title: Komisjoni otsus, 30. november 1998, milles selgitatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 2223/96 (ühenduses kasutatava Euroopa rahvamajanduse ja regionaalse arvepidamise süsteemi kohta) lisa A seoses hindade ja mahtude mõõtmise põhimõtetega (teatavaks tehtud numbri K(1998) 3685 all)EMPs kohaldatav tekst.

eurovoc_concepts:
European accounting system
national accounts

text: 10/1. kd ET Euroopa Liidu Teataja 139 31998D0715 16. 12. 1998 EUROOPA ÜHENDUSTE TEATAJA L 340/33 KOMISJONI OTSUS, 30. november 1998, selgitatakse nõukogu määruse milles (EÜ) nr 2223/96 (ühenduses kasutatava Euroopa rahvamajanduse ja regionaalse arvepidamise süsteemi kohta) lisa A seoses hindade ja mahtude mõõtmise põhimõtetega (teatavaks tehtud numbri K(1998) 3685 all) (EMPs kohaldatav tekst) (98/715/EÜ) EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON, võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, võttes arvesse nõukogu 25. juuni 1996. aasta määrust (EÜ) nr 2223/96 Euroopa rahvamajanduse ja regionaalse arvepidamise süsteemi kohta, (1) muudetud määrusega (EÜ) nr 448/98, (2) eriti selle artikli 2 lõiget 2, ning arvestades, et: (1) (2) (3) eri liikmesriikide reaalse sisemajanduse kogutoodangu (SKT) muutumist käsitlevate andmete võrreldavust tuleb parandada nii nõukogu 7. juuli 1997. aasta määruse (EÜ) nr 1467/97 (ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse rakendamise kiirendamise ja selgitamise kohta) (3) artikli 2 ning Euroopa Ülemkogu stabiilsuse ja kasvu pakti juuni 1997) (4) käsitleva resolutsiooni (Amsterdam, 17. rakendamiseks kui ka üldist mitmepoolset järelevalvet silmas pidades; majandus- ja rahaliidu saavutamiseks ja järelevalveks on vaja võrreldavaid, ajakohaseid ja usaldusväärseid and- meid iga liikmesriigi majanduse struktuuri ja arengu kohta; komisjon peab osalema majandus- ja rahaliidu haldami- ses ning eelkõige andma nõukogule aru liikmesriikide eelarveseisundist ja riigivõla suurusest; (1) EÜT L 310, 30. 11. 1996, lk 1. (2) EÜT L 58, 27. 2. 1998, lk 1. (3) EÜT L 209, 2. 8. 1997, lk 6. (4) EÜT L 236, 2. 8. 1997, lk 1. (4) (5) (6) (7) (8) reaalne, st hinnamuutustega kohandatud majanduslik arvepidamine on riigi majandusliku olukorra ja eelarve- seisundi hindamise peamine vahend eeldusel, et sellise arvestuse koostamisel lähtutakse ühtsetest põhimõtetest, mida ei saa mitut moodi tõlgendada; seepärast süvenda- takse ja tugevdatakse määruse (EÜ) nr 2223/96 raames antud soovitusi andmete püsivhindades arvutamiseks; komisjon peab kasutama rahvamajanduse arvepidamise reaalväärtuses koondnäitajaid ühenduse poliitika elluvii- miseks ning eelkõige stabiilsuse ja kasvu pakti järeleval- veks; majanduslanguse suuruse hindamisel peavad liikmesrii- gid üldjuhul kasutama võrdluseks reaalse SKT aastast vähenemist vähemalt 0,75 % võrra; kontrollväärtuse ületamine pärast suurt majanduslangust on erandlik ainult siis, kui reaalne SKT väheneb aastas vähemalt 2 %; liikmesriikide käesoleva otsuse komisjon peab kõigi sätete tulemused kohaselt reaalväärtuses andma kasutajate käsutusse kindlaks kuu- päevaks eelkõige seoses majandusliku ja rahandusliku lähenemise järelevalvega; koostatud arvepidamiste käesoleva otsusega kehtestatud sätted on esimesed sam- mud teel ühenduse nõuetele vastavate liikmesriikide reaalväärtuses arvepidamise ühiste arvepidamiseeskirjade poole, muutes seega võimalikuks selliste andmete saa- mise, mis on liikmesriikide vahel võrreldavad ja piisavalt kvaliteetsed; 140 (9) (10) (11) ET Euroopa Liidu Teataja 10/1. kd tuleb statistiliselt ühenduse nõuetele vastava reaalväärtuses arvepidamise tulemusi töödelda ning need tuleb edastada komisjonile kuupäevadel, mis on ette nähtud määrusega (EÜ) nr 2223/96 ja nõukogu 22. novembri 1993. aasta määrusega (EÜ) nr 3605/93 Euroopa Ühen- duse asutamislepingule lisatud ülemäärase eelarvepuu- dujäägi menetlust kohaldamise kohta; (1) käsitleva protokolli elementaarse seoses valiku ja baasaasta valikuga. agregeerituse taseme, indeksivalemite Artikkel 3 Meetodite liigitamine toodete kaupa pidades silmas kõnealuse arvepidamise olulisust ja üksik- asjalikkust ning statistika valdkonnas valitsevat olukorda liikmesriikides, tuleb erandkorras ja ajutiselt siiski näha ette täiendavad tähtajad käesolevate sätete kehtestami- seks liikmesriikidele, kes objektiivselt võttes ei suuda määruse (EÜ) nr 2223/96 rakendamise korral järgida käesolevas otsuses sätestatud eeskirju; käesolevas otsuses sätestatud meetmed on kooskõlas nõukogu otsusega 89/382/EMÜ, Euratom (2) loodud Euroopa Ühenduse statistikaprogrammi komitee arva- musega ja otsusega 91/115/EMÜ (3) loodud monetaar-, finants- ja maksebilansistatistika komitee arvamusega, ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE: Artikkel 1 Eesmärk Käesoleva otsuse I lisa II ja III osas sätestatakse teatavat liiki toodete puhul meetodite liigitus, jagades need kõige otstarbeka- mateks meetoditeks, alternatiivseteks meetoditeks, mida võib kasutada, kui kõige otstarbekamaid meetodeid ei ole võimalik ja meetoditeks, mida ei kasutata alates andmete rakendada, esmakordsest nr 2223/96 kohaselt. Eurostatile määruse edastamisest (EÜ) Artikkel 4 Teadusprogramm Kui käesoleva otsuse I lisas ei ole toote kohta esitatud artiklis 3 määratletud meetodite liigitust, määratletakse selline liigitus 2000. aasta lõpuks lõpuleviidava teadusprogrammi töö tule- musi arvesse võttes ja pärast statistikaprogrammi komitee otsust. Artikkel 5 Üleminekuperioodid Käesoleva otsuse eesmärk on selgitada määruse (EÜ) nr 2223/ 96 lisa A 10. peatükis osutatud hindade ja mahtude mõõtmise põhimõtteid, pidades silmas vajadust täiendavalt ühtlustada hindade ja mahtude mõõtmist. Käesoleva otsuse II lisas on iga liikmesriigi jaoks nähtud ette üleminekuperiood artikli 2 kohaselt selgitatud põhimõtete rakendamiseks. esitatud selgitusi kasutatakse Käesolevas otsuses andmete puhul, mis edastatakse Eurostatile, alates määruse (EÜ) nr 2223/96 kohasest esmakordsest edastamisest vähemalt and- mete puhul, mis käsitlevad 1995. aastat ja hilisemaid aastaid. Artikkel 2 Selgitused hindade ja mahtude mõõtmise üldpõhimõtete kohta Käesoleva otsuse I lisa I osas sätestatakse selgitused üldpõhimõ- tete kohta, mida tuleb järgida määruse (EÜ) nr 2223/96 lisa A 10. peatükis esitatud hindade ja mahtude mõõtmisel eelkõige Lisaks sellele võivad liikmesriigid taotleda täiendavat ülemine- kuperioodi selliste artiklis 3 osutatud meetodite rakendamiseks, mille kohta tehakse otsus hiljemalt 1998. aasta lõpuks. Kui liikmesriigile on lubatud üleminekuperiood ja liikmesriik esitab asjaomase aasta kohta kehtivate siseriiklike meetodite kohaselt arvutatud reaalse SKT vähenemise, aitab see liikmesriik nii palju kui võimalik Eurostatil hinnata käesolevas otsuses sätestatud põhimõtetest kõrvalekaldumise mõju ulatust. Artikkel 6 Nimistu (1) EÜT L 332, 31. 12. 1993, lk 7. (2) EÜT L 181, 28. 6. 1989, lk 47. (3) EÜT L 59, 6. 3. 1991, lk 19. Liikmesriigid esitavad Eurostatile hiljemalt 2002. aasta lõpuks reaalse SKT ja selle komponentide mõõtmiseks kasutatavate menetluste ja statistiliste baasandmete täieliku nimistu. Nimistu sisaldab vähemalt lõplikus arvepidamises kasutatud meetodeid. 10/1. kd ET Euroopa Liidu Teataja 141 Artikkel 7 Adressaadid Käesolev otsus on adresseeritud liikmesriikidele. Brüssel, 30. november 1998 Komisjoni nimel komisjoni liige Yves-Thibault DE SILGUY 142 ET Euroopa Liidu Teataja 10/1. kd I LISA I OSA HINDADE JA MAHTUDE MÕÕTMISE ÜLDPÕHIMÕTTED I. 1. Sissejuhatus Püsivhindades tehtud hinnangud erinevad oma olemuselt mõningates põhimõttelistes aspektides jooksevhindades tehtud hinnangutest. Lihtsustades võib öelda, et jooksevhindades arvepidamist võib pidada toimunud ja tõendatavate tehingute koondamiseks arvepidamise raamistikus. Püsivhindades arvepidamine aga kirjeldab konkreetse aasta majanduslikku olu- korda mõne muu aasta hindadega. Tegelikult ei oleks parasjagu käesoleva aasta tehingud saanud kõnealuse teise aasta hindadega toimuda samal viisil. Tehinguväärtused tuleb jaotada hinna- ja mahukomponentideks. Hinnakomponentide hulka peaksid põhimõtteliselt kuu- luma ainult hinna muutumisest tulenevad muudatused, kuid kõik ülejäänud muudatused peaksid kuuluma mahukompo- nendi alla (ESA 95, punkt 10. 01). Paljude toodete puhul ei ole siiski kaugeltki selge, kuidas sellist jaotust tegelikult teha (ESA 95, punkt 10. 06). Seepärast tuleb vastu võtta hindade ja mahtude mõõtmise reeglistik, mille tulemused peaksid ligikaudselt vastama teoreetilisele ideaalsele hinna- ja mahukomponendiks jaotamisele ja mida oleks võimalik võrreldaval viisil rakendada kõigis liikmesriikides. Käesolevas I osas sätestatakse sellise raamistiku üldised põhimõtted ning II ja III osas kirjeldatakse üksikasjalikumalt hin- damiskorda vastavalt tootmispõhise ja tarbimispõhise meetodi puhul. Käesolevas otsuses sätestatud põhimõtteid kohaldatakse aastaandmete suhtes. Loomulikult peaks juhtivaks põhimõtteks olema see, et kvartaliaruanded peavad olema kooskõlas aastaaruannetega, sest ainult siis saab kvartaliaruannete põhjal võimalikult täpselt prognoosida lõplikke tulemusi. Püsivhindades kvartaliaruannetega seotud konkreetseid küsimusi käsitletakse peagi ilmuvas kvartaliaruannete käsiraamatus. ESA 95 peatükis 10 eelistatakse püsivhindades toimuvate kalkulatsioonide puhul selgelt integreeritud arvepidamist (ESA 95, punktid 10. 04 ja 10. 08). Arvepidamispõhise lähenemise puhul saab tootmispõhise ja tarbimispõhise meetodil püsiv- hindades SKT üksikasjalikul tootetasemel tasakaalustada, kasutades pakkumis- ja kasutamistabeleid. Üksikasjalike pakku- mis- ja kasutamistabelite puhul saab tagada indeksite kooskõla. Lisaks sellele on võimalik võrrelda ja vastastiku kontrol- lida eri allikatest pärit deflaatoreid, näiteks eraldi koostatud tarbijahinnaindekseid ja tootjahinnaindekseid. Pakkumis- ja kasutamistabelite kasutamisel põhineva süsteemi puhul on võimalik ühendada mõlema poole (st tootmispõhise ja tarbi- mispõhise meetodi) parimad küljed nii jooksevhindade kui ka püsivhindade puhul. ESA 95 punktides 10. 12–10. 23 määratletakse, mis kuulub hinna- ja mis mahukomponenti. Mahukomponent peaks hõl- mama toodete kvaliteedi muutumise mõju. See tähendab, et rahvamajanduse arvepidamise andmete arvutamiseks kasu- tatavaid hinna- ja mahuindikaatoreid tuleks korrigeerida seoses selliste kvaliteedimuutustega. Eri indikaatorite kvaliteediga seotud kohandamiste järjepidevust tuleks hoolega jälgida. Kui sama toote eri hinnaindeksite vahel on suured erinevused, võib selle põhjuseks olla kvaliteediga seotud kohandamise erinev kord. Struktuursete muutuste arvessevõtmiseks tuleks mahuindikaatorid arvutada vähemalt piisavalt üksikasjaliku jaotuse põh- jal. Näiteks raudteevedude puhul tuleks reisijakilomeetrite arv jagada vähemalt esimese ja teise klassi reisijate vahel. Selli- sel juhul on võimalik esimese ja teise klassi piletite osakaalu muutumise mõju võtta arvesse pigem mahukomponendi kui hinnakomponendi puhul. Jooksva aasta väärtuste deflateerimist asjakohase hinnaindeksi abil tuleks eelistada baasaasta väärtuste ekstrapoleerimisele mahu- või koguseindeksi abil (ESA 95, punkt 10. 32), sest nii saab kvaliteedi muutumise mõju paremini arvesse võtta. Lisaks sellele on hinna suhtarvude varieeruvus tavaliselt väiksem kui koguse suhtarvudel ja seega on hinnaindeksite puhul valikuviga väiksem. Kui väärtuste arvutamiseks kasutatakse hinna ja koguse meetodit, võib kõnealust hindade ja kogustega seotud informat- siooni kasutada andmete arvutamiseks püsivhindades (ESA 95, punkt 10. 33). Sellisel juhul tuleb teha selgeid korrekt- sioone, et võtta arvesse kvaliteedimuutusi. 10/1. kd ET Euroopa Liidu Teataja 143 Käesoleva lisa I osa ülejäänud osas käsitletakse neid põhimõtteid, mille puhul on ESA 95 vaja selgitada. I. 2. Elementaarne agregeerituse tase Hindade ja mahtude mõõtmist tuleks alustada toodete üksikasjalikust jaotusest erinevate tehingukategooriate kaupa. Iga tehingukategooria puhul eristatud toote kohta tuleks leida hinnaindeks, millega saab deflateerida väärtuse jooksevhinda- des, või mahunäitaja, mille abil saab ekstrapoleerida baasaasta väärtuse. Ideaaljuhul peaks olema võimalik iga toodet eraldi eristada ning hinnata ainult kõnealuse toote hinna ja mahu muutumist. Tegelikus statistikas tuleb tooted siiski agregeerida, st erinevate toodete hinna- ja mahumuutusi tuleb kaaluda koos. Sta- tistilistes allikates, millest tuletatakse hinnaindeksid ja mahuindikaatorid, võidakse kasutada mitmesuguseid kaalumisme- toodikaid (st eri valemeid või eri baasaastaid). Rahvamajanduse arvepidamises tuleb siiski kõigi muutujate puhul kasu- tada järjepidevalt sama metoodikat (seda teemat käsitletakse edaspidi). Kui rahvamajanduse arvepidamises kasutatakse indekseid, mille kaalud erinevad rahvamajanduse arvepidamise kaaludest, eeldatakse vaikimisi, et kasutatavad indeksid on elementaarindeksid ja seega ei ole nende aluseks oleval kaalumisskeemil tähtsust. Sellisel juhul võib näiteks eeldada, et fikseeritud kaaluga Laspeyres'i indeks on võrdne Paasche'i indeksiga või eelmise aasta kaalutud Laspeyres'i indeksiga. Ilmselgelt on vaikimisi tehtav eeldus, et kasutatavad indeksid on elementaarindeksid, kõige tõesem siis, kui seda kohalda- takse väga üksikasjalikul tasemel. Seega, mida üksikasjalikum on toodete jaotus, seda täpsemad peaksid olema tulemused. Võib eeldada, et üksikasjalikul tasemel on tooted homogeensemad ning tulemuseks saadakse elementaarindeksitele lähemal olevad indeksid ja üksikas- jalikumad kaalumisskeemid. Seda agregeerimistaset, mille puhul eeldust, et kasutatud indeksid on elementaarindeksid, kohaldatakse rahvamajanduse arvepidamise suhtes, nimetatakse käesoleva teksti rakendamisel elementaarseks agregeerituse tasemeks. Sageli on see samaväärne tasakaalustamiseks kasutatavates pakkumis- ja kasutamistabelites eristatud toodete arvuga Liikmesriigid peaksid deflateerimist silmas pidades püüdma luua üksikasjalikke toodete jaotusi. Elementaarne agregeeri- tuse tase peaks nii toodangu kui ka kõigi (vahe- ja lõppkasutuse) kasutuskategooriate puhul olema vähemalt sama üksi- kasjalik kui ESA 95s esitatud tase P60, mida kasutatakse pakkumis- ja kasutustabelite esitamiseks Eurostatile. Käesoleva lisa II osas (tootmispõhise meetodi kohta) sätestatakse mõnede tootekategooriate puhul minimaalne jaotus, mida tuleks kasutada deflaatorite või mahuindikaatorite hindamisel. 1. põhimõte Hindade ja mahtude mõõtmisel kasutatakse toodete agregeerituse üksikasjalikku taset. See agregeerituse tase, mida nimetatakse ele- mentaarseks agregeerituse tasemeks, on nii toodangu kui ka kasutuse (vahe- ja lõppkasutuse) puhul vähemalt sama üksikasjalik kui ESA 95s sätestatud tase P60. Kui ESA 95 käsitleva määruse kohaselt on lubatud teha erandeid seoses andmete esitamisega tasemel P60, kasutatakse kõige üksikasjalikumaid kättesaadavaid siseriiklikke andmeid. I. 3. Indeksivalemi valik Pärast elementaarse agregeerituse taseme määratlemist tuleb sellel tasemel kättesaadavad hinna- ja mahuindeksid koos kaaluda, et saada kõigi rahvamajanduse arvepidamise andmete hinna- ja mahumäärad. Selleks tuleb kõigepealt valida indeksivalem. ESA 95 punktides 10. 62–10. 64 on eelistatud Fisheri hinna- ja mahuindek- seid, kuid selle vastuvõetava alternatiivina võib kasutada ka Laspeyres'i mahuindeksit ja Paache'i hinnaindeksit. Tegelikult on Fisheri indeksil mitu negatiivset külge, näiteks vajadus suurema hulga andmete järele, mahuandmete summeerumatus ja asjaolu, et seda on kasutajatele keerulisem selgitada. Seepärast eelistatakse elementaarsel agregeerituse tasemel saadud hinna ja mahu mõõtmise tulemuste agregeerimiseks tegelikkuses kasutada Laspeyres'i mahuindeksit ja Paache'i hinnaindeksit. 144 ET Euroopa Liidu Teataja 10/1. kd 2. põhimõte Elementaarsel agregeerituse tasemel kättesaadavad mahu mõõtmise tulemused agregeeritakse Laspeyres'i valemi abil, et saada kõigi rahvamajanduse arvepidamise koondandmete mahumäärad. Elementaarsel agregeerituse tasemel kättesaadavad hinna mõõtmistule- mused agregeeritakse Paasche'i valemi abil, et saada kõigi rahvamajanduse arvepidamise andmete hinnamäärad. Tuleks siiski märkida, et ESA 95 kohaselt on lubatud kasutada ka Fisheri indekseid. Lisaks sellele tuleks rõhutada, et seda põhimõtet ei kohaldata rahvamajanduse arvepidamises kasutatavate hindade ja mahtude kohta käivate andmete allikate suhtes: elementaarsest agregeerituse tasemest madalamale jäävaid andmeid ei ole vaja arvutada selle põhimõtte kohaselt. I. 4. Baasaasta valik Laspeyres'i mahuindeksis kasutatakse konkreetse aasta väärtusi, et kaaluda koondandmete komponentide mahumuutusi. Tuleb kindlaks määrata, millise aasta põhjal need kaalud valitakse. Selleks tuleks määratleda mõisted “baasaasta” ja “võrdlusaasta”. Määratlused: — baasaasta on aasta, mille jooksevhinna väärtusi kasutatakse elementaarsel agregeerituse tasemel saadud hinna- ja mahumäärade kaalumisel, — võrdlusaasta on aasta, mida kasutatakse püsivhindades andmete esitamiseks ja esitlemiseks. Indeksite reas on see aasta, mille puhul indeksi väärtus on 100. Näiteks võib võtta järgmise indeksite rea: 1990 100 1991 105 1992 108 1993 112 1994 120 Oletagem, et nende numbrite arvutamiseks kasutati 1990. aasta kaalusid. Seega on 1990. aasta baasaasta. Samas on see ka võrdlusaasta, sest 1990 = 100. Väga lihtne on võtta võrdlusaastaks näiteks 1993. aasta (kõik indeksid jagatakse 112/100 ja tulemuseks on 1993 = 100): 1990 1991 1992 1993 1994 100/1,12 105/1,12 108/1,12 112/1,12 120/1,12 Baasaasta sellisel juhul ei muutu, sest aastate muutuste arvutamiseks kasutatakse endiselt 1990. aasta kaalusid. Eespool näites toodud kindlaksmääratud baasaasta asemel võib igal aastal kasutada eelmise aasta kaalukoefitsiente. Selli- sel juhul oleks tulemuseks järgmised aastate lõikes toimuvad muutused: 1990 100 1991 105 1992 102 1993 103 1994 106 Kõigi nende indeksite puhul t – 1 = 100 ja seega on võrdlusaasta võrdne baasaastaga, kuid muutub iga aasta. Uue võrd- lemise abil on indeksite rida lihtne väljendada ühe võrdlusaasta põhjal. Tulemused oleksid järgmised: 1990 100 1991 105 1992 107,1 1993 110,3 1994 116,9 (107,1 = 105 × 102/100; 110,3 = 107,1 × 103/100, jne). On oluline, et võrdlusaasta muutmine ei mõjutaks aastaindekseid. Ühe indeksirea puhul on see ilmselge, kuid kui muu- tuja koosneb mitmest alamuutujast, ei ole see enam nii ilmne. Et võrdlusaasta muutmise korral ei muutuks iga muutuja aastased kasvumäärad, tuleks uuesti võrrelda igat muutujat eraldi, olenemata sellest, kas tegemist on elementaarindek- siga, vahesummaga või üldiste koondandmetega nagu näiteks SKT. Tulemuseks on see, et kindlaksmääratud võrdlusaasta püsivhindade andmetes tekivad lahknevused üksikelementide ja nende summade vahel. See ongi üldiselt teada summee- rumatuse probleem. Selliseid lahknevusi ei tohiks mingil viisil kõrvaldada (ESA 95, punkt 10. 67), sest see moonutaks jällegi kasvumäärasid. Täiendavaid selgitusi annab käesoleva jaotise lõpus olev näide. 10/1. kd ET Euroopa Liidu Teataja 145 Baasaasta valik ja võrdlusaasta valik ei ole omavahel põhimõtteliselt seotud. Käesoleva komisjoni otsuse rakendamisel, st hinna- ja mahumäärade arvutamise põhimõtete selgitamisel on oluline ainult baasaasta valiku küsimus. On selge, et hinna ja mahumäärade paremaks võrdlemiseks riikide vahel peaksid riigid kasutama sama baasaastat. Lisaks sellele tuleks kõige täpsemate kasvumäärade saamiseks kasutada võimalikult hilisemat baasaastat, sest sellisel juhul on kasutatavad kaalud kõige ajakohasemad ning toodete kadumise ja uute toodete probleeme on võimalikult vähe. Kõiki neid kaalutlusi arvesse võttes jõuame meetodini, mille puhul kaalud tuletatakse alati eelmise aasta põhjal. 3. põhimõte Elementaarsel agregeerituse tasemel tuletatud mahumäärade koondamiseks kasutatakse eelmise aasta põhjal tuletatud kaalusid. Kui liikmesriigis on 3. põhimõttega seoses üleminekuperiood, muudab ta üleminekuperioodil baasaastat alates 1995. aastast iga viie aasta järel. Näide: koondandmete ja nende komponentide uuesti võrdlemine Vaatleme kaht toodet A ja B ja nende summat. Eeldame, et tegemist on homogeensete toodetega, see tähendab, et saame kindlaks määrata nende toodete hinna- ja mahuindeksid, mis ei sõltu kaalumisskeemist, st need on elementaarindeksid. A ja B kogusumma mahu- ja hinnaindeksid sõltuvad siiski sellest, kuidas on A ja B kaalutud. Järgmises skeemis on kogusumma mahumuutused T-1 ja T vahel kaalutud aasta T-1 jooksevhindade väärtustega. Need on kõige ajakohasemad kaalud ja seepärast võib neid kasvumäärasid pidada kõige täpsemaks. 1990 jooksev- hind Mahu- muutus 90–91 1991 1990. a hindades Hinna- muutus 90–91 1991 jooksev- hind Mahu- muutus 91-92 1992 1991. a hindades Hinna- muutus 91-92 1992 jooksev- hind Mahu- muutus 92-93 1993 1992. a hindades Hinna- muutus 92-93 1993 jooksev- hind A B Kokku 100 300 400 105,0 110,0 108,8 105 330 435 110,0 95,0 98,6 115,5 313,5 429,0 102,0 90,0 93,2 117,8 282,2 400,0 108,0 105,0 105,9 127,2 296,3 423,5 103,0 95,0 97,4 131,1 281,4 412,5 105,0 102,0 103,0 137,6 287,1 424,7 Oletagem, et neid andmeid tuleb väljendada kindlaksmääratud võrdlusaasta (nt 1990) alusel. Kogusumma kasvumäärasid moonutamata on seda võimalik teha ainult siis, kui iga rida eraldi võrreldakse uuesti. Indeksina (1990 = 100) on tule- mus järgmine: A B Kokku 1990 1991 1992 1993 100 100 100 105,0 107,1 110,3 110,0 99,0 108,8 101,4 94,1 98,8 kus: 101,4 = 108,8 × 93,2/100 ja 98,8 = 101,4 × 97,4/100. Võrdlusaasta 1990 mahtudes väljendatuna: A B Kokku A + B 1990 1991 1992 1993 100 105,0 107,1 110,3 300 330,0 297,0 282,2 400 435,0 405,6 395,0 400 435,0 404,1 392,5 On ilmne, et A ja B summa ei ole enam võrdne kogusummaga. Tegemist on hästi teada summeerumatuse probleemiga. Hoolimata nimetatud probleemist on 1993. aasta õige maht 395 mitte 392,5, sest vaid see tulemus on kooskõlas varem arvutatud kogusumma kasvumääradega. Lisaks sellele ei muutu sellisel juhul aastased kasvumäärad, kui muudetakse võrdlusaastat. Lahknevusi A, B ja nende summa vahel ei tohiks kõrvaldada, vaid neid tuleks kasutajatele selgitada. Selliseid lahknevusi ei või tõlgendada tule- muste kaheldatavuse märgina. 146 ET Euroopa Liidu Teataja 10/1. kd II OSA HINDADE JA MAHTUDE MÕÕTMINE TOOTMISPÕHISE MEETODI KOHASELT II. 1. Meetodite liigitus Käesolevas lisas kasutatakse edaspidi järgmist meetodite liigitust: A-meetodid: kõige otstarbekamad meetodid B-meetodid: meetodid, mida võib kasutada, kui A-meetodit ei ole võimalik rakendada C-meetodid: meetodid, mida ei kasutata. II. 2. Turutoodang ja toodang oma lõpptarbimiseks Käesolevas osas käsitletakse turutoodanguga ja oma lõpptarbimiseks mõeldud toodanguga seotud arvutusi. Kõigepealt sedastatakse mõningad põhimõtted meetodite kohta, mille kohaselt arvutatakse lisandväärtus püsivhindades. Nende põhimõtetega nähakse ette üldkriteeriumid meetodite liigitamiseks A-, B- ja C-meetoditeks. Selleks et anda igal konkreet- sel juhul kohaldatavate meetodite jaoks spetsiifilised suunised, tuleb kõnealuseid põhimõtteid siiski kohaldada kõigepealt iga toote suhtes eraldi kõigi turutoodangu liikide puhul. Ühe ja kahe indikaatoriga meetodite vahel valimise kohta võib esitada järgmise liigituse: A-meetod: ESA 95s (punkt 10. 28) on selgelt sätestatud, et teoreetiliselt on õige meetod kahekordne deflateerimine, sest ka lisandväärtust püsivhindades hinnatakse kui erinevust toodangu ja vahetarbimise vahel. See väide kehtib tegelikult kõigi kahe indikaatoriga meetodite puhul (nt toodangu ekstrapoleerimine mahuindikaatoriga ja vahetarbimise deflateeri- mine). Kahe indikaatoriga meetodite eelistamiseks on veel mõned põhjused: — kasutatavad indikaatorid on väljundi või sisendi indikaatorid. Ühe indikaatoriga meetodite puhul rakendatakse selli- seid indikaatoreid otse lisandväärtuse suhtes ning see ei ole nii otstarbekas, — kahe indikaatoriga meetodid annavad tootlikkuse muutumisele sõltumatu hinnangu. B-meetod: Tegelikkuses võib osutuda vajalikuks ühel indikaatoril põhinevate meetodite kasutamine, näiteks seepärast, et vahetarbimise kohta ei ole piisavalt andmeid, või seepärast, et andmed ei ole piisavalt usaldusväärsed. Jooksva aasta väärtuste deflateerimise või baasaasta väärtuste ekstrapoleerimise jaoks kasutatavate indikaatorite sobivuse hindamisel võib kasutada järgmisi kriteeriume: — tooterubriigi indikaatoriga kaetuse ulatus. Näiteks, kas indikaator hõlmab kõiki rubriiki kuuluvaid tooteid või vaid osa neist, näiteks ainult kodumajapidamistele müüdud tooteid, — indikaatori hindamisalus. Turutoodangu puhul peaksid selleks olema pigem alushinnad kui näiteks ostjahinnad või sisendile tehtud kulutused, — indikaator peaks arvesse võtma kvaliteedimuutusi ja kirjendama need mahuhinnangutesse, — indikaatori ja rahvamajanduse arvepidamise mõistete kontseptuaalne järjepidevus. Nende kriteeriumide põhjal võib teha järgmisi üldisi järeldusi indikaatorite sobivuse kohta, kuid nagu eespool öeldud, tuleb neid üldisi järeldusi kohaldada iga toote suhtes eraldi kõigi turutoodangu liikide puhul, et anda igal konkreetsel juhul kohaldatavate meetodite kohta spetsiifilised suunised. Järgmised kriteeriumid A-, B- ja C-meetodite eristamiseks on absoluutsed kriteeriumid, st need ei sõltu andmete kättesaadavusest. Tegelikkuses võib juhtuda, et A-meetodid ei ole kasutatavad ja tuleb piirduda B-meetodite kasutamisega. A-meetod: Tootmispõhise lähenemise puhul on A-meetodiks sobivate tootjahinnaindeksite kasutamine. Iga toode eraldi tuleb deflateerida sobiva tootjahinnaindeksiga. Sobiv tootjahinnaindeks vastab järgmistele kriteeriumidele: — tegemist on konkreetselt selle toote (tooterühma) (omamaiste ja ekspordi-) hindade indeksiga, — võtab arvesse toote (toodete) kvaliteedi muutumist, 10/1. kd ET Euroopa Liidu Teataja 147 — selle väärtus on määratud alushindades, — selle aluseks olevad põhimõtted on kooskõlas rahvamajanduse arvepidamise mõistetega. A-meetoditeks võib pidada ka kõiki meetodeid, mille puhul on võimalik tõendada nende täielikku samaväärsust tootja- hinnaindeksi kasutamisega. B-meetod: Kui puudub sobiv tootjahinnaindeks, on olemas mitu alternatiivset indikaatorit. Näiteks järgmised on tavaliselt B-meetodid: — vähem sobiv tootjahinnaindeks, nt kvaliteedikohandusteta indeks või indeks, mis hõlmab tooterubriigist vähem või rohkem, — tarbijahinnaindeks. Kehtivad samad kriteeriumid nagu tootjahinnaindeksite puhul (tavaliselt tuleb tarbijahinnaindek- sit korrigeerida maksude, subsiidiumide ja marginaalide osas, et saada väärtus alushindades) ning lisaks sellele peaks kaalumine olema sobiv ja mõisted peaksid vastama rahvamajanduse arvepidamise mõistetele, — toodangumahu indikaatorid. Ka mahuindikaatorite puhul tuleks arvesse võtta kvaliteedimuutusi. Osaliselt võib sel- leks rakendada piisavalt üksikasjalikke mahuindikaatoreid, millega võetaks arvesse struktuurilisi muutusi. Tavaliselt ei vasta sellised indikaatorid kõigile neljale eespool sätestatud kriteeriumile. C-meetod: Muude võimalike allpool nimetatud indikaatorite kasutamise puhul on tavaliselt tegemist C-meetoditega: — sisendimeetodid (turutoodangu puhul), — teisesed indikaatorid, st indikaatorid, mis ei ole otse seotud toodanguga, — tootjahinnaindeksid, tarbijahinnaindeksid või mahuindikaatorid, mis ei vasta üldse kõnealusele tootele (kõnealustele toodetele), nt üldine tarbijahinnaindeks. Tavaliselt on selliste indikaatorite vastavus nimetatud neljale kriteeriumile märksa väiksem kui B-meetoditel. Neid kriteeriume kohaldatakse iga allpool loetletud CPA rubriigi suhtes. Turutoodangut ja toodangut oma lõpptarbimi- seks käsitletakse koos. ESA 95 punktis 3. 49 on märgitud, et “toodangut oma lõpptarbimiseks hinnatakse turul müüda- vate sarnaste toodete alushindades”. Seepärast on oma lõpptarbimiseks mõeldud toodangu deflateerimise põhimõtted samad mis turutoodangu deflateerimise põhimõtted. Eesmärk on määratleda iga tooteliigi puhul A-, B- ja C-meetodid. Kui teatavat liiki toote puhul ei tekita sobiva tootjahin- naindeksi kasutamine probleeme (st A meetod on teostatav), ei arutata muude indikaatorite vastavust kriteeriumidele. Märkimisväärse hulga tooteliikide puhul ei ole veel võimalik A-, B- ja C-meetodeid määratleda. Need määratletakse tea- dusprogrammi raames. Teadusprogrammi raames võiks uurida ka selliste toodete liigituse täiustamist, mille esialgne liigi- tus on allpool esitatud. Käesolevas tekstis käsitletakse peamiselt toodangu hindamist püsivhindades. Kahe indikaatoriga meetodite puhul tuleb deflateerida ka vahetarbimine. Vahetarbimise deflateerimisel eelistatakse meetodit, mille puhul deflateerimine toimub toodete kaupa ning kasutatakse ostjatelt kogutud vahekasutuse hinnaandmeid. Tegelikkuses ei ole sellised andmed sageli kättesaadavad. Seepärast võib omamaiste toodete vahetarbimise deflateerimisel kasutada sama meetodit, mida kirjelda- takse allpool sama toote toodangu puhul, võttes arvesse väärtuste erinevust (vahetarbimise väärtus märgitakse ostjahin- dades). Erilist tähelepanu tuleks pöörata importtoodete vahetarbimise deflateerimisele. Lisaks sellele tuleks arvesse võtta eri hindu eri kasutajate puhul. Näiteks elektri puhul võib hinnadiskrimineerimine eri kasutajarühmade vahel olla suur. Kui kaalume vahetarbimise hindamist püsivhindades, on oluline võtta arvesse seda, kuidas leevendada püsivhindades toodangu ebausaldatava hindamise mõju (nt teatavat liiki äriteenuse puhul) summaarse püsivhindades SKT tasemel. Tootmispõhise meetodi raames minimeeritakse teatavate toodete ebausaldatavate deflaatorite või kaudsete deflaatorite mõju summaarse SKT prognoosidele, kui: — püsivhindades arvepidamine koostatakse pakkumise ja kasutamise raames, — arvepidamises kasutatakse läbivalt kahe indikaatoriga meetodeid, — võimalikke tootmise ebausaldatavaid deflaatoreid kasutatakse ka vahetarbimise deflateerimiseks. Seega mängib pakkumis- ja kasutamistabelite kasutamine hinnangute integreerimisel koos kahekordse deflateerimisega olulist rolli ebatäpsuste minimeerimisel püsivhindades summaarse SKT tasemel. 148 ET Euroopa Liidu Teataja 10/1. kd CPA A: Põllumajandus-, jahindus- ja metsandustooted CPA B: Kala Enamik nende toodete jooksevhinna arvestusi põhineb teabel hinna ja koguse kohta. Seepärast saab ja peaks seda teavet kasutama ka püsivhindades toodangu arvestamiseks. Kogust käsitlevat teavet tuleks vajadusel korrigeerida, et võtta arvesse kvaliteedimuutusi. Mõningatel juhtudel koostatakse ka puhtad tootjahinnaindeksid. Kõik need meetodid on A- meetodid. CPA C: Mäetööstuse tooted CPA D: Töötleva tööstuse tooted CPA E: Elektrienergia, gaas, aur ja kuum vesi Nende tooterühmade kohta esitavad liikmesriigid Eurostatile juba nüüd mitu tootjahinnaindeksit. Kui eespool sätestatud kriteeriumid on täidetud, on nende tootjahinnaindeksite kasutamine nende toodete puhul A-meetod. Seejärel tuleks neid andmeid kasutada püsivhindade arvutamiseks. Teatavate toodete hinna ja mahu mõõtmises on olulisi probleeme. Eelkõige on need seotud järgmiste toodetega: — arvutid ja muud andmetöötlusseadmed, — suured seadmed, näiteks õhusõidukid ja laevad. Nende toodete hinna mõõtmine on tavaliselt väga keeruline ja samas on nende majanduslik tähtsus üsna märki- misväärne. Teadusprogrammi raames tuleb uurida metoodika parandamist nende toodete puhul. CPA F: Ehitustööd Ehitustööde puhul muudab hinna ja mahu mõõtmise sageli keeruliseks paljude toodete ühekordsus. Metoodilisi prob- leeme, mis kaasnevad ehitustoodangu hindamisega püsivhindades, tuleb uurida teadusprogrammi raames. CPA G: Hulgi- ja jaekaubandusteenused, mootorsõidukite, mootorrataste ja tarbeesemete ning kodumasinate remonditeenused 50: Mootorsõidukite ja mootorrataste müügi-, hooldus- ja remonditeenused; mootorikütuse jaekaubandusteenused See rühm koosneb kaht liiki toodetest: — mootorsõidukite ja mootorrataste hooldus- ja remonditeenuste toodang, — mootorsõidukite, mootorrataste ja mootorikütuse müügi kaubandusliku juurdehindluse toodang. Esimest liiki toodangu puhul võivad tootjahinnaindeksid olla kättesaadavad ja sellisel juhul moodustaksid need A-mee- todi. Kui need ei ole kättesaadavad, võib tooted deflateerida tarbijahinnaindeksiga (mida korrigeeritakse seoses võimalike maksude või subsiidiumidega) ja selle puhul on tegemist B-meetodiga, sest see ei pruugi piisavalt hõlmata ärikulutusi. Kaubandusliku juurdehindluse deflateerimisel tuleks kasutada sama korda nagu allpool kirjeldatud hulgimüügi puhul. 51: Hulgi- ja vahenduskaubandusteenused, v. a mootorsõidukite ja mootorrataste kaubandusteenused Käesoleva rühma peamise toodangu moodustavad hulgikauba kaubanduslikud juurdehindlused. Juurdehindlusest moo- dustuva toodangu suhtes võib sätestada järgmised eeskirjad: A-meetod: Juurdehindlusest moodustuva toodangu A-meetod on meetod, mille puhul võetakse arvesse kaubandusteenuse kvaliteedi muutumist. Selleks võib eraldi deflateerida ettevõtjate müügi ja ostu (võttes asjakohaselt arvesse varude muu- tumist). Selleks on vaja väga kvaliteetseid hinnaindekseid. 10/1. kd ET Euroopa Liidu Teataja 149 B-meetod: B-meetodina võib kasutada oletust, et hinnalisandite maht järgib käibemahtu. Sellisel juhul eeldatakse, et juur- dehindluse määr on püsivhindade puhul püsiv. Kõige lihtsam viis sellise meetodi rakendamiseks on ekstrapoleerida kogu juurdehindlusega kaasnev toodang käibe mahuindeksiga. Käibe mahuindeks saadakse käibe deflateerimisel käibe hinnaindeksiga. Sellist lihtsat meetodit saaks tõhustada, lisades üksikasju toodete kohta, soovitavalt arvutades kaubandusliku juurdehind- luse püsivhindades üksikasjalike pakkumis- ja kasutustabelite raames. Seejärel saab teataval baasaastal arvutatud konk- reetse tehingu juurdehindluse määra rakendada selle tehingu mahu suhtes jooksval aastal. Niiviisi kasvab juurdehindluse maht koos kaubavoo mahuga. Teine sellise korra tõhustamisviis võtab arvesse kaubanduskanalite muutmist (nt üleminek väikestelt kohalikelt poodidelt suurtele kaubanduskeskustele). Niiviisi hõlmataks mahukomponendiga osa kaubandusteenuste kvaliteedi muutumisest. Selliseid meetodeid tuleks käsitleda B-meetoditena, sest kaubandusteenuse kvaliteedi muutumist ei saa arvesse võtta. C-meetod: Kõik muud meetodid, st juurdehindlusega kaasneva toodangu vahetu deflateerimine käibe hinnaindeksiga. 52: Jaekaubandusteenused, v. a mootorsõidukite ja mootorrataste kaubandusteenused; tarbeesemete ja majapidamis- tarvete parandusteenused Jaemüügi kaubandusliku juurdehindlusega kaasneva toodangu puhul tuleks kasutada eespool hulgimüügi kohta kirjelda- tud eeldust. Eeliseks on siinjuures see, et jaemüügi käibe hinnaindeksi jaoks on olemas hea mõõtühik — tarbijahinnain- deks. Konkreetse kauba jaemüügi käibe mahuindeksi saamisel võib deflateerimiseks kasutada tarbijahinnaindeksi vastavat kirjet. Tarbeesemete ja kodumasinate parandamise toodangu puhul võib kasutada tarbijahinnaindeksit. Nende teenuste puhul on ärikulud väikesed ja seega on tarbijahinnaindeksi kasutamine otstarbekas ja seda võib käsitada A-meetodina. Tuleb siiski kasutada erinevaid tarbijahinnaindeksi rubriike, sest see valdkond hõlmab erinevaid tooteid. Selleks et oleks võima- lik rakendada kõiki asjaomaseid üksikasjalikke tarbijahinnaindeksi rubriike, peab deflateerimine toimuma üksikasjalikul tasemel. CPA H: Hotelli- ja restoraniteenused Hotellide ja restoranide puhul on A-meetodiks deflateerimine asjakohase tootjahinnaindeksiga. Tootjahinnaindeksi puu- dumise korral võib ligikaudse väärtusena kasutada tarbijahinnaindeksit. Sellisel juhul on tegemist B-meetodiga, sest ärikulusid ei võeta arvesse. CPA I: Veo-, lao- ja sideteenused 60, 61 ja 62: Maismaa-, vee- ja õhuveod Reisijate- ja kaubavedu tuleks deflateerida eraldi. Reisijateveo puhul on A-meetodiks asjakohase tootjahinnaindeksite kasutamine. Kui need ei ole kättesaadavad, on järgmiste meetodite puhul tegemist B-meetoditega: — deflateerimine tarbijahinnaindeksiga, tingimusel et kvaliteedimuutusi võetakse piisavalt arvesse, — ekstrapoleerimine reisijakilomeetrite arvuga, tingimusel et see indikaator on olemas piisava arvu transpordiliikide kohta. Vähemalt tuleks eristada eri klasside liike (nt raudteetranspordi puhul esimene ja teine klass, õhutranspordi puhul äriklass ja turistiklass jne). Neid meetodeid tuleb eraldi rakendada vähemalt järgmiste (reisijateveo) transpordiliikide suhtes, kui need on liikmesriiki- des märkimisväärsed: — raudteetransport, — muu maismaatransport, 150 ET Euroopa Liidu Teataja 10/1. kd — veetransport, — õhutransport. Kui sellist jaotust ei ole võimalik teha, on nende meetodite puhul tegemist C-meetoditega. Kõik muud meetodid (sh rei- sijate arvu kasutamine mahuindikaatorina) on C-meetodid. Ka kaubaveo puhul on A-meetodiks asjakohase tootjahinnaindeksi kasutamine. Kui see ei ole kättesaadav, on järgmine meetod B-meetod: — võib eeldada, et veoteenuse maht järgib veetavate kaupade mahtu. Seepärast on otstarbekas kasutada sellist indikaa- torit nagu veetud tonnkilomeetrid, kuigi ilmselt ei saa arvesse võtta veoteenuse kvaliteedi muutumist. Mida rohkem üksikasju on teada eri transpordiliikide tonnkilomeetrite kohta, seda paremad on tulemused. Seda meetodit tuleb eraldi rakendada vähemalt järgmiste (kaubaveo) transpordiliikide suhtes, kui need on liikmesriikides märkimisväärsed: — raudteevedu, — muu maismaatransport, — torutransport, — mere- ja rannaveotransport, — siseveetransport, — õhutransport. Kui sellist jaotust ei ole võimalik teha, on nende meetodite puhul tegemist C-meetoditega. Kõik muud meetodid (sh transporditud tonnide kasutamine indikaatorina) on ka C-meetodid. Nii reisijate- kui ka kaubaveo puhul eeldab nõuetekohane deflateerimine eespool toodud jaotuse jooksevhindade kasuta- mist kaaludena. Kui seda üksikasja ei ole jooksevhindades teada, võib iga eristatud transpordiliigi indikaatorite kaalumi- seks kasutada muid kaalusid. Sellised muud kaalud peaksid olema jooksevhindadele võimalikult lähedal. 63: Veonduse abi- ja lisateenused; reisibüroode teenused See rühm hõlmab suurt hulka erinevaid teenuseid ja seega ei ole võimalik sätestada konkreetset meetodit ega indikaato- rit. Seepärast tuleks kasutada meetodite ja indikaatorite üldklassifikatsiooni. ESA 95 näeb ette konkreetsed soovitused reisibüroode jaoks (vt punkt 10. 39). 64: Posti- ja telekommunikatsiooniteenused Posti- ja telekommunikatsiooniteenuste hindamise püsivhindades muudavad keeruliseks pakutavate teenuste valiku ja rakendatavate tariifide pidev avardumine. Seepärast töötatakse nende toodete puhul kasutatava korra konkreetsed suuni- sed välja teadusprogrammi raames. CPA J: Finantsvahendusteenused Selliste toodete puhul nagu kaudselt mõõdetavad finantsvahendusteenused, väärtpaberite ja välisvaluuta kaubanduslikud juurdehindlused ja kindlustus, on jooksevhindades toodang määratletud eri tehingute vahena. Sätestada tuleb püsivhin- dades toodangu ühtlustatud määratlus ja mõõtmine. Täiendavat kaalumist vajavad kvaliteedimuutuste arvessevõtmine rahanduse ja kindlustustegevuse puhul ning hinnangute võrreldavus finantsteenuste puhul, mis on selgelt tasulised. Nende toodete puhul töötatakse kasutatava korra konkreetsed suunised välja teadusprogrammi raames. CPA K: Kinnisvara-, väljaüürimis- ja ettevõtlusteenused Eluasemeteenused Eluasemeteenuste toodangu hindamiseks püsivhindades kehtestavad kõik liikmesriigid alates 1998. või 1999. aastast nn stratifitseerimismeetodi, mille kohaselt mõõta toodangut RKT jaoks (1). (1) Komisjoni otsus 95/309/EÜ, Euratom (EÜT L 186, 5. 8. 1995, lk 59) ja komisjoni otsus 97/619/EÜ, Euratom (EÜT L 252, 16. 9. 1997, lk 33). 10/1. kd ET Euroopa Liidu Teataja 151 Kõnealune meetod on põhimõtteliselt selline, mille kohaselt jooksevhindades toodangut hinnatakse objektiivselt, kasuta- des andmeid eluasemete hulga ja kvaliteedi ning nende kasutamise eest makstava hinna kohta. Seega on selle meetodi määratluse kohaselt olemas deflateerimiseks vajalik teave toodangu hinna kohta. Teavet sama hinna, kvaliteedi ja koguse kohta tuleks kasutada ka püsivhindades hinnangute koostamisel. Eespool visandatud lähenemise rakendamise puhul on tegemist A-meetodiga. See võimaldab võtta arvesse muutusi pakutava eluasemeteenuse kvaliteedis. Muud väljaüürimis-, kinnisvara- ja ettevõtlusteenused Nende teenuste puhul võib tootjahinda käsitlevate andmete kogumine osutuda keeruliseks näiteks mõningate toodete ühekordsuse tõttu. Sellest tulenevalt võib nende andmete asemel kasutada erinevaid alternatiivseid (sageli kas kaudseid või teiseseid) hinna või mahu muutumise mõõtmisi. Selliste kaudsete mõõtmiste sobivust tuleb hinnata iga sellesse rubriiki kuuluva teenuse puhul. Konkreetsed suunised töötatakse välja teadusprogrammi raames. Teadusprogrammi raames tuleks erilist tähelepanu pöörata samuti sellesse tooterühma kuuluva tarkvara toodangu deflateerimisele. CPA M: Haridusteenused CPA N: Tervishoiu- ja sotsiaalhoolekande teenused Mõnedes liikmesriikides kirjendatakse suurem osa tervishoiu- ja haridusteenuste pakkumisest turutoodanguna, kuid teis- tes kirjendatakse nad turuvälise toodanguna. Toodangu püsivhindades mõõtmise meetodi puhul tuleks arvestada vaja- dust, et mõlema rühma riikide statistilised andmed oleksid võrreldavad. Turutoodangu deflateerimise hinnastatistika peaks kajastama toote koguhinda, mitte ainult tarbija panust koguhinda või traditsioonilist tariifipõhist hinda. Hinnastatistika peaks arvesse võtma ka tervishoiu- ja haridustoodete kvaliteedi muutu- mist. Teadusprogrammi raames töötatakse välja nende toodete puhul kasutatava korra konkreetsed suunised, kasutades hin- nastatistikat või muid meetodeid. Programm hõlmab nii nende teenuste turutoodangut kui ka allpool kirjeldatud turuvä- list toodangut. CPA O: Muud ühiskonna-, sotsiaal- ja isikuteenused Nende teenuste puhul ei ole andmed tootjahinna kohta sageli kättesaadavad ning nende asemel kasutatakse tavaliselt alternatiivseid indikaatoreid. Nagu tervishoiu ja hariduse puhul, võib ka mõningate sellesse rubriiki kuuluvate toimin- gute puhul esineda nii turutoodangut kui ka turuvälist toodangut ning statistilised meetodid peavad seda arvesse võtma. Nende toodete puhul töötatakse kasutatava korra konkreetsed suunised välja teadusprogrammi raames. CPA P: Palgatöötajatega kodumajapidamised Seda toodangut, mille näol on tegemist toodanguga oma lõpptarbimiseks, hinnatakse traditsiooniliselt töötajate hüvitis- tes, sh loonustulu kaudu. Püsivhindades hinnangute koostamise tavaliste meetodite hulka kuuluvad tarbijahinnaindeksi andmete või palgaandmete kasutamine deflateerimiseks ja mahu ekstrapoleerimine (kasutades ekstrapolaatorina töötajate arvu). Põhimõtteliselt tuleks kasutatud deflaatoreid (tarbijahinnaindeks või palgaandmed) kontrollida tagamaks, et neis on korrektselt arvesse võetud loonustulu. Need meetodid ei võta arvesse tootlikkuse muutumist, kuid SKT jaoks ei sellise väljajätmise tagajärjed olulised. Sellised meetodid on B-meetodid, kui neis ei võeta arvesse tootlikkuse muutumist (muul juhul on need A-meetodid). Toote- ja impordimaksud ja -subsiidiumid ning käibemaks ESA 95 punktides 10. 47–10. 52 on piisavalt üksikasjalikult sätestatud põhimõtted, mida kasutada toodete ja impordi suhtes kohaldatavate maksude ja subsiidiumide ning käibemaksu hindamiseks püsivhindades. Need põhimõtted moodus- tavad A-meetodi. 152 ET Euroopa Liidu Teataja 10/1. kd II. 3. Turuväline toodang Nagu varem märgitud, peavad toodangu püsivhindades mõõtmise statistilised meetodid andma võrreldavaid statistilisi andmeid nii turutoodangu kui ka turuvälise toodangu puhul, eriti selliste teenuste puhul nagu haridus- ja tervishoiutee- nused. Turuväliste teenuste puhul võib toodangu püsivhindades hindamiseks kasutada kas toodangu mahuindikaatoreid või sisendimeetodeid (näiteks töö ja muude sisendite deflateerimine või baasaasta tööjõusisendi mahu ekstrapoleerimine). Olemas võib olla ka hinnaandmeid, mida võib kasutada. Turuväliste teenuste A-, B- ja C-meetodite vaheline erinevus määratletakse teadusprogrammi raames. II. 3. 1. CPA M: Haridus Turuvälise haridustoodangu hindamiseks püsivhindades võib kasutada kas toodangu mahuindikaatoreid või sisendimee- todeid. Konkreetsed suunised haridustoodangu hindamise meetodite kohta (kas toodangu mahuindikaatorite, sisendimeetodite või turutoodangu puhul hinnaandmete abil) töötatakse välja teadusprogrammi raames. Teadusprogrammi raames hinna- takse ka kvaliteedimuutuste arvessevõtmist. II. 3. 2. CPA N (osa): Tervishoid Ka turuvälise tervishoiuteenuste toodangu hindamiseks püsivhindades võib kasutada kas toodangu mahuindikaatoreid või sisendimeetodeid. Konkreetsed suunised tervishoiutoodangu hindamise meetodite kohta (kas toodangu mahuindikaatorite, sisendimeetodite või turutoodangu puhul hinnaandmete abil) töötatakse välja teadusprogrammi raames. Teadusprogrammi raames hinna- takse ka kvaliteedimuutuste arvessevõtmist, mis on tervishoiuteenuste toodangu puhul eriti oluline. II. 3. 3. Muu turuväline toodang Muu turuväline toodang võib esineda mitmel eri kujul. Mõningaid teenuseid osutatakse individuaalselt (nt sotsiaalkind- lustusteenused) ja mõningaid kollektiivselt (nt riigikaitseteenused). Mõningad teenused võivad sisaldada nii individuaal- seid kui ka kollektiivseid elemente (nt politseiteenused, mis on ESA 95s liigitatud kollektiivsete teenuste hulka). Toodangu mahuindikaatoreid võib kasutada individuaalselt ja võib-olla ka mõningate kollektiivselt osutatud teenuste toodangu hindamiseks. Sisendimeetodeid võib kasutada kõigi nende teenuste puhul. Võrreldavad tulemused eeldavad kahe kõnealuse meetodi rakendusviisi mõningast ühtlustamist. Teadusprogrammi raames töötatakse välja nende toodete puhul kasutatavate meetodite (kas toodangumahu indikaatorid või sisendimeetodid) konkreetsed suunised. III OSA HINDADE JA MAHTUDE MÕÕTMINE TARBIMISPÕHISE MEETODI KOHASELT Tarbimispõhise meetodi poolel on püsivhindades SKT lõpptarbimise, kapitali kogumahutuse ja netoekspordi summa. Tarbimispõhisel meetodil jooksva aasta väärtuste deflateerimise või baasaasta väärtuste ekstrapoleerimise jaoks kasutata- vate indikaatorite sobivuse hindamisel võib kasutada järgmisi kriteeriume: — tooterubriigi indikaatoriga kaetuse ulatus. Näiteks, kas indikaator hõlmab kõiki rubriiki kuuluvaid tooteid või vaid osa neist, 10/1. kd ET Euroopa Liidu Teataja 153 — indikaatori hindamisalus. Lõpptarbimise ja kapitali kogumahutuse puhul peaksid selleks olema pigem ostjahinnad kui näiteks tootjahinnad, — indikaator peaks arvesse võtma kvaliteedimuutusi ja kirjendama need pigem mahuhinnangutes kui hinnahinnangu- tes, — indikaatori ja rahvamajanduse arvepidamise mõistete kontseptuaalne järjepidevus. Nende kriteeriumide põhjal võib teha järgmisi üldisi järeldusi hinna ja mahu määrade hindamise korra kohta tarbimis- põhise meetodi eri kategooriates. Kodumajapidamiste lõpptarbimine Kodumajapidamiste lõpptarbimine tuleks vajaduse korral võimalikult suures ulatuses deflateerida, kasutades tarbijahin- naindeksi teavet. Tarbijahinnaindeks on sobiv, kui see vastab järgmistele kriteeriumidele: — tegemist on täpselt seda toodet (tooterühma) hõlmava indeksiga, — indeks võtab nõuetekohaselt arvesse toote (toodete) kvaliteedi muutumist, — indeksi väärtus on määratletud ostjahindades, mis sisaldab käibemaksu, — tarbijahinnaindeksi aluseks olevad põhimõtted vastavad rahvamajanduse arvepidamise põhimõtetele. Kui teatava toote puhul tarbijahinnaindeks puudub, tuleb kasutada muid ligikaudsemaid indikaatoreid. Nendeks võivad isegi mahuindikaatorid. Sellised impordihinnaindeksid või teatavatel olla tootjahinnaindeksid, ekspordi- või meetodid on B-meetodid. juhtudel C-meetodite puhul on tegemist selliste indeksite kasutamisega, mis ei vasta üldse kõnealusele tootele (kõnealustele toode- tele). Valitsemissektori lõpptarbimine ja kodumajapidamisi teenindavate kasumitaotluseta institutsioonide (KTKTI) lõpptarbimine Nende lõpptarbimise rubriikide puhul võib teha samad tähelepanekud kui tootmispõhise meetodi all kirjeldatud turuvä- lise toodangu hindamise puhul (jaotis II. 3), sest valitsemissektori ja KTKTI toodetud kaupade ja teenuste väärtused on nende kategooriate peamised komponendid (ESA 95, punktid 3. 78 ja 3. 79). Turul tegutsevate tootjate toodetud ja valitsemissektori ostetud kaubad ja teenused, mida pakutakse muutmata kujul mit- terahaliste sotsiaalsiiretena kodumajapidamistele ja mis lisaks sellele moodustavad osa valitsemissektori lõpptarbimisest (ESA 95, punkt 3. 79), tuleb deflateerida sobiva hinnaindeksiga, mis vastab neile (turu) toodetele ja teenustele. ESA 95 punktis 3. 85 kirjeldatakse erinevust valitsusüksuste pakutavate individuaalsete ja kollektiivsete kaupade ja tee- nuste vahel. Sellise eristamise korral on tegeliku lõpptarbimise mõiste lihtsalt tuletatav. Selline arvepidamise esitus ei too endaga kaasa probleeme seoses püsivhindades hinnangutega. Kapitali kogumahutus põhivarasse Seoses kapitali kogumahutusega põhivarasse on A-meetodiks tegelike investeeringute hinnaindeksite kasutamine. Selline indeks peaks vastama järgmistele kriteeriumidele: — tegemist on täpselt seda toodet (tooterühma) hõlmava indeksiga, — indeks võtab nõuetekohaselt arvesse toote (toodete) kvaliteedi muutumist, — indeksi väärtus on määratletud ostjahindades, sh mahaarvamatu käibemaks, — indeksi aluseks olevad põhimõtted vastavad rahvamajanduse arvepidamise põhimõtetele. Tegelikkuses kasutatakse sageli tootjahinnaindekseid, mis on B-meetodid, kui neid ei hinnata ümber ostjahindades. Konk- reetsete toodete tootjahinnaindeksite kohta kehtivad samad märkused, nagu on esitatud jaotises II. 2, sh viited teaduspro- grammile. Varude muutus On oluline, et varud deflateeritakse spetsiifiliselt ja eraldi ning et neid ei arvutataks püsivhindades arvutuste jääknäita- jana. ESA 95 punktis 10. 56 on märgitud, et varude muutuse püsivhindades võib arvutada, deflateerides varude sissekandeid ja väljavõtteid eraldi sobiva hinnaindeksiga. Kui varude mahu ja hinna muutused ei ole eriti suured, võib alternatiivina kasutada varude muutumise otsest deflateerimist aasta keskmise hinnaindeksiga. 154 ET Euroopa Liidu Teataja 10/1. kd Varusid on nelja liiki (ESA 95, punkt 3 119): — tooraine ja materjal: siinkohal võib korrata samu põhimõtteid, mida kirjeldati vahetarbimise deflateerimise puhul jaotises II. 2, — lõpetamata toodang: seda kategooriat tuleks uurida teadusprogrammi raames, — valmistooted: nende deflateerimiseks võib kasutada tootjahinnaindekseid alushindades, — kaubad edasimüügiks: nende väärtus määratakse kindlaks ostuhinnas, mille heaks indikaatoriks on sageli tootjahin- naindeks. Teadusprogrammi raames tuleks uurida ka kapitalikasumi probleemi. Väärisesemete soetamine miinus realiseerimine Seda kategooriat tuleks uurida teadusprogrammi raames. Kaupade ja teenuste eksport ja import Seda kategooriat tuleks uurida teadusprogrammi raames. 10/1. kd ET Euroopa Liidu Teataja 155 II LISA ÜLEMINEKUPERIOODID Üleminekuperioodid põhimõtte nr 3 puhul Riik Kuni Iirimaa Portugal Taani Soome Madalmaad Itaalia Saksamaa Belgia Ühendkuningriik Prantsusmaa Hispaania Kreeka Rootsi Luksemburg Austria 2004 — 2000 (1999. aastal on baasaastaks 1990) 2005 — 2003 2005 — 2003 — 2003 — — — 2005


title: Dyrektywa Komisji 98/90/WE z dnia 30 listopada 1998 r. dostosowująca do postępu technicznego dyrektywę Rady 70/387/EWG odnoszącą się do drzwi pojazdów silnikowych i ich przyczepTekst mający znaczenie dla EOG.

eurovoc_concepts:
approximation of laws
commercial vehicle
motor vehicle
technical standard
technological change

formats: html pdf print

text: 13/t. 21 PL Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej 419 31998L0090 12. 12. 1998 DZIENNIK URZĘDOWY WSPÓLNOT EUROPEJSKICH L 337/29 DYREKTYWA KOMISJI 98/90/WE z dnia 30 listopada 1998 r. dostosowująca do postępu technicznego dyrektywę Rady 70/387/EWG odnoszącą się do drzwi pojazdów silnikowych i ich przyczep (Tekst mający znaczenie dla EOG) KOMISJA WSPÓLNOT EUROPEJSKICH, PRZYJMUJE NINIEJSZĄ DYREKTYWĘ: uwzględniając Traktat ustanawiający Wspólnotę Europejską, Artykuł 1 uwzględniając dyrektywę Komisji 70/156/EWG z dnia 6 lutego 1970 r. w sprawie zbliżenia ustawodawstw Państw Członkow- skich odnoszących się do homologacji typu pojazdów silniko- wych i ich przyczep (1), ostatnio zmienioną dyrektywą 98/14/WE (2), w szczególności jej art. 13 ust. 2, uwzględniając dyrektywę Rady 70/387/EWG z dnia 27 lipca 1970 r. w sprawie zbliżenia ustawodawstw Państw Członkow- skich odnoszących się do drzwi pojazdów silnikowych i ich przy- czep (3), ostatnio zmienioną Aktem Przystąpienia Danii, Irlandii i Zjednoczonego Królestwa, w szczególności jej art. 3, a także mając na uwadze, co następuje: dyrektywa 70/387/EWG jest jedną ze szczegółowych dyrektyw w sprawie procedury homologacji typu WE ustanowionej dyrek- tywą 70/156/EWG; tym samym przepisy ustanowione dyrektywą 70/156/EWG dotyczące układów, części i odrębnych jednostek technicznych stosuje się do niniejszej dyrektywy; możliwe jest dalsze dostosowanie dyrektywy 70/387/EWG do postępu technicznego poprzez poprawę bezpieczeństwa osób wsiadających do przedziału kierowcy i opuszczających go w nie- których typach pojazdów ciężarowych; w szczególności art. 3 ust. 4 oraz art. 4 ust. 3 dyrektywy 70/156/EWG wymagają, aby do każdej szczegółowej dyrektywy dołączony był dokument informacyjny zawierający właściwe pozycje załącznika I do tej dyrektywy, a także świadectwo homo- logacji sporządzone na podstawie załącznika VI do tej dyrektywy, w celu umożliwienia włączenia homologacji do systemu kompu- terowego; w związku z praktycznymi aspektami stosowania dyrektywy 70/387/EWG konieczne jest zapewnienie, aby we wszystkich Państwach Członkowskich istniały jednolite przepisy; środki przewidziane w niniejszej dyrektywie są zgodne z opinią Komitetu ds. Dostosowania do Postępu Technicznego ustanowio- nego dyrektywą 70/156/EWG, (1) Dz. U. L 42 z 23. 2. 1970, str. 1. (2) Dz. U. L 91 z 25. 3. 1998, str. 1. (3) Dz. U. L 176 z 10. 8. 1970, str. 5. Dyrektywa 70/387/EWG otrzymuje brzmienie: 1) W art. 1 wyrazy „ciągniki rolnicze” zastępuje się wyrazami: „ciągniki rolnicze i leśne”, a wyrazy „maszyny i pojazdy do robót publicznych” zastępuje „wszelkie maszyny jezdne”. się wyrazami: 2) Załączniki zostają zmienione zgodnie z Załącznikiem do niniejszej dyrektywy. Artykuł 2 1. Z mocą od dnia 1 stycznia 1999 r. Państwa Członkowskie nie mogą z powodów odnoszących się do drzwi pojazdów: — odmówić, w odniesieniu do danego typu pojazdu, homologa- cji typu EWG lub krajowej homologacji typu, lub — zakazać sprzedaży, rejestracji czy wejścia do użytku pojaz- dów, jeżeli pojazdy te są zgodne z wymaganiami dyrektywy 70/387/EWG zmienionej niniejszą dyrektywą. 2. Z mocą od dnia 1 października 2000 r. Państwa Członkow- skie: — nie udzielają już homologacji typu WE, oraz — mogą odmówić udzielenia krajowej homologacji typu dla nowego typu pojazdu, z powodów odnoszących się do drzwi pojazdu, spełnione wymagania dyrektywy 70/387/EWG, zmienionej niniejszą dyrektywą. jeżeli nie są Artykuł 3 1. Państwa Członkowskie wprowadzą w życie przepisy ustawo- we, wykonawcze i administracyjne niezbędne do wykonania niniejszej dyrektywy przed dniem 31 grudnia 1998 r. i niezwłocz- nie powiadomią o tym Komisję. Przepisy przyjęte przez Państwa Członkowskie zawierają odnie- sienie do niniejszej dyrektywy lub odniesienie takie towarzyszy ich urzędowej publikacji. Metody dokonywania takiego odniesie- nia określane są przez Państwa Członkowskie. 2. Państwa Członkowskie przekażą Komisji teksty podstawo- wych przepisów prawa krajowego przyjętych w dziedzinach obję- tych niniejszą dyrektywą. 420 PL Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej 13/t. 21 Niniejsza dyrektywa wchodzi w życie siódmego dnia po jej opublikowaniu w Dzienniku Urzędowym Wspólnot Europejskich. Artykuł 4 Niniejsza dyrektywa skierowana jest do Państw Członkowskich. Artykuł 5 Sporządzono w Brukseli, dnia 30 listopada 1998 r. W imieniu Komisji Martin BANGEMANN Członek Komisji 13/t. 21 PL Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej 421 ZAŁĄCZNIK 1. Poniższy wykaz załączników zostaje dodany przed załącznikami do dyrektywy 70/387/EWG: „WYKAZ ZAŁĄCZNIKÓW 1. ZAŁĄCZNIK I: Zakres, definicje, wymagania ogólne, wniosek o udzielenie homologacji typu WE, udzielanie homologacji typu WE, zmiany typu i homologacji, zgodność produkcji Dodatek 1: Dokument informacyjny Dodatek 2: Świadectwo homologacji typu 2. 3. ZAŁĄCZNIK II: Wymagania dotyczące konstrukcji i montażu oraz badania wytrzymałościowe ZAŁĄCZNIK III: Wymagania dotyczące dostępu do i wyjścia z drzwi przedziału kierowcy” 2. Załącznik I otrzymuje brzmienie: „ZAŁĄCZNIK I ZAKRES, DEFINICJE, WYMAGANIA OGÓLNE, WNIOSEK O UDZIELENIE HOMOLOGACJI TYPU WE, UDZIELENIE HOMOLOGACJI TYPU WE, ZMIANY TYPU I HOMOLOGACJI, ZGODNOŚĆ PRODUKCJI 1. ZAKRES 1. 1. Niniejsza dyrektywa stosuje się do drzwi pojazdów silnikowych kategorii M1 oraz N (1). 2. DEFINICJE Do celów niniejszej dyrektywy: 2. 1. 2. 2. „homologacja pojazdu” oznacza homologację typu pojazdu w odniesieniu do jego drzwi oraz ich następujących głównych właściwości; „typ pojazdu” oznacza pojazdy, które nie różnią się w sposób zasadniczy w odniesieniu do następu- jących głównych właściwości: — konstrukcja i wytrzymałość zamków i zawiasów w odniesieniu do pojazdów wymienionych w załączniku II, — wymagania dotyczące konstrukcji i montażu do stopni nadwozia pojazdów i stopni, które nie zostały objęte załącznikiem III, — położenie oraz właściwości geometryczne stopni służących do wsiadania oraz poręczy pojazdów wymienionych w załączniku III, w stopniu, w jakim te właściwości mają znaczenie dla wymagań określonych niniejszą dyrektywą. 3. WYMAGANIA OGÓLNE 3. 1. Konstrukcja 3. 1. 1. Właściwości budowy pojazdu muszą zapewniać pełne bezpieczeństwo wsiadania i wysiadania z niego. 3. 1. 2. Pojazdy kategorii N2 o maksymalnej masie przekraczającej 7,5 tony oraz pojazdy kategorii N3 uważa się za spełniające powyższe wymagania, jeżeli spełniają one warunki załącznika III. (1) Jak zostały zdefiniowane w załączniku IIA do dyrektywy 70/156/EWG. 422 PL Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej 13/t. 21 3. 2. Drzwi, wejścia i wyjścia 3. 2. 1. Drzwi, wejścia i wyjścia muszą umożliwiać ich swobodne i bezpieczne używanie. 3. 3. Drzwi i zamki 3. 3. 1. Drzwi i zamki muszą być skonstruowane w taki sposób, aby przy ich zamykaniu nie powstawały żadne nieprzyjemne dźwięki. 3. 3. 2. Zamki drzwi muszą być skonstruowane w sposób uniemożliwiający ich przypadkowe otwarcie. 3. 4. Zamki i zawiasy (wymagania dotyczące konstrukcji i montażu) 3. 4. 1. Zawiasy drzwi zawieszanych na zawiasach, po bokach pojazdu (z wyjątkiem drzwi składanych), muszą być montowane na przedniej krawędzi drzwi, w kierunku ruchu pojazdu. W przypadku drzwi podwójnych wymagania te mają zastosowanie do skrzydła drzwi, które otwiera się jako pierwsze; musi być możliwe zablokowanie drugiego skrzydła drzwi. 3. 4. 2. Zamki i zawiasy bocznych drzwi pojazdów kategorii M1 muszą spełniać wymagania określone w załączniku II do niniejszej dyrektywy. 3. 5. Stopnie nadwozia i stopnie (wymagania dotyczące konstrukcji i montażu) 3. 5. 1. W rozumieniu niniejszej dyrektywy piasta, felga oraz inne części koła nie stanowią stopni nadwozia, z wyjątkiem przypadków gdy względy dotyczące budowy lub związane z użytkowaniem uniemożli- wiają montaż stopni nadwozia w innym miejscu pojazdu. 3. 5. 2. W przypadku pojazdów kategorii M1, N1 oraz N2 o maksymalnej masie nieprzekraczającej 7,5 tony, jeżeli podłoga na poziomie wejścia do przedziału pasażerskiego znajduje się wyżej niż 600 mm nad podłożem, pojazd taki musi być wyposażony w jeden lub więcej stopni nadwozia lub stopni. 3. 5. 2. 1. Jednakże w przypadku pojazdów terenowych, zdefiniowanych w załączniku IIA do dyrektywy 70/156/EWG, taka odległość od podłoża może zostać zwiększona do 700 mm. 3. 5. 2. 2. Stopnie nadwozia lub stopnie muszą być zbudowane w taki sposób, aby zapobiegać ryzyku pośli- zgnięcia. 4. 4. 1. 4. 2. 4. 3. 5. 5. 1. 5. 2. 5. 3. 6. 6. 1. 7. 7. 1. WNIOSEK O UDZIELENIE HOMOLOGACJI TYPU WE ◂ÑWniosek o udzielenie homologacji typu WE dla danego typu pojazdu i jego drzwi jest składany przez producenta pojazdu. Wzór dokumentu informacyjnego został przedstawiony w dodatku 1. Pojazd reprezentatywny dla danego typu, który ma być homologowany, musi zostać przekazany służ- bom technicznym odpowiedzialnym za badania homologacyjne. UDZIELANIE HOMOLOGACJI TYPU WE Jeżeli zostały spełnione odpowiednie wymagania, homologacja typu WE jest udzielana na podstawie art. 4 ust. 3 dyrektywy 70/156/EWG. Wzór świadectwa homologacji typu WE jest przedstawiony w dodatku 2. Każdemu typowi homologowanego pojazdu zostaje nadany numer homologacji, zgodnie z załączni- kiem VII do dyrektywy 70/156/EWG. To samo Państwo Członkowskie nie będzie nadawać tego samego numeru innemu typowi pojazdu. MODYFIKACJE TYPU I ZMIANY HOMOLOGACJI W przypadku modyfikacji typu homologowanego na podstawie niniejszej dyrektywy stosuje się prze- pisy art. 5 dyrektywy 70/156/EWG. ZGODNOŚĆ PRODUKCJI Środki mające na celu zapewnienie zgodności produkcji przyjmuje się zgodnie z przepisami ustano- wionymi w art. 10 dyrektywy 70/156/EWG. 13/t. 21 PL Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej 423 Dodatek 1 424 PL Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej 13/t. 21 13/t. 21 PL Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej 425 Dodatek 2 426 PL Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej 13/t. 21 13/t. 21 PL Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej 427 3. Załącznik II otrzymuje brzmienie: a) w nagłówku wyrazy „SAMOCHODY PRYWATNE” zastępuje się wyrazami „POJAZDY KATEGORII M1”; b) w ppkt 1. 1 wyraz „dyrektywa” zastępuje się wyrazem „Załącznik”. 4. Dodaje się załącznik III w brzmieniu: „ZAŁĄCZNIK III WYMAGANIA DOTYCZĄCE DOSTĘPU DO I WYJŚCIA Z DRZWI PRZEDZIAŁU KIEROWCY W POJAZDACH KATEGORII N2 O MAKSYMALNEJ MASIE PRZEKRACZAJĄCEJ 7,5 TONY ORAZ W POJAZDACH KATEGORII N3 1. Stopnie do przedziału kierowcy (patrz: rysunek) 1. 1. Odległość (A) od podłoża do górnej powierzchni najniższego stopnia mierzona dla pojazdu znajdują- cego się na poziomej i płaskiej powierzchni nie powinna być większa niż 600 mm. 1. 1. 1. Jednakże w przypadku pojazdów terenowych, zdefiniowanych w załączniku IIA do dyrektywy 70/156/EWG, taka odległość (A) może być zwiększona do 700 mm. 1. 2. Odległość (B) między górnymi powierzchniami stopni nie powinna być większa niż 400 mm. Odle- głość w pionie między dwoma sąsiadującymi stopniami nie powinna różnić się o więcej niż 50 mm. 1. 2. 1. Jednakże w przypadku pojazdów terenowych (patrz ppkt 1. 1. 1) ta druga wielkość może być zwiększona do 100 mm. 1. 3. Ponadto spełnione muszą być następujące minimalne wymagania geometryczne: — głębokość stopnia (D): — prześwit stopnia (E) (w tym głębokość stopnia): — szerokość stopnia (F): — szerokość najniższego stopnia (G): — wysokość stopnia (S): — poprzeczne przesunięcie między stopniami (H): — wzdłużne zachodzenie stopni na siebie (J): 80 mm 150 mm 300 mm 200 mm 120 mm 0 mm 200 mm 1. 3. 1. Jednakże w przypadku pojazdów terenowych (patrz ppkt 1. 1. 1) wartość (F) może być zmniejszona do 200 mm. 1. 4. Najniższy stopień może być w formie szczebla, jeżeli jest to konieczne z uwagi na budowę lub korzys- tanie oraz w przypadku pojazdów terenowych (patrz ppkt 1. 1. 1). W takim przypadku głębokość szczebla (R) będzie wynosić przynajmniej 20 mm. 1. 4. 1. Szczeble o okrągłym przekroju poprzecznym nie są dozwolone. 1. 5. 1. 6. Przy wysiadaniu z przedziału kierowcy położenie najwyższego stopnia powinno być łatwe do zlokali- zowania. Górna powierzchnia stopni nie może być śliska. Ponadto powierzchnia stopni narażonych podczas jazdy na działanie czynników atmosferycznych oraz zanieczyszczeń powinna posiadać odpowiedni odpływ (powierzchnia odprowadzająca). 2. Dostępność do poręczy prowadzących do miejsca kierowcy (patrz rysunek) 2. 1. Jedna lub więcej poręczy czy uchwytów lub innych równoważnych urządzeń umożliwiających przy- trzymanie się jest mocowana w celu zapewnienia dostępu do przedziału kierowcy. 2. 1. 1. 2. 1. 2. Poręcz(-e) lub uchwyt(-y) lub równoważne urządzenia umożliwiające przytrzymanie się muszą być umiejscowione w taki sposób, aby były łatwe do uchwycenia oraz aby nie utrudniały dostępu. Dopuszcza się, aby maksymalna przerwa na powierzchni chwytu na poręczach lub uchwytach lub równoważnych urządzeniach umożliwiających przytrzymanie się (na przykład pośredni punkt moco- wania) wynosiła 100 mm. 2. 1. 3. W przypadku dostępu za pomocą więcej niż dwóch stopni poręcze, uchwyty lub równoważne urzą- dzenia umożliwiające przytrzymanie się są umiejscowione w taki sposób, aby wchodzący miał trzy punkty podparcia (obie ręce i stopa lub obie stopy i ręka). 428 PL Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej 13/t. 21 2. 1. 4. Z wyjątkiem schodów konstrukcja i umiejscowienie poręczy, uchwytów lub równoważnych urządzeń umożliwiających przytrzymanie się powinny być takie, aby zachęcać operatorów do schodzenia twarzą do kabiny. 2. 1. 5. Koło kierownicy można uznać za uchwyt. 2. 2. Wysokość (N) dolnej krawędzi przynajmniej jednej poręczy, uchwytu lub równoważnego urządzenia umożliwiającego przytrzymanie się, mierzona od podłoża, dla pojazdu znajdującego się na poziomej i płaskiej powierzchni, nie jest większa niż 1 850 mm. 2. 2. 1. Jednakże w przypadku pojazdów terenowych (patrz ppkt 1. 1. 1) taka odległość (N) może być zwięk- szona do 1 950 mm. 2. 2. 2. Jeżeli podłoga przedziału kierowcy znajduje się na wysokości od podłoża większej niż „N”, to wysokość ta zostanie przyjęta jako „N”. 2. 2. 3. Ponadto minimalna odległość „P” górnej krawędzi poręczy, uchwytu(-ów) lub równoważnego urządze- nia umożliwiających przytrzymanie się od najwyższego stopnia (podłogi przedziału kierowcy) wynosi: — poręcz(-e) lub uchwyt(-y) lub równoważne urządzenia umożliwiające przytrzymanie się (U) 650 mm, — poręcz(-e) lub uchwyt(-y) lub równoważne urządzenia umożliwiające przytrzymanie się (V) 550 mm, 2. 3. Muszą być spełnione następujące minimalne wymagania geometryczne: — wymiar elementu chwytania (K): — długość (M): — odległość od części pojazdu (L): minimum 16 mm maksimum 38 mm, minimum 150 mm, minimum 40 mm. Rysunek 13/t. 21 PL Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej 429 3. W przypadku pochyłej podłogi przedziału kierowcy wymagane pomiary będą dokonywane od płaszczyzny horyzontalnej biegnącej od punktu, który znajduje się na przecięciu przedniej krawędzi podłogi z pionową płasz- czyzną biegnącą poprzez środek stopnia znajdującego się bezpośrednio poniżej, a która jest prostopadła do środ- kowej płaszczyzny wzdłużnej pojazdu. ”


title: Odločba Komisije z dne 30. novembra 1998 o skupnem tehničnem predpisu za kopenske mobilne satelitske zemeljske postaje (LMES), ki delujejo v frekvenčnih pasovih 1,5/1,6 GHz (Notificirana pod dokumentno številko K(1998) 3695)Besedilo velja za EGP.

eurovoc_concepts:
Community certification
satellite communications
technical regulations
technical standard
telecommunications

text: 13/Zv. 23 SL Uradni list Evropske unije 193 31998D0734 L 351/37 URADNI LIST EVROPSKIH SKUPNOSTI 29. 12. 1998 ODLOČBA KOMISIJE z dne 30. novembra 1998 o skupnem tehničnem predpisu za kopenske mobilne satelitske zemeljske postaje (LMES), ki delujejo v frekvenčnih pasovih 1,5/1,6 GHz (Notificirana pod dokumentno številko K(1998) 3695) (Besedilo velja za EGP) (98/734/ES) KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI JE ker je skupni tehnični predpis, sprejet s to odločbo, v skladu z mnenjem Odbora za odobritev terminalske opreme (ACTE), ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti, ob upoštevanju Direktive 98/13/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. februarja 1998 v zvezi s telekomunikacijsko ter- minalsko zemeljskih opremo postaj,vključno z medsebojnim priznavanjem njune skladnosti (1), in zlasti druge alinee člena 7(2) direktive, satelitskih opremo in SPREJELA NASLEDNJO ODLOČBO: Člen 1 ker je Komisija sprejela ukrep, ki opredeljuje tip opreme satelit- skih zemeljskih postaj, za katerega se zahteva skupni tehnični predpis, in s tem povezano izjavo o področju uporabe v skladu s prvo alineo člena 7(2); 1. Ta odločba se uporablja za opremo satelitskih zemeljskih postaj, ki sodi na področje uporabe usklajenega standarda iz člena 2(1). ker naj se sprejmejo ustrezni usklajeni standardi ali deli standardov za izvajanje bistvenih zahtev, ki jih je treba preobli- kovati v skupne tehnične predpise; 2. Ta odločba uvaja skupni tehnični predpis, ki zajema kopenske mobilne satelitske zemeljske postaje (LMES), ki delujejo v fre- kvenčnih pasovih 1,5/1,6 GHz. ker je za zagotovitev neprekinjenega dostopa do trgov za proiz- vajalce treba omogočiti prehodne določbe v zvezi z opremo, odo- breno v skladu z nacionalnimi predpisi o odobritvi tipa; ker je bil ta predlog v skladu s členom 29(2) predložen Odboru za odobritev terminalske opreme (ACTE); Člen 2 1. Skupni tehnični predpis vključuje usklajeni standard, ki ga je pripravil ustrezni standardizacijski organ in pri tem, kolikor le je to mogoče, upošteval bistvene zahteve iz člena 17 Direktive 98/13/ES. Sklicevanje na standard je določeno v Prilogi I. (1) UL L 74, 12. 3. 1998, str. 1. 2. Oprema satelitskih zemeljskih postaj iz te odločbe mora ustre- zati skupnemu tehničnemu predpisu iz odstavka 1, izpolnjevati 194 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 23 mora bistvene zahteve iz člena 5(a) in (b) Direktive 98/13/ES in izpolnjevati mora zahteve vseh drugih veljavnih direktiv, zlasti direktiv Sveta 73/23/EGS (1) in 89/336/EGS (2). 3. Tabela A iz Priloge II navaja mejne vrednosti neželenega odda- janja nad 1 000 MHz in zunaj pasov od 1 626,5 MHz do 1 645,5 MHz in od 1 656,6 MHz do 1 660,5 MHz, veljavne do 1. junija 2002. Tabela B iz Priloge II navaja takšne mejne vrednosti, ki veljajo od 1. junija 2002. Člen 4 1. Nacionalni predpisi o odobritvi tipa, ki zajemajo opremo s področja uporabe usklajenega standarda iz Priloge, prenehajo veljati tri mesece po sprejetju te odločbe. 2. Oprema satelitskih zemeljskih postaj, sprejeta v skladu s takš- nimi nacionalnimi predpisi o odobritvi tipa, se lahko še naprej daje na trg in v uporabo. Člen 3 Ta odločba je naslovljena na države članice. Člen 5 V Bruslju, 30. novembra 1998 Priglašeni organi, pristojni za izvajanje postopkov iz člena 10 Direktive 98/13/ES, v zvezi z opremo satelitskih zemeljskih postaj iz člena 1(1) te odločbe uporabijo ali zagotovijo uporabo usklajenega standarda iz Priloge po notifikaciji te odločbe. Za Komisijo Martin BANGEMANN Član Komisije (1) UL L 77, 26. 3. 1973, str. 29. (2) UL L 139, 23. 5. 1989, str. 19. 13/Zv. 23 SL Uradni list Evropske unije 195 PRILOGA I Sklicevanje na veljavni usklajeni standard Usklajeni standard iz člena 2 te odločbe je: Satelitske zemeljske postaje in sistemi (SES); Kopenske mobile satelitske zemeljske postaje (LMES), ki delujejo v frekvenčnih pasovih 1,5/1,6 GHz in omogočajo govorne in/ali podatkovne komunikacije ETSI Evropski inštitut za telekomunikacijske standarde Sekretariat ETSI TBR44: maj 1998 (Brez predgovora) Dodatne informacije Evropski inštitut za telekomunikacijske standarde je priznan v skladu z Direktivo Sveta 83/189/EGS (1). Navedeni usklajeni standard je bil izdelan v skladu s pooblastilom, podeljenim v skladu z ustreznimi postopki Direk- tive Sveta 83/189/EGS. Celotno besedilo navedenega usklajenega standarda je mogoče pridobiti pri: Evropski inštitut za telekomunikacijske standarde 650 route des Lucioles F-06921 Sophia Antipolis Cedex Evropska Komisija DG XIII/A/2 — (BU 31, 1/7), Rue de la Loi/Wetstraat 200, B-1049 Bruselj ali pri kateri koli drugi organizaciji, odgovorni za objavo standardov ETSI, katerih seznam je na voljo na spletni strani www. ispo. cec. be. (1) UL L 109, 26. 4. 1983, str. 8. 196 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 23 PRILOGA II TABELA A Meje neželenega oddajanja nad 1 000 MHz in zunaj pasov od 1 626,5 MHz do 1 645,5 MHz in od 1 656,6 MHz do 1 660,5 MHz, veljavne do 1. junija 2002 Frekvenčno območje (MHz) Z nosilno frekvenco Brez nosilne frekvence Mejna EIRP (dBpW) Meritvena pasovna širina (kHz) Mejna EIRP (dBpW) Meritvena pasovna širina (kHz) 1 000 do 1 525 1 525 do 1 559 1 559 do 1 600 1 600 do 1 626 1 626 do 1 626,5 49 49 49 74 84 1 645,5 do 1 645,6 104 1 645,6 do 1 646,1 1 646,1 do 1 655,9 1 655,9 do 1 656,4 84 74 84 1 656,4 do 1 656,5 104 1 660,5 do 1 661 1 661 do 1 690 1 690 do 3 400 3 400 do 10 700 10 700 do 21 200 21 200 do 40 000 84 74 49 (opomba 2) 55 (opomba 3) 61 67 100 100 100 100 3 3 3 3 3 3 3 100 100 100 100 100 48 17 48 48 48 57 57 57 57 57 48 48 48 48 54 60 100 3 100 100 100 3 3 3 3 3 100 100 100 100 100 100 Opomba 1 Spodnje meje se uporabljajo pri prehodnih frekvencah. Opomba 2 V pasu od 3 253,0 MHz do 3 321,0 MHz ne sme maksimalna vrednost EIRP v eni, in to samo eni, meritveni pasovni širini 100 kHz presegati 82 dBpW. Drugje v tem pasu se uporablja omejitev moči iz te tabele. Opomba 3 V vsakem od pasov od 4 879,5 MHz do 4 981,5 MHz, od 6 506,0 MHz do 6 642,0 MHz in od 8 132,5 MHz do 8 302,5 MHz ne sme maksimalna vrednost EIRP v eni, in to samo eni, meritveni pasovni širini 100 kHz presegati 72 dBpW. V pasu od 9 759,0 MHz do 9 963,0 MHz ne sme maksimalna moč v eni, in to samo eni, meritveni pasovni širini 100 kHz presegati 61 dBpW. Drugje v tem pasu se uporablja omejitev moči iz te tabele. 13/Zv. 23 SL Uradni list Evropske unije 197 Meje neželenega oddajanja nad 1 000 MHz in zunaj pasov od 1 626,5 MHz do 1 645,5 MHz in od 1 656,6 MHz do 1 660,5 MHz, veljavne od 1. junija 2002 TABELA B Z nosilno frekvenco Brez nosilne frekvence Mejna EIRP (dBpW) Meritvena pasovna širina (kHz) Mejna EIRP (dBpW) Meritvena pasovna širina (kHz) Frekvenčno območje (MHz) 1 000 do 1 525 1 525 do 1 559 1 559,0 do 1 580,42 1 580,42 do 1 605,0 49 49 50 50 1 605,0 do 1 610,0 (Opomba 4) 1 610 do 1 626,0 1 626 do 1 626,5 1 645,5 do 1 645,6 1 645,6 do 1 646,1 1 646,1 do 1 655,9 1 655,9 do 1 656,4 1 656,4 do 1 656,5 1 660,5 do 1 661 1 661 do 1 690 1 690 do 3 400 3 400 do 10 700 10 700 do 21 200 21 200 do 40 000 74 84 104 84 74 84 104 84 74 49 (opomba 2) 55 (opomba 3) 61 67 100 100 1 000 1 000 100 100 3 3 3 3 3 3 3 100 100 100 100 100 48 17 50 50 (Opomba 5) 48 48 57 57 57 57 57 48 48 48 48 54 60 100 3 1 000 1 000 100 100 100 3 3 3 3 3 100 100 100 100 100 100 Opomba 1 Spodnje meje se uporabljajo pri prehodnih frekvencah. Opomba 2 V pasu od 3 253,0 MHz do 3 321,0 MHz ne sme maksimalna vrednost EIRP v eni, in to samo eni, meritveni pasovni širini 100 kHz presegati 82 dBpW. Drugje v tem pasu se uporablja omejitev moči iz te tabele. Opomba 3 V vsakem od pasov od 4 879,5 MHz do 4 981,5 MHz, od 6 506,0 MHz do 6 642,0 MHz in od 8 132,5 MHz do 8 302,5 MHz ne sme maksimalna vrednost EIRP v eni, in to samo eni, meritveni pasovni širini 100 kHz presegati 72 dBpW. V pasu od 9 759,0 MHz do 9 963,0 MHz ne sme maksimalna moč v eni, in to samo eni, meritveni pasovni širini 100 kHz presegati 61 dBpW. Drugje v tem pasu se uporablja omejitev moči iz te tabele. Opomba 4 Linearno interpolirano od 40 dBpW v 100 kHz pri 1 605,0 MHz do 74 dBpW v 100 kHz pri 1 610,0 MHz. Opomba 5 Linearno interpolirano od 40 dBpW v 100 kHz pri 1 605,0 MHz do 48 dBpW v 100 kHz pri 1 610,0 MHz


title: Regulamento (CE) nº 2580/98 da Comissão de 30 de Novembro de 1998 que altera o Regulamento (CEE) nº 3846/87 que estabelece a nomenclatura dos produtos agrícolas para as restituições à exportação

eurovoc_concepts:
agricultural product nomenclature
export refund
poultry

text: 1. 12. 98 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias L 322/31 REGULAMENTO (CE) Nº 2580/98 DA COMISS(cid:212)O de 30 de Novembro de 1998 que altera o Regulamento (CEE) nº 3846/87 que estabelece a nomenclatura dos produtos agr(cid:146)colas para as restitui(cid:135)(cid:210)es (cid:133) exporta(cid:135)(cid:209)o A COMISS(cid:212)O DAS COMUNIDADES EUROPEIAS, Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Europeia, Tendo em conta o Regulamento (CEE) nº 2777/75 do Conselho, de 29 de Outubro de 1975, que estabelece a organiza(cid:135)(cid:209)o comum de mercado no sector da carne de aves de capoeira (1), com a (cid:156)ltima redac(cid:135)(cid:209)o que lhe foi dada pelo Regulamento (CE) nº 2916/95 (2), e, nomeadamente, o nº 12 do seu artigo 8º, Considerando que o Regulamento (CEE) nº 3846/87 da Comiss(cid:209)o (3), com a (cid:156)ltima redac(cid:135)(cid:209)o que lhe foi dada pelo Regulamento (CE) nº 2512/98 (4), estabeleceu, com base na Nomenclatura Combinada, uma nomenclatura dos produtos agr(cid:146)colas para as restitui(cid:135)(cid:210)es (cid:133) exporta(cid:135)(cid:209)o; Considerando que apareceram no mercado outras apresenta(cid:135)(cid:210)es al(cid:130)m dos frangos 70 % e dos frangos 65 % e que se afigura adequado inclu(cid:146)-las na nomenclatura dos produtos agr(cid:146)colas para as restitui(cid:135)(cid:210)es; que, consequentemente, (cid:130) conveniente adaptar essa nomen- clatura; Considerando que as medidas previstas no presente regulamento est(cid:209)o em conformidade com o parecer do Comit(cid:130) de Gest(cid:209)o dos Ovos e da Carne de Aves de Capoeira, ADOPTOU O PRESENTE REGULAMENTO: Artigo 1º No sector 7 do anexo do Regulamento (CEE) nº 3846/87, s(cid:209)o inseridos, antes do c(cid:155)digo NC ex 0207 14, os seguintes dados relativos ao c(cid:155)digo dos produtos 0207 12 90 9990: C(cid:155)digo NC Designa(cid:135)(cid:209)o das mercadorias C(cid:155)digo de produtos «– – – – Galos e galinhas depenados, eviscerados, sem cabe(cid:135)a nem patas, mas com pesco(cid:135)o, cora(cid:135)(cid:209)o, f(cid:146)gado e moela, em composi(cid:135)(cid:209)o irregular – – – – – Galos e galinhas, com a ponta do esterno, o f(cid:130)mur e a t(cid:146)bia completa- mente ossificados – – – – – Outras 0207 12 90 9990». O presente regulamento entra em vigor no terceiro dia seguinte ao da sua publica(cid:135)(cid:209)o no Jornal Oficial das Comunidades Europeias. Artigo 2º (1) JO L 282 de 1. 11. 1975, p. 77. (2) JO L 305 de 29. 12. 1995, p. 49. (3) JO L 366 de 24. 12. 1987, p. 1. (4) JO L 313 de 21. 11. 1998, p. 15. L 322/32 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias 1. 12. 98 O presente regulamento (cid:130) obrigat(cid:155)rio em todos os seus elementos e directamente aplic(cid:145)vel em todos os Estados-membros. Feito em Bruxelas, em 30 de Novembro de 1998. Pela Comiss(cid:209)o Franz FISCHLER Membro da Comiss(cid:209)o


title: Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) pyyntikiintiöiden jakamisesta Liettuan vesillä kalastaville jäsenvaltioiden aluksille vuodeksi 1999

eurovoc_concepts:
Lithuania
authorised catch
catch quota
fishing area
fishing rights

text: EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO Bryssel, 30. 11. 1998 KOM(1998)689 lopull. Ehdotus NEUVOSTON ASETUKSEKSI (EY) pyyntikimtiöiden jakamisesta Liettuan vesillä kalastaville jäsenvaltioiden aluksille vuodeksi 1999 (komission esittämä) PERUSTELUT Yhteisön ja Liettuan Vilnassa 22-23 päivänä lokakuuta 1998 käymät neuvottelut johtivat pöytäkirjaan, jossa määritellään keskinäiset kalastusjärjestelyt vuodeksi 1999. Näiden neuvottelujen perusteena oli Brysselissä 20 päivänä joulukuuta 1996 allekirjoitettu Euroopan yhteisön ja Liettuan tasavallan välisiä kalastussuhteita koskeva uusi sopimus Vuoden 1999 kalastusjärj estelyissä vahvistetaan muun muassa kalastusvyöhykkeellä olevat yhteisön alusten kalastuskiintiöt, kalastusmahdollisuuksien ja keskinäisten pyyntikiintiöiden vaihtoon. tietyt Liettuan jotka perustuvat Tämän asetusehdotuksen tarkoituksena on jakaa jäsenvaltioille vuodeksi 1999 Liettuan vyöhykkeellä kalastavien yhteisön aluksien edellä mainittujen järjestelyjen perusteella käytettävissä olevat kiintiöt. Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymisasiakirjan ja erityisesti sen 121 artiklan 1 kohdassa olevassa taulukossa olevan alaviitteen nro 9 perusteella yhteisöön ennen laajentumista kuuluneille jäsenvaltioille on korvattu kyseisten jäsenvaltioiden alhaisempi turskakiintiö neuvoston julistuksen edellyttämän tason mukaisesti. Liettualle korvataan sen vesiltä saadut kiintiöt 607 200 ecun suuruisella taloudellisella korvauksella Euroopan yhteisön ja Liettuan tasavallan välisiä kalastussuhteita koskevan sopimuksen 4 artiklan mukaisesti. i Ehdotus: NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o /99 annettu. päivänä joulukuuta 1998 pyyntikiintiöiden jakamisesta Liettuan vesillä kalastaville jäsenvaltioiden aluksille EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka vuodeksi 1999 ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, ottaa huomioon yhteisön kalastus- ja vesiviljelyjärjestelmän perustamisesta 20 päivänä joulukuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3760/921, ja erityisesti sen 8 artiklan 4 kohdan, ottaa huomioon komission ehdotuksen, sekä katsoo, että yhteisö ja Liettua ovat neuvotelleet Euroopan yhteisön ja Liettuan tasavallan välisiä kalastussuhteita koskevassa sopimuksessa2 ja erityisesti sen 3 ja 6 artiklassa määrätyn menettelyn mukaisesti keskinäisistä kalastusoikeuksistaan vuodeksi 1999 sekä yhteisten elollisten luonnonvarojen hoidosta, näissä neuvotteluissa valtuuskunnat sopivat suosittelevansa viranomaisilleen eräiden pyyntikiintiöiden vahvistamista toisen sopimuspuolen aluksille vuodeksi 1999, olisi toteutettava tarpeelliset toimenpiteet Liettuan kanssa käytyjen neuvottelujen tulosten täytäntöönpanemiseksi vuodeksi 1999, Liettuan vesillä olevien pyyntimahdollisuuksien tehokkaan hallinnon varmistamiseksi jäsenvaltioille olisi jaettava kiintiöt neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3760/92 8 artiklan mukaisesti, asetuksessa tässä yhteiseen kalastuspolitiikkaan sovellettavasta valvontajärjestelmästä 12 päivänä lokakuuta 1993 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 2847/933 säädettyjä valvontatoimenpiteitä, ja kalastustoimintaan tarkoitettuun sovelletaan Liettuan kanssa ei sovittu neuvoston asetuksen (EY) N:o 847/964 2 artiklassa vahvistettujen säännösten mukaisista TACien ja kiintiöiden vuosittaiseen hallinnoimiseen liittyvistä lisäedellytyksistä, ja yhteisen edun vuoksi tätä asetusta sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 1999, 1 2 3 4 EYVL L 389, 31. 12. 1992, s. 1. Asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1181/98 (EYVL L 164, 9. 6. 1998, s. 1). EYVL L 332, 20. 12. 1996, s. 6 EYVL L 261, 20. 10. 1993, s. 1. Asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N. o 2205/97 (EYVL L 304, 7. 11. 1997, s. 1. ). EYVL L 115, 9. 5. 1996, s. 3 ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN: 1 artikla Jäsenvaltioiden lipun alla purjehtiville aluksille annetaan lupa pyytää tämän asetuksen liitteessä lueteltujen kiintiöiden rajoissa 1 päivästä tammikuuta 31 päivään joulukuuta 1999 Liettuan kalastusta koskevaan lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesillä. 2 artikla Euroopan yhteisön ja Liettuan välisiä kalastussuhteita koskevan sopimuksen 4 artiklassa määrätty taloudellinen tuki vahvistetaan 1 artiklassa tarkoitetulle aikajaksolle 607 200 ecuksi, joka maksetaan Liettuan ilmoittamalle pankkitilille. 3 artikla Liitteessä tarkoitettuihin pyyntikiintiöihin ei sovelleta neuvoston asetuksen (EY) N:o 847/96 2 ja 3 artiklassa ja 5 artiklan 2 kohdassa säädettyjä edellytyksiä. 4 artikla Tämä asetus tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. Sitä sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 1999. Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa. ( Tehty Brysselissä. päivänä joulukuuta 1998. Neuvoston puolesta Puheenjohtaja i* LIITE Yhteisön pyyntikiintiöiden jako Liettuan vesillä vuodeksi 1999 (pyöreää tonnia tuoretta kalaa; lohen osalta yksittäisten kalojen lukumäärä) Laji ICES-alue Yhteison pyyntikiintidt Jasenvaltioille myonnetyt kiintiot Turska III(d) 900 Silakka III(d) 1 800 Lohi III(d) 3 750 Kilohaili III(d) 14 000 Tanska Suomi Saksa Ruotsi Tanska Suomi Saksa Ruotsi Tanska Suomi Saksa Ruotsi Tanska Suomi Saksa Ruotsi 335 144 151 270 859 0 644 297 1459 1403 162 726 8 144 0 2165 3 691 RAHOITUSSELVITYS 1. TOIMENPITEEN NIMI: Ehdotus neuvoston asetukseksi pyyntikiintiöiden jakamisesta kalastaville Liettuan jäsenvaltioiden aluksille vuodeksi 1999 vesillä 2. BUDJETTIKOHTA: B7-800 3. OIKEUSPERUSTA: Neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3760/92 8 artiklan 4 kohta 4. TOIMENPITEEN KUVAUS: 4. 1. Toimenpiteen yleistavoite: yhteisön kalastajien perinteisen Liettuan vesillä tapahtuvan toiminnan ylläpitäminen ja kehittäminen hankinta yhteisön markkinoille, ja pyyntiponnistuksen vähentäminen yhteisön vesillä. 4. 2. Toimenpiteen kestoaika: Vuosi 1999 5. MENOJEN JA TULOJEN LUOKITUS: 5. 1. Pakollinen 5. 2. Jaksotetut määrärahat 6. MENOLAJI: Kalastusmahdollisuuksista Liettuan vesillä maksettava taloudellinen korvaus. 7. TALOUDELLISET VAIKUTUKSET: 607 200 ecua Sopimuksen 4 artiklassa tarkoitettu taloudellinen korvaus on neuvoteltu yhteisön Itämerellä sijaitsevien satamien vuoden 1997 keskimääräisten purkaushintojen perusteella. Laivaston arvioitujen käyttökulujen osalta on tehty jokaista lajia koskeva vähennys. £> 7. 1. Toimenpiteen kokonaiskustannusten laskentatapa: TURSKA LOHI SILAKKA KILOHAILI Saatu kiintio (tonneina) 14001 18,75 (3 750 kpl) 1 800 14 000 keskimaaraiset Painotetut purkaushinnat vuonna 1997 (ecua tonnilta) 1096 2 397 166 100 Markkina-arvo (ecuina) 1 534 400 44 944 298 800 1 400 000 Neuvoteltu (prosenttiosuus) ecuina 25% 383 600 25% 11 250 12,5 % 37 350 12,5 % 175 000 900 tonnia myönnetty Liettuan vesille ja 500 tonnia siirretty yhteisön vesille. Taloudellinen korvaus kokonaisuudessaan (4 artikla): 607 200 ecua Keskimääräinen hinta ecuina tonnilta: 35,26 8. PETOSTENVASTAISET SÄÄNNÖKSET: Yhteisön maksama taloudellinen korvaus käytetään Liettuassa sen kalastusalan kehittämiseen sopimuksen 4 artiklan mukaisesti. Määrää hallinnoi Liettuan tasavallan maa-ja metsätalousministeriö. 9. KUSTANNUSVAIKUTTAVUUSANALYYSI: toimivaa Itämerellä kalastuslaivastoa Yhteisön ankarasti pyyntimahdollisuuksien eritoten biologisista tekijöistä johtuva väheneminen (matala suolapitoisuus ja M-74 -tauti) sekä veden saastuminen. Kalastusmahdollisuuksien kasvu nykyisen kriittisen pyyntimäärän rajan yläpuolelle auttaa estämään laivaston ja siitä riippuvaisen teollisuuden ja palveluiden romahdusta ja katoamista. Täten pystytään myös tietyssä määrin välttämään seisonnasta ja sosiaalisista ohjelmista johtuvia maksuja. koetellut on Kokemus on osoittanut, että aiempina vuosina maksetun kaltainen rahallinen korvaus käytetään Latviassa kalastuksen tieteellisen tutkimuksen parantamiseen ja kalastusasioista vastaavien henkilöiden koulutukseen. Tämä on merkinnyt Liettuan tieteellisen arvioinnin ja valvonnan tehostumista, jolloin kalastusvyöhykkeen kalakantoja on hyödynnetty järkevämmin kaikkien Itämeren maiden eduksi. Ehdotetut menot on otettu huomioon kyseisen jakson talousarvion suunnittelussa. 10. HALLINTOMENOT Ehdotus ei vaadi uutta komission henkilökuntaa ja hallinnollisia lisäkuluja. Tr ISSN 1024-4492 ISSN 1024-4492 KOM(98) 689 lopullinen KOM(98) 689 lopullinen r \ö JL/Y J\. JL JVJ X\ M. r \ö A/Y. J\JLJVJ X\ M. FI FI 03 07 11 14 03 07 11 14 Luettelonumero : CB-CO-98-699-FI-C Luettelonumero : CB-CO-98-699-FI-C Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto L-2985 Luxemburg L-2985 Luxemburg


title: Commission Regulation (EC) No 2575/98 of 30 November 1998 fixing the rates of refunds applicable to certain products from the sugar sector exported in the form of goods not covered by Annex II to the Treaty

eurovoc_concepts:
export refund
white sugar

formats: pdf print

text: 1. 12. 98 EN Official Journal of the European Communities L 322/17 COMMISSION REGULATION (EC) No 2575/98 of 30 November 1998 fixing the rates of refunds applicable to certain products from the sugar sector exported in the form of goods not covered by Annex II to the Treaty THE COMMISSION OF THE EUROPEAN COMMUNITIES, Having regard to the Treaty establishing the European Community, Having regard to Council Regulation (EEC) No 1785/81 of 30 June 1981 on the common organization of the market in sugar (1), as last amended by Commission Regu- lation (EC) No 1148/98 (2) and in particular Article 17 (5) (a) and (15), Whereas Article 17 (1) and (2) of Regulation (EEC) No 1785/81 provides that the differences between the prices in international trade for the products listed in Article 1 (1) (a), (c), (d), (f), (g) and (h) of that Regulation and prices within the Community may be covered by an export refund where these products are exported in the form of goods listed in the Annex to that Regulation; whereas Commission Regulation (EC) No 1222/94 of 30 May 1994 laying down common implementing rules for granting export refunds on certain agricultural products exported in the form of goods not covered by Annex II to the Treaty and the criteria for fixing the amount of such refunds (3) as last amended by Regulation (EC) No 1352/ 98 (4) specifies the products for which a rate of refund should be fixed, to be applied where these products are exported in the form of goods listed in Annex I to Regu- lation (EEC) No 1785/81; Whereas, in accordance with Article 4 (1) of Regulation (EC) No 1222/94, the rate of the refund per 100 kilo- grams for each of the basic products in question must be fixed for each month; Whereas Article 17 (3) of Regulation (EEC) No 1785/81 and Article 11 of the Agreement on Agriculture concluded under the Uruguay Round lay down that the export refund for a product contained in a good may not exceed the refund applicable to that product when exported without further processing; Whereas the refunds fixed under this Regulation may be fixed in advance; whereas the market situation over the next few months cannot be established at the moment; (1) OJ L 177, 1. 7. 1981, p. 4. (2) OJ L 159, 3. 6. 1998, p. 38. (3) OJ L 136, 31. 5. 1994, p. 5. (4) OJ L 184, 27. 6. 1998, p. 25. Whereas the commitments entered into with regard to refunds which may be granted for the export of agricul- tural products contained in goods not covered by Annex II to the Treaty may be jeopardized by the fixing in advance of high refund rates; whereas it is therefore necessary to take precautionary measures in such situa- tions without, however, preventing the conclusion of long-term contracts; whereas the fixing of a specific refund rate for the advance fixing of refunds is a measure which enables these various objectives to be met; Whereas Article 4 (5) (b) of Regulation (EC) No 1222/94 provides that in the absence of the proof referred to in Article 4 (5) (a) of that Regulation, a reduced rate of export refund has to be fixed, taking account of the amount of the production refund applicable, pursuant to Council Regulation (EEC) No 1010/86 (5), as last amended by Commission Regulation (EC) No 1126/96 (6), for the basic product in question, used during the assumed period of manufacture of the goods; Whereas the measures provided for in this Regulation are in accordance with the opinion of the Management Committee for Sugar, HAS ADOPTED THIS REGULATION: Article 1 The rates of the refunds applicable to the basic products appearing in Annex A to Regulation (EC) No 1222/94 and listed in Article 1 (1) and (2) of Regulation (EEC) No 1785/81, exported in the form of goods listed in Annex I to Regulation (EEC) No 1785/81, are fixed as shown in the Annex hereto. Article 2 This Regulation shall enter into force on 1 December 1998. (5) OJ L 94, 9. 4. 1986, p. 9. (6) OJ L 150, 25. 6. 1996, p. 3. L 322/18 EN Official Journal of the European Communities 1. 12. 98 This Regulation shall be binding in its entirety and directly applicable in all Member States. Done at Brussels, 30 November 1998. For the Commission Martin BANGEMANN Member of the Commission ANNEX to the Commission Regulation of 30 November 1998 fixing the rates of the refunds appli- cable to certain products in the sugar sector exported in the form of goods not covered by Annex II to the Treaty Rate of refund in ECU/100 kg Product In case of advance fixing of refunds White sugar: — pursuant to Article 4(5)(b) of Regulation (EC) No 1222/94 — in all other cases 4,08 46,04 Other 4,08 46,04


title: Reglamento (CE) nº 2580/98 de la Comisión de 30 de noviembre de 1998 que modifica el Reglamento (CEE) nº 3846/87, por el que se establece la nomenclatura de los productos agrarios para las restituciones a la exportación

text: 1. 12. 98 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas L 322/31 REGLAMENTO (CE) No 2580/98 DE LA COMISI(cid:222)N de 30 de noviembre de 1998 que modifica el Reglamento (CEE) no 3846/87, por el que se establece la nomen- clatura de los productos agrarios para las restituciones a la exportaci(cid:155)n LA COMISI(cid:222)N DE LAS COMUNIDADES EUROPEAS, Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea, Visto el Reglamento (CEE) no 2777/75 del Consejo, de 29 de octubre de 1975, por el que se establece la organizaci(cid:155)n com(cid:156)n de mercados en el sector de la carne de aves de corral (1), cuya (cid:156)ltima modificaci(cid:155)n la constituye el Reglamento (CE) no 2916/95 (2), y, en particular, el apartado 12 de su art(cid:146)culo 8, Considerando que el Reglamento (CEE) no 3846/87 de la Comisi(cid:155)n (3), cuya (cid:156)ltima modi- ficaci(cid:155)n la constituye el Reglamento (CE) no 2512/98 (4), establece una nomenclatura de los productos agrarios para las restituciones por exportaci(cid:155)n basada en la nomenclatura combinada; Considerando que han aparecido en el mercado presentaciones que no corresponden a los pollos 70 % ni a los pollos 65 % y que parece adecuado incluirlas en la nomenclatura de las restituciones con vistas a la concesi(cid:155)n de (cid:130)stas; que, por consiguiente, resulta oportuno modificar dicha nomenclatura; Considerando que las disposiciones del presente Reglamento se ajustan al dictamen del Comit(cid:130) de gesti(cid:155)n de la carne y huevos de aves de corral, HA ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO: Art(cid:146)culo 1 En el sector 7 del anexo del Reglamento (CEE) no 3846/87 se insertar(cid:145)n antes del c(cid:155)digo NC ex 0207 14, los siguientes datos, correspondientes a la partida 0207 12 90 9990: C(cid:155)digo NC Designaci(cid:155)n de la mercanc(cid:146)a C(cid:155)digo de los productos «– – – – Gallos y gallinas desplumados, eviscerados, sin cabeza ni patas pero con el cuello, el coraz(cid:155)n, el h(cid:146)gado y la molleja en compo- sici(cid:155)n irregular – – – – – Gallos y gallinas cuya extremidad del estern(cid:155)n, f(cid:130)mur y tibia est(cid:130)n osificados completamente – – – – – Los dem(cid:145)s 0207 12 90 9990». El presente Reglamento entrar(cid:145) en vigor el tercer d(cid:146)a siguiente al de su publicaci(cid:155)n en el Diario Oficial de las Comunidades Europeas. Art(cid:146)culo 2 (1) DO L 282 de 1. 11. 1975, p. 77. (2) DO L 305 de 29. 12. 1995, p. 49. (3) DO L 366 de 24. 12. 1987, p. 1. (4) DO L 313 de 21. 11. 1998, p. 15. L 322/32 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 1. 12. 98 El presente Reglamento ser(cid:145) obligatorio en todos sus elementos y directamente aplicable en cada Estado miembro. Hecho en Bruselas, el 30 de noviembre de 1998. Por la Comisi(cid:155)n Franz FISCHLER Miembro de la Comisi(cid:155)n