällisiä tietoja, joita voidaan käyttää muodostettaessa panosindikaattoreita. Näillä indikaattoreilla voidaan mitata valtioiden toimintaa erityisesti ennaltaehkäisyyn ja aktivointiin liittyvien suuntaviivojen toteuttamiseksi. Yllä mainitusta tietokannasta on kuitenkin hyötyä myös muiden alojen suuntaviivojen seurannassa. Tällaisia aloja ovat muun muassa naisten ja ja miesten yhtäläiset mahdollisuudet, veroetuusjärjestelmä vammaispolitiikka. tuottaa ainutlaatuinen Yleisemmällä vertailukelpoisten toteutettavaa tutkimusta varten. tietokannan avulla voidaan työmarkkinapolitiikan alalla tietojen kokonaisuus tasolla tämän Tämän alan kehitys on ratkaisevan tärkeää työllisyyssuuntaviivojen asianmukaiselle seurannalle. Koska menetelmien kehittäminen on välttämätöntä myös unionin tasolla, kaikkien jäsenvaltioiden on johdonmukaisesti sitouduttava toimittamaan tarvittavat tiedot riittävän yksityiskohtaisesti ja asetettujen määräaikojen puitteissa. 5. Vertailukelpoisten tietojen käyttäminen työllisyyteen liittyvillä aloilla Vaikka määrällisiä tavoitteita asetetaan vain kolmessa ensimmäisessä suuntaviivassa, edistyksen seuraaminen työllisyyssuuntaviivojen kaikkien neljän pilarin osalta vaatii uusien indikaattoreiden kehittämistä monilla eri aloilla, joilla poliittisten toimien ja saavutusten vertailu on sekä välttämätöntä että mahdollista. Tällaisia osa-alueita ovat esimerkiksi seuraavat: • koulunkäynnin keskeyttäminen ilmaistuna niiden nuorten osuutena, jotka poistuvat koulutusjärjestelmästä ennenaikaisesti, • elinikäiseen oppimiseen osallistuminen, • lastenhoitomahdollisuudet, • uusien yritysten perustaminen, • työllisyys uusilla palvelualoilla sekä osuus- ja yhteisötaloudessa. Tilastojärjestelmillä on selkeä tehtävä riittävien määrällisten tietojen hankkimisessa yllä ja mainittujen tueksi. Esimerkiksi ammatillista indikaattoreiden jatko- alojen säännöllisesti. täydennyskoulutusta koskeva tutkimus tarjoaa vertailukelpoisia tietoja siitä, kuinka suuri osuus työntekijöistä osallistuu yrityksissä järjestettyyn koulutukseen. Näitä tietoja on päivitettävä saada merkityksellistä tietoa, kun halutaan arvioida työhön liittyvään koulutukseen - jossakin sen muodossa - osallistuvien työntekijöiden ja itsenäisten ammatinharjoittajien osuutta. siirtymistä Työvoimatutkimukseen koulutuksesta työelämään, odotetaan tuottavan tietoja, joiden avulla voidaan paremmin mitata nuorten ongelmia heidän siirtyessään työelämään. työvoimatutkimuksesta lisäkysymysten, sisältyvien selvitetään voidaan Samoin joilla Huolimatta tilastojärjestelmien tärkeästä asemasta, niillä ei voida vastata kaikkiin vaatimuksiin, joita suuntaviivojen seuranta tällä hetkellä asettaa. Myös muita, täydentäviä tietoja esimerkiksi seurantakeskukset, verkostot ja kattavat tutkimukset edellyttäen, että niistä saatava tieto on asiaankuuluvaa, vertailukelpoista ja luotettavaa. hyödynnettävä. Tällaisia tarjoavia lähteitä ovat olisi Toimintakentät Luxemburgin prosessin ensimmäisen vuoden aikana tehdyn arvioinnin ja samana aikana kertyneen kokemuksen perusteella komissio on määritellyt seuraavat toimintakentät: • on voitava parantaa työllisyyden ja työttömyyden tason sekä niihin liittyvien ajallisten muutosten mittausmenetelmien vertailukelpoisuutta, • on kehitettävä luotettavia tilastotietoja, jotka koskevat työllisyyteen ja työttömyyteen liittyviä virtoja ja joiden avulla pitkäaikaistyöttömyyteen suuntautuvan virran pysäyttämiseen tähtäävää ennaltaehkäisevää toimintaa voidaan seurata. • on saatava vertailukelpoisia tietoja aktiivisen työmarkkinapolitiikan kustannuksista ja työmarkkinapolitiikan puitteissa toteutettuihin toimenpiteisiin osallistumisesta; tiedot on ilmoitettava kokonaismäärinä ja asianmukaisesti eriteltyinä, • on selvästi tarvetta kehittää vertailukelpoisia tilastotietoja, jotka liittyvät koulutuksesta työelämään siirtymiseen, elinikäiseen oppimiseen ja veroetuusjärjestelmään. Muun muassa menetelmiä ja tietojenkeruuta koskevat kysymykset olisi otettava käsiteltäviksi viipymättä. Jäsenvaltiot voivat komission kanssa yhteistyössä saavuttaa tämänsuuntaista ratkaisevaa ja nopeaa edistystä seuraavilla painopistealueilla: => jatkuva työvoimatutkimus yhdenmukaisempia kyselylomakkeita) on otettava käyttöön kaikissa jäsenvaltioissa ja toteutettava mahdollisimman pian (viimeistään vuonna 2002), käytetään entistä (jossa => Euroopan unionin tasolla käytettyjen menetelmien ja määritelmien (erityisesti työttömyyden määritelmän) standardointia on jatkettava, => on hyväksyttävä ja otettava käyttöön riittäviä tilastollisia menetelmiä, joilla voidaan seurata ensimmäisen kahden suuntaviivan toteutumista (työttömyysrekistereiden pitkittäistutkimukset tai rekisteröityjen työttömien otantatutkimukset). Komissio • jatkaa yhteistyötään jäsenvaltioiden kanssa, joka liittyy yhteisten määritelmien kehittämiseen sekä tutkimusten ja kyselylomakkeiden suunnitteluun, • tutkia kiireellisesti mahdollisuuksia tuottaa vertailukelpoisia tietoja uusilla politiikan osa-alueilla, joita nykyinen unionin tilastojärjestelmä ei riittävästi kata ja joihin kuuluvat työmarkkinapolitiikka, työllisyyden ja työttömyyden dynamiikka, elinikäinen oppiminen, siirtyminen koulutuksesta työelämään sekä vero-ja etuusjärjestelmät, • auttaa jäsenvaltioita käytettävissä olevien joilla voidaan parantaa kansallisten resurssien puitteissa kehittämään tilastojen indikaattoreita vertailtavuutta. ja menetelmiä, Jäsenvaltioiden tulisi • varmistaa, että tarvittaviin toimenpiteisiin ryhdytään yhteisten, yhteisön tasolla sovittujen menetelmien ja määritelmien noudattamiseksi ja että tämä tehdään tarkoituksenmukaisella tavalla ja sovittujen määräaikojen puitteissa. Tämä pätee sekä tutkimuksiin että rekistereihin perustuvien lähteiden käyttöön, • varmistetaan koskevan toteuttaminen ja erityisesti siirtyminen jatkuvaan tutkimukseen, työvoimatutkimusta äskettäisen asetuksen pikainen • tutkitaan kahden ensimmäisen työllisyyssuuntaviivan erilaisia seurantavaihtoehtoja ja valitaan soveltuvin vaihtoehto (työttömyysrckistereiden pitkittäistutkimukset tai rekisteröityjen työttömien otantatutkimukset). LIITE: TULOKSIA ILMAISEVAT PERUSINDIKAATTORIT Työllisyysindikaattorit [kaikki indikaattorit jakautuvat sukupuolen mukaan| Indikaattori * J C »£ Tarkoitus 1. Kokonais työllisyyden kasvu 2. Kokonais työllisyyden aste 3. Kokonais työllisyyden aste (kokoaikavas- taavuutena) Vuosimuutos työssäkäyvän väestön kokonaismäärässä; %. Työssäkäyvän väestön kokonaismäärän (15-64 -vuotiaat) osuus samaan ikäryhmään kuuluvan väestön kokonaismäärästä; %. Työssäkäyvien henkilöiden (15- 64 -vuotiaat) kokonaismäärä keskimääräisten työtuntimäärien erojen mukaan painotettuna, osuutena samaan ikäryhmään kuuluvan väestön kokonaismäärästä; %. TyölHs. viitearvo- sarja TVT TVT/ EU- ROSTAT estimaatit Vakiotavoite työllisyysstrategian tuloksellisuuden arviointiin. Vakioindeksi yhden työllisyysstrategian tärkeimmän tulostavoitteen seurantaa varten. Kaikki ikäryhmät välillä 15-64 vuotta sisältyvät tähän, mikä on tavallisin käytäntö. Indikaattori, jolla täydennetään työllisyysasteen - pelkästään pääluvun laskentaan perustuvan työllisyyden mittarin tulkintaa ottamalla huomioon työntekijäkohtaisten keskimääräisten työtuntimäärien erot. Sama huomautus ikäryhmien suhteen kuin yllä indikaattorin 2 kohdalla. Työttömyysindikaattorit [kaikki indikaattorit jakautuvat sukupuolen mukaan] Indikaattori ; • C M&firitelmft LShde Tarkoitus 4. Kokonais- tyottomyyden astc 5. Nuorisotyottomien suhteellinen osuus 6. Pitkaaikais- tyottomyyden aste Työttömien henkilöiden (ILO:n määrit. ) kokonaismäärän osuus työssäkäyvän väestön kokonaismäärästä; %. Työttömien nuorten (15-24 -vuotta) kokonaismäärän osuus samaan ikäryhmään kuuluvan väestön kokonaismäärästä; %. Pitkäaikaistyöttömän väestön (>12 kk, ILO:n määrit. ) kokonaismäärän osuus työssäkäyvän väestön kokonaismäärästä; %. TVT Vakioindeksi työttömyyden vastaisen strategian arviointiin. TVT Vakioindeksi yhden strategian tärkeimmän tavoitteen seurantaan; mittaa työttömyyttä nuorten keskuudessa. TVT Yhden strategian tärkeimmän tavoitteen, eli pitkäaikaistyöttömien määrän vähentämisen, seurantaan käytettävä vakioindeksi. 10 Työllisyyteen liittyvät taloudelliset indikaattorit: Työllisyyteen liittyvät taloudelliset indikaattorit: >U;-;"-;|||iiii^^^|i||J >U;-;"-;|||iiii^^^|i||J I^^IJIiPi^SliS^Sfe I^^IJIiPi^SliS^Sfe W^!W^^ • •"S'/T*^c0*tius' • W^!W^^ • • W^^v^ifo®- 7. Reaalinen BKT:n 7. Reaalinen BKT:n Vuosikeskiarvo; %. Vuosikeskiarvo; %. kasvu kasvu 8. Tyon tuottavuuden 8. Tyon tuottavuuden kasvu kasvu BKT:n kasvu työssäkäyvää BKT:n kasvu työssäkäyvää henkilöä ja työtuntia kohti; %. henkilöä ja työtuntia kohti; %. Kan- Kan- sant. sant. tilinp. tilinp. Kan- Kan- sant. sant. tilinp. tilinp. Kokonaisaktiviteetin mittari: talouden Kokonaisaktiviteetin mittari: talouden tuotannon kokonaisvolyymin indikaattori. tuotannon kokonaisvolyymin indikaattori. Kasvun työllistävyyden mittari: indikaattori, Kasvun työllistävyyden mittari: indikaattori, jossa suhteutetaan tuotoksen kokonaisvolyymi jossa suhteutetaan tuotoksen kokonaisvolyymi sen tuottamiseen tarvitun työvoiman sen tuottamiseen tarvitun työvoiman volyymiin. volyymiin. 9. Todellisct 9. Todellisct yksikkotyokus- yksikkotyokus- tannuksct tannuksct Työn tuottavuuden ja BKT- Työn tuottavuuden ja BKT- deflaattorin mukaan suhteutettu deflaattorin mukaan suhteutettu työntekijäkohtaisten työntekijäkohtaisten työvoimakustannusten kasvu; %. työvoimakustannusten kasvu; %. Kan- Kan- sant. sant. tilinp. tilinp. Tuottavuuteen suhteutettujen Tuottavuuteen suhteutettujen työvoimakustannusten mittari: työvoimakustannusten mittari: yhdistelmäindeksi. jossa yhdistyvät reaaliset yhdistelmäindeksi. jossa yhdistyvät reaaliset muutokset työvoiman kokonaiskustannuksissa muutokset työvoiman kokonaiskustannuksissa sekä työvoiman tuottavuuden muutokset. sekä työvoiman tuottavuuden muutokset. 11 11 ISSN 1024-4492 KOM(98) 698 lopullinen ASIAKIRJAT FI 17 04 16 01 Luettelonumero : CB-CO-98-724-F1-C Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto L-2985 Luxemburg


title: Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) yhteisön sisävesiliikenteen aluskapasiteettia koskevista toimintalinjoista vesiliikenteen edistämiseksi"

eurovoc_concepts:
ESC opinion
inland waterway fleet
inland waterway shipping
inland waterway transport

formats: html pdf print

text: 15. 2. 1999 FI Euroopan yhteiso¨jen virallinen lehti C 40/47 Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) yhteisön vesiliikenteen edistä- sisävesiliikenteen aluskapasiteettia koskevista toimintalinjoista miseksi” (1) (1999/C 40/15) Neuvosto päätti 23. lokakuuta 1998 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 75 artiklan nojalla pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta ehdotuksesta. Talous- ja sosiaalikomitean työvaliokunta antoi asian valmistelun ”liikenne, energia, perusra- kenteet, tietoyhteiskunta” -jaoston tehtäväksi 14. lokakuuta 1998. Asian kiireellisestä luonteesta johtuen talous- ja sosiaalikomitea nimitti 2. –3. joulukuuta 1998 pitämässään 359. täysistunnossa (joulukuun 2. päivän kokouksessa) lausunnon yleisesittelijäksi Hubert Ghigoniksen ja hyväksyi seuraavan lausunnon. A¨ änestyksessä annettiin 102 ääntä puolesta ja 1 vastaan. 1. Ehdotuksen sisältö 1. 1. Ehdotuksen esittely 1. 1. 1. Neuvoston asetuksella (ETY) N:o 1101/89 (2) säädettiin toimenpiteistä sisävesiliikenteen rakenteelli- seksi parantamiseksi Belgian, Saksan, Ranskan, Luxem- burgin, Alankomaiden ja Itävallan toisiinsa yhteydessä olevien sisävesiväylien verkossa liikennöivien aluskalus- tojen osalta. Asetuksella pyrittiin vähentämään sisävesi- liikenteen aluskapasiteettia yhteisön tasolla yhteen sovi- (EY) N:o tetulla 844/94 (3) jatkettiin edellä mainitun järjestelyn voimas- saoloa 29. huhtikuuta 1999 asti (4). romutusohjelmalla. Asetuksella 1. 1. 2. Komissio ehdottaa, että nk. ”vanha uudesta” -järjestelmä, jonka mukaan uuden aluksen käyttöönotto edellyttää vanhan kapasiteetin romuttamista komission määrittelemän suhdeluvun mukaisesti tai erityiskor- vauksen maksamista, tulisi pitää voimassa eri markkina- suhdelukuineen enintään lohkoihin sovellettavine 28. huhtikuuta 2004 asti. Tässä yhteydessä suhdeluvut säilyvät voimassa ja niitä pienennetään asteittain kohti nollatasoa. 1. 1. 3. valvontamekanismina, käyttöön vakavan markkinahäiriön ilmetessä. Järjestelmä tulisi määräajan jälkeen säilyttää joka voidaan ottaa uudelleen Asianomaisten jäsenvaltioiden romutusrahas- 1. 1. 4. tot tulee säilyttää nimellä ”yhteisön aluskannan koordi- nointi- ja edistämisrahastot”. Kullakin rahastolla tulee olla vararahasto, johon sijoitetaan 28. huhtikuuta 1999 mennessä toteutettujen rakenteellisten parannustoimien rahoitusylijäämät ja ”vanha uudesta” -järjestelmän no- (1) EYVL C 320, 17. 10. 1998, s. 4. (2) EYVL L 116, 28. 4. 1989, s. 25, TSK:n lausunto – EYVL C 318, 12. 12. 1989, s. 58. (3) EYVL L 98, 16. 4. 1994, TSK:n lausunnot – EYVL C 127, 7. 5. 1994, s. 19 ja EYVL C 301, 13. 11. 1995, s. 20. (4) Ks. lausunto aiheesta ”Sisävesiliikenteen tukitoimet”, EYVL C 39, 12. 2. 1996, s. 96 ja oma-aloitteinen lausunto aiheesta ”Inland Waterway Transport” [Sisävesikuljetuk- set], EYVL C 393, 31. 12. 1994. jalla vielä maksetut erityiskorvaukset. Vararahastosta voidaan maksaa romutuskorvauksia, mikäli romuttami- nen osoittautuu markkinahäiriön vuoksi välttä- mättömäksi. 1. 1. 5. Jäsenvaltiot voivat ryhtyä sosiaalisiin tukitoi- miin tukeakseen sisävesiliikenteestä alaa vaihtavia hen- kilöitä, kannustaakseen yritysryhmittymien muodosta- mista, parantaakseen alalla toimivien pätevyyttä ja edistääkseen alusten teknistä mukauttamista. 1. 1. 6. huhtikuuta 1999. Asetuksen on määrä tulla voimaan 29. päivänä 1. 2. Asiayhteys 1. 2. 1. Asetusehdotuksen osuvuuden ja tehon arvioi- miseksi lienee paikallaan korostaa ehdotuksen taloudel- lista, oikeudellista sekä alaan elinkeinona liittyvää taustaa. sisävesialusten Taloutta ajatellen kokemus on osoittanut, että 1. 2. 2. pääasiassa käyttöiästä (30–40 vuotta) johtuva aluskaluston jatkuva rakenteelli- nen liikakapasiteetti merkitsee kulujen ja rahtimaksujen tasoeron jatkuvaa kasvua, ja on siten omiaan vaikutta- maan tämän kuljetusmuodon todellisiin mahdollisuuk- siin. pitkästä 1. 2. 2. 1. Toisin sanoen jatkuvasti alenevien rahtimak- sujen sisävesiliikenteen käyttäjille aluksi tarjoama ilmei- nen etu muuttuu nopeasti suureksi haitaksi, koska liikennöitsijät eivät saa liikkeelle uusia sijoituksia eivätkä pysty huolehtimaan kaluston ylläpidosta asian- mukaisesti. 1. 2. 2. 2. Tällaisen kehityksen seurauksena sisävesilii- kenteen palvelujen laatu laskee ja siten myös kuljetus- muotojen välinen kilpailu heikkenee maantie- ja rauta- tiekuljetusten hyväksi. C 40/48 FI Euroopan yhteiso¨jen virallinen lehti 15. 2. 1999 1. 2. 3. Edellä kuvattujen taloudellisen selonteon joh- topäätösten perusteella neuvosto päätti toteuttaa oikeu- dellisella tasolla vuodesta 1989 peräkkäisin asetuksin ja direktiivein joukon toimia, joilla pyritään: – toteuttamaan aluskaluston tervehdyttämisohjelma ta- voitteena säilyttää sisävesiliikenteen taloudellinen kannattavuus ja tulevaisuus pitkällä aikavälillä; 2. 2. Tähän liittyen talous- ja sosiaalikomitea arvioi, että neuvoston 27. huhtikuuta 1989 antamasta asetukses- ta (4) lähtien toteutettujen rakenteen tervehdyttämiseen tähtäävien toimien ansiosta on rakenteellista liikakapa- siteettia vähennetty merkittävästi kuitenkaan haittaa- matta tuottavia sijoituksia tai jarruttamatta tuottavuu- den parantamista. Olisi kuitenkin tarpeen arvioida liikakapasiteetin vähentämisen käytännön vaikutuksia suhteessa kuljetusten kysynnän kehittymiseen. – tukemaan tervehdyttämisohjelmaa sääntelypolitiikal- la ja nk. ”vanha uudesta” -järjestelmällä, joka luotiin neuvoston asetuksella (ETY) N:o 1101/89 (1) ja jonka voimassaoloa pidennettiin neuvoston asetuksella (EY) N:o 844/94 (2) huhtikuun 28 päivään 1999. 1. 2. 3. 1. Nyt kun romutusohjelmia ei enää ole suunnit- teilla ja kun alan markkinat vapautetaan kokonaan kilpailulle 1. tammikuuta 2000, on asetusehdotuksen tavoitteena säilyttää vuodesta 1989 alkaen noudatetun politiikan tulokset. Tähän pyritään säilyttämällä py- syvästi ”vanha uudesta” -säännön mahdollistama sääntelymekanismi sopeutetussa muodossa ottaen huo- mioon, ettei säännön soveltaminen enintään viisivuoti- sen määräajan jälkeen ole mahdollista kuin vakavan markkinahäiriön sattuessa. 1. 2. 4. Tarkasteltaessa asiaa elinkeinonäkökulmasta on paikallaan panna merkille, että kaksi eurooppalaista sisävesiliikenteenharjoittajien järjestöä, eli Euroopan laivanvarustajien järjestö (OEB) ja Kansainvälinen sisä- vesiliikenneliitto (UINF) ovat antaneet asetusehdotuk- selle varauksettoman periaatteellisen hyväksynnän. 1. 2. 4. 1. Tässä yhteydessä on hyvä panna merkille, että eurooppalainen sisävesiliikenne on elinkeinona uhrannut 150 miljoonaa ecua laivakaluston liikakapasi- teetin purkamiseen ja haluaa johdonmukaisesti turvata saavutetut tulokset käyttämällä markkinatilanteeseen sopeutettavaa tarjonnanrajoitusmekanismia. 2. Yleistä Talous- ja sosiaalikomitea vahvistaa aiemmissa 2. 1. lausunnoissaan ja erityisesti 26. tammikuuta 1994 anta- massaan lausunnossa (3) ilmaisemansa kannan ja pitää välttämättömänä sisävesikuljetusmarkkinoiden tasapai- noista toimintaa, jota ei voida taata ilman yhteisön aluskapasiteetin hallintapolitiikkaa. 2. 3. Talous- ja sosiaalikomitean mielestä: – sisävesikuljetusten tarjonnan yleinen kohentuminen ei olisi ollut mahdollista ilman ”vanha uudesta” -sääntöä ja sen noudattamista; – säännön tuoman hyödyn vakiinnuttaminen on mah- dollista säilyttämällä sääntö ja sopeuttamalla kysei- nen mekanismi siten, että se vastaa markkinoiden yleistä sekä jokaisen markkinasektorin (kuivarahti, nesterahti ja työntöalukset) kehitystä. 2. 4. Jäljempänä esitettäviä erityiskommentteja lu- kuun ottamatta talous- ja sosiaalikomitea suhtautuu myönteisesti ehdotukseen neuvoston asetukseksi, jossa: – säädetään uusien alusten käyttöönottoehdoista 28. huhtikuuta 1999 alkaen enintään viideksi vuo- deksi; jälkeen – sallitaan määräajan uudesta” -säännön uudelleensoveltaminen tai muiden terveh- dyttämistoimien käyttö direktiivissä 96/75/EY (5) ole- vassa 7 artiklassa määritellyn vakavan markkinahäi- riön sattuessa; ”vanha – luodaan ”yhteisön aluskannan koordinointi ja edistä- misrahastot”. 3. Erityistä 3. 1. Talous- ja sosiaalikomitea epäilee tiettyjen tule- van asetuksen 2 artiklan 2 kohdan a ja b alakohdassa esitettyjen poikkeusten aiheellisuutta. Niiden mukaan asetusta ei sovellettaisi: a) aluksiin, jotka liikennöivät yksinomaan sellaisilla jäsenvaltioiden vesiväylillä, jotka eivät ole yhtey- dessä muihin yhteisön vesiväyliin (esim. Pô ja Adour); (1) EYVL L 116, 28. 4. 1989, s. 25, TSK:n lausunto – EYVL C 318, 12. 12. 1989, s. 58. (2) EYVL L 98, 16. 4. 1994, TSK:n lausunnot – EYVL C 127, 7. 5. 1994, s. 19 ja EYVL C 301, 13. 11. 1995, s. 20. (3) ”Structural improvements in inland waterway transport” [Sisävesikuljetusten rakenteellinen parantaminen] – EYVL C 127, 7. 5. 1994. (4) EYVL L 116, 28. 4. 1989. (5) ”Neuvoston direktiivi 96/75/EY, annettu 19 päivänä mar- raskuuta 1996, rahtausta ja hinnanmuodostusta koskevista yksityiskohtaisista säännöistä tavaroiden kansallisissa tai kansainvälisissä sisävesikuljetuksissa yhteisössä”, EYVL L 304, 27. 11. 1996. 15. 2. 1999 FI Euroopan yhteiso¨jen virallinen lehti C 40/49 b) aluksiin, jotka mittojensa vuoksi eivät voi poistua liikennöimiltään jäsenvaltioiden vesiväyliltä (esim. Seine tai Rhône). 3. 1. 1. tyn ristiriidan: Komitean mielestä poikkeukset paljastavat tie- – yhtäältä komitean tukeman väitteen, jonka mukaan aluskapasiteetin säätelyä tarvitaan suurimmalla osalla yhteisön vesiväylistä ja etenkin Reinillä sekä siihen yhteydessä olevilla väylillä; – ja toisaalta sen seikan välillä, että kapasiteetinhallinta puuttuu kokonaan suljetuilla pienillä markkina- alueilla, joilla liikakapasiteetin muodostumisen riskit ja kohtalokkaat seuraukset vaikuttavat paljon mer- kittävämmiltä. 3. 1. 2. vat johtaa epätasapuoliseen kohteluun, koska: Lisäksi komitea toteaa, että poikkeukset saatta- – yhteisön vesiväylillä liikennöivät yritykset eivät joudu maksamaan ”vanha uudesta” -järjestelmään liittyvää erityisrahoitusosuutta siirtäessään yhden tai useam- man 2 artiklan 2 kohdan a ja b alakohdassa säädettyjen poikkeusten mukaisen aluksen uusille liikennöintiväy- lille, vaikka siirrot aiheuttaisivatkin kyseisillä väylillä liikakapasiteettia, kun taas; – toiset yritykset joutuvat maksamaan poikkeuksien a) ja b) piiriin kuuluvista aluksista erityisrahoitusosuu- den voimassa olevien suhdelukujen ja määrien mukai- sesti heti kun alukset on siirretty yhteisön vesiväyliin. 3. 1. 3. Komitea ihmetteleekin, että tulevasta asetuk- sesta puuttuvat määräykset, jotka koskevat jäsenvaltioil- le tarjoutuvaa mahdollisuutta luoda oma ja niiden omia vesiväyliä koskeva ”vanha uudesta” -sääntö, etenkin Bryssel 2. joulukuuta 1998. koska sisävesiliikenteen markkinat vapautuvat kokonai- suudessaan 1. tammikuuta 2000. 3. 1. 4. Näin ollen talous- ja sosiaalikomitea arvioi, että kapasiteettia koskevan politiikan yhteisöllisen luon- teen tulee olla painoarvoltaan 2 artiklan 2 kohdan a ja b alakohdassa säädettyjä poikkeuksia suurempi. 3. 2. Talous- ja sosiaalikomitea on samaa mieltä tavoitteesta laskea ”vanha uudesta” -järjestelmän suhde- lukuja asteittaan nollatasolle viiden vuoden kuluessa 28. huhtikuuta 1999 alkaen. Lisäksi komitea edellyttää, että kyseessä on pelkkä julkinen tavoite eikä millään muotoa sitova velvoite, vaikka asetusehdotuksen 4 artik- lan 2 kohdan sanamuodon perusteella niin voisi päätellä. 3. 2. 1. Komitea arvelee, ettei viimeksi mainittu tulkin- ta päde, mikäli siirtymäkauden loppupuolella syntyisi direktiivissä 96/76/EY (1) olevassa 7 artiklassa annetun määritelmän mukainen vakava markkinahäiriö, joka oikeuttaisi tuolloin voimassa olevien suhdelukujen säi- lyttämisen tai jopa tiukentamisen. 3. 2. 2. Talous- ja sosiaalikomitea toivookin, että ko- missio seuraa asiantuntijoiden kanssa jatkuvasti markki- nakehitystä. ja Talous- sosiaalikomitea korostaa, että 3. 3. säädöksen toimivuuden ja tehokkuuden vuoksi määräys- ten on koskettava myös Sveitsin aluskantaa ehdotetun asetuksen voimaantulosta lähtien. (1) ”Neuvoston direktiivi 96/75/EY, annettu 19 päivänä mar- raskuuta 1996, rahtausta ja hinnanmuodostusta koskevista yksityiskohtaisista säännöistä tavaroiden kansallisissa tai kansainvälisissä sisävesikuljetuksissa yhteisössä”, EYVL L 304, 27. 11. 1996. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Beatrice RANGONI MACHIAVELLI