title: Skillnader i olika valsystems påverkan på kvinnorspolitiska representation.

eurovoc_concepts:
Austria
Belgium
Denmark
Finland
France
Germany
Greece
Ireland
Italy
Luxembourg
Netherlands
Portugal
Spain
Sweden
United Kingdom
electoral system
participation of women
political representation
woman

text: SKILLNADER I OLIKA VALSYSTEMS PÅVERKAN PÅ KVINNORSPOLITISKA representation Generaldirektoratet för Forskning Arbetsdokument SERIEN KVINNORS RÄTTIGHETER - W-10 - Innehåll Sammanfattnin 1. Inledning 2. Valsystem Kvinnorepresentation i beslutsprocessen och valsystem Tabell 1: Andelen kvinnor i nationella underhus eller enkammarparlament i EU , samt typ av valsystem Tabell 2: Diagram över andelen kvinnor i nationella underhus eller enkammarparlament i EU Hur partilistor påverkar kvinnorepresentationen i beslutsprocessen Tabell 3: En global jämförelse av valsystem i tolv länder med lägst 25 procent kvinnor i underhus eller enkammarparlament 1996 Tabell 4: Diagram över en global jämförelse av valsystem i tolv länder med lägst 25 procent kvinnor i underhus eller enkammarparlament 1996. 3. De politiska partiernas betydelse för kvinnors politiska representation Partiåtgärder för att uppmuntra kvinnor att gå in i det offentliga livet Partiernas nomineringsprocedurer Andra åtgärder för att hjälpa kvinnor att ställa upp i val Tabell 5: Möjligheten för män respektive kvinnor att bli parlamentsledamöter 4. Kvotering och positiva åtgärder för att öka kvinnors deltagande i det politiska livet Kritik mot kvotering Kvotering fastställd genom nationell lagstiftning Kvotering fastställd av de politiska partierna Tabell 6: Olika partiers kvotering av kvinnliga kandidaturer för val till lagstiftande församlingar (av regel eller rutin) Tabell 7: Andra former av positiva åtgärder som de politiska partierna tillämpar Tabell 8: Kvoter/Ideal andel kvinnliga kandidater fastställda av några partier, jämfört med valresultat 5. Kvinnorepresentation i överhus/andra kammare Tabell 9: Andelen kvinnor i överhus eller senat i de nationella parlamenten i EU , samt typ av valsystem Tabell 10: Diagram över andelen kvinnor i överhus eller senat i de nationella parlamenten i EU 6. Kvinnorepresentation i Europaparlamentet Tabell 11: Andelen invalda kvinnor i Europaparlamentet 1995 jämfört med andelen kvinnor i de nationella lagstiftande församlingarna Tabell 12: Diagram över andelen invalda kvinnor i Europaparlamentet jämfört med andelen kvinnor i de nationella lagstiftande församlingarna 7. Kvinnors politiska representation på regional nivå Tabell 13: Kvinnorepresentation i de regionala församlingarna i EU, samt typ av valsystem Tabell 14: Diagram över andelen kvinnor i de regionala församlingarna i EU Kvotering och positiva åtgärder på regional nivå 8. Kvinnors politiska representation på lokal nivå Tabell 15: Kvinnors politiska representation på lokal nivå i EU, samt typ av valsystem Tabell 16: Diagram över andelen kvinnor i de lokala församlingarna i EU Kvotering och positiva åtgärder på lokal nivå 9. Analys 10. Slutsatser 11. Bibliografi 12. Bilaga - Denna utgåva finns tillgänglig på följande språk: EN (original), TY, SP, FR, SV Innehållet i denna undersökning avspeglar inte nödvändigtvis Europaparlamentets uppfattningar. Reproducering och översättning för icke-kommersiella syften är tillåten om källan anges och utgivaren underrättas i förväg och får ett exemplar tillsänt sig. UTGIVARE: EUROPAPARLAMENTET GENERALDIREKTORATET FÖR FORSKNING Avdelningen för sociala frågor och sysselsättning, hälsovård och konsumentskydd, kvinnors rättigheter, kultur, ungdom, utbildning och media L-2929 LUXEMBURG Tel (352) 4300 - 7769 Fax: (352) 4300 - 7720 REDAKTÖR: Victoria Garcia Munoz assisterad av Emily Carey Manuskriptet färdigställdes i mars 1997 Sammanfattning I denna rapport analyseras hur valsystem påverkar nivån på kvinnorepresentationen inom politiken i Europeiska unionen. Undersökningar baserade enbart på statistik visar tydligt att de medlemsstater som har den högsta andelen kvinnliga förtroendevalda (Sverige, Finland, Danmark och Nederländerna) också har proportionella eller blandade valsystem. Dessutom framkommer i en global undersökning av 162 länder att samtliga länder med lägst 25 procent kvinnliga parlamentsledamöter i underhuset eller i enkammarparlament har proportionella eller blandade valsystem. Som kontrast till detta visar en undersökning att de medlemsstater med lägst andel kvinnor i beslutsprocessen (Grekland, Frankrike och Förenade kungadömet) har majoritetsval eller blandade valsystem. Även här visar en global underökning att de länder med högst 10 procent kvinnliga parlamentsledamöter till en överväldigande del har majoritetsval. De länder som saknar kvinnorepresentation i parlamentet har (utan undantag) majoritetsval eller ett nominellt valsystem. Trots det kan enbart valsystemen inte förklara varför kvinnorepresentationen i beslutsprocessen i Europeiska unionen är olika. Andra faktorer som också bör betraktas i samband med valsystem är: -De politiska partierna - ideologisk anknytning, nomineringsprocedurer och kriterier, partistruktur och hur de främjar kvinnlig befordran inom en politisk hierarki, partiernas vilja att ställa kvinnor på valbar plats på vallistor -Kvotering och positiva åtgärder - både på nationell och partinivå, frivilliga och lagstiftade åtgärder för att tillförsäkra att kvinnorna representeras och får inflytande, i synnerhet med hänsyn till deras plats på vallistorna -Kulturella och socioekonomiska faktorer - utbildning och yrke, familjeliv, tillgång till barnomsorg och familjevänliga arbetsvillkor Kvinnor i Europeiska unionen är i allmänhet bättre representerade i beslutsprocessen på regional nivå (medeltal i EU 24,9 procent) än på nationell nivå ( 20. 53 procent i EU), och något mindre lokalt ( 20 procent). En förklaring till detta är det proportionella valsystemet på regional nivå i flertalet länder (Frankrike har exempelvis proportionella val på regional nivå, men majoritetsval på nationell nivå). I överhus eller andra kammare i medlemsstaterna i Europeiska unionen är i allmänhet andelen kvinnor betydligt lägre (14,8 procent i genomsnitt). Andelen kvinnliga ledamöter i Europaparlamentet är högre än på nationell nivå (förutom i Portugal), med 27,64 procent, eller 173 kvinnor av totalt 626 parlamentsledamöter. 1. Inledning "Demokratibegreppet kommer inte att få verklig och dynamisk betydelse förrän män och kvinnor gemensamt beslutar om de politiska programmen och den nationella lagstiftningen med samma hänsyn till båda befolkningshalvornas intressen och förmåga. " Inter-Parliamentary Union, 1997:3 Syftet med denna studie är att studera sambanden mellan valsystemen och andelen förtroendevalda kvinnor i Europeiska unionen. I ett försök att öka en allmänt låg andel kvinnor i det politiska livet handlar idag en stor del av den aktuella debatten om nyttan av kvoteringssystem (och "jämställd demokrati" [ J ämst älld demokrati inneb är att b åde kvinnor och m än har n ågot att tillf öra samh ället, och d ärf ör b ör b åda delta i beslutsfattande organ p å j ämst älld basis, med m ålet inst ällt p å 50 procent. J ämst älld demokrati inneb är även att familjeansvaret verkligen delas mellan kvinnor och m än samt att familjeliv och yrkesliv kan f örenas. ] ) medan valsystemen ofta förbises. Medlemsstaterna i Europeiska unionen saknar ett enhetligt valsystem. Flertalet stater har proportionella valsystem, medan andra stater fortfarande tillämpar blandade system eller majoritetsval. Om dessa olika system jämförs (på nationell, europeisk, regional och lokal nivå) med de olika andelarna kvinnor representerade i beslutsprocessen i EU framträder en bild över hur betydelsefulla valsystemen kan vara. Emellertid måste i detta sammanhang även andra faktorer undersökas, till exempel de politiska partiernas roll, partilistor och kvotering, samt dessa faktorers och valsystems ömsesidiga påverkan. I denna studie undersöks först själva valsystemen. Sedan granskas kvinnorepresentationen i underhusen i de nationella parlamenten och eventuella samband mellan denna och valsystemen diskuteras. Därefter undersöks de politiska partiernas roll för den kvinnorepresentationen, följt av positiva åtgärdsprogram på nationell och partinivå. Återstoden av studien behandlar kvinnorepresentationen i överhuset, i Europaparlamentet, på regional och lokal nivå, samtidigt som hänsyn tas till valsystemens betydelse på respektive nivå samt andra faktorers betydelse för andelen representerade kvinnor på de olika nivåerna betraktas. Handlingsplattformen från Pekingkonferensen (artikel 190) uppmanade regeringarna att upprätta jämställt deltagande mellan kvinnor och män i regeringsorgan och utskott (samt i alla offentliga förvaltningsenheter och i domstolsväsendet) Detta mål skulle uppnås genom att fastställa målsiffror och andra sorters positiva åtgärder. I detta syfte har några medlemsstater genomfört handlingsprogram men utan särskild kvotering (t. ex. Sverige). Det återstår att se om detta får en långsiktig effekt på kvinnors deltagande i beslutsprocessen. 2. Valsystem Inom Europeiska unionen tillämpas två valsystem: majoritetsval och proportionella val. Majoritetsval är världens äldsta valsystem och var länge det enda förekommande systemet. En fördel med detta system anses vara enkelheten: den kandidat som får flest röster väljs. En annan fördel är att det gynnar parlamentarisk stabilitet. Den huvudsakliga kritiken mot detta system är emellertid att det ofta är orättvist. Ett parti som endast har vunnit en liten nationell seger kan få en mycket stor parlamentarisk majoritet, och i några fall kan till och med ett parti vinna som totalt har fått färre röster än det besegrade partiet. Ett annat problem är vidare att i majoritetssystem tenderar delar av den offentliga opinionen att uteslutas, däribland minoriteter. Det finns två slags majoritetssystem: Enkel majoritet eller " först i mål vinner" samt absolut majoritet. Enkel majoritet innebär att den kandidat som vinner flest antal röster väljs. Detta betyder att även om kandidaten endast får ett ganska lågt antal av de totala rösterna (exempelvis 25 procent) väljs han om ingen annan får fler röster. Inom EU tillämpas detta system enbart i Förenade kungadömet. Vid absolut majoritet kombineras resultaten av båda röstomgångerna i en absolut majoritetsomröstning i en enkel röstomgång. Väljarna röstar om en enda kandidat men visar i fallande ordning hur de vill rangordna de återstående kandidaterna. Om ingen kandidat får absolut majoritet i den första omgången utesluts den kandidat som fick lägst antal röster och motsvarande andra val räknas. Detta fortgår tills en kandidat får absolut majoritet till följd av flyttade röster. Detta system tillämpas i Frankrike, där enkel majoritet används i andra valomgången. Ett proportionellt valsystem användes första gången i Belgien år 1889 och har förordats som ett mer rättvist system. De politiska grupperna får platser i proportion till sin valstyrka, och därför kan ingen enskild politisk kraft behålla en monopolställning eftersom inget parti blir uteslutet. Ett proportionellt valsystem kräver omröstning med partilistor och därför är ofta snarare "politiska idéer" än "personligheter" i fokus under valkampanjerna. Emellertid är en av de största nackdelarna med det proportionella systemet att det kan fragmentisera eller öka fragmentiseringen av det politiska systemet, vilket ibland kan leda till politisk instabilitet. Dessutom innebär systemet med partilistor att väljarna avlägsnas från de valda, vilket ger det politiska partiet en viktig roll när kandidaterna skall nomineras. Listorna vid ett proportionellt valsystem är antingen partilistor eller personvalslistor. Partilistor avspeglar ett politiskt partis kontroll över sina kandidater och väljarna kan inte välja någon särskild kandidat på en lista. Kandidaternas rangordning på listan anger sannolikheten för att de skall få en plats i parlamentet utifrån hur många platser listan får. Vid personval kan väljarna rangordna kandidaterna på ett annat sätt än vad partiet bestämt. Väljarna kan dock enbart rösta på en lista. Principen vid proportionella val är att platserna i en valkrets fördelas proportionellt efter antalet avlagda röster. För valkretsarna gäller två grundläggande modeller: Fullständig proportionalitet och begränsad proportionalitet. Fullständig proportionalitet inträffar bara när hela landet är envalkrets och därmed återspeglar representationen i parlamentet så nära så möjligt valresultatet. I EU är det endast Nederländerna som tillämpar detta system. Begränsad proportionalitet innebär att valen genomförs i olika valkretsar och fördelningen av platser äger rum på denna nivå. Systemet medför att det antal röster ett parti har fått i landet inte stämmer överens med antalet tilldelade platser. Följden blir att ju färre platser som står på spel i ett valdistrikt desto svårare är det för partierna att få sin relativa styrka att återspeglas i fördelningen av platser. Vid en lokal fördelning kan emellertid lokala eller småpartier få platser i parlamentet, vilket de inte skulle få vid en fördelning i enlighet med nationell styrka. Kvinnorepresentation i beslutsprocessen och valsystem De flesta medlemsstaterna har någon form av proportionellt valsystem eller försvagat blandat system ( där proportionaliteten försvagas av att partier gynnas som får över en viss andel av rösterna och som följaktligen får extra platser) med undantag för Frankrike och Förenade kungadömet, vilka har system med enmansvalkretsar (Frankrike har ett system med två valomgångar och Förenade kungadömet enkel majoritet). Sambandet mellan en hög andel kvinnor i beslutsprocessen i underhuset eller enkammarparlamentet [ Siffrorna f ör enkammaren eller underhuset anv änds f ör att f å en enhetlig j ämf örelse. Siffrorna f ör andra kammare eller överhus unders öks separat. ] och landets valsystem framgår tydligt vid en jämförelse av medlemsstaterna (tabell 1). Faktum är att samtliga länder i Västeuropa med över 20 procent kvinnor i parlamentet proportionella valsystem. Som siffrorna anger finns ett starkt samband mellan andelen kvinnliga förtroendevalda och valsystem. De länder med den lägsta andelen kvinnor i beslutsprocessen (Italien, Förenade kungadömet, Frankrike och Grekland) har antingen ett blandat system med svag proportionalitet (där man röstar på partilistor och platserna fördelas proportionellt, men det största partiet får extra platser för att det erhållit en viss andel eller tröskelvärde av rösterna) eller ett majoritetssystem. Tabell 1 Andelen kvinnor i underhuset eller i enkammarparlament i de nationella parlamenten i Europeiska unionen, samt typ av valsystem Land Ord- ning Senaste val Antal platser Kvinnor % k Valsystem 09 1994 349 141 40,4 blandat (partilistor) Sverige Finland 03 1995 200 Danmark 09 1994 179 67 59 33,5 blandat (personval) 33,0 proportionellt (personval) Nederländerna 05 1994 150 47 31,3 proportionellt (personval) Österrike 12 1995 183 49 26,8 proportionellt (parti- listor) Tyskland 10 1994 672 176 26,2 blandat/två (parti- listor) Spanien 03 1996 350 86 24,6 proportionellt (parti- listor) Luxemburg 06 1994 60 12 20,0 proportionellt (personval) Irland 11 1992 166 23 13,9 proportionellt (flera platser) 10 Portugal 10 1995 230 30 13,0 proportionellt (parti- listor) 11 Belgien 05 1995 150 18 12,0 proportionellt (personval) 12 Italien 04 1996 630 70 11,1 blandat (svag proportionalism) 13 Förenade kungadömet 04 1992 651 62 9,5* majoritetsval (enkel majoritet) 14 Frankrike 03 1993 577 37 6,4** majoritetsval (två 1 2 3 4 5 6 7 8 9 15 Grekland 09 1996 300 19 6,3 omröstningar) blandat (svag proportionalism) *Senaste valet ägde rum 05 1997. Parlamentet har nu 18,2 procent kvinnor ** Senaste valet ägde rum 06 1997: Parlamentet har nu 10,92 procent kvinnor Siffror från Inter-Parliamentary Union (1997:90-92, 136) samt Inter-Parliamentary Union "Electoral Systems: A worldwide Comparative Study"(1993) Ett exempel som förstärker detta samband är Tyskland, som tillämpar ett dubbelt eller blandat valsystem med både enmansvalkretsar och proportionella val, där hälften av Bundestags ledamöter väljs i varje. Majoriteten av kvinnorna väljs dock in i proportionella val. Detta mönster upprepas på global nivå. Av de fem länder i världen med lägst 30 procent kvinnliga parlamentariker i sina enkammarparlament eller underhus (Sverige, Norge, Finland, Danmark och Nederländerna) har tre proportionella val och två blandade valsystem (och ingen majoritetsval) Av de åtta länder som har mellan 25 och 29 procent kvinnliga parlamentsledamöter i underhus eller enkammarparlament (Nya Zeeland, Seychellerna, Österrike, Tyskland, Island, Argentina, Mozambique och Sydafrika) har samtliga antingen proportionella eller blandade valsystem (och ingen majoritetsval). Av de länder i världen som har lägst andel kvinnor representerade i beslutsprocessen, dvs högst 10 procent kvinnor i underhuset eller enkammarparlamentet, har en betydligt större andel ett majoritetsvalsystem. Nästan 90 procent av de länder som saknar kvinnliga parlamentariker har majoritetsval. En anledning till att proportionella val är betydligt mer fördelaktiga för kvinnorepresentationen än majoritetsval är: ". flermansvalkretsarna som är en förutsättning för proportionella val. I enmansvalkretsar kan de som nominerar kandidaterna tveka att välja en kvinna som partiets enda kandidat och hänvisa till föreställningen, riktig eller ej, att en del väljare inte vill rösta påen kvinna. Men när flera kandidater skall väljas är det inte bara möjligt utan definitivt en fördel med både män och kvinnor påvalsedlarna, en helt manlig lista med fem eller fler kandidater skulle troligen stöta bort en del väljare. " Gallagher, Laver and Mair citerat i Europarådet, 1996:36 Majoritetssystemet anses missgynna kvinnor, eftersom partiets framgång i ett sådant system i hög grad beror på den enda kandidat det väljer ut. Denna kandidat kommer att väljas ut utifrån strikt definierade kriterier av vad som utgör en "framgångsrik" kandidat. Nomineringsproceduren har kritiserats för att för ge för stor tyngd åt "manliga" egenskaper. Kvinnliga kandidater ifrågasätts ofta utifrån antagandet att det är mindre sannolikt att valmanskåren röstar på en kvinna. I proportionella system beror emellertid urvalet av partiets kandidater på andra faktorer än kandidatens personlighet. Den viktigaste är partiets önskan att tilltala så många väljare som möjligt, vilket innebär att kvinnliga kandidater hamnar på listan, eftersom avsaknad, eller ett lågt antal kvinnor på en nationell lista kan upplevas som negativt för en del av valmanskåren. Hur partilistorna påverkar kvinnorepresentationen i beslutsprocessen Som visas i tabell 1 har de länder med högst och lägst andel kvinnorepresentation (Sverige och Grekland) proportionella valsystem. Därför kan inte enbart det proportionella valsystemet förklara de kvinnliga parlamentarikernas styrka i andra länder i Europeiska unionen. En viktig faktor inom det proportionella systemet är om de kvinnliga kandidaterna hamnar på valbara platser på listorna. Tabell 3 En global jämförelse av valsystem i tolv länder med lägst 25 procent kvinnor i underhuset eller enkammarparlament 1996 Ordning Land % valda kvinnor Valsystem 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 Sverige Norge Finland Danmark Nederländerna Seychellerna Österrike Tyskland Island Argentina Moçambique Sydafrika 40,4 39,4 33,5 33,0 31,3 27,3 26,8 26,2 25,4 25,3 25,2 25,0 blandat (partilistor) proportionellt (partilistor) blandat (personval) proportionellt (personval) proportionellt (personval) blandat proportionellt (partilistor) blandat (partilistor) proportionellt (partilistor) proportionellt (partilistor) proportionellt (partilistor) proportionellt (partilistor) Siffrorna hämtade från Inter-Parliamentary Union (1997:136) Som framgår av tabell 1 har de sex medlemsstaterna med den högsta andelen kvinnor i beslutsprocessen (Sverige, Finland, Danmark, Nederländerna, Österrike och Tyskland) proportionella val med lika många val med partilistor som personval. Emellertid visar en global jämförelse att av de tolv länder med lägst 25 procent kvinnor i parlamentet (se tabell 3) har åtta ett system med partilistor, däribland de två länderna överst på listan: Sverige(40,4 procent) och Norge (39,4 procent). Även om andra faktorer, som den sociopolitiska miljön, också spelar en roll, kan fastslås att personvalsystem, där valmanskåren väljer, kan försvåra kvinnorepresentationen. Emellertid innebär det också att de politiska partierna själva har en viktig uppgift i att placera de kvinnliga kandidaterna på valbar plats. Detta gäller i synnerhet för valsystem med partilistor. 3. De politiska partiernas betydelse för kvinnors politiskarepresentation En av de politiska partiernas huvuduppgifter är att nominera och stödja kandidater för olika politiska uppdrag (med praktiskt hjälp och ofta ekonomiskt stöd) och har därför en viktig styrande roll för nomineringar till valet. Därför är proceduren för nominering av kandidater viktig för att säkra kvinnorepresentation. Många partier uppmuntrar trots det inte särskilt kvinnorna att ställa upp i val. Studier visar att partier till vänster tycks vara mer villiga att vidta positiva åtgärder för att öka kvinnorepresentationen på valbar nivå (som kvotering och målsiffror) än partier till höger, vilka oftast inte blandar sig i rekryteringen och nomineringsproceduren (Europarådet 1996:17). Partiåtgärder för att uppmuntra kvinnor att gå in i det offentliga livet Partier kan vidta olika åtgärder för att uppmuntra kvinnor att gå in i det offentliga livet. På den lägsta nivån (och icke-valbara) kan det röra sig om organisatioriska åtgärder, utbildning eller praktisk hjälp. En av de organisatoriska åtgärderna är särskilda kvinnoförbund inom partierna. Dessa är mycket populära runtom i världen. De förekommer i tre länder av fyra och i hälften av de partier som Inter-Parliamentary Union har undersökt (1997:137). De är också populära i Europeiska unionen, där samtliga medlemsstater ( utom Danmark) har partier med särskilda kvinnoförbund. Ett exempel är Tyskland, där " Socialdemokratiska kvinnors arbetsgrupp" (ASF) är en av nio arbetsgrupper inom det tyska socialdemokratiska partiet ( SDP). Särskilda kvinnoförbund behövs eftersom de ofta är den enda hjälpen för kvinnor att komma in i politiken. I exempelvis Förenade kungadömet har samtliga partier kvinnoförbund, men för övrigt finns inte mycket stöd för att få fler kvinnor att engagera sig politiskt. Det är dock svårt att uppskatta resultaten av kvinnoförbundens verksamhet, eftersom de spelar väldigt olika roller inom olika partier. Det finns inget direkt samband mellan dessa förbund och en ökad andel kvinnliga kandidater eller politiker. Utbildning innefattar kurser som särskilt förbereder kvinnor för att kandidera eller vara parlamentsledamöter. I exempelvis Tyskland organiserar Allians 90/De gröna workshops och kongresser för att uppmuntra kvinnor att ställa upp i val. Dessa åtgärder är allmänhet mindre vanliga än kvinnoförbund, vilket tyder på att partierna inte gärna går utanför en enkel organisation med kvinnliga medlemmar för att uppmuntra kvinnor att delta i det politiska livet. Praktisk hjälp kan innebära barnomsorg samt att politiska sammanträden förläggs på sådana tider att de kan förenas med familjeliv. Ett parti som har vidtagit sådana åtgärder är österrikiska folkpartiet (ÖVP) som fastslår att: ". Flertalet åtgärder, som exempelvis finansiering av daghem, riktas mot kvinnor som måste ha barnomsorg eftersom de arbetar. Andra åtgärder är att skapa fler deltidsarbeten och mer flexibla arbetstider. " (Citerat i Inter-Parliamentary Union, 1997:20) Denna åtgärd har emellertid visat sig vara den minst populära bland de politiska partierna. Ett motstånd tycks finnas mot att direkt störa en traditionell arbetsdelning eller att vidta direkta åtgärder inom ett så kulturellt känsligt område. Genom att studera hur påverkbara partierna är kan det konstateras att åtgärder för att uppmuntra kvinnor att engagera sig i politiken är beroende av hur mycket direkta åtgärder som krävs. De särskilda kvinnoförbunden används ofta snarare som direkta stöd och till och med för att samla in pengar till moderpartiet än för att enbart uppmuntra kvinnliga kandidater. Vidare finns en kritik mot att kvinnorna marginaliseras inom en särskild kvinnoorganisation i stället för att införlivas i moderpartiets kultur och beslutsfattande. I Danmark hade socialdemokraterna kvinnoförbund 1929-69, men upplevde att deras "främsta uppgift var att föra över partiledarskapets politik till kvinnorna , snarare än att fungera i motsatt riktning" (Citerat vid Inter-Parliamentary Union 1997:22) Inter-Parliamentary Union kommenterade: "Skall kvinnoförbunden vara ett stöd för kvinnorna eller är de enbart ännu en organisation till stöd för partierna?" (Inter- Parliamentary Union, 1997:21) Att erbjuda utbildning, tillhandahålla barnomsorg och anpassa sammanträdestiderna till familjeliv är konkreta åtgärder som ställer de befintliga politiska och sociala kulturerna mot varandra och som främst kvinnorna, och inte männen, kommer att ha nytta av. Det är troligen därför partierna har varit mer motvilliga att införa organisatoriska och utbildningsåtgärder för kvinnorna. Parternas nomineringsprocedurer Det är slutligen styrelsen i ett parti som nominerar en kandidat till ett politiskt uppdrag. I ett försök att upprätta en enhetlig nomineringsprocedur har klara riktlinjer fastställs för att kontrollera både urvalskriterierna och själva förfarandet. Många partier hävdar att denna standardisering av förfarandet ger kvinnorna lika möjligheter att kunna nomineras. Emellertid har denna enhetlighet kritiserats för att fästa stor vikt vid främst manliga egenskaper. De som vill bli parlamentskandidater måste ofta genomgå en lång politisk lärotid eller ägna sig åt politiskt frivilligarbete innan de har goda möjligheter att bli nominerade. Detta kan vara svårt för många kvinnor som beroende på familj har mindre tid över för sådant partiarbete. I många nomineringskommittéer (i synnerhet de från majoritetsvalsystem) är en "framgångsrik" kandidat ofta en vit yrkesman och medlemmarna i nomineringskommittéerna kan känna sig tvingade att utse en " säker" kandidat framför en kvinnlig. Dessutom har nästan samtliga politiska partier manliga partiledare, vilket är partiets mönstermodell. Det är därför sannolikt att maskulina urvalskriterier dominerar besluten. Tabell 5 visar sannolikheten för män respektive kvinnor att bli både kandidater och parlamentsledamöter. I inget land är möjligheterna för någotdera större för kvinnor än för män. Europarådet (1996:31) förordar en reformering av dessa nomineringsprocedurer så att de blir könsneutrala. Andra åtgärder för att hjälpa kvinnor att ställa upp i val Förutom de politiska partierna har både regeringarnas medlemsstater och icke- statliga organisationer haft uppgiften att uppmuntra kvinnor att kandidera och delta i val. Även om rösträtten och rätten att kandidera i val är sammankopplade är valdeltagandet bland kvinnor i EU mycket högre än andelen som kandiderar i val. I några medlemsstater (exempelvis Finland och Förenade kungadömet) är till och med det kvinnliga valdeltagande högre än det manliga. Några regeringar (t. ex. Österrikes) har program för att göra kvinnor mer medvetna om vikten av att rösta och ställa upp i val. Även om många icke-statliga organisationer argumenterar för en ökad status för kvinnorna, är det få som särskilt ägnar sig åt att uppmuntra kvinnorna att delta i det offentliga livet. I Finland har föreningen Kvinnoorganisationer i samarbete mer än 600 000 kvinnliga medlemmar och mer än 20 procent av samtliga kvinnor i Finland är medlemmar i en registrerad kvinnoorganisation. Dessa organisationer är aktiva inför valen med reklam och informationskampanjer. I Förenade kungadömet uppmuntrar Group 300 (med målet 300 kvinnliga parlamentsledamöter i underhuset och fler kvinnor i det offentliga livet) och EMILY's list (ekonomiskt stöd åt kvinnliga kandidater i alla partier) kvinnliga kandidater i val, medan Fawcett Society vill ge ökat tyngd åt att kvinnofrågor blir valfrågor Tabell 5: Möjligheten för män respektive kvinnor att bli parlamentsledamöter Kvinnliga och manliga kandidater/samtliga kandidater - kvinnliga och manliga parlamentsledamöter/samtliga parlamentsledamöter Anm: Länderna är rangordnade i fallande ordning efter andelen kvinnliga parlamentsledamöter i båda kamrarna. Siffrorna är hämtade från de senaste valen. Källa: Inter-Parliamentary Union (1997:54) 4. Kvotering och positiva åtgärder för att öka kvinnors deltagande i det politiska livet "För en begränsad tid kan positiva åtgärder vidtas. Vid val av kvoteringssystem föreslås att kvoteringen inte skall avse kvinnor, utan att det av jämställdhetsskäl fastslås att varken kvinnor eller män får inneha mer än en viss en andel av platserna" Utdrag från IPU Åtgärdsplan (Inter-Parliamentary Union, 1997:61) Kvotering har använts selektivt i några av EU:s medlemsstater och anses som tillfälliga åtgärder för att motverka den ojämlika kvinnorepresentationen i det offentliga livet: Det finns två kvoteringssystem vilka syftar till att öka det kvinnors politiska representation, både vid val och för högre regeringsposter och befattningar inom offentlig förvaltningsorganisation. Dessa är: -kvotering fastställd genom nationell lagstiftning, eller -kvotering fastställd av de politiska partierna Kvotering fastställd genom nationell lagstiftning syftar att påverka valresultaten, närmare bestämt att tillförsäkra kvinnorna en viss andel av platserna. Kvotering som de politiska partierna har bestämt syftar att påverka kandidaturen. Detta uppnås genom att försäkra att en viss andel av kandidaterna är kvinnor eller att varken kvinnor eller män har mer än en viss andel kandidater på vallistorna. Kritik mot kvotering Där kvotering har införts som en positiv åtgärd har anmärkningsvärda resultat uppnåtts i fråga om en ökad andel kvinnor som kandiderar i val och blir valda (och innehar högre regeringsposter). Ändå är kvotering fortfarande kontroversiellt. Kritiken mot kvotering innefattar: -om sådana åtgärder är rättvisa -om åtgärderna enbart är symboliska -om en hierarki bildas mellan de parlamentsledamöter som invalts "på meriter" och har genomgått alla stadier i nomineringsproceduren och de kvinnliga parlamentsledamöter som kommit in med hjälp av reserverade platser -om det är tillräckligt för att öka kvinnorepresentationen eller om andra särskilda åtgärder krävs för att förstärka den. Motståndarna till kvotering hävdar att den är diskriminerande, intervenerande och i grunden odemokratisk. Många länder (däribland Italien, Förenade kungadömet och Frankrike) är emotkvotering på nationell nivå för att det i grunden är oförenlig med jämställdhetsbegreppet mellan kvinnor och män vilket antingen finns inskrivet i deras konstitution eller nationella lagstiftning. Kvotering som syftar att öka antalet kvinnor i det politiska livet har kritiserats för att vara diskriminerande mot andra underrepresenterade grupper i samhället. Om kvinnor representeras med hjälp av kvotering, varför skulle inte andra grupper få på samma hjälp? Dessutom har det hävdats att om en konstitutionell ändring antogs skulle åtgärderna inte bli tillfälliga utan bestående för att kompensera för bristen på kvinnor i politiska organ. "Ja, kvoteringssystemet har underlättat kvinnornas tillträde, inte bara till partier som tillämpar kvotering, utan även till andra partier. När kvotering en gång är etablerad ifrågasätts den inte, men att fastställa exakta kvoter kan vara kontroversiellt : att kasta ut väletablerade politiker till förmån för mindre erfarna kvinnor kan upplevas som orättvist. " Utdrag från Sverige vid utvärderingen av kvoteringssystemet, citerat i Inter- Parliamentary Union (1997:75). Kvotering kritiseras även för att vara symboliskt. Det hävdas att kompetens och politiskt engagemang borde vara urvalskriterier snarare än behovet av ett visst antal kvinnor i parlamentet. I Förenade kungadömet innehar kvinnor 28 procent av de politiskt beslutsfattande posterna, vilket har uppnåtts utan kvotering. Brittiska regeringen har fastslagit att kvotering skulle undergräva kvinnors ansträngningar att få en objektiv bedömning av sina meriter. Det finns också en fara att kvotering skulle leda till en hierarki inom gruppen av parlamentsledamöter, att de som valts in utan kvotering (och genomgått hela nomineringsproceduren) skulle vara överlägsna de som använt kvotering. Detta förstärker kvinnornas redan ogynnsamma ställning i det offentliga livet. Kvotering kan inte ensamt lösa problemet med kvinnlig underrepresentation i det offentliga livet. Kvotering måste åtföljas av andra åtgärder, som att ställa kvinnor högt påvallistorna. Ett exempel på detta är det belgiska socialistpartiet där, trots tillämpning av kvotering av en tredjedel av platserna på vallistan, färre än en tredjedel av de valda kandidaterna är kvinnor eftersom kvoteringen inte påverkar de kvinnliga kandidaternas placering påpartilistan där de ofta står långt nere (Inter-Parliamentary Union, 1997:75). Belgien, som är det enda landet med lagstiftad kvotering, är bara elfte land i EU vad gäller kvinnliga parlamentariker. Andra åtgärder krävs, som ökad publicitet för att uppmuntra fler kvinnor att ställa upp (och på så sätt få fler kvinnliga kandidater, ökad kompetens och därmed ett bättre urval), att få fler kvinnor i synliga politiska befattningar och att parlamentets arbetsvanor blir mer familjeanpassade. Även om kvotering förblir kontroversiellt, debatteras denna åtgärd ofta i medlemsstaternas lagstiftande organ. Fastän den ofta har avvisats som ett sätt att rätta till obalansen mellan kvinnor och män i parlamenten, är en sådan debatt nyttig eftersom den innebär att ojämlikheten som sådan belyses allmänt samt att krav ställs om konkreta lösningar på detta bestående problem. När kvotering har antagits har den också fått en "snöbolls"effekt eftersom andra partier inser att val eller utnämning av fler kvinnor (antingen med eller utan kvotering) är ett sätt att för dem att få ökad dragningskraft. Kvotering fastställd genom nationell lagstiftning Kvotering fastställd genom nationell lagstiftning påverkar samtliga partier i landet lika. Av samtliga medlemsstater i EU är det enbart Belgien som har en nationell lag som fastställer en kvotering för kvinnors politiska representation. Den lag, som antogs den 24 maj 1994, föreskriver att 25 procent av kandidaterna påpartilistor i alla val bör vara kvinnor (denna andel skall öka till 33,3 procent från 1999). I fall kvoten inte uppfylls, skall platser som enligt lag är reserverade för kvinnor, men inte innehas av kvinnliga kandidater lämnas obesatta. Om det inte finns tillräckligt många kvinnor på listan kommer därför antalet kandidater att minskas i motsvarande grad. Framgången med denna åtgärd visades i 1994-års lokalval, där antalet kvinnor som valdes in i de lokala församlingarna ökade med hälften till 20 procent av det totala antalet (tidigare omkring 10 procent). Förutom Belgien har både Frankrike och Italien försökt fastställa kvotering genom nationell lagstiftning. År 1982 antog Frankrike en lag som fastställde en kvot på 25 procent kvinnliga kandidater på partilistor för kommunalval. Detta bestreds emellertid och i september 1982 fastslog författningsrådet att en sådan lagstiftning var oförenlig med jämlikhetsprincipen och därför okonstitutionell. I Italien genomfördes 1993 två vallagar. Den första fastslog att på partilistor kunde varken kvinnor eller män utgöra mer än 75 procent av samtliga kandidater. Den andra lagen fastslog att manliga och kvinnliga kandidater skulle anges växelvis påpartilistorna (varvade listor) Emellertid förklarade författningsdomstolen år 1995 att lagarna var okonstitutionella på grund av att de stred mot lagstiftningen om lika behandling. Förutom nationell lagstiftning som kontrollerar valpraxis, finns andra kvoteringssystem för kandidater till utskott eller rådgivande organ i ett försök att främja en ökad andel kvinnor i det offentliga livet i största allmänhet. Ett exempel är Finland, där en lag från 1987 föreskriver att kvinnor och män skall företrädas med så jämn könsfördelning som möjligt i konsultativa råd, kommittéer och andra beslutsfattande organ. En ändring gjordes 1995 i vilken det fastställdes att minst 40 procent av någotdera könet måste ingå i dessa kommittéer och rådgivande organ. Som en följd av denna lag har antalet kvinnor i dessa beslutsfattande organ ökat från 25 procent 1980 till 48 procent 1996. I Danmark antog parlamentet en lag år 1985 som också fastslog att alla offentliga kommittéer måste ha en jämn balans mellan könen. Lagen fastslog att alla organisationer som ingår i en kommitté måste nominera både en kvinna och en man för varje befattning, och därefter fick den ansvariga ministern välja bland kandidaterna för att uppnå balans mellan könen. Detta har lett till att andelen kvinnor i offentliga kommittéer har ökat från 12 procent till 37 procent. Därefter beslöt 1991 danska folketinget att alla regeringsinstitutioner och statliga organ skulle ha positiva åtgärdsplaner (däribland fastställda mål för kvinnor på höga befattningar). Mot bakgrund av handlingsplattformen från Pekingkonferensen kommer förhoppningsvis alla medlemsstaters regeringar att följa denna policy. Kvotering fastställd av de politiska partierna Nio av medlemsstaterna har ett kvoteringssystem på partinivå. I tabell 6 undersöks dessa för varje land och parti. I Norden har kvotering tillämpats framgångsrikt längre än i andra medlemsstater. Det danska socialistiskt folkeparti införde till exempel kvotering i början av 1970-talet tillsammans med regler om att varje kön skulle representeras med åtminstone 40 procent. Ett konkret resultat av kvoteringen är att dessa länder genomgående har fler kvinnliga parlamentsledamöter. Ett annat parti som använder kvotering är det tyska socialdemokratiska partiet, vilket införde kvoteringssystemet både vid val till poster (33 procent) och för sin interna förvaltning (40 procent). Detta har lett till att andelen valda kvinnor har ökat till 33,7 procent och också till att andelen kvinnor på högre poster inom partihierarkin har ökat. Emellertid kan nationella domstolar gå emot kvotering inom partierna. I Förenade kungadömet införde labourpartiet helt kvinnliga slutlistor för hälften av de valkretsar där det uppstått vakans och där chanserna att vinna var stora eller goda, men i januari 1996 dömde en arbetsdomstol till förmån för avvisade manliga kandidater att politiken stred mot "Lagen mot könsdiskriminering" från 1975. Som en följd drogs all nominering från helt kvinnliga slutlistor in och partiet meddelade att denna kvoteringsprincip skulle upphöra efter nästa val. I stället för en strikt kvotering med en fastställd procentandel kvinnliga kandidater (eller ett minimiantal kandidater av varje kön) inför nu en del partier metoder , som ges av rutiner eller oskrivna regler, för att välja ut kandidater, vilka är nästan identiska med kvotering. Det tydligaste exemplet är Norge (dock ingen medlemsstat), där samtliga partier har hälften kvinnor på sina partilistor som mål, även om många inte har ett fastställt kvoteringssystem. Att enbart tillämpa kvotering är inte tillräckligt för att försäkra en hög andel förtroendevalda kvinnor (se anmärkningen ovan om Belgien). Ofta krävs andra former av positiva åtgärder, i synnerhet beträffande partilistor (se tabell 7). I Sverige har kristdemokraterna en informell överenskommelse att män och kvinnor skall anges växelvis på partilistorna (varvade listor). Detta system används ofta i Sverige, där fem partier tillämpar det för att uppnåbalans mellan könen. Dess framgång kan ses i den höga andelen kvinnliga invalda riksdagsledamöter under de senaste 15 åren. Eftersom antalet kvinnliga medlemmar i de politiska partierna i EU har sjunkit sedan 1980-talet är det troligt att partierna alltmer kommer att tillämpa kvotering för att locka till sig fler kvinnor, både som väljare och tänkbara kandidater. Tabell 6 Olika partiers kvotering av kvinnliga kandidaturer för val till lagstiftande församlingar (antingen av regel eller rutin) Land Österrike Belgien Danmark Frankrike Tyskland Grekland Irland Sverige Parti De gröna ÖVP Kvot* (i %) 50,0 33,0 Socialdemokraterna ? Volksunie 25,0 SDP PS B90/De gröna PDS SPD ND Fine Gael Labour SAP v mp fp Mål för både män och kvinnor: 40,0 30,0 50,0 50,0 33,0 ? mål: 40,0 20,0 50,0 50,0 50,0 40,0 Förenade kungadömet Labour mål: 50,0 Siffrorna hämtade från Inter-Parliamentary Union, 1997:67 *Om inte annat anges är kvoterna fastställda av regel eller rutin Tabell 7 Andra former av positiva åtgärder som de politiska partierna tillämpar Land Parti Positiv åtgärd Sverige SAP Använder "varvade listor" på vallistor fp v mp kd Varvade listor/systematiskt en kvinna på valbar plats på partilistor Varvade listor Varvade listor Varvade listor Österrike ÖVP Ställer systematiskt minst en kvinna på valbar plats på partilistor/Prioriterar kvinnor vid fördelning av utjämningsmandat Tyskland B90/De Varvade listor gröna CSU Uppmanar partiavdelningarna att ställa kvinnor på framträdande platser på partistor vid proportionella val Siffrorna hämtade från Inter-Parliamentary Union (1997:40-41) 5. Politisk kvinnorepresentation i överhus/andra kammare Beroende på både olika antal och valpraxis är det svårt att göra en korrekt jämförelse mellan dels olika överhus inom EU, dels mellan överhus och underhus/enkammarparlament. De överhus som finns skall vara en motvikt till underhusets politik och lagstiftning. Ledamöter i överhusen väljs antingen eller utnämns av regering eller parlament (och sådana utnämningar används ofta som en politisk belöning för lång och trogen tjänst som aktiv partimedlem). Det är därför anmärkningsvärt att i överhus i EU:s medlemsstater (förutom i Belgien) finns ofta betydligt färre antal kvinnliga parlamentariker än i underhusen (se tabell 9). Faktum är att enligt en global jämförelse finns färre kvinnor i överhusen (1997:9,8 procent av det totala antalet) än i underhusen (1997:12,0 procent, Inter- Parliamentary Union, 1997:82). Belgien har mer än 10 procent fler kvinnor i överhuset än i underhuset. Tabell 9 Andelen kvinnor i överhus eller senat i de nationella parlamenten i EU, samt typ av valsystem Ordning Land Senaste val Antal platser Kvinnor % k. Valsystem 1 2 3 Neder- länderna 05 1995 75 17 22. 7 Proportionella (personval) Belgien 05 1995 71 * Österrike 11 1994 64 16 13 22. 5 Proportionella (personvall) 20. 3 Valda av regionala lagstiftande församlingar 4 5 6 Tyskland 10 1994 68 13 19. 1 Utnämnda av delstatsparlamenten Spanien 03 1996 208** 31 14. 9 Provinsiell nivå: partilistor, enkel majoritet Irland 03 1993 60 8 13. 3 11 utnämns av premiärminister, 6 väljs av universiteten, 43 proportionellt (flera platser) 7 Italien 04 1996 326 26 8. 0 Regionalt valda, med 65 % i majoritetsval: 315, övriga utnämnda med livslångt medlemsskap 8 9 Förenade kunga- dömet - 1190 82 6. 9 Ärftlig pär, livstidsledamot eller prästerskap Frankrike 09 1995 321 18 5. 6 Indirekta val (majoritet och några proportionellt) Siffrorna hämtade från Inter-Parliamentary Union (1997:90-92), Inter-Parliamentary Union (1993) och Instituto de la Mujer (1997) *Förutom dessa platser som tillsätts i val tillsätts 52 av provinsråden, 26 är invalda och 1 innehas officiellt av en medlem av den kungliga familjen. Uppgifter saknas för antalet kvinnor bland dessa **Dessutom är några senatorer utsedda av de lagstiftande församlingarna i de självständiga regionerna eller utnämnda av kungen. Siffran ovan innefattar enbart platser som tillsätts i direkta val Som framgår har de två länderna med den högsta andelen kvinnor i överhuset ( Nederländerna och Belgien) båda proportionella valsystem med personval. Detta förstärker (förvisso från ett begränsat exempel) den tidigare tesen att länder med proportionella valsystem i allmänhet har en högre andel kvinnliga parlamentariker. Landet med den lägsta andelen kvinnor i överhuset i EU är Frankrike, som tillämpar ett indirekt valsystem vilket bygger på elektorskollegier i departementen. Frankrike har majoritetsval i två omgångar i de departement som väljer upp till fyra senatorer, medan proportionella val med fördelning enligt högsta medeltal gäller i andra departement. I de utomeuropeiska territorierna väljs senatorerna med absolut majoritet. Totalt väljs en större andel senatorer i majoritetsval i tvåomgångar. Detta bekräftar än en gång tesen att länder med majoritetsval har en lägre andel kvinnliga parlamentariker. En annan möjlig förklaring till det låga antalet kvinnor i överhusen är att utnämningarna ofta är prestigeposter, belöningar för tidigare hög politisk befattning eller många års politisk verksamhet. Eftersom kvinnor ofta inte har nått en sådan befattning eller inte anses av sina partier vara tillräckligt betydelsefulla, är sannolikheten mindre att de nomineras eller utnämns till överhuset. Beträffande Förenade kungadömet är ärftliga pärer och prästerskap till överväldigande del manliga privilegier, där oftast principen om förstfödslorätt (den förste sonen får familjetiteln) tillämpas för de ärftliga pärerna. Trots dessa avsevärt lägre siffror ökade andelen kvinnor mellan 1990 och 1995 i överhusen med 2,6 procent i hela Europeiska unionen (jämfört med 4 procent i underhusen). Tabell 10: Andelen kvinnor i överhus eller senat i de nationella parlamenten i Europeiska unionen Siffrorna hämtade från tabell 9: "Andelen kvinnor i överhus eller senat i de nationella parlamenten i Europeiska unionen, samt typ av valsystem. " 6. Kvinnorepresentation i Europaparlamentet Trots att Europaparlamentet är en relativt ung institution är kvinnorepresentationen i Europaparlamenten avsevärt högre än i de nationella parlamenten (med undantag för Portugal). Som framgår av tabellerna 11 och 12 är andelen kvinnor i Europaparlamentet för närvarande under 50 procent, förutom för Finland med 62,5 procent. Tabell 11 Andelen invalda kvinnor i Europaparlamentet 1995 jämfört med andelen kvinnor i de nationella lagstiftande församlingarna Land Totalt antal platser Antal invalda kvinnor % invalda kvinnor % kvinnor i de nationella lagstiftande församlingarna Europa 15 626 173 (Mars 1997: 166) 27. 64 20. 53 Finland Sverige Danmark Tyskland Österrike Luxemburg Spanien Nederländerna Belgien Frankrike Irland Förenade kungadömet Grekland Italien Portugal 16 22 16 99 21 6 64 31 25 87 15 87 25 87 25 10 10 7 35 7 2 21 10 8 26 4 16 4 11 2 62. 5 45. 45 43. 75 35. 35 33. 33 33. 33 32. 81 32. 26 32. 00 29. 89 26. 67 18. 39 16. 00 12. 64 8. 00 33. 5 40. 4 33. 0 26. 2 26. 8 20. 0 24. 6 31. 3 12. 0 6. 4 13. 9 9. 5 6. 3 11. 1 13. 0 Siffrorna hämtade från Instituto de la Mujer (1997) och Inter-Parliamentary Union (1997:90-92) Även om dessa siffror inte på något sätt återspeglar andelen kvinnor av befolkningen i Europeiska unionen (för närvarande omkring 52 procent), är de betydligt högre än andelen kvinnor i de nationella lagstiftande församlingarna. Det mest anmärkningsvärda är de betydligt högre siffrorna för de medlemsstater som annars har den lägsta andelen kvinnorepresentation i beslutsprocessen: Förenade kungadömet, Grekland och Frankrike, där siffrorna för Europaparlamentet är mellan knappt fem gånger så höga (för Frankrike) och dubbelt så höga (för Förenade kungadömet) som i de nationella lagstiftande församlingarna. Även i länder där andelen kvinnliga parlamentsledamöter redan är hög (Sverige, Finland och Danmark) är andelen kvinnliga Europaparlamentariker ännu högre. Dessa siffror har dessutom ökat sedan de föregående valen 1989, då andelen kvinnliga Europaparlamentariker i Europeiska unionen 12 (förutom Österrike, Finland och Sverige) var 19,31 procent. De enda länder vars andel kvinnor i Europaparlamentet har sjunkit under denna tid är Luxemburg och Portugal. 7. Kvinnors politiska representation på regional nivå Även om jämförelsen är ofullständig ( Finland, Luxemburg, Nederländerna och Förenade kungadömet saknar regional politisk nivå), är 24,9 procent av alla ledamöter i regionala församlingar kvinnor (jämfört med 20,53 procent i de nationella lagstiftande församlingarna). Emellertid finns inget tydligt mönster i andelen kvinnorepresentation på regional nivå: Sveriges andel är störst med 47,6 procent, nästan jämställdhet. Tabell 13 Kvinnorepresentation i de regionala församlingarna i EU 15, samt typ av valsystem Land Senaste val Antal regioner % k i de regionala församlingarna EU 140 Sverige 1994 Danmark 1993 Tyskland 1995 Österrike 1994 Spanien 1995 Belgien 1995 Frankrike 1992 Italien 1995 23 14 16 9 17 5 21 20 Portugal 1992 2 * Irland 1994 Grekland 1992 - 13 24. 9 47. 6 31. 0 28. 9 19. 6 19. 58 17. 6 12. 1 11. 4 9. 2 7. 7 Andelen kvinnor/totala antalet platser 2237/8971 845/1775 116/374 557/1930 88/448 231/1180 69/393 203/1671 125/1092 10/108 17/220 Valsystem Proportionellt Proportionellt Blandat Proportionellt Proportionellt Proportionellt Proportionellt Proportionellt Proportionellt Ej direkta val uppgift saknas uppgift saknas Ej direkta val Siffrorna hämtade från Red Europea de Expertas (1996:4), Panorama (1994:25-28) Instituto de la Mujer (1997) * I Portugal utgörs de enda två självständiga regionerna av ögrupperna, dvs Madeira och Azorerna. På fastlandet finns inga självständiga regioner. Tabell 14: Andelen kvinnor i de regionala församlingarna i Europeiska unionen Siffrorna hämtade från tabell 13: "Kvinnorepresentation i de regionala församlingarna i EU, samt typ av valsystem. " På Irland upprättades 1994 åtta regionala myndigheter, vilka består av lokala läns- och stadsfullmäktige utnämnda av de lokala församlingarna i valkretsen. I Grekland består de regionala råden av en generalsekreterare, underregionala församlingar, en företrädare för varje lokal enhet av statsfullmäktige och kommuner, samt en från varje regional sammanslutning. Den något högre andelen kvinnor påregional nivå i Europeiska unionen kan delvis förklaras med att det proportionella valsystemet dominerar. Den största skillnaden mellan regional och nationell nivå finns i Frankrike, där antalet nationella parlamentariker är 6,4 procent jämfört med en regional andel på 12,1 procent. Det regionala rådet väljs med proportionalism. Detta skiljer sig mycket från majoritetssystemet som tillämpas vid de nationella valen och liknar det lokala systemet i kommunerna med mer än 3500 invånare (annars tillämpas majoritetsval). Denna skillnad i valsystem kan ses som en viktig förklaring till den betydligt högre andelen kvinnor i beslutsprocessen påregional nivå. Kvotering och positiva åtgärder påregional nivå I de regionala valen finns ingen lagstiftad kvotering förutom i Belgien, där vallagen från 1994 föreskriver att ingetdera kön skall uppta mer än 2/3 av en partilista. Däremot tillämpar många partier en egen kvotering för de regionala valen: - Sverige:Fp har alltid minst en kvinna på valbar plats på partilistorna. SAP, fp, v, mp och kd har varvade listor (kvinnor och män anges växelvis). - Danmark:KAD (en kvinnlig fackförening) stödjer aktivt sina medlemmar som kandidater. Socialdemokraterna, liberalerna, de konservativa och socialliberalerna har jämställdhetskommittéer. Socialistiskt folkeparti och socialdemokraterna har ett kvoteringssystem för offentliga ämbeten. - Tyskland:B90/de gröna har en kvotering på minst 50 procent. SPD har en kvotering på 33,3 procent i de proportionella valen. CSU ställer också informellt kvinnor på framträdande platser på vallistorna (i proportionella val). - Frankrike:Socialistpartiet har en intern regel att ha 30 procent kvinnliga kandidater i de regionala valen - Österrike:ÖVP har alltid minst en kvinna på valbar plats på partilistorna och prioriterar kvinnorna vid fördelning av utjämningsmandat. Varvade listor är mycket vanligt i Sverige, där de flesta politiska partier har informella överenskommelser om att tillämpa sådana. Denna inställning till partilistor och den betydelsefulla placering kvinnor har på dessa listor förklarar varför Sverige har den högsta andelen kvinnliga parlamentariker på både nationell och regional nivå. Detta förstärker tesen att andra åtgärder än kvotering krävs för att få en hög andel kvinnor i beslutsprocessen: Belgien, som är det enda land med en lagstiftad kvotering, har färre kvinnor påregional nivå än Sverige, Danmark, Tyskland, Österrike och Spanien, vilka inte har ett sådant system. 8. Kvinnors politiska representation på lokal nivå Jämförelserna på lokal nivå är mycket mer tillförlitliga eftersom samtliga medlemsstater har någon form av lokal representation Det är anmärkningsvärt att andelen kvinnor på lokal nivå inom EU (20 procent av den totala) är något lägre än på regional nivå (24,9 procent) och precis under den nationella nivån (20,53 procent). Tabell 15 visar andelen kvinnor i beslutsprocessen på lokal nivå och medlemsstaternas valsystem. Sverige har den högsta andelen kvinnor på lokal politisk nivå (41,3 procent) följt av Finland (30 procent) och Danmark (27,9 procent). De största variationerna mellan de nationella och lokala nivåerna finns i Förenade kungadömet och Frankrike. I Förenade kungadömet är 25 procent av ledamöterna i de lokala fullmäktige kvinnor (jämfört med 9 procent parlamentsledamöter) och i Frankrike 21,2 procent (jämfört med 6,3 procent nationellt). Den stora skillnaden mellan lokal och nationell nivå i Förenade kungadömet och Frankrike kan delvis förklaras av två olika faktorer: de politiska partiernas betydelse och valsystemens betydelse. I Förenade kungadömet är de politiska partiernas inflytande mindre på lokal nivå, där långt fler oberoende kandidater ställer upp (och väljs in) än på nationell nivå. Mindre resurser krävs för att delta i lokala val, valkampanjen görs inom ett betydligt mindre område och lokala frågor tas upp. Eftersom de kvinnliga kandidaterna inte behöver delta i någon nomineringsprocedur inom partierna undviker de många av de problem som hör ihop med majoritetsval (exempelvis kriteriet lång politisk verksamhet eller föreställningen av den "ideala" manliga kandidaten). Vidare anser kvinnor att det går lättare att kombinera de politiska uppdragen med familjeliv på lokal nivå. I franska kommuner beror valsystemet på invånarantal i kommunen (liksom i Luxemburg) I kommuner med färre än 2500 invånare väljs kommunfullmäktige i majoritetsval i två omgångar och med rätt för oberoende kandidater att kandidera. I kommuner med mellan 2500 och 3500 invånare gäller samma valsystem men oberoende kandidater har ingen rätt kandidera. Kommuner med fler än 3500 invånare (förutom Paris Lyon och Marseilles) tillämpar ett proportionellt valsystem i två omgångar med partilistor. Paris, Lyon och Marseille har ett särskilt valsystem med en stadsfullmäktige och en kommunfullmäktige i varje distrikt (arrondissement) som väljs i proportionella val. Totalt sett väljs en större andel kandidater i proportionella val, vilket kan antas vara en stark bidragande faktor till att det finns betydligt fler kvinnliga förtroendevalda på lokal (21,2 procent) och regional (12,1 procent) nivå än på nationell nivå (6,4 procent). Dessutom kan kvinnor förmodligen lättare kombinera sina politiska uppdrag med familjeliv på lokal nivå, beroende på mer flexibla sammanträdestider, osv. Tabell 15 Kvinnors politiska representation på lokal nivå i EU 15, samt typ av valsystem Land Senaste val Andelen kvinnor/antal % invalda kvinnor Valsystem Sverige Finland Danmark Förenade kungadömet 1994 1992 1993 1993 plastser uppgift saknas 3776/12567 1311/4704 uppgift saknas Nederländerna 1994 2475/11072 Tyskland Italien Frankrike 1993 1995 1995 6494/29016** 4903/22763 107979/508732 Belgien Irland Spanien Portugal Luxemburg 1994 1994 1991 1993 1993 2357/11728 uppgift saknas 7338/65709 757/6797 114/1105 41. 3 30. 0 27. 9 25* 22. 4 22. 4 21. 5 21. 2 20. 1 14. 3 11. 2 11. 1 10. 3 Proportionellt Proportionellt Proportionellt Majoritets Proportionellt Blandet Majoritets Proportionellt (över 3500 inv. ), Majoritets (mindre än 3500 inv. ) *** Proportionellt Proportionellt Proportionellt Proportionellt Proportionellt (över 3000 inv. ) Majoritets (mindre än 3000 inv. ) Grekland Österrike 1994 1994 1871/51942 3. 6 Proportionellt uppgift saknas uppgift saknas Proportionellt Uppgifterna hämtade från Panorama (1994) och Red Europea de Expertas (1996:5) *uppskattad siffra **dessa siffror baseras på en undersökning ***utom Paris, Lyon och Marseille Tabell 16: Andelen kvinnor i de lokala församlingarna i Europeiska unionen Uppgifterna är hämtade från tabell 15: " Kvinnors politiska representation på lokal nivå i EU 15, samt typ av valsystem. " De högre siffrorna på lokal nivå för de länder med en låg andel kvinnor på nationell nivå är en positiv indikation på en framtida nationell kvinnorepresentation. Många nationella kandidater har tidigare inlett sin politiska karriär på lokal nivå. Kvotering och positiva åtgärder pålokal nivå Det enda landet med lagstiftad kvotering är Belgien. I följande länder finns partier som har vidtagit åtgärder på lokal nivå: - Sverige:De flesta partierna (SAP, fp, v, mp och kd) tillämpar kvotering informellt, i synnerhet varvade listor. - Danmark:Socialistiskt folkeparti och socialdemokraterna har kvotering för politiska befattningar på lokal nivå. - Frankrike:Socialistpartiet har en intern regel att ha minst 30 procent kvinnor i alla proportionella val. - Irland: Den demokratiska vänstern och arbetarpartiet har en informell kvotering på 40 procent, de gröna använder ett 1/3 till 1/2 kvoteringssystem, labour har en kvotering på 25 procent. - Österrike: ÖVP ställer minst en kvinna på valbar plats på partilistor och prioriterar kvinnor vid fördelning av utjämningsmandat. - Tyskland: CSU har en informell överenskommelse att placera kvinnor högt på partilistorna, B90/de gröna använder varvade listor i proportionella val. - Nederländerna: PvdA (arbetarparti) tillämpar en informell kvotering på 33 procent Kvinnors politiska representation: En jämförelse mellan EU:s medlemsstater 9. Analys Analys (fortsättning): Kvinnors politiska representation: En jämförelse mellan EU:s medlemsstater Allmän analys: *På europeisk nivå är kvinnorepresentationen i beslutsprocessen genomgående högre än på någon annan nivå (nationell, regional eller lokal) med undantag av Portugal. För Finland är kvinnorna i majoritet. *På nationell nivå är kvinnorepresentationen i beslutsprocessen högst i Sverige och lägst i Grekland. Inget direkt samband tycks föreligga mellan andelen kvinnor på nationell, regional och lokal nivå. *På regional nivå är kvinnorepresentationen i beslutsprocessen ofta högre än på nationell nivå (förutom i Danmark, Spanien och Irland). *På lokal nivå är kvinnorepresentationen i beslutsprocessen i allmänhet lägre än på både nationell och regional nivå, förutom i Sverige, Irland, Portugal, Belgien, Italien, Förenade kungadömet och Frankrike). Tre av de länder som har lägst andel kvinnor representerade i beslutsprocessen på nationell nivå har betydligt fler kvinnor i de kommunala församlingarna (Italien, Förenade kungadömet och Frankrike). Analys land för land: *Sverige: Har den högsta andelen kvinnor i nationella, regionala och lokala församlingar i Europeiska unionen. Den högsta andelen förtroendevalda kvinnor finns i Sverige på regional nivå och den lägsta på nationell nivå. * Finland: Har den högsta andelen kvinnor i Europaparlamentet (62,5 procent) och näst högst andel kvinnor på nationell och lokal nivå inom Europeiska unionen. Regionala församlingar finns inte. Den högsta andelen förtroendevalda kvinnor finns i Finland på europeisk nivå och den lägsta på lokal nivå. * Danmark: Har den tredje högsta andelen kvinnor i Europaparlamentet, nationella lagstiftande församlingar och lokala församlingar inom Europeiska unionen och näst högst andel kvinnor på regional nivå. Den högsta andelen förtroendevalda kvinnor finns i Danmark på europeisk nivå och den lägsta på lokal nivå. * Nederländerna: Har ungefär lika stor andel kvinnor i Europaparlamentet som på nationell nivå (32,26 procent respektive 31,3 procent) och en lägre andel kvinnor på lokal nivå (22,4 procent). Regionala församlingar finns inte. * Österrike: En tredjedel av alla europaparlamentariker är kvinnor men andelen kvinnor på nationell och regional nivå är lägre ( 26,8 procent, respektive 19,6 procent). Uppgifter saknas för andelen kvinnor på lokal nivå. * Tyskland: Har mer än 35 procent kvinnliga europaparlamentariker men endast 28,9 procent kvinnor på regional nivå och 26,2 procent på nationell nivå. Den lägsta andelen förtroendevalda kvinnor finns på lokal nivå, med 22,4 procent. * Spanien: Nästan en tredjedel av europaparlamentarikerna är kvinnor, men andelen kvinnor är lägre på nationell (24,6 procent) regional (19,58 procent) och lokal nivå (11,2 procent). * Luxemburg: En tredjedel av Luxemburgs europaparlamentariker är kvinnor men andelen är lägre på nationell nivå (20 procent) och lokal nivå (10,3 procent). Regionala församlingar finns inte. * Irland: Har något över 25 procent kvinnliga parlamentariker på europeisk nivå, men färre kvinnor på lokal nivå (14,3 procent) och nationell nivå (13,9 procent). I de regionala församlingarna är andelen kvinnor endast 7,7 procent. * Portugal: Har den lägsta andelen kvinnor på europeisk nivå (8 procent) och näst lägst andel på regional nivå (9,2 procent) inom Europeiska unionen. På lokal nivå är andelen något högre(11,1 procent) och högst andel kvinnor finns i den nationella lagstiftande församlingen (13 procent). * Italien: I de lokala församlingarna är över en femtedel av representanterna kvinnor, men andelen ligger i övrigt på en lägre ganska jämn nivå: Europaparlamentet (12,64 procent) regionalt (11,4 procent) och nationellt (11,1 procent). * Förenade kungadömet: Den högsta andelen förtroendevalda kvinnor finns på lokal nivå med 25 procent. Andelen är lägre på europeisk nivå (18, 39 procent) och på nationell nivå endast 9,5 procent. Regionala församlingar finns inte. * Grekland: Har den lägsta andelen kvinnor på nationell och lokal nivå inom Europeiska unionen (6,3 procent respektive 3,6 procent). Kvinnorepresentationen på europeisk nivå är betydligt högre med 16 procent. Uppgifter för den regionala nivån saknas. 10. Slutsats Valsystemen har en mycket stor betydelse när det gäller andelen förtroendevalda kvinnor i Europeiska unionen (och naturligtvis globalt). Det är ingen slump att de medlemsstater med högst andel kvinnliga parlamentariker (Sverige, Finland, Danmark och Nederländerna) samtliga har proportionella valsystem och att de länder med lägst andel (Italien, Förenade kungadömet, Frankrike och Grekland) antingen har ett försvagat proportionellt eller majoritetssystem. I hela Europa är 20,53 procent av parlamentarikerna på nationell nivå kvinnor. På regional nivå ökar denna andel till 24,9 procent, medan den minskar till 20 procent på lokal nivå. Den högre andelen kvinnor på regional nivå kan delvis förklaras med att det proportionella valsystemet dominerar, vilket Frankrike ger ett tydligt exempel på, med 12,1 procent kvinnor på regional nivå (med proportionella valsystem) jämfört med 6,4 procent på nationell nivå ( majoritetsval). På lokal nivå är andelen kvinnor något lägre än på nationell nivå. Emellertid har Förenade kungadömet, som har en låg andel kvinnor representerade på nationell nivå, en mycket högre andel kvinnor på lokal nivå. Detta beror delvis på andra faktorer än valsystemen (dvs partiernas betydelse). Trots valsystemens stora betydelse är de inte det enda som avgör andelen förtroendevalda kvinnor. Sverige, landet med högst andel kvinnor på nationell, regional och lokal nivå, har ett sedan länge etablerat system med inofficiell kvotering på partinivå, vilket framför allt påverkar kvinnors placering på partiernas vallistor. Den allmänna tillämpningen av varvade listor (att ange män och kvinnor växelvis på partilistorna) i Sverige är mycket viktigt för att försäkra en hög andel kvinnor i beslutsprocessen. Detta märks vid en jämförelse med andra länder (som Belgien) där kvotering har varit ineffektivt om inte kvinnorna hamnat på valbara platser på partilistorna. Därför är de politiska partiernas inställning och målmedvetenhet viktiga. Naturligtvis är denna typ av kvotering enbart möjlig med ett proportionellt valsystem. Det är anmärkningsvärt att den totala högsta andelen kvinnor finns i Europaparlamentet, där 27,64 procent av europaparlamentarikerna är kvinnor. Även om det är långt ifrån jämställdhet är det ett hoppfullt tecken på en ökande andel kvinnor i beslutsprocessen i Europeiska unionen. 11. Bibliografi Europeiska gemenskapernas kommission (1996), Kommissionens årliga rapport: Lika möjligheter för kvinnor och män i Europeiska unionen. Luxemburg, Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer. Europarådet (1996), Group of Specialists on Equality and democracy: Final Report of Activities. Strasbourg, Council of Europe Publishing. Europeiska expertgruppen Nätverket för kvinnor i beslutsprocessen (1994), Panorama: Participation of Women in political decision-making at regional and local level. Luxemburg, Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer. Instituto de la Mujer (1997), Nyhetsbrev. Madrid Inter-Parliamentary Union (1993), Electoral System: A Worldwide Comparative Study. Genève, Inter-Parliamentary Union. Inter-Parliamentary Union (1997), Men and Women in Politics: Democracy Still in the Making. Genève, Inter-Parliamentary Union. Red Europea de Expertas " Las Mujeres en la toma de decisiones" (1996), Las Mujeres en la toma de decisiones: Hechos y Cifras sobre las mujeres en la adopción de decisisiones politicas y públicas en Europa. Luxemburg, Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer Förenta nationerna (1995), "Ojämlikhet mellan män och kvinnor vid fördelning av makt och beslutsfattande på alla nivåer", From Nairobi to Beijing: Second Review and Appraisal of the Implementation of the Nairobi Forward-Looking Strategies for the Advancement of Women. New York, United Nations Press. 12. Bilaga KVINNLIG RÖSTRÄTT: Kronologi över det lagliga erkännandet av kvinnors rätt att rösta och kandidera I val I Europeiska unionen År Land Uppnådd(a) rättighete(r) 1906 1915 1917 1918 1919 1921 1928 1931 1934 1944 1945 1948 1952 1976 Finland Danmark Rösträtt samt rätt att kandidera Rösträtt samt rätt att kandidera Nederländerna Rätt att kandidera Österrike Tyskland Irland Rösträtt samt rätt att kandidera Rösträtt samt rätt att kandidera Rösträtt samt rätt att kandidera* Förenade kungadömet Rösträtt samt rätt att kandidera* Belgien Luxemburg Nederländerna Sverige Belgien Sverige Irland Rösträtt* Rösträtt samt rätt att kandidera Rösträtt Rösträtt samt rätt att kandidera* Rätt att kandidera* Rösträtt samt rätt att kandidera** Rösträtt samt rätt att kandidera** Förenade kungadömet Rösträtt samt rätt att kandidera** Portugal Spanien Portugal Frankrike Italien Belgien Grekland Portugal Rösträtt samt rätt att kandidera* Rösträtt samt rätt att kandidera Rösträtt samt rätt att kandidera* Rösträtt samt rätt att kandidera Rösträtt samt rätt att kandidera Rösträtt samt rätt att kandidera** Rösträtt samt rätt att kandidera Rösträtt samt rätt att kandidera** * Laglig rättighet med villkor eller restriktioner **Restriktioner eller villkor borttagna Siffrorna hämtad e från Inter-Parliamentary Union, 1997:28 European Parliament: March 1997


title: Croissance et structures de l'activité non-salariée dans les États membres de l'Union européenne.

eurovoc_concepts:
EU Member State
income in addition to normal pay
liberal profession
self-employed person
statistics

formats: pdfx print