title: Regionsudvalgets udtalelse om »Kommissionens meddelelse til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget og kandidatlandene i Central- og Østeuropa om tiltrædelsesstrategier på miljøområdet: Udvidelsen med kandidatlandene i Central- og Østeuropa - en udfordring«

eurovoc_concepts:
Central and Eastern Europe
accession to the European Union
cooperation policy
enlargement of the Union
environmental policy

text: 22. 2. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 51/33 Regionsudvalgets udtalelse om »Kommissionens meddelelse til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget og kandidatlandene i Central- og Østeuropa om tiltrædelsesstrategier på miljøområdet: Udvidelsen med kandidatlandene i Central- og Østeuropa — en udfordring« (1999/C 51/06) REGIONSUDVALGET har — under henvisning til Kommissionens meddelelse til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomi- ske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget og kandidatlandene i Central- og Østeuropa om »Tiltrædelsesstrategier på miljøområdet: Udvidelsen med kandidatlandene i Central- og Østeuropa — en udfordring« (KOM(98) 294 endelig udg. ), under henvisning til Kommissionens beslutning af 20. maj 1998 om i henhold til artikel 198 C, stk. 1, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab at anmode om Regionsudvalgets udtalelse, under henvisning til præsidiets beslutning af 15. juli 1998 om at henvise det forberedende arbejde til Underudvalg 4 »Fysisk Planlægning, Bypolitik, Energi, Miljø«, under henvisning til Kommissionens udtalelse af 16. juli 1997 om medlemsansøgningerne, Agenda 2000, under henvisning til Regionsudvalgets udtalelse om »Virkningerne for Unionens politikker af udvidelse med ansøgerlandene i Central- og Østeuropa (Konsekvensanalyse)« (CdR 280/97 fin)(1), under henvisning til Regionsudvalgets udtalelse om »Den fælles landbrugspolitik og EU’s udvidelse mod øst« (CdR 239/96 fin)(2), under henvisning til Regionsudvalgets udtalelse om »Meddelelse fra Kommissionen: Gennem- førelse af Fællesskabets miljølovgivning« (CdR 437/96 fin)(3), under henvisning til Regionsudvalgets udtalelse om »Kommissionens forslag til Rådets direktiv om rammerne for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger« (CdR 171/97 fin)(4), under henvisning til Regionsudvalgets udtalelse om »Miljøpolitik i byer og kommuner« (CdR 393/97 fin)(5), under henvisning til EDC-Consultants’ rapport »Compliance costing for approximation of EU environmental legislation in the CEEC«, under henvisning til Amsterdam-traktaten, under henvisning til Dobris-rapporten om miljøtilstanden i Europa, Det Europæiske Miljøagen- tur, 1998, under henvisning til Underudvalg 4’s forslag til Regionsudvalgets udtalelse (CdR 267/98 rev. ), som blev vedtaget den 2. oktober 1998 med Hannu Penttilä som ordfører — på den 26. plenarforsamling den 18. -19. november 1998 (mødet den 19. november) enstemmigt vedtaget følgende udtalelse. 1. Indledning 1. 1. Kommissionen vedtog den 20. maj 1998 sin meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om de miljøpolitiske tiltrædelsesstrategier i forbindelse med EU’s udvidelse. (1) EFT C 64 af 27. 2. 1998, s. 48. (2) EFT C 116 af 14. 4. 1997, s. 39. (3) EFT C 244 af 11. 8. 1997, s. 43. (4) EFT C 180 af 11. 6. 1998, s. 38. (5) EFT C 180 af 11. 6. 1998, s. 22. 1. 2. Med den kommende udvidelse af EU vil miljø- dimensionen indebære større udfordringer end ved nogen tidligere tiltrædelse. Ansøgerlandene har store miljøproblemer, og der forskel mellem miljøbeskyttelsesniveauet i Central- og Østeuropa og ikke forstås sådan, at situationen i EU. Dette skal stor er C 51/34 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 22. 2. 1999 miljøproblemerne er løst i EU’s nuværende medlemssta- ter: også her er der brug for en større miljøindsats. På den anden side besidder kandidatlandene udstrakte områder med næsten urørt natur, der vil yde et stort bidrag til den biologiske diversitet i hele Europa. At bevare disse fordele og samtidig udvikle og forvalte en økonomisk og miljømæssigt bæredygtig ramme vil være den store udfordring i de kommende år. 1. 3. Kommissionen konkluderer i sin meddelelse om de miljøpolitiske tiltrædelsesstrategier i forbindelse med EU’s udvidelse, at der på trods af de bestræbelser hen imod tilnærmelse på miljøområdet, der er gjort i alle ansøgerlandene, fortsat kræves en betydelig indsats, før miljøkravene kan honoreres fuldt ud. Man mener, at de nødvendige tiltag, der er af juridisk, administrativ og finansiel art, vil kræve betydelige menneskelige ressourcer. 1. 4. Ud over miljøinvesteringer er der brug for at styrke miljøforvaltningen og udarbejde en detaljeret strategi. Der bør navnlig lægges vægt på forebyggende foranstaltninger, dvs. at hensyn til miljø og bæredygtig udvikling skal integreres i de forskellige sektorpolitikker, f. eks. transport, energi og landbrug. Der er behov for en omfattende finansiel strategi for at samordne aktiviteterne på de forskellige områder. 1. 5. Man vil give ansøgerlandene mere information, vejledning og teknisk bistand til gennemførelse af miljøregelværket, bl. a. via netværkssamarbejde. Det er bl. a. et vigtigt mål at gennemføre videnskabelig forskning i form af samarbejdsprojekter eller som en fælles indsats for at lære, hvordan naturressourcerne kan forvaltes på en bæredygtig måde. Udvidelsesprocessen bør admini- streres således, at den bæredygtige udvikling kan realise- res i EU som helhed. 2. 3. Der er behov for store miljøinvesteringer i ansø- gerlandene i såvel teknologi som forvaltning. Effektivise- ring af datastyrings- og overvågningsprogrammer, om- skoling af medarbejdere samt jorderhvervelse kræver også ressourcer. Kommissionen gav i Agenda 2000 tilsagn om støtte til ansøgerlandene, så de kan opfylde medlemskabsbetingelserne. Man bør sørge for, at alle investeringer i ansøgerlandene opfylder kriterierne i EU’s miljøregelværk. For at harmonisere miljølovgivningen er der brug for finansiering fra private, nationale og internationale kilder. Mange af ansøgerlandene og EU’s medlemsstater har bilaterale miljøfinansieringspro- jekter. 2. 4. Tiltrædelsesprocessen åbner også mulighed for at øge samarbejdet mellem Europas regioner. Ngo’er, erhvervslivets organisationer og navnlig virksomheder bør inddrages heri. Der har allerede i nogen tid været et livligt samarbejde på miljøforvaltningsområdet mellem mange kandidatlande og EU-lande. Opbygning af net- værker mellem de lokale og regionale myndigheder og overførelsen af knowhow bør fremmes. 2. 5. Tiltrædelsesprocessen bør ses som en god lejlig- hed til at forbedre både det europæiske og det globale miljøs tilstand. Heller ikke i ansøgerlandene må gennem- førelsen af EU’s gældende miljølovgivning betragtes som det endelige mål. Hensigten med EU’s miljøpolitik, som den blev fastlagt i Amsterdam-traktaten i 1997, er at fremme en bæredygtig udvikling. Miljødimensionen bør integreres i alle politikområder, herunder transport, energiproduktion og landbrug. Disse spørgsmål er også relevante for EU’s nuværende medlemmer. 3. Særlige bemærkninger 2. Generelle bemærkninger 3. 1. Miljøets almene tilstand i ansøgerlandene Regionsudvalget betragter Kommissionens med- 2. 1. delelse om udvidelsen og miljøet som aktuel og meget tiltrængt. 2. 2. Regionsudvalget mener, at miljøet er et af de vigtigste spørgsmål i udvidelsesforhandlingerne. Dette bør også afspejles i de konkrete forhandlinger. En forudsætning for medlemskab er, at kandidatlandene fuldstændigt overtager EU’s miljøregelværk. De bør udarbejde et detaljeret lovgivningsprogram, et program for lovgivningens gennemførelse samt en finansiel strate- gi. Hvad angår håndhævelsen af lovgivningen er det vigtigt at få etableret og styrke en lokal og regional miljøforvaltning og sikre dennes handlekraft. Der er betydelige miljøproblemer i ansøgerlandene, selv om de siden begyndelsen af 1990’erne har udviklet deres miljølovgivning og forbedret deres rensningssystemer. Det er især vigtigt at tage højde for, at forureningen ikke kender til landegrænser og kan indvirke på miljøet over et stort område. 3. 2. Luft Især i slutningen af 1980’erne var CO2- og 3. 2. 1. partikelemissioner et problem i mange industriområder. Navnlig i trekanten bestående af Østtyskland, Nordtjek- kiet og den sydlige del af Polen var afbrændingen af 22. 2. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 51/35 brunkul årsag til skovdød og forsuring. Der har været et klart fald i emissionerne i løbet af 1990’erne, men mange steder bliver den kritiske grænse stadigvæk overskredet, og forsuringen fortsætter. Emissionerne spreder sig over store afstande og forårsager problemer langt væk fra emissionskilderne. Beskyttelse af luftens kvalitet hænger nøje sammen med industri, energipro- duktion og transport. Beslutningerne på disse områder bør tage hensyn til miljøet og de langsigtede interesser. I begyndelsen af 1990’erne overskred omkring 3. 2. 2. halvdelen af de vigtigste østeuropæiske byer WHO’s grænseværdier for luftkvalitet. Selv om situationen er blevet væsentligt forbedret i de senere år, er luftkvaliteten i de østeuropæiske byer fortsat dårligere end i de vesteuropæiske byer. Det er blevet anslået, at 40 % af de miljøinvesteringer, som er nødvendige for at opfylde EU’s medlemsbetingelser, må bruges til bekæmpelse af luftforurening. Problemerne er størst i Bulgarien og Rumænien, men der er også betydelige problemer i Estland (hvor man producerer energi med den stærkt forurenende skiferolie), Polen (der producerer energi med kul), Tjekkiet (hvor industrien forurener luften) og Slovakiet. Nogle lande har udarbejdet handlingsplaner for de forurenede områder, men det vil være svært at lukke de forurenende anlæg. 3. 2. 3. Flere af ansøgerlandene har økonomiske van- skeligheder med at tilpasse deres raffinaderier til EU’s nuværende og kommende kvalitetsstandarder for brændsel. I Letland, Litauen, Slovakiet og Ungarn begynder trafikken allerede at være en væsentlig kilde luftforurening. I EU-landene er trafikken mange til steder ved at være den værste luftforureningskilde. Man bør foregribe eventuelle problemer, der skyldes trafikken. I trafikplanlægningen bør der lægges vægt på at modernisere kollektivtrafikken og udvikle jernbane- nettet i stedet for at bygge motorveje. 3. 3. Vand 3. 3. 1. I mange ansøgerlande, bl. a. Litauen, Polen, Rumænien og Ungarn, er vandforureningen det største miljøproblem. Det urensede eller dårligt rensede spilde- vand fra byerne ødelægger vandkvaliteten i floderne og skaber overgødskning i havområder som Østersøen og Nordsøen. Mens fosforkoncentrationen siden 1980’erne er faldet i de vesteuropæiske floder, er den i samme periode steget i Østeuropa. Det vil være en krævende opgave at indføre og gennemføre princippet om inte- greret forvaltning af afstrømningsområder i de stater, der gennemløbes af store floder som Donau og Oder. 3. 3. 2. Det er et fælles europæisk problem, at nitrat- koncentrationen i vandområderne er steget i løbet af de sidste 20-40 år. Hvad angår gennemførelsen af nitrat-direktivet synes ingen af ansøgerlandene at have gjort fremskridt af betydning, men nedgangen i land- brugsproduktionen på grund af den økonomiske krise har medført en nedgang i anvendelsen af gødningsstoffer. Det er vigtigt at få etableret de fornødne 3. 3. 3. forvaltningsstrukturer i ansøgerlandene for at begrænse den diffuse belastning af vandløbene. Der er også behov for forbedringer i de nuværende EU-lande. Man bør under harmoniseringsprocessen reformere lovgivningen i alle EU-lande, så forureningen fra diffuse kilder kan begrænses. Landbrugets udvikling har stor indflydelse på vandbeskyttelsens situation og på den biologiske diversitet. I forbindelse med udvidelsen bør der lægges en ny strategi for hele det europæiske landbrug på grundlag af princippet om en bæredygtig udvikling. Det vil koste næsten en tredjedel af de miljøin- 3. 3. 4. vesteringer, som er nødvendige for at opfylde EU’s medlemsbetingelser, hvis affalds- og drikkevandsfor- valtningen skal bringes på linje med EU’s krav. Dårligt drikkevand er et problem i bl. a. Bulgarien, Slovenien, Rumænien, Ungarn og Estland. Pesticider frygtes at true drikkevandskvaliteten i Litauen. Grundvandets kvalitet er også truet i mange EU-lande, især i Central- og Vesteuropa, bl. a. på grund af rigelig anvendelse af gødningsstoffer. Større investeringsprogrammer til for- bedring af drikkevandskvaliteten og spildevandsrens- ning er planlagt eller i gang i de baltiske lande og i flere af de andre ansøgerlande. 3. 4. Affald 3. 4. 1. Stigningen i mængden af husholdningsaffald er et fælles europæisk problem. Indtil nu har Central- og Østeuropa produceret en lille smule mindre affald pr. person end EU-landene, men når velstanden vokser, vil affaldsmængden sandsynligvis også vokse. Især er mængden af emballageaffald meget større i EU end i ansøgerlandene. Affaldsbehandlingen foregår i stor udstrækning på lossepladser, som i mange ansøgerlande ikke overvåges. I Bulgarien og Litauen opfylder affalds- forbrændingsanlæggene ikke EU’s krav. 3. 4. 2. Specialaffald, jordbundsforurening og nedsiv- ning af farlige stoffer i jordbunden og grundvandet er et problem i næsten alle ansøgerlande. I Polen produceres der store mængder industriaffald og i Tjekkiet er de gamle industriområder meget forurenede. Det vil koste ca. 20 % af miljøinvesteringsudgifterne at bringe affalds- behandlingen på linje med EU’s krav. Også de nuværende medlemsstater må lægge sig i selen for at opfylde det vigtigste mål for EU’s affaldsbehandling, nemlig en C 51/36 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 22. 2. 1999 reduktion af affaldsmængden. Der kræves fortsat en betydelig indsats, før ansøgerlandene har omsat Seveso- direktivet i praksis. 3. 5. Nuklear sikkerhed og strålingsbeskyttelse 3. 5. 1. I alle landene er der for nylig blevet indført en grundlæggende lov om nuklear sikkerhed og strålingsbe- skyttelse. De tilsagn, som Bulgarien (1993) og Litauen (1994), i overensstemmelse med aftalen med Den Euro- pæiske Bank for Genopbygning og Udvikling (EBRD) om bidrag til nuklear sikkerhed, har givet om at lukke farlige anlæg, skal opfyldes. Skønt Slovakiet ikke har afgivet internationale løfter, står landet over for en tilsvarende udfordring, idet to reaktorer skal lukkes. Heller ikke i Estland bliver strålingsbeskyttelse taget tilstrækkelig alvorligt. Der er behov for supplerende retsakter, og det er vigtigt at bemærke, at størstedelen af regelværket skal overtages, også selv om landet ikke har nogen nuklear sektor. 3. 6. Natur 3. 6. 1. I ansøgerlandene er der udstrakte områder med urørt natur, som har stor betydning for den biologiske diversitet i hele Europa. Der er betydelige naturværdier i alle ansøgerlande, f. eks. Karpaterne i Rumænien og Donau-deltaet, Sloveniens store artsrigdom, Bulgariens store beskyttede områder og de baltiske landes og Polens moser, skove, enge og strandområder. Kommissionen påpeger i sin rapport, at naturbeskyttelsen forvaltes relativt godt i ansøgerlandene, og det er vigtigt, at dette også fremover vil være tilfældet. Eftersom landene definerer naturbeskyttelsesområder forskelligt, fremgår disse områders reelle værdi først af deres målsætninger, forvaltning og geografiske udstrækning. Regionsudval- get opfordrer Kommissionen til at tilstræbe en indbyrdes tilpasning af medlemslandenes og ansøgerlandenes lov- givning om denne definition. 3. 6. 3. I mange ansøgerlande er en privatiseringspro- ces i gang, som kan true bevarelsen af beskyttede områder. Staterne bør på forhånd fastlægge klare regler for beskyttelsesværdige områder og kompensationer. Det skal også bemærkes, at de nuværende beskyttelses- områder ikke nødvendigvis opfylder direktiverne vedrø- rende »vilde fugle« og »naturtyper«. Mange EU-lande har haft store problemer med at gennemføre Natura 2000 netop på grund af de uafklarede spørgsmål om kompensation. Ansøgerlandenes naturbeskyttelseslov- givning bør opdateres og direktiverne vedrørende »vilde fugle« og »naturtyper« inkorporeres i den nationale miljølovgivning, som det er sket i Litauen. 3. 6. 4. Hvad angår naturbeskyttelse er der i ansøger- landene behov for at styrke forsknings- og forvaltnings- strukturerne og udvikle data- og overvågningssystemer, så man ikke risikerer, at værdifulde arter eller værdifuld natur går tabt. Der mangler også pålidelige data i flere af de nuværende EU-lande. Generelt har man ret godt kendskab til, hvilke arter der findes i de enkelte europæiske lande — naturligvis afhængig af, hvilken artsgruppe der er tale om. Kendskabet til naturtyper er derimod mindre systematisk. Af ansøgerlandene skal Tjekkiet have ros for at have udarbejdet en oversigt over de enkelte arters levesteder. 3. 6. 5. Forvaltning er nødvendig for at beskytte visse naturtyper. Der er desuden brug for løbende overvåg- ning. Alt dette kræver nye ressourcer hvert år. Ved hjælp af finansiering fra bl. a. LIFE-NATURE-programmet har ansøgerlandene også kunnet opbygge strukturer til udbredelse af kendskabet til naturen. 3. 6. 6. Det er vigtigt, at naturbeskyttelseslovgivningen styrkes i kandidatlandene, idet der tages hensyn til den biologiske diversitet inden for de forskellige forvaltnings- områder. Ved tydeligt at fremhæve naturbeskyttelse som landenes trumfkort på miljøbeskyttelsesområdet og et eksempel for resten af Europa, kan der skabes en gensidig udvikling mellem EU’s medlemsstater og ansøgerlandene. 3. 6. 2. Naturbeskyttelsesområderne kan ikke i sig selv opretholde disse landes endsige hele Europas biologiske diversitet. Der bør i enhver økonomisk aktivitet tages størst muligt hensyn til bevarelsen af den biologiske diversitet. Kandidatlandenes biologiske diversitet kan delvis tilskrives et uudviklet land- og skovbrug. I mange regioner er naturværdierne nu truet, dels på grund af det mere intensive land- og skovbrug, dels som følge af bl. a. anlæggelsen af nye veje. EU finansierer i dag utallige projekter i ansøgerlandene, hvis indvirkning på den biologiske diversitet aldrig undersøges. I forbindelse med finansiering bør der altid kræves en omfattende miljøkonsekvensundersøgelse, hvor biologisk diversitet er en lige så vigtig faktor som andre miljøbeskyttelses- aspekter. 3. 7. Miljølovgivningen og ansøgerlandenes udvik- lingsbehov Alle ansøgerlandene har en overordnet miljø- 3. 7. 1. lov, men indholdet varierer meget. Ansøgerlandene er begyndt at omsætte EU’s miljøregelværk til national lovgivning. Der er en temmelig udviklet miljølovgivning i bl. a. Polen, Litauen, Letland og Ungarn, mens der fortsat kræves en stor indsats, før EU’s retsakter er inkorporeret i den nationale lovgivning i Bulgarien, Rumænien, Slovenien og Tjekkiet. Direktivet om inte- greret forebyggelse og bekæmpelse af forurening (IPPC) er ét eksempel på en retsakt, som ingen af kandidatlande- ne hidtil har omsat til national lovgivning. 22. 2. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 51/37 3. 7. 2. Ansøgerlandene har brug for en strategi og en realistisk tidsplan i forbindelse med harmoniseringen af lovgivningen. I de nationale lovgivningsprogrammer tages der ud fra en detaljeret vurdering af miljøtilstanden i de enkelte lande hensyn til prioriterede områder og lovgivnings- og forvaltningsmæssige mangler. I denne forbindelse har landene kunnet hente hjælp i EU’s vejledning »Guide to the Approximation of the European Union Environmental Legislation«. Ud over at der skal være en rammelovgivning på miljøområdet, er det vigtigt, at de grundlæggende procedurer i ansøgerlande- nes miljøforvaltning fungerer. I flere lande kræver gennemførelsen af lovgivningen betydelige investeringer samt nye eller omorganiserede institutionelle strukturer. I Kommissionens hvidbog fra 1995 »Forbere- 3. 7. 3. delse af de associerede central- og østeuropæiske landes integration i Unionens indre marked« foreslås en miljø- lovgivning, som har direkte konsekvenser for det indre marked (dvs. en produktspecifik miljølovgivning). Af ansøgerlandene er det hidtil kun Ungarn, som fuldt ud har inkorporeret alle retsakterne i den nationale lovgivning, mens Estland, Letland, Litauen og Tjekkiet er kommet langt med arbejdet. 3. 7. 4. DISAE-faciliteten (Development of Implemen- tation Strategies for Approximation in Environment) og TAIEX er udviklet med henblik på overførsel af EU’s regelværk til den nationale lovgivning. Herudover vil der være adgang til investeringsteknisk bistand til projektudarbejdelse gennem PHARE-programmets LSI- facilitet. 3. 8. Udviklingskrav til forvaltningen og videre per- spektiver I Kommissionens meddelelser er det blevet 3. 8. 1. konstateret, at alle ti ansøgerlande, men nogle mere end andre, bør styrke den forvaltningsstruktur, som er en forudsætning for miljøforvaltningen. Dette skal ske på alle forvaltningsniveauer. Udarbejdelse og gennemfø- relse af miljølovgivning, overvågning af miljøtilstanden og fremme af en bæredygtig udvikling er nogle af de vigtigste opgaver for ansøgerlandenes miljøforvaltning. 3. 8. 2. Miljøministerierne udarbejder den fornødne miljølovgivning og fastlægger reglerne for de foranstalt- ninger, der er nødvendige i forbindelse med lovgiv- ningens gennemførelse. Det er ofte de regionale og lokale myndigheder, der skal håndhæve lovgivningen. De har ansvaret for overvågning, tildeling af godkendelser og kontrol. I mange af landene forudsætter den nye lovgivning en fuldstændig modernisering af institutio- nerne og omskoling af medarbejderne. Der bør afsættes midler både til opbygning og styrkelse af miljøforvalt- ningsstrukturerne og til mere traditionelle investerings- projekter. Alle ansøgerlande bør gøre en særlig indsats for at udvikle den regionale og lokale miljøforvaltning. 3. 8. 3. Et vigtigt bidrag til denne proces er samarbejdet og erfaringsudvekslingen mellem de nuværende 15 EU- landes lokale og regionale myndigheder, der har mange- årig erfaring og kompetence i miljøforvaltning, og de lokale og regionale myndigheder i ansøgerlandene, hvor denne kompetence er under opbygning. Eftersom de lokale myndigheder påtager sig 3. 8. 4. et stadig større ansvar for gennemførelsen af EU’s miljølovgivning, ønsker Kommissionen at hjælpe kandi- datlandenes byer til at deltage i de europæiske byers kampagne for en bæredygtig udvikling. Takket være dette netværk har byerne bedre muligheder for at udvikle sammenhængende økonomiske planer for gennemfø- relsen af den nye lovgivning. Princippet om en bæredygtig udvikling bør inkorporeres i lovgivningen og arbejdsme- toderne på de enkelte områder, f. eks. inden for handel og industri. Det er også vigtigt at tage højde for princippet om en bæredygtig udvikling i forvaltningen af de forskellige områder. Dette forudsætter uddannelse og information til arbejdstagerne og øget deltagelse fra borgernes side. 3. 8. 5. Under henvisning til, at kredsen af deltagere i de europæiske byers kampagne for en bæredygtig udvikling er blevet udvidet med lokale myndigheder i Central- og Østeuropa, opfordrer Regionsudvalget Kommissionen til at sikre langsigtet finansiel støtte til aktiviteter under de europæiske byers kampagne for en bæredygtig udvikling, og foreslår i den forbindelse, at der oprettes en fond for bæredygtige byer. 3. 8. 6. Støtte til miljøområdet og foranstaltninger til opbygning af institutioner styrkes gennem de nationale PHARE-programmer. Kommissionen ønsker også at hjælpe myndighederne i ansøgerlandene ved at udgive flere vejledninger. EU’s uofficielle netværk IMPEL, der tager sigte på håndhævelse og gennemførelse af miljølovgivningen, blev grundlagt i 1992 med det formål at sætte fart på effektiviseringen af Fællesskabets miljø- lovgivning. Kommissionen er begyndt at opbygge et parallelt netværk i ansøgerlandene, der er tæt forbundet med IMPEL, og som udnytter dette netværks erfaringer med at gennemføre og implementere EU’s miljølovgiv- ning. 3. 8. 7. EU’s programmer vedrørende forskning, tek- nologisk udvikling og demonstration spiller en stadig større rolle for inddragelsen af aktører fra de central- og C 51/38 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 22. 2. 1999 østeeuropæiske lande. Samarbejdsnetværker for forsk- nings- og udviklingsaktiviteter med partnere i kandidat- landene vil lette og fremskynde det grænseoverskridende og tværfaglige miljøsamarbejde. Herudover vil miljøak- tiviteterne i forskningsprogrammet for informations- samfundet (det femte rammeprogram) fremme samar- bejdet mellem de nationale og lokale myndigheder, forskningsinstitutter og industrien i EU og i de central- og østeuropæiske lande. Desuden inddrages ansøgerlan- dene i Det Europæiske Miljøagenturs arbejde, navnlig i forbindelse med udarbejdelse af rapporter om miljøets tilstand i Europa og gennemførelse af den europæiske miljølovgivning. 3. 9. 4. EU tilbyder økonomisk støtte til ansøgerlande- nes tiltrædelsesforberedelser via PHARE-programmet (1,5 mia. ecu pr. år). En større del af programstøtten end tidligere bør gå til infrastrukturinvesteringer, som kan gøre det muligt at opfylde miljøkravene, til regionale samarbejdsprojekter, som fastlægger målsætninger for gennemførelse af de vigtigste rammedirektiver om vand- og luftkvalitet og opfyldelse af internationale aftaler, samt til projekter, der har til formål at udvikle miljøfor- valtningen. Ansøgerlandene har allerede kunnet opnå støtte gennem deltagelse i Life-programmet. Især hvad angår udvikling af miljøforvaltningen er det vigtigt at udnytte mulighederne i de finansielle førtiltrædelses- instrumenter, som f. eks. institutionsopbygningen under PHARE-programmet, i et bredt samarbejde, som inddra- ger ekspertisen og erfaringerne på decentralt niveau. 3. 9. Hvordan skal den finansielle udfordring tackles? 3. 9. 1. De samlede investeringsomkostninger i forbin- delse med opfyldelse af miljøkravene vil sandsynligvis blive omkring 120 mia. ecu for alle ti ansøgerlande. Størsteparten af investeringsbehovet skyldes formentlig infrastrukturanlæg til begrænsning af luftforurening, vand- og spildevandsforvaltning og affaldshåndtering. Herudover vil der være behov for betydelige ressourcer til at opbygge og udbygge miljøforvaltningssystemer til sikring af en effektiv gennemførelse, overvågning, kontrol og reel efterlevelse af reglerne. Det er vigtigt at investere i beskyttelse af 3. 9. 5. vandløb, men man bør fortsat udvikle teknologier til at rense spildevandet lokalt og ikke blot bygge store rensningsanlæg, der dog er nødvendige for at løse storbyernes spildevandsproblemer. Her bør man imid- lertid også stræbe efter at udvikle en mere bæredygtig teknologi; bl. a. bør spildevandsslammet forvaltes på en sådan måde, at det ikke deponeres direkte på lossepladsen, og i forbindelse med byggeri bør nye systemer baseret på vandcirkulation og dobbelt vandfor- syning tages i brug i nye bygninger. 3. 9. 2. Kommissionens rapport øremærker desværre ingen midler til naturbeskyttelse i ansøgerlandene. Det er nødvendigt at kontrollere investeringsoverslagene, idet der tages hensyn til udgifterne til naturbeskyttelse. Da Irland blev medlem af EU, blev udgifterne i forbindel- se med habitatdirektivet og til overvågning anslået til ca. 100 mio. irske pund eller omkring 10 % af de samlede miljøudgifter ved landets tiltrædelse, hvilket var en betragtelig andel. 3. 9. 3. Miljøet på den ene side og erhvervslivet og konkurrenceevnen på den anden kan kun trives samtidig, hvis miljøaspektet integreres fuldstændigt i de forskellige områdepolitikker og investeringsbeslutninger. Dette kan i praksis ske gennem at anvende fyldestgørende procedu- rer for miljøkonsekvensvurdering, håndhæve forsigtig- heds- og »forureneren betaler«-princippet så strengt som muligt og udarbejde velunderbyggede videnskabelige vurderinger af alle investerings- og principbeslutninger. Det er ikke tilstrækkeligt at opfylde de juridiske krav: Der er behov for en langsigtet strategi, som bl. a. lægger vægt på energieffektivitet, mere miljøvenlige teknologier, minimal affaldsproduktion, kollektivtrafik og naturens egne grænser. Ansøgerlandene er nødt til at undersøge, hvordan de miljømæssige fordele ved den økonomiske tilbagegang kan bevares, når der igen kommer gang i økonomien. Kommissionen har for perioden 2000-2006 3. 9. 6. afsat ca. 500 mio. ecu om året til landbruget og udviklingen af landdistrikterne som førtiltrædelsesstøt- te. Man bør frem for alt prøve at skabe et bæredygtigt landbrug i ansøgerlandene i stedet for et intensivt landbrug som i EU i dag. Landbruget i ansøgerlandene er fortsat temmelig ekstensivt, og der anvendes få kemikalier. Disse lande bør i deres udvikling springe over landbrugets industri- og kemikaliefase. 3. 9. 7. Det strukturpolitiske instrument for førtiltræ- delsesbistand ISPA (1 mia. ecu om året) er beregnet på forbedring af infrastrukturen på transportområdet og miljøinvesteringer (i perioden 2000-2006). På transport- området indebærer dette, at der i kandidatlandene udvikles bæredygtige transportmetoder og transporttje- nester, f. eks. banetransport, transport ad vandvejen, offentlig transport ogintegrering af forskellige transport- former (intermodalitet). Realiseringen af disse mål bør også fremmes med finansiering fra EU’s udviklingsban- ker (EIB, EBRD). Inden for rammerne af PHARE’s transportprogram har man iværksat et projekt, der skal afbøde virkningerne af transportrelaterede miljøproble- 22. 2. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 51/39 mer gennem regionalt samarbejde. Samordningen af INTERREG og PHARE bør fremmes. 3. 9. 8. Regionsudvalget lægger vægt på, at de lokale og regionale myndigheder i ansøgerlandene får mulighed for at spille en aktiv rolle i gennemførelsen af indsatsen under ISPA, dels ved at deltage i eller selv iværksætte konkrete projekter, dels ved fast repræsentation i de udvalg, som skal overvåge og evaluere indsatsen. Ansøgerlandene bør udarbejde en omfattende 3. 9. 9. finansiel strategi og detaljerede retningslinjer. EU’s støtte fungerer som en katalysator og bør altid kombineres med national finansiering og gerne anden finansiering, f. eks. fra internationale finansieringsinstitutter. 4. Konklusion 4. 1. Efter Regionsudvalgets opfattelse er miljøet et af de vigtigste spørgsmål i udvidelsesforhandlingerne. Udvidelsen åbner store muligheder for at forbedre miljøets tilstand i Europa. Målet bør være en bæredygtig udvikling, som nås ved at implementere miljølovgivning- en og integrere miljøaspektet på alle områder, f. eks. inden for transport, energiproduktion og landbrug. Overtagelsen af EU’s miljøregelværk er altså ikke det endelige mål, men blot et foreløbigt mål på vejen mod en mere bæredygtig udvikling i Europa. 4. 2. Regionsudvalget mener, at det vigtigste er at styrke ansøgerlandenes miljøforvaltning, fremme miljø- spørgsmålene og sprede knowhow om en bæredygtig udvikling. 4. 3. Regionsudvalget understreger, at det er meget vigtigt at overvåge miljøtilstanden og informere om resultaterne. Dette kan også være med til at skabe større miljøbevidsthed blandt borgerne, og dermed kan den bæredygtige udvikling inddrages i alle samfunds- spørgsmål. 4. 4. Regionsudvalget er enig med Kommissionen i, at der bør lægges særlig stor vægt på at udvikle den regionale og lokale miljøforvaltning i ansøgerlandene. Tiltrædelsesstrategierne har stor betydning på det lokale og regionale niveau. Miljølovgivningen udarbejdes gan- ske vist på det nationale niveau, men gennemførelsen foregår lokalt. Det er som regel de regionale og lokale myndigheder, der har ansvaret for håndhævelsen, og som sørger for overvågning, tildeling af godkendelser og kontrol. I mange af landene forudsætter den nye lovgivning, at de eksisterende institutioner omorganise- res og medarbejderne omskoles. Der bør afsættes midler til at opbygge og styrke miljøforvaltningsstrukturerne, men også til at støtte de mere traditionelle investerings- projekter. 4. 5. Regionsudvalget opfordrer derfor til, at der gøres en særlig indsats for at styrke samarbejdet og erfaringsudvekslingen mellem de decentrale myndighed- er i henholdsvis ansøgerlandene og de 15 medlemsstater med henblik på at styrke den administrative kapacitet i gennemførelsen og forvaltningen af miljølovgivningen. Regionsudvalget opfordrer ligeledes Kommissionen til at sikre, at de decentrale myndigheder i ansøgerlandene tidligt får en aktiv rolle i alle faser af tilrettelæggelsen og gennemførelsen af tiltrædelsesstrategierne på miljø- området. 4. 6. Regionsudvalget mener, at forbedringen af luft- kvaliteten er et af de vigtigste spørgsmål i ansøgerlande- ne, og at man må arbejde for dette ved at påvirke industrien, energiproduktionen og transportsektoren. Direktivet om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening må gennemføres. 4. 7. Regionsudvalget mener, at affalds- og spilde- vandsbehandlingen kun kan bringes på linje med EU’s miljøkrav med omfattende investeringer. Regionsudval- get mener dog, at man bør tilstræbe bæredygtige løsninger i opbygningen af nye systemer. 4. 8. Efter Regionsudvalgets opfattelse åbner udvidel- sen gode muligheder for at forbedre overflade- og grundvandets tilstand i hele Europa. Dette kan dels ske ved at stramme lovgivningen, bl. a. nitratdirektivet, skabe forvaltningsplaner for afstrømningsområderne og lovgivning om forurening fra diffuse kilder, dels ved at iværksætte nye innovative projekter. 4. 9. Regionsudvalget er bekymret over den store affaldsmængde i Europa. Regionsudvalget mener, at man med alle midler bør stræbe efter, at udvidelsen ikke fører til en stigning i affaldsmængden i ansøgerlandene, men til en reduktion i de gamle medlemsstater. De økonomiske instrumenter bør anvendes mere resolut for at løse problemet. Det må desuden sikres, at den fri konkurrence og den fri bevægelighed for varer ikke skaber en miljøpolitisk skævvridning under ansøgerlan- denes tilpasningsproces. 4. 10. Regionsudvalget anser problemerne omkring strålingsbeskyttelse og nuklear sikkerhed for meget alvorlige. De farlige anlæg i kandidatlandene skal ubetinget lukkes. 4. 11. Regionsudvalget mener, at der bør sættes større fokus på naturbeskyttelse og bevarelse af den biologiske diversitet. At der i dag eksisterer et forholdsvis godt netværk af beskyttede områder i kandidatlandene bety- der ikke uden videre, at denne situation vil vare ved. Man bør være forberedt på eventuelle nye jordbesiddel- sesforhold. Der bør i alle økonomiske aktiviteter ikke blot tages hensyn til beskyttede områder, men i videst C 51/40 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 22. 2. 1999 mulige omfang også til bevarelsen af den biologiske diversitet. Det høje beskyttelsesniveau for naturtyper og arter i ansøgerlandene bør opretholdes. Forvaltning er nødvendig for at beskytte mange naturtyper. Der er desuden brug for løbende overvågning. Alt dette kræver nye ressourcer hvert år. Der bør afsættes tilstrækkelige midler til naturbeskyttelsesinvesteringer (i gennemsnit ca. 10 % af miljøinvesteringsudgifterne). 4. 12. Regionsudvalget mener, at de økonomiske kon- sekvenser og investeringsbehov i forbindelse med udvi- delsen bør klarlægges bedre ved hjælp af lokal ekspertise samt ved at basere overslagene på alternative valg, der bygger på en bæredygtig udvikling. Der bør i planerne tages højde for de alternative beskæftigelsesmuligheder ved en bæredygtig udvikling. Desuden bør en større del af investeringerne gå til planlægning og udvikling, så man får et fornuftigt grundlag at bygge aktionerne på. Investeringerne bør også omfatte midler til evaluering og overvågning af projekternes virkninger. Man bør skabe et system, hvor man kan undgå fejl og lære af de fejl, som tidligere er begået. 4. 13. Efter Regionsudvalgets opfattelse bør udvidel- sens indvirkning på miljøet vurderes med udgangspunkt i en bæredygtig udvikling. Ansøgerlandene bør i deres udvikling og deres tilgang til miljøspørgsmålene ikke skematisk stræbe efter at kalkere EU-landene. Det er bedre at undersøge, hvordan man kan komme et skridt foran EU’s medlemsstater. Dette kan ofte lade sig gøre med de samme menneskelige og finansielle ressourcer. I EU-landene er der betydelige miljøproblemer, som Bruxelles, den 19. november 1998. lovgivningen i nogle tilfælde synes at stå temmelig magtesløs overfor. Regionsudvalget mener, at man bør stræbe efter 4. 14. at bevare den gennemgående gode kollektivtrafik i ansøgerlandene og videreudvikle denne. På denne måde kan man undgå en kraftig stigning i antallet af biler, som desværre er skudt kraftigt i vejret i mange ansøger- lande. En velafbalanceret kombination af alle transport- former (jernbanetransport, transport ad vandvejen, luft- transport og vejtransport) vil bidrage til en bæredygtig transportstrategi i alle kandidatlandene. 4. 15. satse på et bæredygtigt landbrug, så det landbrugs fejl ikke gentages i ansøgerlandene. Regionsudvalget mener, at ansøgerlandene bør intensive Regionsudvalget understreger, at der er brug 4. 16. for støtte til opbygningen af netværker mellem regioner og kommuner i Europa. Man bør udvikle et reelt samarbejde inden for og mellem forvaltningsområderne. Efter Regionsudvalgets opfattelse bør man til- 4. 17. stræbe et overordnet perspektiv i miljøstrategierne i forbindelse med udvidelsen. Meddelelsen fremhæver betydningen af lovgivning og finansiering. Lovgivningen må absolut bringes i orden. Hvad finansieringen angår er det vigtigt, at pengestrømmen anvendes til at fremme en bæredygtig udvikling. 4. 18. Regionsudvalget mener, at uddannelse spiller en vigtig rolle, hvis man vil forbedre miljøets tilstand og gøre borgerne mere miljøbevidste. Manfred DAMMEYER Formand for Regionsudvalget


title: Alueiden komitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto jäsenvaltioille aluepolitiikasta ja kilpailupolitiikasta - Keskittämisen ja johdonmukaisuuden lujittaminen"

eurovoc_concepts:
Cohesion Fund
State aid
competition policy
regional development
regional policy

formats: html pdf print

text: C 51/16 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 22. 2. 1999 lisuutta sisällyttää tällainen arviointi ja seuranta kohee- siorahaston yhteisrahoituksen piiriin. Alueiden komitea kehottaa komissiota varmis- 4. 11. tamaan, että paikallis- ja alueviranomaiset otetaan mukaan koheesiorahaston toiminnan kaikkiin vaiheisiin painopisteiden määrittelystä seurantaan ja arviointiin asti. 4. 12. Kun otetaan lopuksi huomioon asetuksessa säädetyt menettelytavat sekä asetuksen että sen liitteiden muuttamiseksi, AK toivoo saavansa vakuutuksen siitä, että liitteisiin tehtävillä muutoksilla ei heikennetä kohee- siorahaston perustana olevaa ajattelutapaa tekemällä muutoksia, joita neuvoston ei ole hyväksyttävä yksimie- lisesti. 4. 13. Alueiden komitea pyytää komissiota tarkista- maan ehdotuksen neuvoston asetukseksi koheesiorahas- tosta annetun asetuksen muuttamisesta ja ehdotuksen neuvoston asetukseksi tämän asetuksen liitteen II muut- tamisesta sekä ottamaan tarkistuksessa huomioon aluei- den komitean ehdotukset. Bryssel 19. marraskuuta 1998. Alueiden komitean puheenjohtaja Manfred DAMMEYER Alueiden komitean lausunto aiheesta ”Komission tiedonanto jäsenvaltioille aluepolitiikasta ja kilpailupolitiikasta – Keskittämisen ja johdonmukaisuuden lujittaminen” (1999/C 51/04) ALUEIDEN KOMITEA, joka ottaa huomioon komission tiedonannon jäsenvaltioille aluepolitiikasta ja kilpailupolitiikasta – Keskittämisen ja johdonmukaisuuden lujittaminen (1), ottaa huomioon työvaliokunnan 15. heinäkuuta 1998 Euroopan yhteisön perustamissopimuk- sen 198 c artiklan neljännen alakohdan mukaisesti tekemän päätöksen laatia aiheesta lausunto ja antaa lausunnon valmistelu valiokunta 1:n ”Aluepolitiikka – Rakennerahastot – Taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus – Rajanylittävä ja alueidenvälinen yhteistyö” tehtäväksi, ottaa huomioon valiokunta 1:n 30. syyskuuta 1998 hyväksymän lausuntoluonnoksen CdR 236/98 rev. , jonka esittelijät olivat Hugh Henry ja José Marı´a Mun˜oa, hyväksyi 18. –19. marraskuuta 1998 pitämässään 26. täysistunnossa (marraskuun 19. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. OSA A: TIEDONANTO – YLEISTA¨ 1. Ongelma ja mahdolliset ratkaisut 1. 1. Nykytilanne 1. 1. 1. Komission tietojen mukaan vuosina 1994–1999 kaikkiaan 50,6 prosenttia unionin väestöstä asuu (1) EYVL C 90, 26. 3. 1998. alueilla, joille voidaan myöntää yhteisön rakennetukea, ja 46,7 prosenttia alueilla, jotka kuuluvat 92 artiklan 3 kohdan a ja c alakohdan alueellisten aloitteiden piiriin. Komission tiedoista ilmenee, että 6,6 prosenttia yhteisön väestöstä asuu rakennerahastotukeen oikeute- tuilla alueilla, joilla kilpailupolitiikka ei salli aluetukea, kun taas 2,7 prosenttia väestöstä asuu alueilla, jotka jäsenvaltioiden omien aluetukien piiriin kuuluvat mutteivät ole oikeutettuja rakennerahastotukeen. 22. 2. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 51/17 Komission ehdotuksen tavoitteena on, että EU:n tukea myönnetään vastedes vain niille alueille, joita myös jäsenvaltio tukee. Ne 6,6 prosenttia väestöstä, jotka nykyisin elävät rakennerahastojen mutta eivät jäsenval- tioiden tukialueilla, jäisivät EU:n tuen ulkopuolelle. Komissio aikoo sallia vain 2 prosentin väestömarginaa- lin. Tukialueiden päällekkäisyysaste vaihtelee kuitenkin huomattavasti eri jäsenvaltioissa ja eri alueilla (esim. Suomi 12,6 %, Alankomaat 10,4 %, Ranska 9,6 %, Yhdistynyt kuningaskunta 9 %, Espanja 8,9 %, Ruotsi 8,7 %, Italia 7,5 %). mahdollista osallistua pienyritysten hyväksi tarkoitettu- jen sekä ympäristöön ja tutkimukseen liittyvien tukijär- jestelyjen rahoitukseen. Osallistuminen on mahdollista 92 artiklan 3 kohdan a ja c alakohdan nojalla tukikelpoi- sille alueille myönnettävää tukea pienemmillä summilla. 1. 2. 6. Edellisen kaltaisille alueille rakennerahastot eivät pysty houkuttelemaan suuryritysten sijoituksia, vaikka se olisikin aluekehityksen kannalta sijoitusten seurannaisvaikutusten ja maailmanmarkkinoille pääsyn vuoksi erittäin toivottavaa. 1. 1. 2. Alueiden komitea toteaa, että tilannetta on tarpeen analysoida yksityiskohtaisesti, jotta sekä aluepo- litiikan että kilpailupolitiikan tavoitteet voidaan saavut- taa tulevalla kaudella mahdollisimman tehokkaasti. 1. 2. 7. Alueiden komitean mielestä johdonmukaisuu- teen pyrkimisen syyt löytyvät yrityssiirtoihin liittyvistä ongelmista ja kilpailun vääristymistä, joita ympäristöön ja tutkimukseen liittyvän tutkimustuen myöntäminen voi tietyissä olosuhteissa aiheuttaa. 1. 2. Komission ehdotuksen tavoitteet: keskittäminen ja johdonmukaisuus 1. 2. 1. Keskittämisestä AK on komission kanssa samaa mieltä, että huolimatta tapahtuneesta kehityk- sestä siitä lähtien, kun yhteisön aluepolitiikkaa alettiin toteuttaa, unionin rajojen sisällä on edelleen merkittäviä rakenteellisia eroja. AK on Euroopan yhteisön perusta- missopimuksen taloudellista ja sosiaalista yhteenkuulu- vuutta koskevan 130 a artiklan tavoitteen mukaisesti niin ikään samaa mieltä siitä, että kriittisen massan ja merkittävän vaikutuksen saavuttamiseksi yhteisön osarahoitusta on keskitettävä entisestään ja että se edellyttää mm. kaikkein epäedullisimmassa asemassa olevien unionin alueiden määrittelyä. 1. 2. 2. Kilpailun osalta keskittäminen auttaisi rajaa- maan jäsenvaltioiden omien aluetukiohjelmien kilpailua vääristävät vaikutukset kyseisen maantieteellisen alueen laajuuden mukaan. 1. 2. 8. Komitean mielestä syntyy vakavia toimintahäi- riöitä jäsenvaltioiden myöntäessä tukea eriarvoisesti samoista ongelmista kärsiville aloille, kuten esim. kalas- tusalalle. Tämän seurauksena yritykset siirtyvät alueille, joilla on mahdollisuus saada suurempaa tukea. OSA B: KILPAILUPOLITIIKAN JA ALUEPOLITII- KAN POHDINTAA 2. Kilpailupolitiikka: valtiontuki Euroopan markkinoiden kilpailukyvyn ylläpitä- 2. 1. minen on alueiden komiteasta sekä tärkeä että johdon- mukainen tavoite vallitsevan talousideologian, nyt päätökseen saatetun sisämarkkinaohjelman ja yhtenäis- valuutan kannalta. 2. 2. Komitea uskoo myös, että kilpailupolitiikka on yksi eurooppalaisen teollisuuspolitiikan peruspilareista. Johdonmukaisuuden osalta alue- ja paikallis- 1. 2. 3. viranomaiset ovat tietoisia nykyisen päätöksentekojär- jestelmän soveltumattomuudesta. Aluepolitiikassa on monia toimijoita, jotka jakavat hallintovastuun mutta joiden tavoitteet ja aikataulut eroavat toisistaan. Tämä vaikeuttaa alue- ja kilpailupolitiikan koordinointia. 2. 3. Alueiden komitea hyväksyykin kilpailupolitiikan kaksoistavoitteen, eli yhtäältä EU:n valitseman talous- järjestelmän mukaisten sääntöjen ylläpitämisen ja toi- saalta politiikan tarjoaman mahdollisuuden puuttua tilanteeseen etenkin kriisiaikoina, joita yhteisön talous on kokenut. 1. 2. 4. Kun otetaan huomioon, että rakennerahastosta myönnettävällä osuudella tuetaan jäsenvaltioiden sekä alue- ja paikallisviranomaisten oman kehityspolitiikan rahoitusta, vaikuttaisi lisäksi johdonmukaiselta, että rakennerahastojen ja etenkin EAKR:n tulisi voida toimia kaikilla alueilla, joille jäsenvaltiot tai alue- ja paikallis- viranomaiset ovat myöntäneet tukea. 2. 4. Näiden sääntöjen noudattamisen lisäksi alueiden komitea uskoo, että kilpailupolitiikkaan on myös kuu- luttava toimintalinjojen luominen taloudellisille toimi- joille sekä sijoituksista ja strategioista päättävien tahojen kannustaminen. Toisin sanoen siinä tulisi keskittyä enemmän ”kohdentamiseen” kuin ”jakamiseen”. 1. 2. 5. Ongelma syntyy alueilla, jotka saavat rakenne- rahastotukea, mutta jotka eivät kuitenkaan kuulu jäsen- valtioiden oman aluetuen piiriin. Tällaisilla alueilla on 2. 5. Valtiontuki on oikeutettua, koska se osaltaan edistää tasapainoisen ja kestävän kehityksen saavutta- mista ja vahvistaa yhteisön taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta, mikäli näihin tavoitteisiin ei päästä C 51/18 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 22. 2. 1999 antamalla markkinoiden toimia vapaasti, mikäli hinta muodostuisi muuten kestämättömäksi tai mikäli kilpailu muuten kiihtyisi niin, että se uhkaisi jo itseään. 2. 6. Perustamissopimuksen 92 artiklassa sallitaan valtiontuki, jos sillä pyritään korjaamaan vakavaa alu- eellista epätasapainoa, helpottamaan tai nopeuttamaan tarpeellista alakohtaista sopeutumista tai helpottamaan tietyn toiminnan lopettamista ja ulkoisten tapahtumien aiheuttamaa kilpailun vääristymistä ainakin väliaikai- sesti. 2. 7. Komitean mielestä valtiontuki mahdollistaa tasa- vertaiset mahdollisuudet, joita tarvitaan jotta yhteis- markkinoilla onnistuttaisiin voimavarojen jakotehtä- vässä. Kun tasavertaiset mahdollisuudet on varmistettu, alkavat markkinavoimat toimia, ja vasta sitten voidaan arvioida tuloksia. Arviointi ja analyysi ovat juuri ne alat, joilla rakennepolitiikka toimii. 3. Aluepolitiikka 3. 1. Aluepolitiikan tavoitteena on osaltaan kaventaa yhteisön keskiarvosta poikkeavia tuloeroja. Alueelliset ongelmat viittaavat sitkeisiin ja laajoihin eroihin samaa talousjärjestelmää soveltavien alueiden välillä mitattuna asukaskohtaisten tulojen sekä työllisyyden ja tuottavuu- den asteen kaltaisilla mittareilla. 3. 2. Alueiden komitea on tietoinen siitä, että Euroop- pa koostuu keskustasta ja reuna-alueista, ja että Euroo- passa yhdistyvät poliittinen hajauttaminen ja laaja monimuotoisuus sekä jäsenvaltioiden ja alueiden väliset huomattavat erot. Tämä merkitsee sitä, että yksityissek- torin taloudellisten toimijoiden ”tasoituskertoimet” Eu- roopan sisäisillä markkinoilla vaihtelevat huomatta- vasti. 3. 3. Alueiden komitea toteaa, että etenkin yhtenäisva- luutan myötä muotoutumassa olevalle eurooppalaiselle järjestelmälle tulee olemaan tyypillistä tavaroiden, pal- velujen ja tiettyjen tuotannontekijöiden (pääasiassa ra- hoituspääoman) runsas liikkuvuus ja poliittisen vallan laaja hajauttaminen. Se ei kuitenkaan estä taloudellisen vallan laajaa siirtymistä valtion tasolta kansainväliselle tasolle, mitä yhteisten toimintasääntöjen hyväksyminen on vahvistanut. Vaikuttaa kuitenkin siltä, ettei työvoi- man liikkuvuus ole vielä täydellistä. Toisaalta ei voi kieltää, etteikö taloudellinen 3. 4. yhdentyminen olisi vaikuttanut huomattavasti valtion ja markkinoiden vuorovaikutukseen ja siten siirtynyt varojen kohdentamismekanismina huomattavasti kohti viimeksi mainittua. Komitean mielestä tämän vuoksi onkin olemassa vaara, että eurooppalaisesta mallista tulee entistä dynaamisempi mutta epätasa-arvoisempi. 3. 5. Komiteasta EU:n rakennetoimien perustavoittee- na tulee olla pitkäaikaisen tuen takaaminen kaikkein pahimmista rakenteellisista vaikeuksista kärsiville alu- eille. BKT:llä tai työllisyydellä mitattuna kaikkein hei- koimmassa asemassa oleville alueille on muiden tavoitta- minen usein hidas prosessi, joka edellyttää pitkäaikaista sitoutumista. 3. 6. Alueiden komiteasta on välttämätöntä, että jäsenvaltiot, unioni ja jäsenvaltiotasoa alemmat julkiset toimijat pyrkivät yhdessä torjumaan epätasa-arvoa kumppanuusperiaatetta noudattaen. Ainoastaan siten on mahdollista helpottaa sopeutumista uusiin oloihin, yhteinen raha mukaan lukien, ja hyödyntää uusia mahdollisuuksia kaikkien alueiden ja kansalaisten hyväksi. 4. Loppuhuomioita vertailevasta analyysistä 4. 1. Komitea panee merkille, ettei kilpailupolitiikan filosofia sen enempää kuin sen periaatteetkaan käy yksiin aluepolitiikan vastaavien perusteiden kanssa. Näin ollen niiden välillä ei aina ole mahdollista odottaa kattavaa ja täydellistä johdonmukaisuutta. 4. 2. Etsittäessä kilpailu- ja aluepolitiikan välistä yhte- näisyyttä on paikallaan ottaa huomioon, minkä tyyppi- siä toimijoita näissä kahdessa prosessissa on mukana ja minkä tyyppisiä julkisia ja yksityisiä toimijoita niiden hallintoon osallistuu. 4. 3. Aluepolitiikan suunnittelussa tulisi pitää mie- lessä, että valtiontuen valvontaan liittyvä kilpailupolitii- kan osa vaikuttaa suoraan jäsenvaltioiden ja aluehallin- non käytettävissä oleviin aktiivisiin teollisuuspolitiikan välineisiin. Toisaalta talouskehityksen alueellinen tasa- paino sekä taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus ovat eurooppalaisen talousmallin kulmakiviä. Sen vuok- si kilpailun ja aluepolitiikan tulee olla keskenään tasapai- nossa. 5. Päätelmät Alueiden komitea tukee ehdotusta, jonka mu- 5. 1. kaan rakennerahastojen tulevien tavoitteiden 1 ja 2 kohdealueiden väestön osuuden on laskettava nykyisestä 51 prosentista yleisesti tasolle, joka on alempi kuin 92 artiklan 3 kohdan a ja c alakohdan tarkoittama tukikelpoisten alueiden väestön prosenttiosuus. Näin voidaan vahvistaa yhteisön aluepolitiikan sekä valtiolli- sen, alueellisen ja paikallisen aluepolitiikan johdonmu- kaisuutta ja poistaa nykyään rakennerahastotukea saa- vien, mutta jäsenvaltioiden oman aluetuen ulkopuolelle jäävien alueiden varainkäyttöongelmat. 22. 2. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 51/19 5. 2. Alueiden komitea haluaa välttää tilanteen, jossa jäsenvaltioiden tuen piiriin kuuluminen ratkaisee auto- maattisesti rakennerahastokelpoisuuden ja tuen piiriin läheisyysperiaatetta pääsyn. Tämä rikkoisi selkeästi vastaan ja vaarantaisi neuvoston ja Euroopan parlamen- tin kyvyn tarkastella laajasti rakennerahastouudistusta ja tukeen oikeutettuja alueita. Kuten alueiden komitea huomauttaa Rembert Behrendtin ja Manuel Fraga Iri- barnen laatimassa tiedonannossa, jäsenvaltioiden tulee tarjota paikallis- ja alueyhteisöille mahdollisuus osallis- tua aluetukiin oikeutettujen alueiden määrittelyyn. 5. 3. Komitea tukee pyrkimystä kehittää kilpailu- ja rakennepolitiikkoja mahdollisimman johdonmukaisik- si. Koska tavoitteet ovat erilaisia, tavoiteltu johdonmu- kaisuus ei kuitenkaan voi eikä sen tule koskaan olla absoluuttista. EU:n ja jäsenvaltioiden sisäiset eroavuudet edellyttävät tarvittaessa joustavuutta. Johdonmukaisesti 5. 4. keskittämispyrkimyksen kanssa alueiden komitea tukee myös ehdotusta, joka alentaisi tukien kokonaiskattavuutta unionin alueilla ohjelmakaudella koko 2000–2006. yhteisön väestön osalta 5. 5. Tukien kattavuuden alentaminen merkitsee, että uudistuksen tultua voimaan osa alueista menettää oikeu- tensa aluetukeen. Komitea kehottaa soveltamaan vali- koivaa ja tiukkaa lähestymistapaa, jotta voidaan varmis- taa, että tavoite keskittää tuki sitä todella kipeimmin tarvitseville alueille saavutetaan ja vältetään samalla kaikenlainen tuen suhteellinen alentuminen, joka ei vastaa sen enempää laatu- kuin määräkriteereitäkään. Alueiden komitea toivoo, että ehdotukset, joita jäsenval- tiot tekevät komissiolle aluetukiin oikeutetuista alueista, ovat syntyneet avoimen ja objektiivisen menettelyn tuloksena. 5. 6. Alueiden komitea kannattaa tuen entistä suurem- paa keskittämistä ja rakenne- ja kilpailupolitiikan aiem- paa suurempaa johdonmukaistamista. 5. 7. Komitea painottaa kuitenkin, että johdonmukai- suuden tulee sopia yhteen tietyn joustavuuden säilyttä- misen kanssa, etenkin siksi, etteivät kyseiset politiikat täysin vastaa toisiaan. 5. 8. Alueiden komitea katsoo, että komission ehdot- tama 2 prosentin marginaali vaikeuttaisi edellä mainitun joustavuusperiaatteen noudattamista, kun otetaan huo- mioon, että tällä hetkellä 6,6 prosenttia EU:n väestöstä asuu alueilla, jotka ovat oikeutettuja rakennerahastotu- keen mutta eivät jäsenvaltioiden tukeen. 5. 9. Komitea kannattaa ajatusta kahdesta samankes- kisestä ympyrästä alue- ja kilpailupolitiikan alueellisen jakojärjestelmän havainnollistajana, koska siten jäsen- valtioille ja alueille taataan joustavuus niiden pyrkiessä omiin aluepoliittisiin päämääriinsä. AK katsoo, että mainituissa kahdessa tavassa 5. 10. rajata tukeen oikeutettuja alueita on määritelmästä johtuvia eroja. Sen takia on vaikea saada jäsenvaltioiden valitsemat tukialueet ja yhteisön tukeen oikeutetut alueet täysin vastaamaan toisiaan. Komission pitää siksi hyväksyä eräät poikkeukset. 5. 11. Komitea myöntää, että tietyissä oloissa tukeen oikeutettujen alueiden yhdenmukaisuuden ylläpitämi- nen, kulttuuri- ja alueidentiteetin säilyttäminen ja tarvit- tavan dynaamisuuden vireilläpito alueen kehityksen ja kasvun kannalta riittävän mittakaavaedun saavuttami- seksi voi edellyttää tukialueilla jonkinasteista aluekoh- taista joustavuutta tai eriytettyjä toimia. 5. 12. Komitea tukee komission ehdotusta, jonka mu- kaan 92 artiklan 3 kohdan a alakohdan piiriin kuuluvat alueet, eli tavoitteen 1 alueet tulisi määritellä soveltamal- la asukaskohtaista BKT-kattoa, joka olisi 75 prosenttia yhteisön keskiarvosta, sekä ehdottaa ulkoalueiden ja harvaanasuttujen seutujen kriteeriä. Lisäksi tulee luoda johdonmukainen yhteys uuden tavoitteen 2 ja 92 artiklan 3 kohdan c alakohdan välille. Komitea ehdottaa, että ulkoalueilla ja nykyisen 5. 13. tavoite 6:n piiriin kuuluvilla alueilla helpotettaisiin mahdollisuutta saada tukea Euroopan yhteisön perusta- missopimuksen 92 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukaisesti. Siten niitä pidettäisiin myös 92 artiklan 3 kohdan a alakohdan piiriin kuuluvina alueina niiden tulotasosta riippumatta. Näin säilytettäisiin koordinoin- titavoite, jota komissio esitti aluetukeen oikeutettujen alueiden määrittelemisessä. 5. 14. Komitea viittaa 17. syyskuuta 1998 antamaansa lausuntoon asetusehdotuksesta, joka koskee rakennera- hastojen yleisiä säännöksiä (1), ja ilmaisee tyytyväisyy- tensä siihen, että työttömyysluvut ja bruttokansantuote otetaan erityisesti huomioon määriteltäessä 92 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaiseen tukeen oikeutettujen alueiden valtakunnallisia kattoja. Komitea tuo kuitenkin esiin, että tukeen oikeutettujen alueiden valtakunnalliset katot on määritettävä riittävän joustaviksi, jotta niihin voidaan soveltaa muita indikaattoreita ja ottaa siten riittävästi huomioon valtakunnalliset ja alueelliset eri- tyispiirteet. Paikallis- ja alueviranomaisten olisi joka tapauksessa osallistuttava kyseisten tukialueiden valin- taan. (1) CdR 167/98 fin – EYVL C 373, 2. 12. 1998, s. 1. C 51/20 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 22. 2. 1999 5. 15. Alueiden komitea ilmaisee tyytyväisyytensä eh- dotukseen, jonka mukaan nykyään 92 artiklan 3 kohdan a alakohdan piiriin kuuluvat alueet, jotka menettävät oikeuden jäsenvaltioiden omaan tukeen, voivat saada valtiollista ”siirtymätukea”. 5. 16. AK ehdottaa lisäksi, että läheisyysperiaatteen mukaisesti alueille annetaan entistä suurempi rooli rakennerahastotuen ja jäsenvaltioiden oman aluetuen myöntämisessä. Alueet voivat ja niiden tulee osallistua näiden toimien määrittelyyn, hallinnointiin, arviointiin ja valvontaan muiden toimintaan osallistuvien toimijoi- den kumppaneina. 5. 17. Komitea pitää kuitenkin välttämättömänä, että liian suuren sisäisen eriarvoisuuden tai suhteellisten epäoikeudenmukaisuuksien välttämiseksi suurimmalta osaltaan rakennerahastotukeen oikeutetun alueen alue- hallinnon tulisi voida tehdä koko alueestaan tukikelpoi- nen ja mahdollistaa siten koko aluetta koskevien inte- groitujen aluekehitysstrategioiden suunnittelu ja sovel- taminen. 5. 18. Komitea on samaa mieltä komission ehdotuk- sesta, jonka mukaan alueilla, jotka keskittämispyrki- mysten johdosta menettävät nykyisen asemansa vuoden 2000 jälkeen, sovelletaan kummankin politiikan määrä- yksiä ja taataan, että rakennerahastojen tukea väliaikai- sesti edelleen saavien alueiden (phasing out) tulee nou- dattaa jäsenvaltiokohtaiseen apuun liittyviä kilpai- lusääntöjä. 5. 19. Edellyttäen, että prosessi säilyy tietyssä määrin joustavana ja johdonmukaisena, alueiden komitea tukee komission toivomusta, jonka mukaan sekä jäsenvaltioi- den omien aluetukiohjelmien että rakennerahastotukeen liittyvien ohjelmien alueluettelot tulee hyväksyä ajoissa, jotta ne voivat tulla voimaan 1. tammikuuta 2000. Bryssel 19. marraskuuta 1998. Alueiden komitean puheenjohtaja Manfred DAMMEYER


title: Resolución sobre la vulneración de la libertad de expresión en la República Federativa de Yugoslavia

eurovoc_concepts:
Serbia
freedom of expression
freedom of the press


title: Résolution sur la liberté d'expression en Algérie

eurovoc_concepts:
Algeria
freedom of expression
freedom of the press


title: Regionsudvalgets udtalelse om: - »Kommissionens forslag til Rådets forordning (EF) om ændring af forordning (EF) nr. 1164/94 om oprettelse af Samhørighedsfonden«, og - »Kommissionens forslag til Rådets forordning (EF) om ændring af bilag II til forordning (EF) nr. 1164/94 om oprettelse af Samhørighedsfonden«

eurovoc_concepts:
EU financial instrument
European Investment Bank
Single European Act
coordination of aid
environmental protection
transport infrastructure

text: C 51/10 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 22. 2. 1999 udvalg, som skal overvåge og evaluere indsatsen under ISPA, hvadenten de — som foreskrevet i forordningsud- kastet — er kompetente til at gennemføre et projekt eller er direkte berørt af et projekt. 3. 5. De projekter, der knytter ansøgerlandene til det transeuropæiske net, skal styrke den økonomiske og sociale samhørighed mellem de områder, der er på vej ind i Unionen, og dennes samlede nuværende territorium. Ved udformningen af planer, der sigter mod at knytte ansøgerlandene til de transeuropæiske net, bør der tages hensyn såvel til behovene i de nuværende medlemsstaters grænseregioner som til behovene i alle områder, der berøres af disse nets udvikling. Regionsudvalget under- streger i den forbindelse endnu en gang, at det grænse- overskridende samarbejde som led i INTERREG og PHARE/CBC (1) fortsat bør støttes på passende vis, og at der bør sikres fuld forenelighed mellem de projekter, der støttes via de to programmer. Kommissionen opfor- dres til at skabe et fælles finansielt og organisatorisk grundlag for støtten til dette samarbejde for at fjerne administrative hindringer for gennemførelsen af grænse- overskridende projekter, hvilket i sig selv vil fremme det grænseoverskridende samarbejde. (1) Cross border cooperation. Bruxelles, den 18. november 1998. Manfred DAMMEYER Formand for Regionsudvalget Regionsudvalgets udtalelse om: — »Kommissionens forslag til Rådets forordning (EF) om ændring af forordning (EF) nr. 1164/94 om oprettelse af Samhørighedsfonden«, og — »Kommissionens forslag til Rådets forordning (EF) om ændring af bilag II til forordning (EF) nr. 1164/94 om oprettelse af Samhørighedsfonden« (1999/C 51/03) REGIONSUDVALGET har — under henvisning til Kommissionens forslag til Rådets forordning (EF) om ændring af forordning (EF) nr. 1164/94 om oprettelse af Samhørighedsfonden og Kommissionens forslag til Rådets forordning (EF) om ændring af bilag II til forordning (EF) nr. 1164/94 om oprettelse af Samhørighedsfonden [KOM(98) 130 endelig udg. — 98/0104 (AVC) — 98/0118 (CNS)](1), under henvisning til Rådets beslutning af 19. maj 1998 om i henhold til artikel 130 D og artikel 198 C, stk. 1, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, at anmode om Regionsudvalgets udtalelse, under henvisning til præsidiets beslutning af 13. maj 1998 om at henvise det forberedende arbejde til Underudvalg 1 »Regionalpolitik, Strukturfondene, Økonomisk og Social Samhørighed, Grænseoverskridende og Interregionalt Samarbejde«, under henvisning til Underudvalg 1’s forslag til Regionsudvalgets udtalelse (CdR 235/98 rev. ), som blev vedtaget den 30. september 1998 med Grigorios Apostolakos og Sean O’Neachtain som ordførere, (1) EFT C 159 af 26. 5. 1998, s. 7. 22. 2. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 51/11 og på baggrund af: Rådets forordning (EF) nr. 1164/94 om oprettelse af Samhørighedsfonden(1) og Kommissionens meddelelse Agenda 2000 (KOM(97) 2000 endelig udg. ), Regionsudvalgets udtalelser om henholdsvis samhørighedspolitikken og miljøet (CdR 134/96 fin)(2) og de regionale og lokale myndigheders syn på udformningen af EU’s strukturpolitik (CdR 131/97 fin) (3) — på den 26. plenarforsamling den 18. -19. november 1998 (mødet den 19. november) vedtaget følgende udtalelse. 1. Indledning 1. 1. Formålet med Samhørighedsfonden, der blev oprettet i 1994 i henhold til Maastricht-traktaten, var at hjælpe de mindre velstående lande med at forberede sig på ØMU’en og den budgetdisciplin, som ØMU’en forudsætter, at videreføre bestræbelserne på at reducere forskelle i udviklingsniveau og at forbedre mulighederne for vækst og velstand. Fonden er et middel til at kompensere de svageste medlemsstater for deres betyde- lige udgifter til infrastrukturprojekter, der er nødvendige for at skabe social og økonomisk vækst, uden at deres statsunderskud af den grund løber løbsk. 1. 2. Kommissionen offentliggjorde den 16. marts 1998 sit forslag til ændring af forordning (EF) nr. 1164/94 om oprettelse af Samhørighedsfonden. Der er ikke tale om en radikal reform, men om en tilpasning af fonden på en række hovedpunkter. Som det fremgår af meddelelsen Agenda 2000, skal der fortsat gives støtte via Samhørig- hedsfonden til de fire nuværende modtagerlande, som opfylder kriteriet om en bruttonationalindkomst, der ligger under 90 % af fællesskabsgennemsnittet: Græken- land, Irland, Portugal og Spanien. Samhørighedsfonden får tildelt i alt ca. 21 mia. ecu (i 1999 priser) til perioden 2000-2006. Dette beløb fordeles i trancher på 3 mia. ecu om året. Ændringernes hovedpunkter: — De makroøkonomiske betingelser vil fortsat gælde. Deltagende medlemsstater skal undgå unødige of- fentlige underskud. Lande, der deltager i euroen, skal desuden iagttage bestemmelserne i pagten om stabilitet og vækst. Hvis det er åbenbart, at disse betingelser ikke opfyldes, vil Kommissionen gribe ind og fastfryse støtten. — Kommissionen foreslår øget anvendelse af andre supplerende former for privat finansiering. — For ikke at modarbejde princippet om, at forureneren betaler, foreslår Kommissionen, at der indføres en bestemmelse, som åbner mulighed for variation i interventionssatserne. — Medlemsstaterne vil i højere grad blive involveret i finanskontrollen. Medlemsstaterne skal have ansva- ret for at rapportere til Kommissionen, om projekter- ne er forløbet korrekt, og når der forekommer uregelmæssigheder, skal de træffe de fornødne admi- nistrative eller retlige foranstaltninger. Medlemssta- terne er ansvarlige for tilbagebetalingen af uberettiget udbetalte beløb. — Med henblik på så miljøvenlige løsninger som muligt skal der foretages en mere tilbundsgående evaluering af alternativer og af miljøvirkninger. — Kommissionen foreslår en enklere, men også mere krævende finansiel forvaltning. 2. Generelle bemærkninger 2. 1. Regionsudvalget bifalder i alt væsentligt Kom- missionens beslutning om at bevare Samhørighedsfon- den også efter ØMU’ens ikrafttræden. Ifølge den første rapport om økonomisk og social samhørighed i EU, der offentliggjordes i november 1996, har strukturpolitikken haft stor udlignende effekt. Regionsudvalget anerkender Samhørighedsfondens store betydning for konvergens mellem EU’s medlemsstater, men kan samtidig konstate- re, at ingen af de pågældende lande endnu er nået op på en bruttonationalindkomst på 90 % af fællesskabs- gennemsnittet eller derover. (1) EFT L 130 af 25. 5. 1994, s. 1. (2) EFT C 34 af 3. 2. 1997, s. 22. (3) EFT C 64 af 27. 2. 1998, s. 5. 2. 2. Regionsudvalget noterer sig, at selv om man har gjort fremskridt i samhørighedslandene både på transportområdet (som er af afgørende betydning for disse lande som følge af deres perifere beliggenhed) og C 51/12 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 22. 2. 1999 hvad angår miljøtjenester (hvor landene måske er sakket bagud med gennemførelsen af EU-direktiver), er der stadig et stort behov for at forbedre infrastrukturen. flere samhørighedslande er der fortsat stor mangel på infrastruktur. Videreførelsen af fonden kan begrundes i behovet for fortsat forbedring og konflikten mellem investeringer i infrastruktur af denne art og ønsket om i henhold til pagten om stabilitet og vækst at sikre en stram budgetføring såvel i de lande, der deltager i euroen, som i de lande, der ikke gør det. 2. 3. Hertil kommer, at en bæredygtig miljøudvikling i de pågældende medlemsstater efter Regionsudvalgets opfattelse er en af Samhørighedsfondens faste mål- sætninger. Amsterdam-traktaten indeholder en forplig- telse til bæredygtig udvikling og miljøbeskyttelse, og Regionsudvalget anser netop Samhørighedsfonden for at være et af de vigtigste redskaber til at imødekomme medlemsstaternes behov for miljøbeskyttelse, navnlig hvad angår beskyttelse og forvaltning af vandressourcer samt indsamling, behandling og genanvendelse af affald. 2. 4. Regionsudvalget erkender, at sigtet med de fore- slåede ændringer er effektivitet, retfærdighed og en bedre miljøbeskyttelse, og at begrænsningen til nogle få ændringer vidner om Samhørighedsfondens relative succes til dato. Regionsudvalget har dog betænkelighed- er, hvad angår de generelle overvejelser vedrørende finansiering, forslaget om øget anvendelse af privat forureneren-betaler- finansiering, visse aspekter af princippet og en række af de foreslåede ændringer med hensyn til den finansielle forvaltning. 2. 5. Flere af forslagene til ændringer vil trække Samhørighedsfondens miljøaspekter tydeligere frem. Regionsudvalget er fuldstændig enig i, at der skal lægges mere vægt på en tilbundsgående evaluering af miljøvirkningerne, på en omhyggelig undersøgelse af alternativer og på bestræbelser i retning af passende skatte- og afgiftsforanstaltninger, der pålægger skade- volderen omkostningerne ved miljøskader og forurening. Regionsudvalget erkender, at bestræbelser på at 2. 6. fremme vækst og konvergens, hvad angår produktions- kapacitet og realindkomst i samhørighedslandene, kan virke til ugunst for miljøet, men vil samtidig gøre opmærksom på, at bestræbelser på at afhjælpe problemet gennem miljøbeskyttelsesforanstaltninger reelt medfører yderligere omkostninger for samhørighedslandene. Re- gionsudvalget bifalder den større vægtning af forurene- ren-betaler-princippet, men mener samtidig, at der er behov for flere retningslinjer for den praktiske gennemførelse af princippet. 2. 7. Selv om Regionsudvalget erkender, at formålet med de finansielle ændringer er effektivitet og enkelhed, er det bekymret for, hvilke konsekvenser ændringerne kan få for de lokale og regionale gennemførelsesmyn- digheder. Regionsudvalget er navnlig bekymret for mu- 2. 8. ligheden for tilbageførsel af midler, der ikke er blevet brugt under Samhørighedsfondens budget. Regionsud- valget slår til lyd for, at bestemmelserne på området tages op til fornyet overvejelse med henblik på at sikre, at ubrugte midler reallokeres til andre samhørighedspro- jekter, hvor arbejdet skrider godt frem. Regionsudvalget noterer sig, at Kommissionen 2. 9. ikke kun foreslår ændringer forordning (EF) nr. 1164/94, der kræver enstemmighed i Rådet, men også til bilagene, der kræver kvalificeret flertal. Regions- udvalget håber ikke, at ændringerne til bilagene, der altså ikke kræver enstemmighed i Rådet, vil komme til at undergrave Samhørighedsfondens idégrundlag. til 3. Særlige bemærkninger 3. 1. Samhørighedsfondens rækkevidde og virkefelt (ar- tikel 2) 3. 1. 1. Regionsudvalget går ind for en streng håndhæ- velse af udvælgelseskriterierne, men mener også, at man bør overveje en overgangsordning efter 2003. I modsætning til den reviderede strukturfondsforordning åbner det foreliggende forslag til samhørighedsforord- ning ikke mulighed for en aftrapning af støtten, og det fremgår, at ikke kun nye projekter, men også faser af projekter (når vigtige projekter er delt op i faser) vil blive stoppet, så snart kriterierne for støtteberettigelse ikke længere er opfyldt. Efter Regionsudvalgets opfattel- se vil en pludselig standsning af støtten fra Samhørig- hedsfonden få negative konsekvenser for mange regio- ner. Det kan derfor være hensigtsmæssigt at indføre en overgangsperiode med aftrapning af støtten efter midtvejsrevisionen i 2003, for at samhørighedslandene i stedet for at udsættes for økonomiske og sociale chok kan få mulighed for at konsolidere deres fremskridt og lette tilpasningen til de nye betingelser. Gennem nogle få overgangsordninger efter 2003 kan man befæste de fremskridt, der er gjort i modtagerlandene. 3. 2. Makroøkonomiske betingelser (artikel 6) 3. 2. 1. Regionsudvalget støtter Kommissionens fort- satte vægtning af forhåndskrav. Den makroøkonomiske politik med henblik på stabilitet og vækst må fortsætte. 22. 2. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 51/13 Princippet om, at visse betingelser skal være opfyldt, skal dog anvendes på en måde, så det ikke sætter udviklingen i samhørighedslandene i stå. 3. 3. Øget anvendelse af andre supplerende former for privat finansiering (artikel 7) 3. 3. 1. Regionsudvalget kan godt gå ind for, at de foreslåede ændringer til forordningen skal sikre, at der gøres øget brug af privat finansiering i store projekter med et indtægtsgivende potentiale. Dette vil fremme løftestangsvirkningen og multiplikatoreffekten af Fæl- lesskabets støtte. Regionsudvalget erkender, at man må stimulere private investeringer for at effektivisere strukturpolitikken og fremme multiplikatoreffekten. Dette påpegede Regionsudvalget allerede i sin udtalelse om de regionale og lokale myndigheders syn på ud- formningen af EU’s strukturpolitik (1). 3. 3. 2. Regionsudvalget vil dog på den anden side gerne henlede opmærksomheden på, at private, regionale og lokale aktører ikke altid har sammenfaldende interes- ser, hvilket kan være en ulempe for privat finansiering. Det er ofte vanskeligt at tiltrække private investeringer i transport og miljøtjenester i mere perifere egne. Der er ikke desto mindre behov for at sikre en rimelig tilvejebringelse af infrastruktur, og det bør bemærkes, at de lokale og regionale myndigheder i nogle tilfælde er bedst egnede til at tilvejebringe (dvs. finansiere) og vedligeholde infrastruktur af denne art. 3. 3. 3. Regionsudvalget går generelt ind for fremme af offentlig-private partnerskaber, men mener, at be- slutninger vedrørende projekters eventuelle afkast og deres egnethed til privat finansiering bør tages på nationalt niveau på grundlag af input fra de berørte lokale og regionale myndigheder. 3. 4. 2. I den sammenhæng gentager Regionsudvalget, hvad det sagde i sin udtalelse om samhørighedspolitikken og miljøet (2), nemlig at Kommissionen skal sikre, at en 50/50 fordeling mellem miljø- og transportinfrastruktur- projekter bevares og overvåges med henblik på en udvikling, der er bæredygtig for miljøet. For at sikre hensyntagen til vilkår og behov i de enkelte regioner bør det dog fortsat være muligt at dispensere i velbegrundede tilfælde og udvise en vis fleksibilitet under gennemfø- relsen af forordningsbestemmelserne vedrørende denne balance. 3. 4. 3. Regionsudvalget bifalder de ændringer, som skal sætte Kommissionen i stand til at tilpasse Samhørig- hedsfondens støttesatser, så de virker til gunst for forureneren-betaler-princippet i stedet for at modvirke en rigtig afgiftspolitik i samhørighedslandene. Der er dog behov for yderligere præcisering for at kunne vurdere den nye vægtning af forureneren-betaler- princippet. For det første må det præciseres, hvordan støttesatsen fastlægges. Afgørelser om støttesatsen bør træffes i samråd med den pågældende medlemsstat og de relevante regionale og lokale myndigheder. For det andet kan en konsekvent anvendelse af forureneren- betaler-princippet, der er et nøglebegreb i Fællesskabets nuværende miljøpolitik, blive byrdefuld for de samhørig- hedslande, som har været tilbageholdende med at indføre afgifter. Regionsudvalget finder det derfor nødvendigt, at anvendelsen af forureneren-betaler-princippet betrag- tes som obligatorisk, men der bør fortsat være mulighed for dispensation i tilfælde, hvor lokale forhold klart umuliggør (fuld) implementering af princippet på nuvæ- rende tidspunkt. I lyset af disse kritikpunkter ser Regionsudvalget gerne, at Kommissionen gør sig flere overvejelser om, hvordan den vil implementere dette aspekt af forordningen. Regionsudvalget synes, der er brug for EU-retningslinjer for forureneren-betaler-princippet og for anvendelsen af princippet i de enkelte projekter. 3. 4. Miljøspørgsmål: en bedre anvendelse af princippet om, at forureneren betaler (artikel 7), og en mere tilbundsgående evaluering af alternativer og miljøvirkninger (artikel B) 3. 4. 1. Efter Regionsudvalgets opfattelse er miljøbe- skyttelse og miljøforbedring samt udligning af forskelle på miljøområdet regionerne imellem nødvendige forud- sætninger for, at samhørighedspolitikken kan lykkes. Regionsudvalget bifalder således, at miljøaspektet er blevet trukket tydeligere frem i Samhørighedsfondsfor- ordningen. 3. 4. 4. Efter Regionsudvalgets opfattelse vil forslaget om ændring af forordningen med henblik på en mere tilbundsgående evaluering af alternativer og miljø- virkningerne være et skridt i den rigtige retning hen imod at sikre, at udbygning af infrastruktur — og i sidste ende økonomisk udvikling — ikke sker på bekostning af miljøet. Regionsudvalget ønsker dog at påpege, at en tilbundsgående evaluering af alternativer vil lægge beslag på de regionale og lokale myndigheders økonomiske og menneskelige ressourcer, og efterlyser derfor retningslinjer for, hvor mange alternativer der skal undersøges — og på hvilket niveau. (1) CdR 131/97 fin — EFT C 64 af 27. 2. 1998, s. 5. (2) CdR 134/96 fin — EFT C 34 af 3. 2. 1997, s. 22. C 51/14 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 22. 2. 1999 3. 5. Finanskontrol (artikel 12) 3. 5. 1. Regionsudvalget hilser de foreslåede ændringer med henblik på anvendelsen af nærhedsprincippet vel- kommen. Det påskønner, at decentraliseringen giver medlemsstaterne større ansvar. 3. 6. Definition af begreber (artikel A) 3. 7. 3. Kommissionen foreslår, at der indføres straffe- foranstaltninger for projekter, der ikke udføres, så de tildelte midler kan reallokeres. Den reviderede forord- ning giver mulighed for at stoppe finansieringen af et projekt, der ikke er påbegyndt senest to år efter det forventede påbegyndelsestidspunkt, medmindre forsin- kelsen er behørigt begrundet. Regionsudvalget er enig i, at der er behov for a) strengere kontrol med projekternes påbegyndelse og b) håndhævelse af muligheden for at reallokere midler. Dette er vigtige forudsætninger for en effektiv anvendelse af midlerne og for støttens fortsatte legitimitet. 3. 6. 1. Gennemførselsbestemmelserne vil komme til at indeholde definitioner af begreber som »projekt«, »gruppe af projekter« og »projektfase«. Regionsudvalget glæder sig over disse præciseringer og håber, at de vil lette finansieringen af større projekter, samt at de vil medvirke til en mere strategisk tilgang til etablering af infrastruktur i medlemsstaterne. Regionsudvalget gør dog opmærksom på, at lokale og regionale myndigheder kan komme ud for problemer og forsinkelser i forbindelse med planlægning og juridiske procedurer, pålagte indkøb og offentlig høring. Navnlig kan tredjeparts indgreb i procedurerne give uforudsete forsinkelser, som kan udskyde datoen for projektets påbegyndelse. 3. 6. 2. Regionsudvalget gør dog opmærksom på, at der er flere eksempler på, at små projekter, navnlig små miljøprojekter, har haft stor effekt i samhørighedslande- ne. Det er således vigtigt at sikre, at definitionerne ikke kan skade finansieringen af mindre projekter af stor betydning (projekter, som iværksættes i henhold til artikel 10, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1164/94). Regions- udvalget foreslår derfor, at definitionen af »et projekt« i artikel A, stk. 2, litra a), ændres, så det fremgår, at alle kriterier i artikel 10, stk. 5, i forordning (EF) nr. 1164/94 skal være opfyldt, og ikke kun det første, som foreslået af Kommissionen. Herved sikres, at ikke kun de sociale og økonomiske fordele tages i betragtning i forbindelse med godkendelse af et projekt, men også de lokale myndigheders egne prioriteringer, samt projektets bi- drag til og overensstemmelse med andre fællesskabspoli- tikker. 3. 7. Finansiel forvaltning (artikel C og D) 3. 7. 1. Regionsudvalget bifalder, at man har valgt at ændre forordningen om Samhørighedsfonden i stedet for at erstatte den med en ny, og at de administrative ordninger vil forblive stort set uændrede. Herved sikres en glidende overgang til den næste periode og en kontinuerlig gennemførelse af forordningen siden vedta- gelse i 1994. Regionsudvalget anmoder Kommissionen om i erkendel- se af disse vanskeligheder at love at tage hensyn til særlige omstændigheder i forbindelse med de enkelte projekter, samt at udvise fleksibilitet ved gennemførelsen af forslaget. 3. 7. 4. Ifølge Kommissionens forslag skal betalingerne ikke være højere i projektets første år. Forskuddet det første år må ikke overstige 10 % af støtten. Regionsud- valget ser en risiko for, at sænkningen af loftet for forskuddet fra 50 % til 10 % kan blive en belastning i de første faser af et projekt såvel for statsbudgettet som for de lokale og regionale myndigheders budgetter (navnlig når disse myndigheders budgetter er små). 3. 7. 5. Regionsudvalget mener også, at beløbet, der først frigives ved sidste udbetaling (20 % i de fleste tilfælde, 10 % ved vigtige projekter), vil medføre en urimelig belastning af de lokale forvaltningers budgetter. 3. 7. 6. Efter Regionsudvalgets opfattelse bør Kommis- sionens frist for betaling »senest to måneder efter modtagelsen af en gyldig betalingsanmodning« være et krav snarere end en generel regel. 3. 7. 2. Regionsudvalget glæder sig over Kommissio- nens forslag om årlige forpligtelser på budgettet, som vil fjerne noget af usikkerheden med hensyn til finansie- ringen, gøre det lettere for de regionale og lokale myndigheder at samordne deres budgetposter og give planlæggerne mulighed for at danne sig et relativt klart billede af, hvor meget støtte de kan forvente at få fra Fællesskabet. 3. 7. 7. I overensstemmelse med de foreslåede ændrin- ger til forordningen vil betalinger/refusioner i kølvandet på forskuddet ske på grundlag af bekræftede afholdte udgifter. Refusioner vil være betinget af, at projekterne overholder visse krav, f. eks. at der gøres fremskridt i overensstemmelse med bestemte kontrolindikatorer. Efter Regionsudvalgets vurdering kan indførelsen af en forvaltning og kontrol blive en strengere finansiel 22. 2. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 51/15 belastning for de lokale og regionale myndigheder betragtning af de korte tidsfrister, der nu gives til rapportering, samtidig med at der stilles krav om, at rapporterne skal være mere detaljerede. Selv om Regionsudvalget indser fordelene ved en tættere kontrol og mere detaljerede rapporter, vil det ikke desto mindre påpege, at de nye tidsfrister vil medføre urimelige administrative og finansielle byrder for de lokale og regionale myndigheder. 3. 8. Overvågning og evaluering (artikel F) 3. 8. 1. Regionsudvalget understreger, at det er vigtigt, at de regionale og lokale myndigheder bliver repræsente- ret i overvågningsudvalgene. Det er af afgørende betyd- ning, at evaluering og overvågning opfattes som et led i et samarbejde (ligesom i forbindelse med strukturfondene), og at lokale og regionale myndigheder inddrages i alle faser af samhørighedsfondsarbejdet: prioritering, overvågning og evaluering. 3. 8. 2. I betragtning af at overvågning og evaluering af samhørighedsprojekter er forbundet med omkostninger for de nationale, regionale og lokale myndigheder, bør nogle af disse efter Regionsudvalgets mening have status af støtteberettigede udgifter. 3. 8. 3. Regionsudvalget bifalder, at Kommissionens årlige rapport om fonden også skal indeholde oplys- ninger om fondens indvirkning på beskæftigelsen. 4. Konklusioner 4. 1. Regionsudvalget ser med tilfredshed på Kommis- sionens forslag om videreførelse af strukturfondenes støtteordninger og mener, at fonden fortsat kan spille en frugtbar rolle i forbindelse med afhjælpning af infrastrukturunderskud i de fire modtagerlande. Re- gionsudvalget bifalder i øvrigt beslutningen om at foretage ændringer i den nuværende forordning i stedet for at skifte den ud med en ny, og mener, at man herved kan skabe en glidende overgang mellem de to finansieringsperioder. Regionsudvalget hilser den øgede anvendelse af 4. 2. offentlig-private partnerskaber velkommen, men mener samtidig, at beslutningerne vedrørende projekternes indtægtsskabende potentiale og deres egnethed til privat finansiering bør tages på medlemsstatsniveau i samråd med de berørte lokale og regionale myndigheder. jøet anbefaler Regionsudvalget, at det ikke gøres til et krav i forbindelse med alle projekter. Det bør være muligt at dispensere i de tilfælde, hvor gennemførelsen af princippet skaber urimeligt store problemer i forhold til fordelene. 4. 4. Med henblik på at sikre offentlighedens støtte til princippet om, at forureneren betaler — navnlig offentligheden internt i medlemslandene — anmoder Regionsudvalget Kommissionen om at bidrage til finan- sieringen af oplysnings- og bevidstgørelseskampagner (via Samhørighedsfondens bevilling til teknisk bistand eller fra andre kilder). Formålet skal være at fremme ændringer i producenters og forbrugeres adfærd, som er et vigtigt element ved indførelsen og videreførelsen af markedsbaserede instrumenter. 4. 5. Regionsudvalget mener, at man bør garantere den fremtidige finansiering af små projekter. Det vil hævde, at selv om der er behov for at finansiere store projekter og sikre en strategisk tilgang til projektudvi- kling, kan mange små projekter være særdeles relevante i samhørighedslandene. Det er af stor vigtighed, at de lokale forvaltninger selv foretager en prioritering i den henseende. 4. 6. Regionsudvalget er betænkelig ved Kommissio- nens beslutning om at lade Samhørighedsfonden gå glip af ikke-anvendte midler. Emnet bør efter Regionsudval- gets mening tages op til fornyet overvejelse. Det er overbevist om, at ikke-anvendte midler bør reallokeres til andre samhørighedsfondsprojekter. 4. 7. Regionsudvalget udtrykker betænkelighed ved, at loftet for forskuddet til projekter sænkes fra 50 % til 10 %. Det opfordrer Kommissionen til at overveje at hæve loftet for forskuddet fra 10 % til 30 % for at sikre, at der er nok midler til rådighed i projekternes indledende faser. 4. 8. Regionsudvalget mener desuden ikke, at rest- beløbet, som først frigives ved den sidste udbetaling, bør overstige 5 % for at sikre, at finansieringen er til rådighed under selve arbejdet. Dette vil befordre projekternes gennemførelse. 4. 9. Regionsudvalget er enig med Kommissionen i, at det er rimeligt at annullere støtten til projekter, hvor arbejdet ikke er gået i gang senest to år efter datoen for dets forventede påbegyndelse. Regionsudvalget støtter dog Kommissionens tilsagn om, at dette ikke vil ske i behørigt begrundede tilfælde, og anmoder Kommissio- nen om at bedømme sagerne hver for sig og være fleksibel. 4. 3. Regionsudvalget anbefaler, at der udarbejdes retningslinjer for anvendelsen af forureneren-betaler- princippet. Uanset princippets store betydning for mil- Eftersom den revidere forordning indebærer 4. 10. mere arbejde med udvælgelse, overvågning og evalue- C 51/16 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 22. 2. 1999 ring, slår Regionsudvalget til lyd for, at udgifter hertil gøres berettigede til medfinansiering under Samhørig- hedsfonden. 4. 11. Regionsudvalget beder Kommissionen sikre, at de lokale og regionale myndigheder inddrages i alle faser af samhørighedsfondsarbejdet: prioritering, overvåg- ning og evaluering. 4. 12. Endelig ønsker Regionsudvalget i betragtning af de forskellige procedurer for ændring af henholdsvis forordningen og bilagene til forordningen en garanti for, at ændringerne til bilagene, der ikke kræver enstem- mighed i Rådet, ikke vil undergrave Samhørighedsfon- dens idégrundlag. 4. 13. Regionsudvalget opfordrer Kommissionen til at genbehandle forslaget til Rådets forordning om ændring af forordningen om oprettelse af Samhørigheds- fonden såvel som forslaget om ændring af bilag II til denne forordning og i den forbindelse tage hensyn til Regionsudvalgets forslag. Bruxelles, den 19. november 1998. Manfred DAMMEYER Formand for Regionsudvalget Regionsudvalgets udtalelse om »Meddelelse fra Kommissionen til medlemsstaterne om regionalpolitikken og konkurrencepolitikken: Styrkelse af koncentrationen og samhørighed- en« (1999/C 51/04) REGIONSUDVALGET har — under henvisning til Kommissionens meddelelse til medlemsstaterne om regionalpolitikken og konkurrencepolitikken: Styrkelse af koncentrationen og samhørigheden (1), under henvisning til præsidiets beslutning af 15. juli 1998 om i overensstemmelse med artikel 198 C, stk. 4, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab at afgive en udtalelse om dette emne og at henvise det forberedende arbejde til Underudvalg 1 »Regionalpolitik, Strukturfondene, Økonomisk og Social Samhørighed, Grænseoverskridende og Interregionalt Samarbejde«, under henvisning til Underudvalg 1’s forslag til Regionsudvalgets udtalelse (CdR 236/98 rev. ), som blev vedtaget den 30. september 1998 med Hugh Henry og José M. Mun˜ oa Ganuza som ordførere — på den 26. plenarforsamling den 18. -19. november 1998 (mødet den 19. november) vedtaget følgende udtalelse. DEL A: MEDDELELSENS GENERELLE INDHOLD 1. Problemstilling og løsningsmuligheder 1. 1. Den øjeblikkelige situation 1. 1. 1. Ifølge Kommissionens oplysninger for perioden 1994-1999 bor 50,6 % af EU’s befolkning i regioner, der (1) EFT C 90 af 26. 3. 1998. er berettiget til at modtage EU-strukturstøtte, mens 46,7 % bor i områder, der er omfattet af EF-traktatens artikel 92, stk. 3, litra a) og c), om statsstøtte til regionale formål. Det fremgår ligeledes af Kommissionens tal, at 6,6 % af EU’s befolkning bor i regioner, der er tilskudsbe- rettigede under strukturfondene, men hvor konkurrence- politikken ikke tillader statsstøtte til regionale formål. Omvendt bor 2,7 % af EU’s befolkning i regioner, hvor der kan ydes statsstøtte til regionale formål, men som ikke er tilskudsberettigede under strukturfondene