title: Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet - Mikrofinansiering och minskad fattigdom

eurovoc_concepts:
financial institution
microeconomics
non-governmental organisation
poverty

text: EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION Bryssel den 30. 09. 1998 KOM(1998) 527 slutlig MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET MIKROFINANSIERING OCH MINSKAD FATTIGDOM INNEHÅLL 1. SYFTE MED DETTA MEDDELANDE 2. ATT MINSKA FATTIGDOMEN - EN UTMANING 2. 1 MINSKAD FATTIGIX)M - POLITISKA RAMAR 2. 2 MINSKAD FATTIGIX)M - HUVUDSAKLIGA VERKSAMHETSOMRÅDEN 3. MIKROFINANSIERINGENS ROM 3. 1 TENDENSER I GEMENSKAPENS STÖD TILL SPARANDE o ni KREDITER 3. 2 MIKROFINANSIERING- NÅGRA DEFINITIONER 3. 3 MINSKAD FATTIGDOM OCH EKONOMISK BÄRKRAFT 3. 4 3. 5 3. 6 EKONOMISKT OCH SOCIOLOGISKT SAMMANI IANG JÄMSTÄLLDHETSFRÅGOR DE MIKROFINANSIELLA INSTITUTENS TILLVÄXT OCH UTVECKLING 4. STÖD TILL MIKROFINANSIELL VERKSAMHET 4. 1 4. 2 POLITISKA MÅL GYNNSAMT POLITISKT KLIMAT 4. 2. 1 Makroekonomisk politik Den finansiella sektorn 4. 2. 2 4. 2. 2. 1 Nödvändiga förutsättningar för givarstöd 4. 2. 2. 2 Anknytningar till den kommersiella finansverksamheten 4. 2. 2. 3 De rättsliga ramarna 4. 2. 2. 4 Givarstöd 4. 2. 3 4. 2. 4 Sund ekonomisk förvaltning och mikroföretagande Avskaffa ojämlikhet mellan könen ARBETET MED MIKROFINANSIELLA INSTITUT 4. 3 4. 3. 1 4. 3. 2 Identifiering Utvärdering 4. 3. 2. 1 Yttre faktorer Inre faktorer 4. 3. 2. 2 4. 3. 3 4. 3. 4 4. 3. 5 Genomförande - nyetableringar Genomförande - befintliga institut Genomförande - integrering i de kommersiella systemen 4. 3. 5. 1 Garantifonder 4. 3. 5. 2 Apexorganisationcr 4. 3. 6 4. 3. 7 Genomförande - övervakning av verksamheten Utvärdering av verksamheten GEMENSAMMA NORMER FÖR GIVARSTÖD 4. 4 4. 4. 1 4. 4. 2 Finansiering genom givare - en försiktig start Strategier för givarstöd 5. GIVARSAMORDNING 5. 1 5. 2 5. 3 INTERNATIONELL NIVÅ LLUROPEISKA UNIONEN - GEMENSKAPEN OCH MEDLEMSSTATERNA NATIONELL NIVÅ 3 3 4 4 5 5 5 7 8 9 11 11 11 12 12 12 13 13 14 14 15 15 15 16 17 17 18 19 19 19 20 20 21 21 22 22 23 24 24 25 25 1. SYFTE MED DETTA MEDDELANDE Europeiska gemenskapen och medlemsstaterna har att mikrofinansiering, som huvudsakligen har utvecklats av icke-statliga organisationer, kan vara ett av flera viktiga medel i kampen mot fattigdomen. En central princip är att givarorganisationer stödjer utvecklingen av ekonomiskt bärkraftiga institut snarare än enskilda projekt. Dessa institut finns ofta inom den privata sektorn men stödet går i allmänhet via den offentliga sektorn. erkänt Antalet institutioner för mikrofinansiering har visserligen ökat avsevärt under senare år men arbetet med att etablera mikrofinansiering som ett bärkraftigt medel i kampen mot fattigdomen stöter på olika hinder av politisk och institutionell karaktär. Hjälp från KU och andra givare kan göra det lättare att övervinna dessa hinder. enhetliga Det främsta syftet med detta meddelande är därför att på rådets begäran skapa gemenskapens mikrofinansieringsverksamhet och en grundval för samordningen med medlemsstaterna. Den politik som stakas ut i detta meddelande är därför av betydelse för både kommissionen och medlemsstaterna. politiska ramar för Meddelandet är ett av flera dokument som behandlar olika aspekter av stöd till den privata sektorn. Det främsta syftet med detta dokument är inte att främja utvecklingen av den privata sektorn utan att utveckla mikro finansieringsverksamhetens möjligheter att nå de fattiga. Inte desto mindre överensstämmer det på avgörande punkter med de handlingslinjer som har antagits i de andra dokumenten. I del 2 beskrivs huvuddragen i den utmaning som fattigdomen utgör för gemenskapens utvecklingspolitik och dess genomförande. Därefter beskrivs de främsta inslagen i den politik och de instrument som står till kommissionens förfogande i kampen mot fattigdomen. I del 3 definieras mikro finansiering som ett nytt instrument för gemenskapen att bekämpa fattigdomen med. Denna del innehåller en genomgång av några av de faktorer som är till nytta i kampen mot fattigdomen och bidrar till de mikro finansiella institutens snabba ökning. En av de viktigaste angelägenheterna har varit att säkerställa att dessa institutioner förblir I del 4 diskuteras hur gemenskapen och ekonomiskt bärkraftiga. medlemsstaterna främja mikrofinansieringen. Viktiga frågor är behovet av att skapa gynnsamma politiska ramar, vilka typer av stöd som kan ges under institutens olika utvecklingsfaser och att gemensamma normer för givarstödet antas. I den sista delen behandlas frågan om givarsamordning på internationell, europeisk och nationell nivå. tillsammans med givare andra kan 2. ATT MINSKA FATTIGDOMEN - EN UTMANING Fattigdomen är fortfarande det största problem som världen står inför fröts att en del länder har lyckats minska fattigdomen och förbättra de indikatorer som påvisar mänsklig utveckling. Mer än en fjärdedel av människorna i de mindre utvecklade länderna är fattiga. Mer än 1,3 miljarder människor lever i armod och mer än hälften av dem går hungriga varje dag. Den allmänna uppfattningen bland givare är att det är viktigt med bärkraftig ekonomisk tillväxt för att fattigdomen skall kunna minskas, antingen genom ökad sysselsättning eller genom att medel för att förbättra samhällstjänsterna frambringas. Enligt FN:s utvecklingsprogram (UNDP) och Världsbanken har dock den tillväxttakt som uppnåtts inte varit tillräcklig för att förhindra ökad fattigdom, särskilt inte i de afrikanska länderna söder om Sahara. Det anses nu allmänt att det måste vidtas åtgärder så att den ekonomiska tillväxten kommer de fattiga till godo mer direkt, till exempel genom att sysselsättning och produktion stimuleras. Denna allmänna uppfattning stämmer också överens med den EU-politik som skildras i stora drag nedan. 2. 1 Minskad fattigdom - politiska ramar I fördraget om Europeiska unionen från 1992 (artikel 130u) anges kampen mot fattigdomen i utvecklingsländerna som ett av de tre målen. Resolutionen om fattigdomsbekämpning i utvecklingsländerna som antogs av rådet den 2 december 1993 på grundval av ett meddelande från kommissionen (KOM (93) 518 slutlig, av den 16 november 1993) innebar att frågan mer uttryckligen gavs hög prioritet. Det är väl känt att kvinnor i oproportionerligt hög grad finns representerade bland de fattiga. I rådets resolution om integrering av jämställdhetsfrågor i utvecklingssamarbetet (12847/95 (Presse 374) av den 20 december 1995) medges att det är en central fråga för utvecklingen att komma till rätta med den bristande jämlikheten och att det bör tas hänsyn till jämställdhetsfrågorna vid och politik. Kravet utformningen jämställdhetsfrågorna allmänna utvecklingspolitiken stärktes ytterligare med resolutionen om mänsklig och social utveckling (11913/96 (Presse 329-G) av den 22 november 1996). I meddelandet till rådet om samarbete med AVS-ländema (Kom (97) 537 koncentreras gemenskapspolitiken på nytt på sysselsättning som leder till ekonomisk tillväxt, minskad fattigdom och integrering i världsekonomin. att införlivas med av den 29 fattigdoms- oktober slutlig, 1997) skall den all av Med dessa texter fastställs på ett enhetligt sätt principerna, målen, villkoren och huvuddragen i en politik för att minska fattigdomen inom ramen för utvecklingssamarbetet söm tar hänsyn till jämställdhetsfrågorna. Samtidigt understryks vikten av att stärka samordningen med medlemsstaterna på detta område. 2. 2 Minskad fattigdom - huvudsakliga verksamhetsområden Europeiska engagerat verksamhetsområden i kampen mot fattigdomen: kommissionen har sig på följande • Stöd till de sociala sektorerna. • Mikroprojektprogram. • Stöd till tryggad livsmedelsförsörjning. • Decentraliserat samarbete, även samfinansiering med icke-statliga organisationer. Denna verksamhet har finansierats via olika finansiella instrument - medel från Europeiska utvecklingsfonden som tilldelats nationella och regionala strukturanpassning vägledande program, medel (STABEX-medel, medel från strukturanpassningsfonder, motpartsmedel) samt medel för decentraliserat samarbete). i samband med Dessa verksamhetsområden kommer att förbli grundläggande i EU:s kamp mot fattigdomen men i kampen mot fattigdomen finns det utrymme för att utveckla nya verksamhetsområden som mikrofinansiering. 3. MIKROFINANSIERINGENS ROLL 3. 1 Tendenser i gemenskapens stöd till sparande och krediter Det har funnits två parallella biståndsmodeller: • Kredit som en del i ett integrerat projekt. • Stöd till decentraliserade finansiella institut. En undersökning 1993 av 22 projekt i Asien och 33 i Latinamerika som genomfördes av gemenskapen visade att den första (projekt-) modellen dominerat. Det gjordes en uppskattning att 35 % av medlen hade anslagits till krediter (dvs. 272 miljoner ecu) som en del i större projekt. Den första modellen hade varit dominerande i AVS-ländcrna enligt en nyligen utförd utvärdering av sparande och krediter på landsbygden i 60 AVS-länder men från 1994 har det skett en gradvis utveckling mot den andra (institut-) modellen. I sin databas hittade utvärderarna ungefär 40 exempel på den andra modellen i AVS-länder, omfattande tilldelningar på cirka 90 miljoner ecu. Den rådande uppfattningen bland givare och praktiskt verksamma ger stöd åt den andra modellen. Det finns en internationell enighet kring uppfattningen att mikrofinansiella institut är mer bärkraftiga än kreditinslag i större projekt och all givare bör stödja utvecklingen av sådana institut. 3. 2 Mikrofinansiering - några definitioner Det finns ett brett spektrum av verksamheter som inbegriper finansiering på mikronivå i de olika geografiska områden där Europeiska unionens utvecklingsorgan är verksamma. Följande definitioner har fastställts för detta meddelande: • "Mikroföretag" avser produktiv verksamhet i den informella sektorn, oavsett om denna verksamhet gäller produktion eller distribution av varor eller att tillhandahålla tjänster. Ett typiskt mikroföretag i AVS- ländema sysselsätter färre än 5 personer, som vanligen är familjemedlemmar, och har fasta tillgångar som värderas till mindre än 10 000 USD. Mikroföretagarna behöver finansiella tjänster för att bygga upp sin verksamhet. "Mikrokredit" avser enbart långivning. Lånen är vanligtvis små, mindre än 1 000 USD. Dessa lån används ofta för att starta eller utöka verksamheten i mikroföretag. En del låneinstitut började med att ge krediter och utökade sedan sina tjänster till att omfatta sparande. • "Mikrofinansiering" är en beskrivning av en rad olika finansiella tjänster (t. ex. sparande, krediter och" försäkringar) som tillhandahålls. Sparandet sker med små, regelbundna insättningar. Lånen är också små. Det första lånet kan vara så litet som 50 USD, beroende på institutet och dess kunder. Sköts återbetalningarna kan det leda till större lån eller tillgång till andra tjänster. • Ett **mikrofinansiellt institut" har kunder, män och kvinnor, som mestadels kommer från fattiga hushåll och är egna företagare eller sysselsatta i mikroföretag. Det tillhandahåller olika former av tjänster som passar kundens behov. Ett begränsat utbud av icke-finansiella tjänster (t. ex. affärsrådgivning) kan också ingå. Alla tjänster tillhandahålls kontinuerligt. ,Instituten har möjlighet att bli ekonomiskt livskraftiga inom rimlig tid och få betydande räckvidd. Vanliga banker har i allmänhet inte varit intresserade av småsparande och smålån och åtar sig inte mikrofinansiering direkt1. Personalen har inte de ekonomiska och sociala kunskaper som krävs. För det mesta behövs institut som finns närmare de fattiga och underlättar kontakterna eller agerar mellanhand. I dessa institut knyts förståelse av den sociala kontexten samman med konventionella ekonomiska och finansiella överväganden. Flera olika slags institut har utvecklats till mikrofinansiella lokala institut. Det kan sammanslutningar, kreditkassor, icke-statliga organisationer och roterande röra sig om spar- och kreditinstitut, Det finns ett fåtal affärsbanker som framgångsrikt driver mikrofïnahsieringsprogram. Bank Rakyat Indonesia är ett exempel men där är systemet skilt från den vanliga bankverksamheten. eller icke-roterande institut2. Ibland kan det röra sig om institut inom den mer formella sektorn som en postsparbank eller en jordbrukskassa. Enligt Världsbanken finns det för närvarande flera mikrofinansiella institut. tusen sådana 3. 3 Minskad fattigdom och ekonomisk bärkraft Mikrofmansiella institut har framför allt utvecklats av icke-statliga organisationer och de har blivit ett viktigt, och relativt nytt, inslag i kampen mot fattigdomen. Många av de praktiskt verksamma är medvetna om att de fattiga redan sparar i icke-finansiell form, t. ex. i boskap och träd, och anser att finansiella tjänster för sparande är viktigare än krediter. Det främsta syftet med mikrofinansiering är därför att ge de fattiga ekonomiskt bärkraftiga möjligheter att spara. Eftersom de fattiga är i behov av en rad tjänster utvecklas även andra finansiella tjänster som t. ex. försäkringar. Genom att sparande bland de fattiga mobiliseras kan krediter erbjudas för en rad olika produktiva verksamheter. Säkerhet för lånen ställs på olika sätt3. Efterhand som återbetalningarna sker kan människorna ta större lån och därmed gradvis ta sig ur fattigdomen. De som organiserar de mikrofinansiella instituten försöker vanligtvis uppnå två mål: att nå ut till en större grupp fattiga och bevara sin ekonomiska bärkraft. Dessa två mål kan inte alltid förenas utan spänningar. Småskaligt sparande och småskaliga lån kan vara ett effektivt sätt att nå ut till de fattiga men det har ofta skett en glidning bort från de fattiga i takt med att institutionen har strävat efter ekonomisk bärkraft. Att ha två olika mål måste inte oundvikligen leda till en glidning bort från de fattiga. De mikrofinansiella instituten försöker utöka sin kundkrets genom att utveckla nyskapande produkter för ett större antal kunder och genom att ta ut skäliga avgifter för sina tjänster. De försöker göra det lättare att nå människor som hittills har varit utestängda från finansiella tjänster. Detta är en stor grupp av potentiella kunder som består av fattiga, kvinnor, ungdomar och äldre med olika behov. Genom att skapa en marknad för finansiella tjänster bland dessa förbisedda grupper och hantera de kostnader det innebär att tillhandahålla tjänster kan de mikrofinansiella instituten med tiden dra till sig stöd från de kommersiella låneinstituten. På detta sätt försöker de säkerställa sin ekonomiska bärkraft. Det finns ett flertal roterande eller icke-roterande institut som Arisan i Indonesien, Paluwagan i Filippinerna, Chit fund i Indien, Sittu i Sri Lanka, Ho i Vietnam, Jia i Kina, Esusu i Nigeria och Djanggi i Kamerun. Termerna "roterande" och "icke-roterande" anger på vilket sätt deltagarna får tillgång till medlen. Det mest berömda exemplet kommer från Grameen Bank som var först med idén att använda sig av grupptrycket inom en krets av fem låntagare. Andra institutioner har utvecklat egna sätt att få säkerhet för lånen som är anpassade till den lokala kulturen. På grund av svårigheterna att få tillgång till konventionella finansiella tjänster,4 anser de fattiga att tillgången till dessa tjänster är viktigare än kostnaderna för dem. Dessa kunder är villiga och kapabla att betala för finansiella tjänster som passar deras behov. Även om räntan är satt för att täcka hela kostnaden för låneverksamheten är kostnaderna för dessa tjänster mindre än för krediten hos penningutlånare. Att tillhandahålla finansiella tjänster till fattiga är en verksamhet som till sin natur är förbunden med större kostnader (till exempel många små sparkonton i avlägsna, glest befolkade landsbygdsområden i stället för ett fåtal stora lånekonton i tätorter). De mikrofinansiella instituten måste därför försöka skära ner på kostnaderna även när de ökar sin räckvidd. Ett sätt att göra detta är förstås att genom en god ekonomisk förvaltning av institutet försöka skära ner på kostnaderna där det är möjligt. Ett annat sätt är att utveckla alternativa finansiella tjänster som svarar mot kundernas behov. Genom att ett större antal fattiga människor nås kan den sammanlagda kostnaden minskas på så sätt att de allmänna omkostnaderna utgör en proportionerligt mindre del av de sammanlagda kostnaderna för tjänsterna. En del svåra beslut kanske också måste fattas, som till exempel att man avstår från att tillhandahålla tjänster till några grupper som är svåra att nå tills institutionen har en stabilare ekonomisk grund. Mikrofinansiella institut kan nå många utestängda grupper och ändå förbli ekonomiskt livskraftiga men undersökningar har visat att även om de når människor under fattigdomsstrecket, når de inte de allra fattigaste 10-15 procenten av befolkningen (de saknar ekonomiska resurser). Behoven hos de allra fattigaste kommer även fortsättningsvis att uppfyllas i huvudsak genom icke-finansiella tjänster (t. ex. stöd från den sociala sektorn). Många mikrofinansiella institut försöker utveckla alternativa finansiella tjänster som svarar mot de allra fattigastes behov. Det erkänns mer och mer att regeringar och givare som har som mål att stödja utvecklingen av mikrofinansieringen för att minska fattigdomen bör ge politiskt stöd till de mikrofinansiella institutens bärkraft. Problemet har varit att få ingående kunskap om vilken effekt vissa typer av statliga medel och givarbistånd har på bärkraften. De som för närvarande anses vara de bästa metoderna beskrivs i del 4. 3. 4 Ekonomiskt och sociologiskt sammanhang För att mikrofinansieringsprogrammen framgångsrikt skall kunna minska fattigdomen måste det finnas ekonomiska möjligheter, om än små, som lokalbefolkningen kan utnyttja. Dessa möjligheter finns inte alltid på Informella finansiella tjänster förekommer på många ställen. Vanligtvis leder de inte till en varaktig höjning av inkomsterna för ett stort antal människor men det finns i västafrikansk Utteratur exempel på entreprenörer som under någorlunda lång tid har finansierat tillväxten hos relativt storskaliga företag genom roterande institut. I allmänhet är syftet med de informella finansiella tjänsterna att de ska finansiera konsumtion och sörja för skolavgifter och sjukförsäkringar. landsbygden där de flesta fattiga människor bor. Det har konstaterats att landsbygdsbefolkningens sparade medel ofta investeras i städerna där avkastningen är bättre. Mikrofinansieringsprogrammen är kanske inte framgångsrika i avlägsna och mycket glest befolkade landsbygdsområden där människorna är mycket fattiga och infrastrukturen när det gäller transport och andra förbindelser med städerna är dålig. Andra metoder för att minska fattigdomen, som till exempel förbättringar av den sociala infrastrukturen, däribland landsvägar, kan vara bättre lämpade under dessa omständigheter. Alternativt måste kanske mikrofinansieringsprögrammen leda till att andra ekonomiska instrument utvecklas, till exempel försäkringar mot jordbruksrisker, för att de ska bli framgångsrika i sådana områden. Mikrofinansiering verkar vara en metod som är särskilt framgångsrik i samhällen där det råder stort socialt förtroende. (Att välja kvinnogrupper verkar öka detta. Jämställdhetsfrågor behandlas nedan. ) Institutionella arrangemang med smågrupper av sparare bygger på sådana förtroendefulla relationer. Det saknas full insikt i många andra sociala och kulturella aspekter. Den kulturella inställningen till pengar och sparande, hur den sociala kontrollen fungerar lokalt och de lokala sedvänjorna är faktorer som det är nödvändigt att ha ordentlig insikt i och att ta hänsyn till vid uppbyggnaden av ett framgångsrikt program. De mikrofinansiella institutens metod är att se till att de lokala organisatörerna har nära anknytning till den lokala situationen och att det finns utrymme för flexibla förfaranden. Detta fungerar väl när mikrofinansieringsverksamheten håller på att byggas upp men kan orsaka problem senare när instituten har växt och skall försöka hantera ett skiftande kundunderlag och ge sina kommersiella partner upplysningar om företagsledningen. Relativt lite forskning har gjorts kring ovanstående faktorer i jämförelse med institutionella undersökningar av framgångsrika program så det återstår en hel del arbete innan man vet vilka faktorer som gör dem effektiva. Vidare forskning bör inbegripa: • • Marknadsundersökningar (Vad behöver de fattigaste?) • Operationsanalys (Hur täcks deras behov bäst?) • Social forskning (Attityder och beteenden som är relevanta för sektorn, geografiska betingelser, det sociala förtroendets betydelse. ) 3. 5 Jämställdhetsfrågor För att på ett effektivt sätt nå de människor som befinner sig under fattigdomsstrecket måste mikrofinansieringsinstituten uppmärksamma jämställdhetsfrågorna, det vill säga ta hänsyn till både mäns och kvinnors behov och begränsningar vid utformning och tillhandahållande av finansiella tjänster. För att bättre samla insatserna mot fattigdom har många institutioner lagt tonvikten på kvinnor som målgrupp. Detta kan till viss del motiveras. Traditionella motiv för kvinnor som målgrupp • Fler kvinnor än män är fattiga och de är i allmänhet fattigare än männen. • De förfogar oftast över små, kontanta medel och vill inte göra stora och riskfyllda investeringar. • Kvinnor ansvarar oftast för familjen, så effekterna av den minskade fattigdomen tenderar att få större genomslagskraft än när män får tillgång till tjänsterna. • Eftersom familjens välfärd är kvinnornas angelägenhet är de mer benägna att spara än att ge sig in i överdriven konsumtion (t. ex. av alkohol). Kvinnor har mer begränsad tillgång till finansiella tjänster än män, vanligen för att de saknar mark eller säkerheter. Därför är de mycket noggranna med att säkra sin tillgång till krediter genom att betala tillbaka tidigare lån. Kvinnor kan arbeta mycket effektivt i små grupper så det sociala förtroendet stärks ytterligare om kvinnor väljs som målgrupp. Öm dessa motiv för kvinnor som målgrupp är allmängiltiga är en öppen fråga men de som organiserar mikrofinansiella institut verkar ha denna uppfattning om kvinnornas roll. Exakt vilken roll jämställdhet spelar för mikrofinansieringen debatteras fortfarande. Den viktiga frågan är huruvida dessa antaganden kommer att visa sig användbara för organisatörerna när den mikrofinansiella verksamheten ökar och kvinnors svårigheter att fa tillgång till krediter och att göra större investeringar minskar. Många mikrofmansiella institutioner har ofta kvinnor som målgrupp men de undviker medvetet att uteslutande inrikta sig på kvinnor. När männen nekas tillgång till finansiella tjänster lägger de beslag på kvinnornas lån och det finns risk för att våldet mot kvinnorna ökar. Männens ekonomiska disciplin kan också förbättras när de måste gå via sina hustrur för att få tillgång till krediter. En metod som bygger på större medvetenhet om jämställdhet är att tillhandahålla differentierade tjänster som svarar mot mäns respektive kvinnors behov. Avbetalningsköp kan till exempel göra det möjligt för män och kvinnor att betala större ägodelar. Andra institutioner utvecklar sjukförsäkringar, livförsäkringar, livförsäkringar med efterlevandeskydd osv. Mikrofinansiella tjänster som passar kvinnors behov Små lån. Snabb tillgång till lån (godkännande inom en vecka). 10 • Flexibla återbetalningsplaner, regelbundna och täta återbetalningar på ett litet förstagångslån. • Säkerheter i form av saker som kvinnor sannolikt äger, t. ex. smycken (i andra fall gruppsäkerheter). • Små sparkonton. • Rutiner för kreditutbetalningar och sparinbetalningar som passar kvinnornas tider och deras ökade behov av fysisk trygghet. 3. 6 De mikrofinansiella institutens tillväxt och utveckling Mikrofinansieringsverksamheten har ökat avsevärt under detta årtionde. Enligt Världsbankens uppskattning ökar lån och sparande med 30 % per institutioner etableras. år, en ökning som genereras av att alltfler Visserligen finns det uppenbara risker med den snabba ökningen av nya, oreglerade institut men en stor del av ökningen sker hos dç redan etablerade instituten. till lett har Givarna har i sitt stöd till utvecklingen av mikrofinansieringen i allt högre grad inriktat sig på att underlätta en överbryggning av klyftan mellan de kommersiella finansiella tjänsterna och dessa mikrofinansiella institut. Detta själva mikrofinansieringsorganisationerna och till ett sökande efter nya idéer för mikrofinansiella tjänster som lockar den storskaliga, formella finansiella sektorn att engagera sig i mikrofinansiering. En del givare har utvecklat nyetableringsprogram som är inriktade på att skapa nya mikrofinansiella institutioner medan andra har engagerat sig i utvecklingen av etablerade institutioner. institutionell utveckling en av 4. 4. 1 STÖD TILL MIKROFINANSIELL VERKSAMHET Politiska mål Det övergripande målet i EU:s utvecklingspolitik är att främja en hållbar och rättvis ekonomisk utveckling. Häri ingår tre viktiga aspekter: • Att minska fattigdomen. • Att främja den ekonomiska tillväxten. • Att säkerställa att utvecklingen är hållbar. Det finns ett flertal handlingslinjer och instrument som EU kan använda för att minska fattigdomen, både indirekt och direkt. Mikrofinansiella institutioner är ytterligare ett erkänt instrument som uppfyller alla tre aspekter av EU:s målsättning. 11 EU:s stöd till de mikrofinansiella instituten behöver enhetliga, politiska ramar och gemensamma normer för givarna när det gäller. Dessa faktorer behandlas i följande avsnitt. 4. 2 Gynnsamt politiskt klimat Det krävs ett gynnsamt politiskt klimat för att mikrofinansieringen skall kunna växa och frodas5. EG och medlemsstaterna bör därför noggrant bedöma det politiska klimatet och samarbeta för att lösa en del av de problem som hindrar mikrofinansieringens utveckling6. Ett meddelande om utveckling av den privata sektorn i AVS-länderna håller också på att sammanställas. I det vidareutvecklas en del av de synpunkter som tas upp i detta avsnitt om stöd till mikrofinansiering och mikroföretag. Ramarna för den makroekonomiska politiken och andra policyfrågor som påverkar mikrofinansieringssektom bör diskuteras på hög nivå med de statliga förvaltningarna. Givare som har överblick över sektorn och de makroekonomiska frågorna bör engageras i detta. Ett gynnsamt klimat består av flera olika faktorer som behandlas i de följande avsnitten. 4. 2. 1 Makroekonom isk politik Den informella sektorn växer i allmänhet snabbast i mindre utvecklade länder och är speciellt betydelsefull när det gäller att skapa arbetstillfällen. finns mycket som hindrar de enskilda småföretagen och Det mikroföretagen från att växa, däribland kreditbegränsningar, och dessa företags bärkraft är också en viktig angelägenhet. Mikrofinansiering kan visserligen bidra till att lösa problemen med dessa kreditbegränsningar men olämplig makroekonomisk politik kan skapa ogynnsamma förhållanden för den mikrofmansiella utvecklingen (t. ex. höga räntor). Makroekonomisk politik bör uppmuntra utveckling i den privata sektorn i stort och fungera som ett medel för att uppnå rättvis ekonomisk tillväxt. Den bör också främja ett klimat som är gynnsamt för sparande och investeringar på alla nivåer och för utveckling av mikroföretag. För närvarande sker ett fåtal transaktioner inom mikrofinansieringen men deras andel ökar jämfört med ländernas ekonomi som helhet. Det vore därför förhastat att (under 1998) vara alltför försiktig när det gäller utvecklingen av den mikrofmansiella sektorn och dess eventuella effekter på förvaltningen av makroekonomin. 5 Mikrofinansiering kan överleva en kort tid som isolerad företeelse i ett ogynnsamt politiskt klimat men dess bärkraft och tillväxtkapacitet hämmas. Ytterligare upplysningar om gynnsamt politiskt klimat finns i kommissionens meddelande om stöd till utveckling av den privata sektorn. 6 Bedömningen av dessa faktorer tas upp i avsnitt 4. 3. 2. 1. 12 4. 2. 2 Den finansiella sektorn Det ekonomiska systemet bör ägnas särskild uppmärksamhet. Givare med intressen i mikrofinansiering bör bedöma följande frågor och där det är i den politiska dialogen med de statliga lämpligt förvaltningarna. införliva dem 4. 2. 2. 1 Nödvändiga förutsättningar för givarstöd Givarna måste fastställa vilka minimikriterier som gäller för att stöd skall beviljas. Innan de engagerar sig i mikrofinansiell utvecklingsverksamhet bör de förvänta sig att följande villkor råder inom den finansiella sektorn: • Institut får lov att ta ut räntor som täcker hela kostnaden för verksamheten7. • Lagstiftningen kan anpassas för att underlätta mikrofinansiell verksamhet. Finansiella institut bör till exempel få lov att utveckla sparandet och sprida sin verksamhet till andra områden som leasing eller riskkapital. • Det bör finnas ett regelverk som anger de mikrofinansiella institutens rättigheter och skyldigheter så att konkurrens på marknaderna garanteras8. EU bör bara ge stöd när dessa förutsättningar är uppfyllda och när de statliga förvaltningarna har visat fast beslutsamhet att fortsätta det politiska reformarbetet. Villkorligt stöd medför särskilda svårigheter när det finns behov av ett långsiktigt samarbete för utveckling av institutionerna. Det är mycket som kan underminera regeringarnas förmåga att genomföra politiska reformer som främjar en stabil utveckling av sektorn. Givarna måste bedöma huruvida politiska förändringar kommer att påverka sektorn negativt och, om så är fallet, när de politiska reformerna kan fortsätta9. Att överge det som har varit tänkt som ett långvarigt åtagande är dock en sista utväg om det blir uppenbart att en regering fullständigt har avbrutit sitt engagemang i reformprocessen. 7 Detta gäller inte bara kostnaderna för att tillhandahålla tjänsterna direkt till kunderna utan även de indirekta kostnaderna för att rekrytera och utbilda personal, övervaka verksamheten, utveckla företagen och förvaltningen osv. 8 9 Förbättring av detta regelverks funktion i praktiken kan vara något att koncentrera det tekniska biståndet på. Straff bör inte utdelas automatiskt när villkoren inte uppfylls om målet är ätt etablera ett långvarigt samarbete. 13 4. 2. 2. 2 Anknytningar till den kommersiella finansverksamheten Banker och finansiella institut med kommersiell verksamhet har vanligtvis inte varit intresserade av småsparande och småkrediter10. Denna brist på intresse har varit en hämsko på de mikrofinansiella institutens möjligheter att växa, eftersom de inte kunde få tillgång till affärsbankslån eller andra former av riskkapital. Det finns flera anledningar till den kommersiella sektorns bristande intresse för dessa institut. Ofta var verksamheten alltför småskalig för att erbjuda ett attraktivt investeringsalternativ. Avkastningen skulle troligen bli liten och osäker. Dessutom fanns det inte någon insyn i institutens verksamhet eftersom metoderna för ekonomisk rapportering var underutvecklade. i den finansiella sektorn bör inriktas på att minska Reformer transaktionskostnaderna för annat mikrofinansieringen genom att de finansiella tjänsterna förs närmare människorna och genom att förbindelserna mellan de mikro finansiella instituten och bankväsendet främjas. hinder utgör som och 4. 2. 2. 3 De rättsliga ramarna De rättsliga ramar som omger de mikrofinansiella instituten bör främja deras etablering och tillväxt. Som exempel bör reformer införas i länder där det finns restriktioner för etablering av sparkassor. I länder där restriktioner för hur höga räntor som får tas ut undergräver de mikrofinansiella institutens eventuella bärkraft bör det genomföras reformer som är förenliga med främjandet av mikro finansieringen. Dessa reformer av de rättsliga ramarna måste genomföras så att eventuellt negativa konsekvenser undviks. Regleringarna bör säkerställa att de mikrofinansiella instituten förvaltas enligt en sund ekonomisk praxis. Framför allt bör reformerna medföra regler som skyddar spararna från bedrägerier. Det behövs också ett kontrollsystem som gör det möjligt att kontinuerligt bevaka vad regleringarna får för verkan. 4. 2. 2. 4 Givarstöd Givarstödet har utan tvekan en roll att spela i utvecklingen av den finansiella sektorn till förmån för mikrofinansieringen, särskilt under de tidigare skedena av institutens utveckling. Målet är att bygga upp ett utvecklingssamarbete mellan givaren och det mikrofinansiella till den organisatoriska institutet. Stöd bör ges utvecklingen av de mikrofinansiella instituten. 10 Det har funnits en del undantag, till exempel BRI i Indonesien. I ett annat fall som har diskuterats på ett internetforum i slutet av 1997 visade det sig att bankens intresse endast var att få publicitet. 14 Det finns ett akut behov av tekniskt bistånd till förstärkning av den ekonomiska revisionen. På längre sikt kan målet vara att utveckla andra former av revision. Med tanke på att syftet med mikrofinansieringen är att nå de fattiga skulle det behövas kunskaper i social redovisning för att avgöra om de mikrofinansiella instituten fyller behoven hos sin viktigaste kundgrupp. Många observatörer har dock varnat för att alltför snabbt placera stora givarbidrag i den mikrofinansiella sektorn. Om de mikrofinansiella instituten blir beroende av bidrag kan det undergräva en effektiv ekonomisk förvaltning och motarbeta utveckling av företagsamheten, som är grundstenen i utvecklingen av den privata sektorn, samt undergräva utsikterna till framtida bärkraft. Mer väletablerade mikrofinansiella institut kommer så småningom att byta ut givarstödet mot afrarsbankslån. 4. 2. 3 Sund ekonomisk förvaltning och mikroföretagande i förvaltningarna bör De kommunala sin politik uppmuntra mikroföretagande och inte införa diverse smärre hinder för de fattigas ekonomiska möjligheter. Det är exempelvis tyvärr inte ovanligt i mindre utvecklade trakasserar småförsäljare. För att mikrofinansieringen skall främjas krävs det också att antalet smärre förordningar i städerna minskas och att korruptionen bekämpas. tjänstemän och poliser länder att lokala Politiken rörande landsbygdsutvecklingen bör uppmuntra utveckling av jordbruksbaserade småföretag. Detta kan göras på olika sätt, till exempel genom till produktionsmedel. förbättrad kunskap om marknaden tillgång och 4. 2. 4 Avskaffa ojämlikhet mellan könen Det är ofta kvinnors verksamhet som leder till tillväxt i mikroföretagen inom jordbruket och på mikrofinansieringsområdet men av flera skäl begränsas deras tillgång till finansiella tjänster och därmed också möjligheterna för deras verksamhet att expandera. Exempelvis är kvinnornas möjligheter att ställa säkerhet begränsade när de inte kan äga mark. Reglerna för arvsrätten kanske inte uppmuntrar kvinnor till att samla kapital. Ibland kan kvinnorna vara tvungna att ha mannens medgivande för att ta lån1 '. Om dessa ojämlikheter mellan könen avskaffades i politiken skulle det bidra till att främja utvecklingen av mikrofmansieringen. 1 * I avsnitt 3. 5 behandlas genusfrågor mer ingående. 15 4. 3 Arbetet med mikrofinansiella institut När givarna arbetar med mikrofinansiella institut bör de försöka hjälpa dem att växa och bli bärkraftiga på lång sikt. De olika steg som har utkristalliserats består av följande:12 • Omsorgsfull identifiering och bedömning av institutets möjligheter med beaktande av dess nuvarande kapacitet och utsikter för framtiden. • Stöd till den institutionella utvecklingen i inledningsskedet för att underlätta institutets etablering. • Ytterligare stöd fram kommersiella kapitalgivare som kan finansiera verksamheten. för att stärka kontakterna med längre Denna typ av givarstöd kan inte genomföras inom ramarna för de vanliga treårsprojekten utan innebär en skyldighet att ingå partnerskap under minst 7 till 10 år. Ett sådant partnerskap kräver att givarna i samband med bedömningen beräknar riskerna så att de tar rimligt stora risker samt att de upprättar kontrollsystem som uppmuntrar till att båda parter lär sig av erfarenheterna. Detta tillvägagångssätt innebär att stor vikt läggs vid behovet av att lära sig av sina misstag och att utveckla och tillämpa principer för lämpliga metoder. De tre stegen beskrivs nedan inom ramen för projektbeskrivningen. 4. 3. 1 Identifiering För att få stöd från EU bör de mikrofmansiella institutens allmänna mål vara förenliga med EU:s mål med den ekonomiska och sociala politiken: minskad fattigdom genom ökade möjligheter för de fattiga att ägna sig åt ekonomiskt bärkraftig verksamhet. Sådan verksamhet kan vara tillverkning av varor och tillhandahållande av tjänster som bygger på lokala tillgångar och lätt åtkomliga marknader. Många mikrofinansiella institut är socialt orienterade i sitt arbete att nå ut till de fattiga och ser mikrofinansiering som en bra metod för att minska fattigdomen. De mikrofmansiella institutens specifika mål är att erbjuda sådana flexibla ekonomiska instrument, som vanligen inte finns att tillgå på affärsbanker, till ett större antal fattiga för att möta de lokala behoven. Många mikrofinansiella institut uppfyller de kriterier som anges nedan men EU:s givarorgan bör vara försiktiga i sitt val av mikrofmansiella institut. EU bör använda följ ande urvalskriterier:13 12 Innan arbetet med instituten inleds måste det göras en analys av det politiska klimatet. Detta har behandlats i avsnitt 4. 2 ovan. 16 Framsynthet (tydlig utvecklingsstrategi, fokus på att generera lokalt sparande). Institutionell styrka (god förvaltning, ingen politisk inblandning, befintlig och registrerad institution, institutionell kapacitet, system för korrekt ledningsinformation och hög rapporteringsstandard). Kvalitet på tjänsterna till de fattiga (fokus på de fattiga och växande räckvidd, behovsanpassad och flexibel utlåning, tjänster för sparande). Ekonomiska prestationer (skälig prissättning, portföljens kvalitet, minskat beroende av givare och förmåga att mobilisera kommersiella medel för att uppnå oberoende). Öppenhet för råd (acceptera behov av att förändras, vara beredd att inleda en dialog). 4. 3. 2 Utvärdering Många institut blir förmodligen inte livskraftiga på lång sikt. Det finns många olika omständigheter i de mindre utvecklade länderna som hämmar institutens livskraft och bärkraft. 4. 3. 2. 1 Yttre faktorer Eftersom det är en förhållandevis långdragen process att utveckla ett mikrofinansiellt lätt rubbas. Därför bör viss uppmärksamhet ägnas åt att bedöma de yttre faror som kan påverka instituten, till exempel institut kan den • naturföreteelser som uppträder regelbundet med förutsägbara följder som påverkar samhället i stort, till exempel torka, översvämning, cykloner, jordbävningar, • sjukdomar och epidemier som får svåra följder men är ojämnt fördelade till exempel HTV och aids, och kan vara mellan hushållen, säsongsbundna, samt • inre oroligheter. Bland riskerna ingår även förändringar i den politiska omgivningen, eventuellt till följd av regeringsbyte. Dessa frågor har behandlats ovan. Alla dessa tänkbara händelser kan påverka mikrofinansieringssystemens bärkraft och måste integreras i planeringen eftersom många faror dyker upp med förutsägbar frekvens. De faror som utvecklas långsamt (t. ex. 13 Förteckningen bygger på kriterier som fastställts av givarnätverk, framför allt Committee of Donor Agencies For Small Enterprise Development och Donors' Working Group on financial Sector Development: Micro and Small Enterprise Finance: Guiding Principles for Selecting and Supporting Intermediaries, oktober 1995. 17 torka eller inre oroligheter) kan angripas på ett annat sätt än de som dyker upp mera plötsligt (t. ex. jordbävning). Vid bedömning av riskerna måste det göras en noggrann beräkning av hur hårt det mikrofinansiella institutet eventuellt kan drabbas. I praktiken kan det innebära följande åtgärder inom den mikrofinansiella sektorn: • Avgifterna som skall täcka kostnaderna sätts på en nivå som -avspeglar de kända riskerna. • Det mikrofinansiella institutets portfölj diversifieras. • Försäkringstjänster som kunderna har råd med utarbetas. 4. 3. 2. 2 Inre faktorer av Syftet med att göra en bedömning institutionen är att bedömningsgruppen skall fastställa om de tror att "det mikrofinansiella institutet kommer att utvecklas till ett institut som kan expandera oberoende av framtida medel från givarna och nå ett stort antal mycket fattiga med medel som i huvudsak kommer från den kommersiella sektorn. " Gruppens uppgift måste vara att bedöma i vilken utsträckning detta är målsättningen för det mikrofinansiella institutet. För att kunna avgöra detta måste gruppen bedöma de ekonomiska och icke-ekonomiska faktorer som har betydelse för möjligheterna till oberoende, vilka operativa förändringar som krävs och vilka andra hinder som skall övervinnas. Bedömningen14 som helhet omfattar en rad institutionella faktorer, samt tjänster och marknader, strategiska mål och ekonomiska prestationer. Med utgångspunkt från dessa går det att identifiera vilka faktorer som är väsentliga (se ruta) i bedömningen av huruvida det mikrofinansiella institutet skall godkännas eller nekas stöd. • Geografiskt läge • Andra givares erfarenheter • Ledning • Ekonomisk förvaltning 14 Detta avsnitt om bedömning av de mikrofinansiella instituten grundas på de riktlinjer som läggs fram i Format for Appraisal of Microfinance Institutions (Utgiven av sekretariatet för Consultative Group to Assist the Poorest, CGAP, 25 februari 1997). 18 • Strategisk ekonomisk planering • Resultaträkning och balansräkning • Lönsamhet • Analys av frivilligt sparande Faran med att fastställa principer för bedömning av vad som är god förvaltningssed är att givarorganisationerna kan utgå från de strängaste normerna helt automatiskt utan att ta hänsyn till samhällets reella villkor och det mikrofinansiella institutets initierade bedömning. I praktiken försöker givarna främja en utveckling av högre normer i samband med en institutionell utvecklingsprocess. 4. 3. 3 Genomförande - nyetableringar Det är svårt att avgöra huruvida man i områden där det inte finns något mikrofinansiellt institut skall starta ett eller lämna området. En del givare har experimenterat med nyetableringar. I sådana fall måste flera djupgående och avgörande dilemman lösas men det finns inte mycket kunskap om vilka leder till framgång respektive misslyckande. Givare som förfogar över kvalificerat tekniskt bistånd kan kanske överväga detta alternativ. faktorer som Verksamhet som denna behöver inte kosta mycket. Under rådande omständigheter kommer Europeiska kommissionen inte att engagera sig på detta område. 4. 3. 4 Genomförande - befintliga institut Många av råden angående mikrofinansiella institut bygger på ingående bedömningar av etablerade mikrofinansiella institut. Det är mindre riskabelt att stödja utbyggnaden av ett etablerat institut än att starta nya men det krävs ändå att givaren har tillgång till effektivt tekniskt bistånd på de vanliga företagsledningsområdena. Under genomförandestadiet ger givaren stöd till uppbyggnad av det utvalda institutets tekniska kapacitet, produktportfölj och kundunderlag. Detta kan göras med hjälp av kapitalstöd till byggnader och utrustning och tekniskt bistånd till informationssystemen för ekonomisk förvaltning15. På ett senare stadium kan lån och andra former av riskkapital användas för att stödja utbyggnad av instituten. 15 En del givare hävdar att stöd även kan ges till driftskostnaderna om det sker under en strikt begränsad period (vanligen 2 - 3 år). Detta påstående är omdebatterat. 19 Under denna fas av utvecklingen vill troligen de flesta givare utveckla stödet till de mikrofinansiella instituten, eftersom det hjälper dem att utveckla det egna inom den mikrofinansiella sektorn. institutets kapacitet att erbjuda stöd 4. 3. 5 Genomförande - integrering i de kommersiella systemen i integreras instituten att Givare bör hjälpa de mikrofinansiella kommersiella kreditsystem och kapitalmarknader. Det finns olika mekanismer att föreslå för detta och ofta krävs det särskilda typer av stöd. Finansiering kan behövas för att underlätta mobiliseringen av privat kapital eller för att ge garantier för lån från affärsbanker. De två mest beprövade formerna för stöd har varit att inrätta garantifonder och att utveckla så kallade apexorganisationer. Sådan verksamhet bör understödjas av specialiserat tekniskt bistånd. 4. 3. 5. 1 Garantifonder Flera givare har försökt att ställa upp med garanti fonder för att uppmuntra investerare att ta risker och förmå dem att låna ut pengar till mikrofinansiella institut. Många av dessa försök har misslyckats eftersom givarfinansieringen har undergrävt den ekonomiska disciplinen i systemet. För att komma tillrätta med detta problem har det på senare tid gjorts försök att fördela riskerna på'alla inblandade när garantier införs. Bland fackmän har det på senare tid förekommit en del skepsis rörande garantifondernas "bärkraft" och "additionalitet". 16 Kostnaderna för att tillhandahålla garantier ökar även kostnaderna för de mikrofinansiella tjänsterna och gör det svårare för instituten att bli bärkraftiga på lång sikt. 17 Det finns möjliga lösningar på dessa problem men det krävs fler undersökningar och närmare överväganden rörande garantifonder, och alternativen till dessa, innan de accepteras som instrument och får givarstöd i större omfattning. EU bör fortsätta sitt nära samarbete med samrådsgruppen (CGAP) och dess utbildningsverksamhet. för hjälp fattigaste till de 16 Se till exempel den diskussion om utvecklingsfinansiering som nyligen fördes på Internet. Där fördes både problem och möjliga lösningar fram. 17 Detta påpekades med emfas av Österrikes företrädare under expertgruppsmötet 1997 och upprepades i rådets arbetsgrupp om utvecklingssamarbete. 20 4. 3. 5. 2 Apexorganisationer De flesta apexorganisationer18 bör helst uppfattas som instrument som underlättar den mikrofinansiella näringens tillväxt och inte som ett officiellt system för finansförmedling inom banksektorn. Behovet av dessa organisationer uppfattas som större allt eftersom antalet mikrofinansiella institut växer och de verksamma inom dem ser de eventuella fördelarna med en organisation som dels kan vara en förbindelse med den formella sektorn och dels erbjuda ett antal vanliga tjänster (t. ex. personalutbildning). Utvecklingen av organisationer som dessa innebär problem av en annan typ än utvecklingen av vanliga mikrofinansiella institut. Samtidigt som det finns ett behov av finansiering för att mobilisera de kommersiella finansiärerna finns det problem som kräver kvalificerat tekniskt bistånd. För närvarande finns det bara ett fåtal sådana organisationer så uppgifterna om hur de fungerar och om deras framgångar är begränsade. Det krävs mera forskning kring dessa organisationer innan de kan erkännas som områden för EU-stöd. 19 4. 3. 6 Genomförande - övervakning av verksamheten. givare tillhandahåller medel EU:s och kapacitetsuppbyggnad. Om syftet är att stärka instituten och deras fortsatta verksamhet måste vissa erkända principer för god förvaltning följas vid i samband med utformningen av stödet, vilket har diskuterats bedömningen. 20 Vid övervakningen av de mikrofinansiella instituten bör särskild uppmärksamhet riktas mot följande viktiga områden: lånekapital till • Strävan efter oberoende - exempelvis genom stegvis minskning av bidragen och ökning av den kommersiella finansieringen. • God förvaltning - ansvar för de fattiga och konsekvens i samband med de ekonomiska säkerheterna. • Insyn i rapporteringen - för att uppmuntra kommersiella investeringar. • God ekonomisk förvaltning - för att uppmuntra minskade kostnader för tjänsterna. 18 En apexorganisation är ett slags paraplyorganisation som tillhandahåller gemensamma tjänster åt en grupp deltagande mikrofinansiella institut och finansieras i första hand genom bidrag från dessa institut. 19 Detta är ytterligare ett område där det är viktigt att delta i GCAP:s utbildningsverksamhet. 20 Detta avsnitt bygger på CGAP:s bedömningsprinciper. 21 • De räntor som det mikrofinansiella tar ut bör täcka kostnaderna för verksamheten och förändringar bör styras av marknaden, inte av politisk inblandning i styrelsen. institutet • Fastställda mål för användning av medlen - exempelvis att främja den institutionella utvecklingen men inte subventionera räntorna. • Spartjänster bör uppmuntras från början så att koncentrationen på kreditgivning inte blir för stark. • Professionell inställning till lånebedömning och övervakning. • Stöd till informationsnätverk som stödjer de mikrofinansiella instituten. 4. 3. 7 Utvärdering av verksamheten Ett viktigt verksamhetsområde för de mikrofinansiella instituten och givarna är utvärdering av verksamheten. Det finns flera dimensioner som helst bör beaktas vid utvärderingen: • Inriktning på de fattiga: I vilken utsträckning når det mikrofinansiella institutet de fattiga? Vilka fattiga är det som nås?21 Har inriktningen på dessa målgrupper fått några oväntade konsekvenser? • Inkomsteffekter: I vilken utsträckning ger de verksamheter som får stöd högre inkomster för medlemmarna? Kommer dessa inkomsteffekter att bestå? Kan man förvänta sig mer? • Sociala effekter: I vilken utsträckning har instituten bidragit till ökade möjligheter för de fattiga i andra områden? Har det skett någon ökning beträffande förmågan att organisera sig? • Institutets tillväxt: Hur stor del av befolkningen har nåtts och vilka mikrofinansiella tjänster har utnyttjats? Hur stor tillväxt kan rimligen förväntas i framtiden? • Miljöeffekter: I vilken utsträckning har de företag som har fått stöd genom de mikrofinansiella instituten positivt eller negativt påverkat den fysiska miljön? Är företagen bärkraftiga? Syftet med en utvärdering som denna är att med utgångspunkt från resultaten ge verksamheten bättre målinriktning, kunderna bättre för rådgivning utvecklingsprocessen. och mikrofinansieringen betydelse större 2 ' Uppgifterna bör fördelas efter kön. 22 4. 4 4. 4. 1 Gemensamma normer för givarstöd Finansiering genom givare-en försiktig start Europeiska kommissionen kan använda flera olika finansiella och icke finansiella mekanismer för att ge stöd till den mikrofinansiella sektorn: kapitalanskaffning, system för lånegarantier, krediter i natura, finansiering av riskkapital och institutionellt stöd. Andra givare har en liknande uppsättning mekanismer. Frågan är vilka som är mest fördelaktiga att använda på detta område. Det råder ingen tvekan om det stora behovet av mikrofinansiella tjänster men det finns skäl att mana till försiktighet eftersom mikrofinansieringens förmåga att ta emot stora medel från givare för närvarande är begränsad. Trots påtryckningar från en del av instituten själva anser CGAP att det redan finns alltför många givare som jagar alltför få livskraftiga institut. Det måste utvecklas en strategi för anpassning av stödet till efterfrågan. Det är allmänt erkänt att det inte är kapital som främst hindrar institut från den formella sektorn att engagera sig i mikrofinansiering, utan bristen på infrastruktur (både ekonomisk och annan) som gör att medlen effektivt kan förmedlas till de lägre inkomstgrupperna. Tyngdpunkten måste därför ligga på en försiktig etablering av sektorn och på utveckling av fler livskraftiga institut med solida besparingar som med tiden kan ta emot mer medel från den kommersiella sektorn. En viss förvirring har rått kring vilken inverkan biståndsinstrumenten har haft på sektorn. Å ena sidan råder det allmän enighet om att subventioner (t. ex. bidrag för att bygga upp institutets kapacitet eller till garantifonder) kan behövas under olika skeden av det mikrofinansiella institutets livscykel så att det kan etableras och utvecklas. Å andra sidan är det numera allmänt erkänt att andra subventioner (t. ex. till räntor) som inte skulle vara bärkraftiga på lång sikt, bör undvikas. Stödet till den mikrofinansiella sektorn och dess utveckling har gjort det tydligt att det behövs gemensamma normer givare emellan. Saknas sådana skulle sektorns enhetliga tillväxt påverkas negativt. Det har tagit tid för givarna att komma överens om gemensamma normer. Givarorganens kommitté för utveckling av små företag och givarnas arbetsgrupp för utveckling av den finansiella sektorn sammanställde en rad vägledande principer i oktober 1995. EU bör anta dessa gemensamma normer och samarbeta med andra för att utveckla normer på nya områden. 4. 4. 2 Strategier för givarstöd EU bör följa de vägledande principerna när det gäller strategierna för givarstöd på följande sätt: • Bidrag till institutionell utveckling är lämpliga under olika skeden. Nystartade institut kan få bidrag till kostnaderna för att etablera sig - 23 lokaler, utrustning, utbildning av personal, tekniskt bistånd. Senare kan de användas för att hjälpa instituten att integreras i den formella sektorn. • Bidrag för att förse institutet med kapital. Detta kan bidra till en inhemsk mobilisering av medel. • I allmänhet bör inte kostnader för verksamheten täckas med bidrag men i praktiken kan detta göras under en begränsad inledningsperiod. Det kan röra sig om 3 år och bör absolut inte överstiga 7 år. • Lån används av institut som har nått en viss verksamhetsnivå. De kan stödja övergången till rent kommersiell verksamhet. Denna övergång kan stödjas genom inrättande av garantifonder. Många engagerade mikrofinansiella institut försöker utveckla ännu bättre arbetsmetoder. De kan till exempel försöka utveckla alternativa finansiella tjänster för att nå de fattigaste, samtidigt som de håller sig. till de grundläggande principerna. EU kan tillhandahålla medel och tekniskt bistånd för att underlätta denna inlärningsprocess. Under olika stadier av institutets utveckling kan olika former av stöd vara att föredra så det är viktigt att hantera övergången från en typ av stöd till en annan. Förutom de ovannämnda gemensamma strategierna för givarstöd till den finansiella sektorn kan EU ge tekniskt bistånd för hjälp med anpassning av lagstiftningen eller engagera sig (tillsammans med andra givare) i en politisk dialog kring makroekonomiska ramar eller reformer av den finansiella sektorn, för att möjliggöra en diversifiering av de ekonomiska instrumenten. Tidigare utvärderingar och andra undersökningar av kreditverksamheten har lett till att flera utförliga lärdomar om vad som styr bärkraften har kunnat dras. Enigheten blir allt större kring vilka av de tidigare använda metoderna som har undergrävt bärkraften. Dessa metoder och vad de har lett till visas i tabellen. De bör undvikas. Snabbt uttSmda medel Program beroende av externa Subventionerade rantor Koncentration pa krediter, utan generering av sparande finansieringskailor Erbjudande av icke-finansiella tjanster Fa lantagare Bristande ekonomisk disciplin Otillracklig uppmarksamhet pa personalens Dalig fbrvaltning av lanen finansiella sakkunskap Centralt planerade system Mycket dyra program Kostnaderna tacks inte av intakterna Bristfallig aterbetalning av lanen Metoderna olampliga fbr de lokala fbrhallandena • 24 5. GIVARSAMORDNING Det är viktigt att överväga vilka olika roller som finns att spela i utvecklingen av den mikrofmansiella sektorn. Med tanke på skillnaderna i institutionell uppbyggnad hos medlemsstaterna och kapacitet och Europeiska kommissionens generaldirektorat bör vart och ett av Europeiska unionens utvecklingsorgan noga överväga vilka fördelar de har jämfört med andra. I rådets resolution uppmärksammas behovet av att överväga samordning på olika nivåer. 5. 1 Internationell nivå Det största befintliga nätverket för samordning av politik och metoder för mikrofinansiering är den rådgivande gruppen för hjälp till de fattigaste (CGAP). Dess övergripande mål är att främja utvecklingen av mikrofinansiella tjänster för de mycket fattiga. För att uppnå detta. arbetar nätverket med att framgångsrika metoder och hjälpa givarorganisationerna att stärka sin egen verksamhet. Sedan starten 1995 har CGAP:s sekreteriat framställt ett flertal dokument med riktlinjer för bra metoder på detta område. lära ut CGAP har hittills koncentrerat sig på frågan om ekonomisk bärkraft men det finns också ett behov av att överväga andra politiska målsättningar. Många små företag har till exempel ofta negativ inverkan på miljön. Även om det troligt att miljöbevakningen kan utföras av de mikrofinansiella instituten själva bör man överväga hur detta skulle kunna göras. inte är Europeiska kommissionen och de medlemsstater som är aktiva på detta område bör aktivt stödja CGAP:s utveckling och andra efterföljande givamätverk. Detta kommer att kräva finansiellt stöd till sekretariatets arbete och aktivt deltagande i utbildning och informationsspridning. EU:s medlemsstater bör ta del av varandras utvärderingar. Det skulle vara bra att presentera resultaten av verksamheterna och bedöma de olika biståndsprogrammens socio-ekonomiska inverkan på målgrupperna. 5. 2 Europeiska unionen - gemenskapen och medlemsstaterna EU:s givare måste komma överens om en enhetlig politik. Det har förekommit att olika EU-medlemsstater har drivit olika politik eller att samma givare har följt oförenliga handlingslinjer i olika delar av sektorn. Sådana oklarheter undergräver den mikrofinansiella utvecklingen och minskar dess utvecklingsfrämjande effekt. Så det finns ett tydligt behov av enighet kring politiken inom den finansiella sektorn i varje land, vilka räntesatser som är lämpliga för särskilda institut och andra villkor för bistånd till sektorn. •25 Beträffande EU:s medlemsländer utgör detta meddelande och rådets resolution en grundval för en sådan gemensam politik och bör införlivas i de bilaterala politiska förklaringarna. På detta snabbt föränderliga område måste utformningen av politiken ske i takt med utvecklingen av vårt gemensamma vetande som kanske kommer från lärdomar som dragits i internationella sammanhang eller från erfarenheter och i bilaterala sammanhang. Europeiska kommissionen bör därför sammankalla en grupp specialister på mikrofinansiering från medlemsstaterna som kan träffas årligen för att diskutera de frågor som har dykt upp och överväga ändringar av EU:s politiska ramar för verksamheten. forskning Skall en mikrofinansieringspolitik kunna genomföras krävs det att personal och konsulter gör en gemensam ansträngning. Det kan bli aktuellt att samordna deras utbildning. 5. 3 " Nationell nivå Från EU:s sida finns ett intresse för att stödja mikrofinansiella institut så att de blir bärkraftiga men detta kan undergrävas av konkurrens mellan de nationella givarna. Några givares verksamhet kan uppfattas som att de underminerar andra givares verksamhet. Här har regeringarna en viktig roll att spela i samordningen av givarnas insatser på det mikrofmansiella området. Givarna bör även utbyta information om planerad verksamhet. Mikrofinansiella institut lämnar ofta in ansökningar till olika givare och det skulle underlätta om alla kunde använda varandras bedömningar av instituten, så som det föreslås i CGAP:s Format for appraisals. Det finns också utrymme av samordning prestationsnormer och övervakningen, metoder för rapportering. ledningsinformationssystem, förbättringar beträffande för Den statliga förvaltningen i det berörda landet bör delta i diskussioner. I många fall har regeringarna bristande kapacitet på detta område, vilket hämmar utvecklingen av ramar som befrämjar såväl politik som regleringar och övervakning. Givarna kan samordna sina insatser för att stödja den institutionella utveckling som krävs. 26 ISSN 1024-4506 KOM(98) 527 slutlig DOKUMENT SV 11 05 01 16 Katalognummer : CB-CO-98-549-SV-C ISBN 92-78-39448-3 Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer L-2985 Luxemburg


title: Komisijas Regula (EK) Nr. 2092/98 (1998. gada 30. septembris) par paziņošanu par zvejas centieniem attiecībā uz noteiktām Kopienas zvejas zonām un resursiem

eurovoc_concepts:
Community fisheries
common fisheries policy
conservation of resources
exchange of information
fishery management
fishing area

formats: html pdf print

text: 04/4. sēj. LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 67 31998R2092 L 266/47 EIROPAS KOPIENU OFICIĀLAIS VĒSTNESIS 1. 10. 1998. KOMISIJAS REGULA (EK) Nr. 2092/98 (1998. gada 30. septembris) par paziņošanu par zvejas centieniem attiecībā uz noteiktām Kopienas zvejas zonām un resursiem EIROPAS KOPIENU KOMISIJA, IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU: ņemot vērā Līgumu par Eiropas Kopienas dibināšanu, 1. pants ņemot vērā Padomes 1992. gada 20. decembra Regulu (EEK) Nr. 3760/92, kas izveido Kopienas zivsaimniecības un akvakul- tūras sistēmu (1), kas grozīta ar Regulu (EK) Nr. 1181/98 (2), un jo īpaši tās 13. pantu, tā kā Padomes 1993. gada 12. oktobra Regula (EEK) Nr. 2847/93, kas nosaka kontroles sistēmu, kas piemērojama kopīgajai ziv- saimniecības politikai (3), ar jaunākajiem grozījumiem, kas izda- rīti ar Regulu (EK) Nr. 2635/97 (4), un jo īpaši tās 19. panta f) apakšpunkta 3. punktu, kas paredz, ka Komisijai nodrošina, lai dalībvalstīm, kuras atbild par kontroli, būtu pieejami dati attiecībā uz to kuģu identifikāciju, kuriem ir pieeja viņu ūdeņiem; tā kā pasākumu īstenošana zvejas centienu pārvaldei saskaņā ar Padomes 1995. gada 27. marta Regulu (EK) Nr. 685/95 par zve- jas centienu pārvaldi attiecībā uz noteiktām Kopienas zvejas zonām un resursiem (5), un Padomes 1997. gada 24. aprīļa Regulu (EK) Nr. 779/97, kas ievieš pasākumus zvejas centienu pārvaldei Baltijas jūrā (6), iezīmē vajadzību pieņemt noteikumus, lai nodro- šinātu, ka dati, kas attiecas uz minēto zvejas kuģu sarakstiem, tiktu paziņoti nekavējoties; tā kā Komisijas Regula (EK) Nr. 2090/98 (7) nosaka pamatu datu nodošanai Kopienas zvejas kuģu reģistram; tā kā datu izziņošana par zvejas centieniem pēc zvejas vietām atsaucas uz datiem, ko ietver Kopienas zvejas kuģu reģistrs; tā kā šajā regulā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Pārvaldības komitejas zivsaimniecības un akvakultūras jautājumos atzinumu, (1) OV L 389, 31. 12. 1992. , 1. lpp. (2) OV L 164, 9. 6. 1998. , 1. lpp. (3) OV L 261, 20. 10. 1993. , 1. lpp. (4) OV L 356, 31. 12. 1997. , 14. lpp. (5) OV L 71, 31. 3. 1995. , 5. lpp. (6) OV L 113, 30. 4. 1997. , 1. lpp. (7) OV L 266, 1. 10. 1998. , 27. lpp. Dalībvalstis iesniedz Komisijai datus, kas minēti Regulas (EEK) Nr. 2847/93 19. panta f) apakšpunkta 1. punktā, kā arī to kuģu sarakstu, kuriem atļauts zvejot zvejas vietās, kuras uzskaitītas Regulas (EK) Nr. 685/95 I pielikumā, un tajās, kas uzskaitītas Regulas (EK) Nr. 779/97 pielikumā, saskaņā ar procedūrām, kas izklāstītas tās III pielikumā. Grozījumus kuģu sarakstos paziņo Komisijai saskaņā ar tām pašām procedūrām vēlākais četras darba dienas pirms kuģu iebraukšanas zvejas zonā. Komisijai apstiprina, ka tā saņēmusi sarakstu grozījumus, izmantojot ciparu pārraidi ar telekomunikāciju tīkla starpniecību, ne vēlāk kā divas dienas pirms kuģu iebraukšanas zvejas zonā. 2. pants Dalībvalstis iesniedz Komisijai apkopotus datus par zvejas centie- niem, kas minēti Regulas (EEK) Nr. 2847/93 191. pantā, saskaņā ar šīs regulas I pielikumu: — par katru zonu, kas minēta Regulas (EEK) Nr. 2847/93 19. panta a) apakšpunkta 1. punktā, attiecībā uz izmirstoša- jām sugām - pirms katra mēneša 15. datuma par iepriekšējo mēnesi, — par katru zonu, kas minēta Regulas (EEK) Nr. 2847/93 19. panta a) apakšpunkta 1. punkta a) apakšpunktā, attiecībā uz izmirstošajām sugām, lašiem, jūras forelēm un saldūdens zivīm - pirms 15. aprīļa, 15. jūlija, 15. oktobra un 15. janvāra par iepriekšējo kvartālu, un pirms katra kalendārā gada 15. februāra par katru iepriekšējā gada mēnesi, — par katru zonu, kas minēta Regulas (EEK) Nr. 2847/93 19. panta a) apakšpunktā, attiecībā uz okeāna sugām - par katru iepriekšējo kvartālu pirms katra kalendārā kvartāla pirmā mēneša beigām. 3. pants Labojumus attiecībā uz kļūdainu informāciju iesniedz Komisijai 30 dienu laikā kopš dienas, kurā atklāta kļūda. 68 LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 04/4. sēj. 4. pants 6. pants Dalībvalstīm nekavējoties ir pieejami dati attiecībā uz to kuģu identifikāciju, kuri iesaistīti zvejas darbībās tajās zvejas vietās, kas uzskaitītas Regulas (EK) Nr. 685/95 I pielikumā, un tajās, kas uzskaitītas Regulas (EK) Nr. 779/97 pielikumā, un uz ko attiecas to jurisdikcija vai suverenitāte saskaņā ar procedūrām, kuras izklāstītas tās IV pielikumā. 5. pants Dalībvalstis dara zināmu Komisijai informāciju, kas minēta šajā izmantojot ciparu pārraidi ar telekomunikāciju tīkla regulā, starpniecību, saskaņā ar sīki izstrādātiem noteikumiem un kodiem, kas izklāstīti I un II pielikumā. Komisija apstiprina paziņojumu saņemšanu tiklīdz tie pārbaudīti datu bāzē. Kuģus, uz ko attiecas šī regula, identificē pēc iekšējā numura, kas reģistrēts Kopienas zvejas kuģu reģistrā, kā minēts Regulas (EK) Nr. 2090/98 I pielikumā. 7. pants Šī regula stājas spēkā septītajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Kopienas Oficiālajā Vēstnesī. Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs. Briselē, 1998. g. 30. septembrī Komisijas vārdā — Komisijas locekle Emma BONINO 04/4. sēj. LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 69 I PIELIKUMS ZVEJAS INTENSITĀTE PAZIŅOJAMO DATU DEFINĒJUMS UN IERAKSTA APRAKSTS Apkopotās deklarācijas, kas grupētas pēc zvejas veidiem Zonas nosaukums Platums Lāgojums Definējums un piezīmes Atjaunināšanas rādītājs Deklarētāja vienība Zvejas veids Novērošanas gads Pirmais mēnesis Pēdējais mēnesis Zvejas intensitāte/jauda Uzpildīšanas zona 3 3 5 4 2 2 14 14 — — K — — — L — Kods, kas norāda deklarācijas veidu (sk. 1. tabulu) Dalībvalsts (ISO trīsburtu kods), kas sniegusi deklarāciju Zvejas veida kods (sk. II pielikumu), kas attiecas uz darbību Gads (GGGG), kurā novērots kuģis Novērošanas perioda pirmais mēnesis (MM) Novērošanas perioda pēdējais mēnesis (MM) kW skaits (vesels skaitlis), kas reizināts ar to dienu skaitu, kurās kuģis bijis attiecīgajā apga- balā (vesels skaitlis), ar to izsaka zvejas intensitāti novērošanas periodā (1) (1) Aprēķina kā Σ(i = l. n) aiPi, kur n ir kuģu skaits attiecīgajā apgabalā, ai ir to dienu skaits, kurās kuģis bijis jūrā attiecīgajā apgabalā novērošanas periodā, un Pi ir kuģa vidējā jauda apgabalā novēršanas periodā. 1. tabula — Atjaunināšanas rādītāja kodi Pēc zvejas veida grupētā deklarācija Pēc zvejas veida grupētās deklarācijas dzēšana FIS DPI 70 LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 04/4. sēj. II PIELIKUMS 1. tabula — Kodi zvejai rietumu ūdeņos — Regula (RK) Nr. 685/95 04/4. sēj. LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 71 72 LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 04/4. sēj. 04/4. sēj. LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 73 74 LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 04/4. sēj. 2. tabula — Kodi zvejai Baltijas jūrā — Regula (EK) Nr. 779/97 04/4. sēj. LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 75 III PIELIKUMS PĒC ZVEJAS VEIDIEM IEDALĪTS KUĢU SARAKSTS PAZIŅOJAMO DATU DEFINĒJUMS UN IERAKSTA APRAKSTS Zonas nosaukums Platums Lāgojums Definējums un piezīmes Atjaunināšanas rādītājs Deklarētāja vienība Zveja Iekšējais numurs Kuģa nosaukums Notikuma datums 3 3 5 12 40 8 Kods, kas norāda deklarācijas veidu (sk. 1. tabulu) Dalībvalsts (ISO trīsburtu kods), kas sniegusi deklarāciju Zvejas veida kods (sk. II pielikumu), ko veido trīs komponenti: — zvejas rīku veids (sk. 2. tabulu) – divas rakstu zīmes — mērķsugu veids (sk. 3. tabulu) — viena rakstu zīme — ICES apgabala kods (sk. 3. tabulu IV pielikumā) — divas rakstu zīmes Kuģu iekšējais numurs (sk. Regulas (EK) Nr. 2090/98 I pielikumu) — — K K K — Notikuma datums (GGGGMMDD) 1. tabula — Atjaunināšanas rādītāja kodi Kuģa iekļaušana sarakstā Kuģa svītrošana no saraksta Nepareizas deklarācijas anulēšana ADD SUP CAN 2. tabula — Pēc zvejas veidiem iedalīti zvejas rīku grupu kodi Zvejas rīku veids Kods Apgabals (1) Velkamie zvejas rīki Statiskie zvejas rīki Velkamie un statiskie zvejas rīki Riņķvadi, pelaģiskie traļi un mazizmēra acu tīkli Āķu jedas pelaģiskai zvejai Dažādi zvejas rīki Statiskie zvejas rīki un driftertīkli Visi zvejas rīki (1) B attiecas uz Baltijas jūru, un R — uz rietumu ūdeņiem TG SG TS PS LL MI DG AG R + B R R R R R B B 76 LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 04/4. sēj. 3. tabula — Mērķsugu vai mērķsugu grupu kodi Sugas Kods Apgabals (1) Dziļūdens zivju sugas Pelaģiskās sugas Bentiskās sugas Plauži, haizivis, tunzivis un tālu migrējošās sugas Ķemmīšgliemenes Ēdamie krabji un zirnekļkrabji Tunzivis Pelaģiskās sugas (siļķes un brētliņas) Lasis, jūras forele un saldūdens zivis (1) B attiecas uz Baltijas jūru, un R — uz rietumu ūdeņiem D P B M J C T H S R + B R + B R R R R R B B 04/4. sēj. LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 77 IV PIELIKUMS NOTEIKUMI PAR DATU PIEEJAMĪBU PIEKRASTES VALSTĪM 1. tabula — Pazīmes, pēc kurām identificē novērotos kuģus vai attiecīgā zvejas veida kuģus (ja pieprasa reģistra datus) Pazīme, pēc kuras identificē Platums Definējums un piezīmes Zvejas zona Ārējais marķējums Kuģa nosaukums Starptautiskais radiosignāls Karogs 2 14 40 7 3 Tās zvejas zonas (ICES apgabala) numurs, kas norādīta ar pēdējām divām rakstu zīmēm kodā, kurš identificē zvejas veidu (sk. II pielikumu), un kur atrodas novērotais kuģis Atbilst Regulai (EEK) Nr. 1381/87 t. i. , IRCS Dalībvalsts (ISO trīsburtu kods), ar kuras karogu peld kuģis (Regula (EEK) Nr. 3760/92) 2. tabula — Dati, kas pieejami piekrastes valstīm, no 1. tabulā norādītajām pazīmēm (atbilde no reģistra) Pazīme, pēc kuras identificē Platums Definējums un piezīmes Zveja 5 Kods, kas norāda zvejas veidu (sk. II pielikumu), kurā novērotais kuģis atradies Ārējais marķējums Kuģa nosaukums Starptautiskais radiosignāls Karogs Iekšējais numurs Reģistrācijas numurs Kuģi, kam attālums starp perpendikuliem pārsniedz 15 m un kopgarums — 18 m Deklarētāja vienība 14 40 7 3 12 14 1 3 Atbilst Regulai (EEK) Nr. 1381/87 t. i. , IRCS Dalībvalsts (ISO trīsburtu kods), ar kuras karogu peld kuģis (Regula (EEK) Nr. 3760/92) Dalībvalsts (ISO trīsburtu kods), aiz kuras norāda unikālu identifikācijas numuru (viena līdz deviņas rakstu zīmes) “Y” = jā; “N” = nē Dalībvalsts (ISO trīsburtu kods), kas sniegusi deklarāciju par attiecīgā zvejas veida kuģi 78 LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 04/4. sēj. 3. tabula — Noteikumi par to datu pieejamību, kas attiecas uz zveju, valstīm, kuras atbild par pārbaudēm rietumu ūdeņos (1), Regula (EK) Nr. 685/95 Zvejas intensitātes apgabals Apgabala nr. (2) Vb (3), VI Irish box (VI) (4) VII VIIa VIIf (5) Irish box (VII) (4) VIII a, VIII b, VIII d IX, X un CECAF 34. 1. 1. , 34. 1. 2. , 34. 2. 0. (izņemot citus ūdeņus) VIII c, VIII e, IX (6) IX (4) X (4) CECAF 34. 1. 1. (6) CECAF 34. 1. 2. (6) CECAF 34. 2. 0. (6) CECAF 34. 1. 1. (7) CECAF 34. 1. 2. (7) CECAF 34. 2. 0. (7) 1 19 2 21 22 29 3 40 41 42 43 44 45 46 47 48 49 IRL IRL IRL IRL — IRL — — — — — — — — — — — GBR GBR GBR GBR GBR GBR GBR — — — — — — — — — — Valsts — — FRA — — — FRA — — — — — — — — — — — — — — — — — ESP ESP — — ESP ESP ESP — — — — — — — — — — PRT — PRT PRT — — — PRT PRT PRT (1) Deklarētājai valstij ir pieejami dati par tās kuģiem visos zvejniecības sarakstos (2) Zvejas zonas numurs, kas norādīts zvejas kodā (sk. 1. tabulu II pielikumā) (3) Izņemot ūdeņus, kas atrodas Farēru salu vai Islandes suverenitātē un/vai jurisdikcijā (4) Daļa no apgabala, kas ietilpst Regulas (EK) Nr. 685/95 3. panta 5. punktā noteiktajā apgabalā (5) Uz ziemeļiem no 50o 30′ ziemeļu platuma (6) Vienīgi ūdeņos, kas atrodas Spānijas suverenitātē un/vai jurisdikcijā (7) Vienīgi ūdeņos, kas atrodas Portugāles suverenitātē un/vai jurisdikcijā 4. tabula — Noteikumi par to datu pieejamību, kas attiecas uz zveju, valstīm, kuras atbild par pārbaudēm Baltijas jūrā (1), Regula (EK) Nr. 779/97 Zvejas intensitātes apgabals Apgabala nr. (2) Valsts 22. līdz 32. apakšrajons Pārvaldības vienības 3 (1) Deklarētājai valstij ir pieejami dati par tās kuģiem visos zvejniecības sarakstos (2) Zvejas zonas numurs, kas norādīts zvejas kodā (sk. 2. tabulu II pielikumā) 5 51 DNK - DEU - FIN - SWE FIN - SWE


title: 98/556/CE: Decisión de la Comisión de 30 de septiembre de 1998 que modifica la Decisión 97/467/CE por la que se establecen las listas provisionales de establecimientos de terceros países a partir de los cuales los Estados miembros autorizarán las importaciones de carne de conejo y de caza de cría [notificada con el número C(1998) 2941] (Texto pertinente a los fines del EEE)

eurovoc_concepts:
game meat
health legislation
import
rabbit meat
third country
veterinary legislation

text: L 266/86 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 1. 10. 98 DECISI(cid:222)N DE LA COMISI(cid:222)N de 30 de septiembre de 1998 que modifica la Decisi(cid:155)n 97/467/CE por la que se establecen las listas provisio- nales de establecimientos de terceros pa(cid:146)ses a partir de los cuales los Estados miembros autorizar(cid:145)n las importaciones de carne de conejo y de caza de cr(cid:146)a [notificada con el n(cid:156)mero C(1998) 2941] (Texto pertinente a los fines del EEE) (98/556/CE) LA COMISI(cid:222)N DE LAS COMUNIDADES EUROPEAS, Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea, Vista la Decisi(cid:155)n 95/408/CE del Consejo, de 22 de junio de 1995, relativa a las condiciones de elaboraci(cid:155)n, durante un per(cid:146)odo transitorio, de las listas provisionales de los establecimientos de terceros pa(cid:146)ses de los que los Estados miembros est(cid:145)n autorizados para importar determinados productos de origen animal, productos de la pesca y moluscos bivalvos vivos (1), modificada por la Decisi(cid:155)n 97/34/CE (2), y, en particular, el apartado 1 de su art(cid:146)culo 2 y su art(cid:146)culo 7, Considerando que la Decisi(cid:155)n 97/467/CE de la Comi- si(cid:155)n (3), cuya (cid:156)ltima modificaci(cid:155)n la constituye la Deci- si(cid:155)n 98/219/CE de la Comisi(cid:155)n (4), establece las listas provisionales de los establecimientos de terceros pa(cid:146)ses a partir de los cuales los Estados miembros autorizan las importaciones de carne de conejo y de caza de cr(cid:146)a; que la lista de establecimientos establecida en la mencionada Decisi(cid:155)n no incluye los establecimientos que producen carne de estrucioniformes; Considerando que a(cid:156)n no se ha establecido la lista de los pa(cid:146)ses terceros a partir de los cuales los Estados miembros est(cid:145)n autorizados para importar carne de estrucioniformes, ni las condiciones zoosanitarias ni el certificado veteri- nario necesarios para la importaci(cid:155)n de dicha carne en la Comunidad; Considerando que, de acuerdo con las disposiciones de la Decisi(cid:155)n 97/467/CE, los Estados miembros pueden auto- rizar los establecimientos para la importaci(cid:155)n de carne de estrucioniformes hasta el 1 de octubre de 1998; Considerando que se sustituir(cid:145) la fecha del 1 de octubre de 1998 por el 1 de octubre de 1999 para permitir la adopci(cid:155)n de la nomenclatura armonizada propuesta para la presentaci(cid:155)n ante la organizaci(cid:155)n Mundial del Comercio (OMC) para sus observaciones; Considerando que las medidas previstas en la presente Decisi(cid:155)n se ajustan al dictamen del Comit(cid:130) veterinario permanente, HA ADOPTADO LA PRESENTE DECISI(cid:222)N: Art(cid:146)culo 1 En la letra a) del apartado 2 bis del art(cid:146)culo 1 de la Decisi(cid:155)n 97/467/CE se sustituir(cid:145)n las palabras «1 de octubre de 1998» por «1 de octubre de 1999». Art(cid:146)culo 2 Los destinatarios de la presente Decisi(cid:155)n ser(cid:145)n los Estados miembros. Hecho en Bruselas, el 30 de septiembre de 1998. Por la Comisi(cid:155)n Franz FISCHLER Miembro de la Comisi(cid:155)n (1) DO L 243 de 11. 10. 1995, p. 17. (2) DO L 13 de 16. 1. 1997, p. 33. (3) DO L 199 de 26. 7. 1997, p. 57. (4) DO L 82 de 19. 3. 1998, p. 44


title: Commission Regulation (EC) No 2088/98 of 30 September 1998 supplementing the Annex to Regulation (EC) No 2400/96 on the entry of certain names in the 'Register of protected designation of origin and protected geographical indications' provided for in Council Regulation (EEC) No 2081/92 on the protection of geographical indications and designations of origin for agricultural products and foodstuffs

eurovoc_concepts:
United Kingdom
animal product
designation of origin
human nutrition
location of production
milk product

text: L 266/24 EN Official Journal of the European Communities 1. 10. 98 COMMISSION REGULATION (EC) No 2088/98 of 30 September 1998 supplementing the Annex to Regulation (EC) No 2400/96 on the entry of certain names in the ‘Register of protected designation of origin and protected geographical indications' provided for in Council Regulation (EEC) No 2081/92 on the protection of geographical indications and designations of origin for agricultural products and foodstuffs THE COMMISSION OF THE EUROPEAN COMMUNITIES, Having regard to the Treaty establishing the European Community, Having regard to Council Regulation (EEC) No 2081/92 of 14 July 1992 on the protection of geographical indica- tions and designations of origin for agricultural products and foodstuffs (1), as last amended by Commission Regu- lation (EC) No 1068/97 (2), and in particular Article 6(3) and (4) thereof, Whereas, pursuant to Article 5 of Regulation (EEC) No 2081/92, the United Kingdom sent the Commission an application for the registration of a name as a designation of origin; Whereas, pursuant to Article 6(1) of that Regulation, the application was found to meet all the requirements laid down therein, and in particular to contain all the informa- tion required pursuant to Article 4 thereof; Whereas, for the name in the Annex hereto, one state- ment of objection within the meaning of Article 7 of Regulation (EEC) No 2081/92 was sent to the Commis- sion following its publication in the Official Journal of the European Communities (3); whereas the objection was deemed admissible; Whereas, in accordance with Article 7(4) of Regulation (EEC) No 2081/92, the Commission invited the Member States concerned to reach agreement on registration of the name ‘Cornish Clotted Cream'; whereas such agreement was reached; whereas the agreement complies with Regu- lation (EEC) No 2081/92 and does not involve changing the information initially received pursuant to Article 5 of that Regulation; whereas it has been stated that the word ‘Cornouaille' in French registered trademarks is not and will not be used for cream; Whereas the name should therefore be entered in the ‘Register of protected designation of origin and protected be protected geographical throughout the Community as a protected designation of origin; and hence indications' Whereas the Annex hereto supplements the Annex to Commission Regulation (EC) No 2400/96 (4), as last amended by Regulation (EC) No 1576/98 (5), HAS ADOPTED THIS REGULATION: Article 1 The name in the Annex hereto is hereby added to the Annex to Regulation (EC) No 2400/96 and entered in the ‘Register of protected designation of origin and protected geographical indications' provided for in Article 6(3) of Regulation (EEC) No 2081/92 as a protected designation of origin (PDO). Article 2 This Regulation shall enter into force on the day of its publication in the Official Journal of the European Communities. This Regulation shall be binding in its entirety and directly applicable in all Member States. Done at Brussels, 30 September 1998. For the Commission Franz FISCHLER Member of the Commission (1) OJ L 208, 24. 7. 1992, p. 1. (2) OJ L 156, 13. 6. 1997, p. 10. (3) OJ C 140, 7. 5. 1997, p. 4. (4) OJ L 327, 18. 12. 1996, p. 11. (5) OJ L 206, 23. 7. 1998, p. 15. 1. 10. 98 EN Official Journal of the European Communities L 266/25 ANNEX PRODUCTS LISTED IN ANNEX II TO THE EC TREATY AND INTENDED FOR HUMAN CONSUMPTION Other products of animal origin (eggs, honey, milk products excluding butter, etc. ) UNITED KINGDOM (cid:190) Cornish Clotted Cream (PDO)


title: Regulamento (CE) nº 2082/98 da Comissão de 30 de Setembro de 1998 que fixa o montante máximo da restituição à exportação do açúcar branco para o nono concurso público parcial efectuado no âmbito do concurso público permanente referido no Regulamento (CE) nº 1574/98

eurovoc_concepts:
award of contract
export refund
white sugar

formats: pdf print

text: 1. 10. 98 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias L 266/11 REGULAMENTO (CE) Nº 2082/98 DA COMISS(cid:212)O de 30 de Setembro de 1998 que fixa o montante m(cid:145)ximo da restitui(cid:135)(cid:209)o (cid:133) exporta(cid:135)(cid:209)o do a(cid:135)(cid:156)car branco para o nono concurso p(cid:156)blico parcial efectuado no (cid:131)mbito do concurso p(cid:156)blico perma- nente referido no Regulamento (CE) nº 1574/98 A COMISS(cid:212)O DAS COMUNIDADES EUROPEIAS, Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Europeia, Tendo em contra o Regulamento (CEE) nº 1785/81 do Conselho, de 30 de Junho de 1981, que estabelece a organiza(cid:135)(cid:209)o comum de mercado no sector do a(cid:135)(cid:156)car (1), com a (cid:156)ltima redac(cid:135)(cid:209)o que lhe foi dada pelo Regulamento (CE) nº 1148/98 (2), e, nomeadamente, o nº 5, al(cid:146)nea b), do seu artigo 17º, Considerando que, por for(cid:135)a do Regulamento (CE) nº 1574/98 da Comiss(cid:209)o, de 22 de Julho de 1998, respeitante a um concurso p(cid:156)blico permanente para a determina(cid:135)(cid:209)o de direitos niveladores e/ou de restitui(cid:135)(cid:210)es (cid:133) exporta(cid:135)(cid:209)o de a(cid:135)(cid:156)car branco (3), procedeu-se a concursos p(cid:156)blicos parciais para a exporta(cid:135)(cid:209)o desse a(cid:135)(cid:156)car; Considerando que, nos termos do nº 1 do artigo 9º do Regulamento (CE) nº 1574/98, (cid:130) fixado um montante m(cid:145)ximo da restitui(cid:135)(cid:209)o (cid:133) exporta(cid:135)(cid:209)o, eventualmente, para o concurso p(cid:156)blico parcial em causa, tendo em conta, nomeadamente, a situa(cid:135)(cid:209)o e a evolu(cid:135)(cid:209)o previs(cid:146)vel do mercado do a(cid:135)(cid:156)car na Comunidade e no mercado mundial; Considerando que, ap(cid:155)s exame das ofertas, (cid:130) conveniente adoptar, para o nono concurso p(cid:156)blico parcial, as disposi- (cid:135)(cid:210)es referidas no artigo 1º; Considerando que as medidas previstas no presente regu- lamento est(cid:209)o em conformidade com o parecer do Comit(cid:130) de Gest(cid:209)o do A(cid:135)(cid:156)car, ADOPTOU O PRESENTE REGULAMENTO: Artigo 1º Para o nono concurso p(cid:156)blico parcial de a(cid:135)(cid:156)car branco, efectuado no (cid:131)mbito do Regulamento (CE) nº 1574/98, o montante m(cid:145)ximo da restitui(cid:135)(cid:209)o (cid:133) exporta(cid:135)(cid:209)o (cid:130) fixado em 51,623 ecus por 100 quilogramas. Artigo 2º O presente regulamento entra em vigor em 1 de Outubro de 1998. O presente regulamento (cid:130) obrigat(cid:155)rio em todos os seus elementos e directamente aplic(cid:145)vel em todos os Estados-membros. Feito em Bruxelas, em 30 de Setembro de 1998. Pela Comiss(cid:209)o Franz FISCHLER Membro da Comiss(cid:209)o (1) JO L 177 de 1. 7. 1981, p. 4. (2) JO L 159 de 3. 6. 1998, p. 38. (3) JO L 206 de 23. 7. 1998, p. 7


title: 1998 m. rugsėjo 30 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 2093/98, iš dalies keičiantis Reglamentą (EEB) Nr. 1609/88, nustatantį vėliausią sviesto, kuris parduodamas pagal Reglamentus (EEB) Nr. 3143/85 ir (EEB) Nr. 570/88, pristatymo į saugyklą terminą

eurovoc_concepts:
butter
intervention stock
sale

text: 03/24 t. LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys 19 31998R2093 1998 10 1 EUROPOS BENDRIJŲ OFICIALUSIS LEIDINYS L 266/59 KOMISIJOS REGLAMENTAS (EB) Nr. 2093/98 1998 m. rugsėjo 30 d. iš dalies keičiantis Reglamentą (EEB) Nr. 1609/88, nustatantį vėliausią sviesto, kuris parduodamas pagal Reglamentus (EEB) Nr. 3143/85 ir (EEB) Nr. 570/88, pristatymo į saugyklą terminą EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA, atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, atsižvelgdama į 1968 m. birželio 27 d. Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 804/68 dėl bendro pieno ir pieno produktų rinkos organizavimo (1) su paskutiniais pakeitimais, padarytais Regla- mentu (EB) Nr. 1587/96 (2), ypač į jo 6 straipsnio 6 dalį, kadangi pagal 1985 m. lapkričio 11 d. Komisijos reglamento intervencinio sviesto, skirto vartoti (EEB) Nr. 3143/85 dėl koncentruoto sviesto pavidalu, pardavimo sumažintomis kainomis (3) su paskutiniais pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 1802/95 (4), 1 straipsnį parduodamas sviestas turi būti priimtas į saugyklą iki datos, kurią reikia nustatyti; kadangi tos pačios tvarkos laikomasi parduodant sviestą pagal priemones, nustatytas 1997 m. gruodžio 15 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 2571/97 dėl sviesto pardavimo sumažintomis kainomis ir dėl pagalbos suteikimo konditerijos gaminių, ledų ir kitų maisto produktų gamyboje naudojamai grietinėlei, sviestui ir koncent- ruotam sviestui (5) su paskutiniais pakeitimais, padarytais Regla- mentu (EB) Nr. 1982/98 (6); kadangi Komisijos reglamentas (EEB) Nr. 1609/88 (7) su pasku- tiniais pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 2408/97 (8), nustato vėliausią sviesto, kuris parduodamas pagal Reglamentą (EEB) Nr. 3143/85 ir Komisijos reglamentą (EEB) Nr. 570/ 88 (9) su paskutiniais pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 531/96 (10), pristatymo į saugyklą terminą; kadangi tas reglamentas buvo iš dalies pakeistas keletą kartų, keičiant pristatymo į saugyklą terminą; kadangi yra nustatyta, kad pasta- ruosius du kartus Komisijos reglamentais (EB) Nr. 2224/97 (11) (EB) Nr. 2408/97 darant pakeitimus, Reglamento (EEB) ir (1) OL L 148, 1968 6 28, p. 13. (2) OL L 206, 1996 8 16, p. 21. (3) OL L 298, 1985 11 12, p. 9. (4) OL L 174, 1995 7 26, p. 27. (5) OL L 350, 1997 12 20, p. 3. (6) OL L 256, 1998 9 18, p. 9. (7) OL L 143, 1988 6 10, p. 23. (8) OL L 332, 1997 12 4, p. 39. (9) OL L 55, 1988 3 1, p. 31. (10) OL L 78, 1996 3 28, p. 13. (11) OL L 305, 1997 11 24, p. 24. Nr. 1609/88 1 straipsnio pirma dalis buvo klaidingai iš dalies pataisyta vietoj antrosios jo dalies; kadangi dėl to turėtų būti atkurta teisinga 1 straipsnio forma; kadangi Reglamentas (EEB) Nr. 570/88 buvo panaikintas ir pakeistas Reglamentu (EB) Nr. 2571/97; kadangi reikėtų atitin- kamai pakoreguoti nuorodas; kadangi šiame reglamente numatytos priemonės atitinka Pieno ir pieno produktų vadybos komiteto nuomonę, PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ: 1 straipsnis Šiuo reglamentu Reglamentas (EEB) Nr. 1609/88 keičiamas taip: 1) pavadinime vietoj „(EEB) Nr. 570/88“ įrašoma „(EB) Nr. 2571/97“; 2) 1 straipsnio pirmoji ir antroji dalys pakeičiamos ir išdės- tomos taip: „Reglamento (EEB) Nr. 3143/85 1 straipsnio 1 dalyje minėtas sviestas turi būti priimtas į saugyklą iki 1993 m. sausio 1 d. Reglamento (EB) Nr. 2571/97 1 straipsnio 1 dalies a punkte minėtas sviestas turi būti priimtas į saugyklą iki 1997 m. liepos 1 d. “ 2 straipsnis Šis reglamentas įsigalioja trečią dieną po jo paskelbimo Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje. 20 LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys 03/24 t. Šis reglamentas yra privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse. Priimta Briuselyje, 1998 m. rugsėjo 30 d. Komisijos vardu Franz FISCHLER Komisijos narys


title: Voorstel voor een beschikking van het Europees Parlement en de Raad tot wijziging van Beschikking nr. 1254/96/EG tot opstelling van richtsnoeren voor Trans-Europese netwerken in de energiesector

eurovoc_concepts:
electrical energy
energy grid
natural gas
project of common interest
trans-European network

text: C 320/12 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 17. 10. 98 Artikel 7 Slotbepalingen Deze verordening treedt in werking op de dag van haar bekendmaking in het Publicatieblad van de Euro(cid:220) pese Gemeenschappen. Verordening (EEG) nr. 1102/89 blijft van toepassing tot de datum van inwerkingtreding van deze verorde(cid:220) ning. Voorstel voor een beschikking van het Europees Parlement en de Raad tot wijziging van Beschikking nr. 1254/96/EG tot opstelling van richtsnoeren voor Transeuropese netwerken in de energiesector (98/C 320/05) (Voor de EER relevante tekst) COM(1998) 542 def. - 98/0284(COD) (Door de Commissie ingediend op 30 september 1998) HET EUROPEES PARLEMENT EN DE RAAD VAN DE EUROPESE UNIE, Gelet op het Verdrag tot oprichting van de Europese Gemeenschap, inzonderheid op artikel 129(cid:216)D, eerste ali(cid:220) nea, Overwegende dat de beschrijving van een aantal reeds op deze lijst voorkomende projecten van gemeenschappelijk belang moet worden aangepast; Overwegende dat nieuwe projecten aan genoemde lijst moeten worden toegevoegd, Gezien het voorstel van de Commissie, HEBBEN DE VOLGENDE BESCHIKKING VASTGESTELD: Gezien het advies van het Economisch en Sociaal Co(cid:220) mit~, Gezien het advies van het Comit~ van de Regio’s, Volgens de procedure van artikel 189(cid:216)B van het Verdrag, Overwegende dat de lijst van projecten van gemeen(cid:220) schappelijk belang die is opgesteld bij Beschikking nr. 1254/96/EG van het Europees Parlement en de Raad(cid:216)(˛), gewijzigd bij Beschikking nr. 1047/97/EG(cid:216)(ˇ), regelmatig moet worden bijgewerkt naargelang van de ontwikkelin(cid:220) gen in de onderling gekoppelde energienetwerken binnen de Europese Gemeenschap en daarbuiten, rekening hou(cid:220) dend met het proces van de uitbreiding en meer in het algemeen met de intensivering van de betrekkingen met derde landen op energiegebied; Artikel 1 De indicatieve lijst van projecten van gemeenschappelijk belang die in de bijlage bij Beschikking nr. 1254/96/EG is opgenomen, wordt als volgt gewijzigd: 1. (cid:217)De punten c(cid:216)8, f(cid:216)1, g(cid:216)7 en h(cid:216)11 worden gewijzigd overeenkomstig bijlage I bij deze beschikking. 2. (cid:217)De in bijlage II bij deze beschikking vermelde punten worden toegevoegd. Artikel 2 Deze beschikking treedt in werking op de derde dag vol(cid:220) gende op die van haar bekendmaking in het Publicatie(cid:220) blad van de Europese Gemeenschappen. Artikel 3 Deze beschikking is gericht tot de lidstaten. (˛)(cid:217)PB L 161 van 29. 6. 1996, blz. 147. (ˇ)(cid:217)PB L 152 van 11. 6. 1997, blz. 12. 17. 10. 98 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen C 320/13 BIJLAGE I TRANSEUROPESE ENERGIENETWERKEN ELEKTRICITEITSNETWERKEN c) Otwikkeling van de binnenlandse koppelverbindingen die voor de benutting van de koppelverbindingen tussen de lidstaten nodig zijn Punt c(cid:216)8 wordt vervangen door de volgende tekst: ,,c(cid:216)8 Griekenland: versterking en ontwikkeling van de interne verbindingen. ’’ AARDGASNETWERKEN f) Aansluiting van de geısoleerde aardgasnetwerken op de onderling gekoppelde Europese netwerken, met de noodzakelijke uitbreidingen van de bestaande netten, alsmede de aansluiting van gescheiden aardgas(cid:220) netwerken Punt f(cid:216)1 wordt vervangen door de volgende tekst: ,,f(cid:216)1 Ierland - Verenigd Koninkrijk: uitbreiding van de transportcapaciteit tussen de twee landen. ’’ g) Uitbreiding van de aanlandings(cid:220)(LNG) en opslagcapaciteit die nodig is om aan de vraag te voldoen alsmede diversifiæring van de bevoorradingsbronnen en aanvoerroutes voor aardgas Punt g(cid:216)7 wordt vervangen door de volgende tekst: ,,g(cid:216)7 Frankrijk: ontwikkeling van ondergrondse opslagfaciliteiten voor aardgas. ’’ h) Uitbreiding van de transportcapaciteit (aanvoerleidingen) die nodig is om aan de vraag te voldoen als(cid:220) mede diversifiæring van de bevoorradingsbronnen en aanvoerroutes voor aardgas Punt h(cid:216)11 wordt vervangen door de volgende tekst: ,,h(cid:216)11 Rusland - Oekraıne - Moldaviæ - Roemeniæ - Bulgarije - Griekenland - Andere Balkan(cid:220) landen: aanpassing van de gastransportnetten voor de aanvoer van gas vanuit de Russische velden naar het nieuwe gasnet in Griekenland en naar andere Balkanlanden. ’’ C 320/14 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 17. 10. 98 BIJLAGE II TRANSEUROPESE ENERGIENETWERKEN De onderstaande punten 1 tot en met 15 worden in alfabetische of numerieke volgorde in de lijst opgeno(cid:220) men: ELEKTRICITEITSNETWERKEN a) Aansluiting van geısoleerde elektriciteitsnetwerken op de onderling gekoppelde Europese netwerken 1. ,,a(cid:216)2 Ierland - Verenigd Koninkrijk (Wales): aansluiting door middel van onderzeese kabel van het netwerk van de Ierse Republiek op het netwerk van het Verenigd Koninkrijk (Wales). ’’ 2. ,,a(cid:216)8 Verenigd Koninkrijk (Schotland): aansluiting door middel van onderzeese kabel van de Shetland(cid:220)eilanden. ’’ b) Ontwikkeling van de koppelverbindingen tussen de lidstaten onderling 3. ,,b(cid:216)16 Denemarken - Duitsland: versterking van de bovengrondse verbindingen tussen beide landen. ’’ c) Ontwikkeling van de binnenlandse koppelverbindingen die voor de benutting van de koppelverbin(cid:220) dingen tussen de lidstaten nodig zijn 4. ,,c(cid:216)13 Verenigd Koninkrijk (Noord(cid:220)Ierland): versterking van de interne verbindingen in Noord(cid:220)Ierland met betrekking tot de koppel(cid:220) verbindingen met de Ierse Republiek. ’’ GASNETWERKEN f) Aansluiting van geısoleerde aardgasnetwerken op de onderling gekoppelde Europese netwerken, met de noodzakelijke uitbreidingen van de bestaande netten, alsmede de aansluiting van gescheiden aard(cid:220) gasnetwerken 5. ,,f(cid:216)13 Italiæ - Griekenland - Andere Balkanlanden: aanleg van een gasleiding voor de voorziening van Greikenland en andere Balkanlanden via Zuid(cid:220)Italiæ. ’’ 6. ,,f(cid:216)14 Oostenrijk - Tsjechiæ: aanleg van gasleidingen voor aansluiting van de netten van beide landen. ’’ 7. ,,f(cid:216)16 Oostenrijk: koppeling van gescheiden gastransportnetten. ’’ 8. ,,f(cid:216)17 Oostenrijk - Sloveniæ - Kroatiæ: uitbreiding van de gastransportcapaciteit tussen de drie landen. ’’ g) Uitbreiding van de aanlandings(cid:220)(LNG) en opslagcapaciteit die nodig is om aan de vraag te voldoen alsmede diversifiæring van de bevoorradingsbronnen en aanvoerroutes voor aardgas 9. ,,g(cid:216)6 Duitsland: ontwikkeling van ondergrondse opslagfaciliteiten voor gas. ’’ 17. 10. 98 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen C 320/15 10. ,,g(cid:216)14 Italiæ: bouw van een offshore LNG(cid:220)terminal. ’’ 11. ,,g(cid:216)15 Verenigd Koninkrijk: ontwikkeling van ondergrondse opslagfaciliteiten voor gas. ’’ h) Uitbreiding van de transportcapaciteit (aanvoerleidingen) die nodig is om aan de vraag te voldoen alsmede diversifiæring van de bevoorradingsbronnen en aanvoerroutes voor aardgas 12. ,,h(cid:216)10 Landen aan de Kaspische Zee - EU: aanleg van nieuwe gasleidingen voor de aanvoer vanuit de velden in de landen aan de Kaspische Zee naar de Europese Unie. ’’ 13. ,,h(cid:216)15 Nederland - Duitsland - Zwitserland - Italiæ: uitbreiding van de gastransportcapaciteit van de TENP(cid:220)leiding van Nederland naar Italiæ via Duitsland. ’’ 14. ,,h(cid:216)16 Belgiæ - Frankrijk - Zwitserland - Italiæ: uitbreiding van de gastransportcapaciteit van Noord(cid:220)West(cid:220)Europa naar Italiæ via Frank(cid:220) rijk. ’’ 15. ,,h(cid:216)17 Denemarken - Polen: aanleg van een gasleiding van Denemarken naar Polen. ’’


title: Verordnung (EG) Nr. 2082/98 der Kommission vom 30. September 1998 zur Festsetzung des Höchstbetrags der Ausfuhrerstattung für Weißzucker für die im Rahmen der Dauerausschreibung gemäß der Verordnung (EG) Nr. 1574/98 durchgeführte 9. Teilausschreibung

text: 1. 10. 98 DE Amtsblatt der Europ(cid:132)ischen Gemeinschaften L 266/11 VERORDNUNG (EG) Nr. 2082/98 DER KOMMISSION vom 30. September 1998 zur Festsetzung des H(cid:148)chstbetrags der Ausfuhrerstattung f(cid:129)r Weißzucker f(cid:129)r die im Rahmen der Dauerausschreibung gem(cid:132)ß der Verordnung (EG) Nr. 1574/98 durchgef(cid:129)hrte 9. Teilausschreibung DIE KOMMISSION DER EUROP(cid:142)ISCHEN GEMEINSCHAFTEN (cid:190) gest(cid:129)tzt auf den Vertrag zur Gr(cid:129)ndung der Europ(cid:132)ischen Gemeinschaft, gest(cid:129)tzt auf die Verordnung (EWG) Nr. 1785/81 des Rates vom 30. Juni 1981 (cid:129)ber die gemeinsame Marktorgani- sation f(cid:129)r Zucker (1), zuletzt ge(cid:132)ndert durch die Verord- nung (EG) Nr. 1148/98 (2), insbesondere auf Artikel 17 Absatz 5 zweiter Unterabsatz Buchstabe b), in Erw(cid:132)gung nachstehender Gr(cid:129)nde: Gem(cid:132)ß der Verordnung (EG) Nr. 1574/98 der Kommis- sion vom 22. Juli 1998 betreffend eine Dauerausschrei- bung f(cid:129)r die Festsetzung von Absch(cid:148)pfungen und/oder Erstattungen bei der Ausfuhr von Weißzucker (3) werden Teilausschreibungen f(cid:129)r die Ausfuhr dieses Zuckers durchgef(cid:129)hrt. Gem(cid:132)ß Artikel 9 Absatz 1 der Verordnung (EG) Nr. 1574/ 98 ist gegebenenfalls ein H(cid:148)chstbetrag der Ausfuhrerstat- tung f(cid:129)r die betreffende Teilausschreibung insbesondere unter Ber(cid:129)cksichtigung der Lage und der voraussichtli- chen Entwicklung des Zuckermarktes in der Gemein- schaft sowie des Weltmarktes festzusetzen. Nach Pr(cid:129)fung der Angebote sind f(cid:129)r die 9. Teilausschrei- bung die in Artikel 1 genannten Bestimmungen festzu- legen. Die in dieser Verordnung vorgesehenen Maßnahmen entsprechen der Stellungnahme des Verwaltungsaus- schusses f(cid:129)r Zucker (cid:190) HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN: Artikel 1 F(cid:129)r die gem(cid:132)ß der Verordnung (EG) Nr. 1574/98 durch- gef(cid:129)hrte 9. Teilausschreibung f(cid:129)r Weißzucker wird eine Ausfuhrerstattung von h(cid:148)chstens 51,623 ECU je 100 kg festgesetzt. Artikel 2 Diese Verordnung tritt am 1. Oktober 1998 in Kraft. Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitgliedstaat. Br(cid:129)ssel, den 30. September 1998 F(cid:129)r die Kommission Franz FISCHLER Mitglied der Kommission (1) ABl. L 177 vom 1. 7. 1981, S. 4. (2) ABl. L 159 vom 3. 6. 1998, S. 38. (3) ABl. L 206 vom 23. 7. 1998, S. 7