title: Väliraportti: työturvallisuutta, työhygieniaa ja työterveyttä koskeva yhteisön ohjelma (1996-2000)

eurovoc_concepts:
EU programme
action programme
health policy
occupational health
occupational safety

text: EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO Bryssel, 03. 09. 1998 KOM(1998)5111opull. VÄLIRAPORTTI: TYÖTURVALLISUUTTA, TYÖHYGIENIAA JA TYÖTERVEYTTÄ KOSKEVA YHTEISÖN OHJELMA (1996-2000) (komission esittämä) VÄLIRAPORTTI: TYÖTURVALLISUUTTA, TYÖHYGIENIAA JA TYÖTERVEYTTÄ KOSKEVA YHTEISÖN OHJELMA (1996-2000) Komissio laati raportin, jossa käsitellään työturvallisuutta, työhygieniaa ja työterveyttä koskevassa yhteisön ohjelmassa (1996-2000)> toteutettujen toimien nykytilaa. Ohjelma esitettiin sen jälkeen, kun huomattava määrä yhteisön lainsäädäntöä oli hyväksytty perustamissopimuksen 118 a artiklan mukaisesti. Ohjelma oli tarkoitettu voimassa olevan lainsäädännön täytäntöönpanon ja soveltamisen tukemiseen, ja siinä korostettiin myös muiden kuin lainsäädännöllisten toimien merkitystä. VUODET 1996-1998 Seuraavat vuosiksi 1996 1998 suunnitellut toimet ovat erityisen merkittäviä: • Bilbaossa sijaitsevan Euroopan työturvallisuus- ja työterveysviraston perustaminen Bilbaon virasto on nyt perustettu, ja se on toimintakunnossa. Viraston tehtävänä on toimittaa työoloihin, työterveyteen ja työturvallisuuteen liittyvää tietoa. Se toimii tässä yhteydessä yhteistyössä Dublinissa työolojen kehittämissäätiön kanssa, joka on laatinut toimialaansa liittyvän täydentävän työohjelman vuosiksi 1998 2000. Bilbaon virasto toimittaa kaikille asianomaisille tahoille tieteellistä, teknistä ja taloudellisia tietoa. sijaitsevan Euroopan elin- ja • SAFE-ohjelma ja työterveyden Komissio toimitti vuonna 1995 neuvostolle ehdotuksen neuvoston päätökseksi, joka koski ohjelmaa työturvallisuuden parantamisesta muilla kuin lainsäädännöllisillä toimilla (SAFE)2. SAFE-ehdotuksessa tarkastellaan ennen kaikkea voimassa olevan lainsäädännön oikeaan soveltamiseen tarvittavien ohjeiden ja tiedon rahoitusta. Erityistä huomiota kiinnitetään työturvallisuuden parantamiseen pienissä ja keskisuurissa yrityksissä. Ehdotusta muutettiin Euroopan parlamentin kuulemisen jälkeen vuonna 19973, ja sosiaaliasioita käsittelevä neuvoston siitä työryhmä keskusteli yksimielisyyteen. aiheesta useaan otteeseen pääsemättä kuitenkaan työterveyden ja Lukuisia valmistelevia hankkeita ja pilottihankkeita rahoitettiin yhteisrahoituksella. Tarkoituksena oli auttaa vastaamaan pk-yritysten erityistarpeisiin, edistää parhaiden 1 KOM(95) 282 lopull. - EYVL C 262, 07. 10. 1995, s. 18 2 KOM(95) 282 lopull. - EYVL C 262, 07. 10. 1995, s. 18 3 KOM(96) 652 lopull. - EYVL C 92, 21. 03. 1997, s. 3 toimintatapojen muodostumista malliksi työympäristön kehittymiselle lainsäädännön oikeaa ja tehokasta soveltamista. ja jouduttaa EU:n turvallisen, tuottavan työterveys- ja kilpailukykyisen työturvallisuus ja tukea Komissio on huolissaan siitä, että ohjelma jää hyväksymättä. Ohjelman esittäminen sai runsasta ja Euroopan parlamentilta. Ohjelman avulla oli tarkoitus edistää työterveyttä ja työturvallisuutta hyvän hallintokäytännön merkittävänä osana sekä tärkeänä osana yhteisön pyrkimyksiä parantaa ja tehostaa voimassa olevan lainsäädännön soveltamista. jäsenvaltioiden hallituksilta työmarkkinaosapuolilta, Komissio keskustelee parlamentin ja neuvoston kanssa tästä ja muista vireillä olevista työterveyttä ja työturvallisuutta koskevista ehdotuksista rohkaistakseen kehitystä. Tässä yhteydessä saattaisi olla hyödyllistä harkita sitä, voisiko erityisesti Bilbaon virasto tai Dublinin säätiö ottaa hoitaakseen joitakin SAFE-ohjelman tärkeitä osia, sillä edellytyksellä, että niille annetaan riittävät voimavarat siihen. Budjettivallan käyttäjän olisi muutettava asianomaisia budjettikohtia, jotta edellä mainitut muutokset voitaisiin toteuttaa. • Tämänhetkisten lainsäädäntötoimenpiteiden saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä ja niiden päivitys Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä Perustamissopimuksen täytäntöönpanoaste oli Täytäntöönpanoaste on nyt noussut 95 prosenttiin. jäsenvaltioissa 118 a artiklan mukaisesti vuonna hyväksyttyjen 1996 noin direktiivien 74 prosenttia. Viitekauden aikana noin 30 perusteltua lausuntoa ja kuusi päätöstä vedota yhteisöjen tuomioistuimeen sekä tuomioistuimen kerran antama jäsenvaltion vastainen tuomio ovat täytäntöönpanoastetta. Tällä hetkellä on vain huomattavasti nostaneet direktiivien yhdeksän toistaiseksi ratkaisematonta tapausta. Päivitys Kemiallisia aineita koskeva direktiivi4 hyväksyttiin 7 päivänä huhtikuuta 1998. Lakiteksti on Euroopan parlamentin ja neuvoston pitkien neuvotteluiden lopputulos. Se on myös esimerkki yksinkertaistetusta ja rationalisoidusta lainsäädännöstä, sillä se konsolidoi useita kyseisen alan direktiivejä. Vastaavasti muutos5, jonka neuvosto hyväksyi työntekijöiden työssään käyttämille työvälineille asetettavista turvallisuutta ja terveyttä koskevista vähimmäisvaatimuksista annettuun direktiiviin 89/655/ETY, ulottaa työturvallisuutta ja työterveyttä koskevat vähimmäisvaatimukset siirrettävissä oleviin työvälineisiin ja taakkojen nostamiseen tarkoitettuihin työvälineisiin. Neuvosto ei tässä yhteydessä hyväksynyt rakennustelineitä koskevia säännöksiä. Komissio harkitsee asiaan liittyvän erillisen ehdotuksen tekemistä. 4 Neuvoston direktiivi 98/24/EY, annettu 7. 4. 1998 - EYVL L 131, 5. 5. 1998, s. 11 5 Neuvoston direktiivi 95/63/EY, annettu 5. 12. 1995 - EYVL L 335, 30. 12. 1995, s. 28 Saavutettu tieteellinen ja teknologinen kehitys sekä muut vastaavat seikat ovat saaneet työturvallisuutta koskevien direktiivien komission ehdottamaan päivittämistä. Komissio hyväksyi erityisesti viiteraja-arvojen osalta direktiivin 96/94/EY6, jossa säädetään toisen viiteraja-arvojen luettelon laatimisesta. työterveyttä ja Työntekijöiden suojelemisesta vaaroilta, jotka liittyvät biologisille tekijöille altistumiseen työssä, annettu neuvoston direktiivi 90/679/ETY mukautettiin tekniikan kehitykseen komission direktiiveillä 97/59/EY7 ja 97/65/EY8. Komissio otti huomioon uudet tieteelliset näytöt B S E-taud in aiheuttajan kyvystä tarttua ihmiseen välittömästi sen jälkeen, kun ne olivat saatavilla. Erityisesti direktiivi 97/65/EY vahvistaa huomattavasti BSE:lle ja tarttuville spongiformisille enkefalopatioille (TSE) työssä altistumiseen liittyvää työntekijöiden suojelua. työntekijöiden Komissio esitteli syyskuussa 1995 neuvoston direktiivin 97/42/EY suojelemisesta syöpäsairauden vaaraa aiheuttaville työssä liittyviltä vaaroilta annetun direktiivin 90/394/ETY muuttamisesta ensimmäistä kertaa. Neuvosto hyväksyi edellä mainitun direktiivin kesäkuussa 1997. Direktiivillä saavutettiin tärkeä edistysaskel, sillä se laajentaa direktiivin soveltamisalaa siten, että se kattaa lisääntynyttä syöpäriskiä aiheuttavien aineiden ja valmisteiden käsittelyn, joka ei aikaisemmin kuulunut sen soveltamisalaan. Lisäksi direktiiviin sisältyy tunnettuja syöpää aiheuttavia aineita koskeva ammatillinen raja-arvo. tekijöille altistumiseen VUODET 1998-2000 Yhteisön ohjelman huippukokouksissa alkamisen vuoksi toisenlaisessa ympäristössä. tehtyjen poliittisten toinen jakso toteutetaan Amsterdamin sopimusten ja ja Luxemburgin laajentumisneuvottelujen Työväestön rakenne ja työskentelymallit ovat yleisesti muuttumassa. Muutoksia ovat työvoiman ikääntyminen, naistyöntekijöiden osuuden tasainen kasvu, tilapäisen ja osa- aikaisen työn yleistyminen sekä muilla kuin maataloussektorilla esiintyvä itsenäisten ammatinharjoittajien määrän lisääntyminen. Lisäksi palvelualan työpaikat lisääntyvät koko ajan. Komission tavoitteena on edelleen saada kaikki osapuolet yhteistyössä suunnittelemaan moderni ja tehokas eurooppalainen työterveys- ja työturvallisuusalan ja sairauksien määrää ja vaikuttaa politiikka, positiivisesti työllisyyteen ja liiketoimintaan. joka vähentää onnettomuuksien tarkastellut uudestaan Komissio on liittyviä ensisijaisia tavoitteita, jotka se on asettanut vuodesta 1998 vuoteen 2000 ulottuvalle ajanjaksolle. työturvallisuuteen työterveyteen ja 6 EYVLL338, 28. 12. 1996, s. 86 7 EYVL L 282, 15. 10. 1997, s. 33 8 EYVL L 335, 6. 12. 1997, s. 17 ENSISIJAISET TAVOITTEET (1998-2000) / / Lainsäädännön tehostaminen Laajentumiseen valmistautuminen / Vankemmat yhteydet työllistettävyyteen / Työolosuhteet muutoksen aikakaudella: uudenlaiset riskit EUROOPPALAISEN LAINSÄÄDÄNNÖN TEHOSTAMINEN Yhteisön lainsäädäntöön sisältyy merkittävä määrä ajan tasalla olevia työterveys- ja työturvallisuusalan säädöksiä. Jäsenvaltiot ovat tähän mennessä saattaneet niistä yli 95 % osaksi kansallista lainsäädäntöään, ja komissio tarkastaa parhailaan, onko kansallinen lainsäädäntö EU:n standardien mukaista. ja soveltamisen Pelkkä säädösten saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä ci riitä, vaan myös niiden täytäntöönpanon Jäsenvaltioiden täytyy velvollisuuksiin kuuluu raportin laatiminen säädöksen täytäntöönpanosta. Komissio arvioi kansallisen lainsäädännön täytäntöönpanoa jäsenvaltioiden raporttien ja oman arvionsa perusteella. Arvioon sisältyvät lainsäädännön soveltaminen työpaikoilla ja sen lähettää täytäntöönpanoon arviointiraportit Euroopan parlamentille, alueiden komitealle ja neuvostolle. takaamiseksi sosiaalikomitealle, tehokkuus. Komissio aikoo avoimuuden tapahtua oikein. talous- ja Komissio edistää 15 jäsenvaltiossa toimivien 9 000 työsuojelutarkastajan osallistumista yhteistyöhön kannustamalla yhteisön täytäntöönpanoa. Johtavien työsuojelutarkastajien komitea (SLIC) antaa lausuntoja ongelmista, joita jäsenvaltiot voivat kohdata yhteisön työturvallisuutta koskevan lainsäädännön täytäntöönpanon yhteydessä. Komissio ja SLIC tekevät tiivistä yhteistyötä kehittääkseen Iällä alalla tarvittavia aloitteita ja varmistaakseen, että SLIC voi tehdä aktiivisesti yhteistyötä yhteisön lainsäädännön täytäntöönpanon arvioinnissa. lainsäädännön työterveyttä tehokasta ja On myös tärkeää, että työmarkkinaosapuolet ovat tiiviisti mukana arviointityössä, sillä heillä on ensisijainen vastuu säännösten käytännön soveltamisesta. Työturvallisuuden, työhygienian ja työterveyden neuvoa-antavan komitean sekä kaivosteollisuuden ja muun kaivam liistoiminnan turvallisuuden ja terveyden pysyvän neuvottelukomitean on siis osallistuttava arviointiin. Komissio tutkii, kuinka se voisi kehittää yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa yhteisön indikaattoreita, joiden avulla saataisiin tietoa tehokkaimmista politiikoista. Näiden työtapaturmatilastot indikaattorien (ESAVV) ja ammattitauteja koskevat eurooppalaiset tilastot (EODS), kevääksi 1999 suunniteltu työvoimatutkimus sekä Euroopan komission tutkimus työtapaturmien ja ammattitautien sosioekonomisista kustannuksista. tekijöitä ovat Euroopan laatimisessa tarvittavia Päivityksen tulisi auttaa arvioimaan sitä, onko lainsäädännön avulla todella saatu aikaan ja pystytty pitämään yllä kunnollisia työterveys- ja työturvallisuusolosuhteita, vai onko lainsäädäntöä parannettava. Voimassa olevan lainsäädännön muutokset voivat myös olla taipeen nopeasti muuttuvan työtilanteen ja uudenlaisten riskien vuoksi. Komissio jatkaa voimassa olevien direktiivien tarpeen mukaan uudenaikaistaa ja järkeistää niitä. tarkastamista, jotta se voisi lainsäädäntö rohkaisee Komissio tukee jäsenvaltioiden aloitteita, jotka liittyvät tarvittavan työturvallisuus- kulttuurin luomiseen ja sen sisäistämiseen mahdollisimman varhaisesta vaiheesta lähtien. Yhteisön työntekijöitä osallistumaan näihin pyrkimyksiin. Bilbaon virastolla ja Dublinin säätiöllä on tärkeä tehtävä asiaan liittyvän tiedon jakajina. Komissio tutkii tässä yhteydessä uudelleen, onko mahdollista parantaa jäsenvaltioiden kanssa tapahtuvaa ehdotettua kansallista työterveys- työhygienia- ja työturvallisuuslainsäädäntöä päätöksessä 88/383/ETY tarkoitettua aikaista kuulemista käytetään tämän tavoitteen saavuttamiseen. tietojenvaihtoa. Komission työnantajia koskevaa ja ja usein yrityksissä ymmärretä keskisuurissa ja ei Pienissä työturvallisuuteen liittyvien toimenpiteiden merkitystä ja niiden positiivisia taloudellisia vaikutuksia, vaan ne nähdään pelkästään lisäkustannuksina. Komissio on aloittanut monta toimea, joiden tarkoituksena on lisätä pk-yritysten työterveyttä ja työturvallisuutta koskevaa tietojenvaihdon ja kehittää keinoja hyvien suoritusten lisäämiseksi. SAFE-ohjelman yhteydessä valmisteilla olevien hankkeiden herättämät reaktiot ovat osoittaneet, että pk-yritykset on mahdollista saada toteuttamaan hyviä työterveys- ja työturvallisuusolosuhteita. työterveyteen tietoisuutta ja työpaikan standardien lainsäädännön tutkimus on osoittanut, että viranomaisen antamasta Tuore pk-yrityksiä koskeva ohjauksesta on apua täytäntöönpanossa. Erityisesti pk-yritykset tarvitsevat kansallista lainsäädäntöä koskevaa tietoa sekä ohjausta, joka liittyy parhaisiin toimintatapoihin, ja työturvallisuuden huomioon ottamiseen yrityksen hallinnossa. On tärkeää, että yritykset ja niiden yhteyshenkilöt saavat elektronisessa muodossa olevaa tietoa luodaan työturvallisuussäännöksistä. Tällaista kansallisista parhaillaan. Lisäksi lainsäädännön toimivaa tarkastelumahdollisuutta ja lainsäädäntöön liittyviä ohjeasiakirjoja. Työnantajat voivat tämän seurauksena piakkoin antaa työntekijöilleen täsmällistä ja tarkasti kohdistettua korkealaatuista tietoa. ja komissio tuoretta tietoa parantamiseen elektronisesti työterveyden työterveys- kehittää ja toteuttaa erityistutkimuksen yhteistyössä Komissio aikoo jäsenvaltioiden kanssa. Tutkimuksen aiheena ovat yhteisön lainsäädännön vaikutukset yritysten tasolla, ja tarkoituksena ja työturvallisuuden paranemiseen. työterveyden lainsäädäntö vaikuttanut arvioida, onko on Lisäksi monet muut yhteisön politiikat, kuten liikenne- ja ympäristöpolitiikka, ovat omalta osaltaan vaikuttaneet työterveyden ja työturvallisuuden paranemiseen. Komissio aikoo ja työturvallisuuteen. tarkastella uudelleen muiden politiikkojen työterveyteen vaikutusta LAAJENTUMISEEN VALMISTAUTUMINEN oikeudet koskevat Komissio on Agenda 2000 -tiedonannossaan9 laatinut unionin laajenemista koskevan tulevan strategian. Yksi strategian pääperiaatteista on se, että hakijamaat ottavat vastaan jäsenyyttä ovat liittymisajankohtana voimassa olevan yhteisön säännöstön perusteella. Niiden odotetaan myös soveltavan, panevan täytäntöön ja valvovan yhteisön säännöstön noudattamista liittymisestään alkaen. Komissio on maininnut työterveyden ja työturvallisuuden yhtenä sosiaalialalla voimassa olevan yhteisön säännöstön merkittävänä osana ja korostanut vaativansa hakijamailta huomattavia ponnisteluja, jotta ne saavuttaisivat unionissa vallitsevan työterveyden ja työturvallisuuden tason. velvollisuudet, sellaisina kuin ne ja arvioi liittymistä valmistelevan kumppanuuden Komissio hakijamaiden mukautumista yhteisön säännöstöön ja tukee samalla niiden ponnisteluja mm. Phare- ohjelman ja teknisen avun ja tietojenvaihdon toimiston kautta jäsenyyttä edeltävän strategian puitteissa. Arvioinnissa vastataan seuraaviin kysymyksiin: avulla => Mikä on hakijamaiden työterveys- ja työturvallisuustilanne käytännössä, jos työtapaturmat ja ammattitaudit otetaan huomioon? => Onko hakijamaiden tilanne kehittymässä hyvään vai huonoon suuntaan? => Mitkä ovat standardien parantamisen suurimmat haasteet näissä maissa; ovatko ne ja vaaralliset esimerkiksi tiedonpuute, voimavarojen puute, vanhanmalliset tuotantolaitokset ja -välineet, vaaralliset tuotantopanokset, ympäristötekijät jne. ? => Mitkä ovat hakijamaan ja EU. n lainsäädännön erot ja yhtäläisyydet, ja mitä menettelytapoja lainsäädännön täytäntöönpanossa käytetään? => Mitkä ovat toimenpiteet, tehokkaimmat työturvallisuusstandardeja voidaan korottaa? joilla hakijamaan työterveys- ja tulokset auttavat määrittelemään, mitä toimenpiteitä muutosten Tämän arvioinnin toteuttaminen vaatii. Esimerkkeinä tästä voivat olla asiantuntijoiden koulutuksen tukeminen sellaisilla aloilla kuin työterveys ja työhygienia, lainsäädäntö ja tekniset tarkastukset. Muutosten teknisen toteuttaminen vaatii koulutuksen, tietämyksen huomattavaa tukemista [joka voitaisiin järjestää Bilbaon viraston ja Dublinin säätiön kautta] sekä jäsenvaltioiden ja muiden viranomaisten asiantuntija-apua. Johtavien työsuojelutarkastajien komitea tarjoaa mahdollisuuden sekä teknisen tiedon vaihtamiseen että vuoropuheluun komiteassa epävirallisesti edustettuina olevien hakijamaiden välillä. (SLIC) on myös arvokas tiedotuksen ja foorumi, joka KOM (97) 2000 lopull. YHTEYDET TYÖLLISTETTÄVYYTEEN Yksilön kannalta hyvä ja turvallinen työympäristö on tietenkin tärkeä terveyden ja työkunnon ylläpitämiseen vaikuttava tekijä. Yrityksen näkökulmasta katsottuna hyvä ja laatu ja sen turvallinen organisointi vaikuttavat ammattitaitoisen työntekijöiden motivaatioon ja työvoiman yleiseen kehitykseen. työympäristö vaikuttaa olennaisesti kilpailukykyyn. Työn saatavuuteen, työvoiman Työllisyyden pysyvä lisääminen ja työllistettävyyden edistäminen ovat Amsterdamin ja Luxemburgin huippukokouksissa hyväksytyn Euroopan työllisyysstrategian kaksi tärkeintä huolenaihetta. Työterveyttä ja työturvallisuutta lisäävillä toimenpiteillä on huomattava vaikutus työvoiman työllistettävyyteen. Nämä politiikat voivat vaikuttaa työllistettävyyden säilyttämiseen ja parantamiseen kahdella tavalla: töistä => Onnettomuuksien ja sairauksien ennaltaehkäisy: joka vupsi suuri osa 5 miljoonasta työtapaturman uhrista tai ammattitaudista kärsivästä työntekijästä joutuu olemaan ja poissa työturvallisuuspolitiikalla yritetään ammattitautien estää aiheutumista ja lievittää niiden terveysvaikutuksia. Työterveyttä ja työturvallisuutta lisäävät toimenpiteet voivat tällä tavalla omalta osaltaan lisätä tuottavuutta ja tyuUaa parantamaan yritysten taloudellista suorituskykyä. pysyvästj. työtapaturmien väliaikaisesti Työterveys- joko tai ja ~~=> Vammaisten työllistäminen: Eurostatin vuonna 1994 toteuttaman eurooppalaisen kotitalouskysclyn mukaan 17% työikäisestä väestöstä oli sitä mieltä, että pysyvä fyysinen tai mielenterveydellinen ongelma, sairaus tai vamma vaikeuttaa heidän päivittäistä elämäänsä joko vakavasti tai jossain määrin. Eurostat arvioi 10 jäsenvaltiossa vuosina 1991-1992 suoritetun väestölaskennan perusteella, että useimpien jäsenvaltioiden väestöstä 10-12 % on vammaisia. Työtapaturmien tai ammattitautien vammauttamia tai muuten vammautuneita työntekijöitä ei pitäisi pysyvästi sulkea pois työmarkkinoilta. Vammaisten työntekijöiden työnhakua tulisi helpottaa, ja työympäristön olisi otettava heidän erityistarpeensa huomioon. Vammaisten työntekijöiden työpaikkojen lisäämiseen vaaditaan perustavaa laatua olevia muutoksia, joiden avulla poistetaan työmarkkinoilla pitkään vallinneita haittatekijöitä. Edellä mainittuihin muutoksiin kuuluu vammaisten pääsy korkealaatuiseen koulutukseen ja koulutusohjelmiin, työmarkkinoiden syrjivien käytäntöjen poistaminen ja työpaikkojen mukauttaminen vammaan. Juuri työturvallisuus lainsäädännöllä on tärkeä tehtävä. tässä yhteydessä työterveys- ja Tämän vuoksi on erityisen tärkeää parantaa infrastruktuureja, jotta pääsy työpaikoille helpottuisi. Työpaikoilla tehtävien tarpeellisten muutosten tekeminen on olennaista, jotta ja mukautuvat työpaikat vammaisten ja työturvallisuudella on myös positiivinen vaikutus vammaisten työllistettävyyteen. toimintakykyyn. Tämänkaltaisella työntekijöiden yksilölliset täyttävät paremmin työterveydellä parannetulla tarpeet Komissio aikoo panna alulle keskustelun varmistaakseen, että nämä asiat otetaan entistä paremmin huomioon tulevien työllisyyden suuntaviivojen valmistelutyössä. TYÖOLOSUHTEET MUUTOKSEN AIKAKAUDELLA: UUDENLAISET RISKIT Työmarkkinat muuttuvat, ja yksi tärkeä suuntaus on talousjärjestelmän muuttuminen palvelukeskeiseksi. Tämä kehitys synnyttää uusia työterveyteen ja työturvallisuuteen kohdistuvia haasteita. Palvelusektorilla työtapaturmia kuin teollisuus. perinteisesti riskialttiilla aloilla kuten maatalous, rakennustoiminta ja Palvelusektorin osuus työtapaturmista on 45 %, vaikka ala työllistää 65 % työvoimasta. Muunlaiset terveyteen liittyvät ongelmat, kuten stressi, ovat nykyään kuitenkin yleistymässä. tapahtuu vähemmän Toinen merkittävä seikka on naisten työllisyyden tasainen kasvu. Naisten työllisyysaste on noussut 44 prosentista vuonna 1975 yli 50 prosenttiin vuonna 1996. Suuntauksen ja odotetaan työturvallisuusvaatimuksia. työterveys- jatkuvan. erityisiä joitakin Tähän liittyy Kolmas kehityssuuntaus on työvoiman ikääntyminen. Ennusteiden mukaan 40-vuoliaidcn tai sitä vanhempien työtekijöiden osuus nousee 45 prosentista vuonna 1996 hieman yli 50 prosenttiin vuonna 2005 ja 54 prosenttiin vuonna 2020. Tämä korostaa työntekijöiden tarvetta pysyä pidempään työmarkkinoilla, mihin voi myös liittyä erityisiä työterveys- ja työturvallisuusvaatimuksia. Neljäs työterveyteen ja työturvallisuuteen vaikuttava tekijä on talousjärjestelmän muutos kohti palvelutaloutta ja työn uudenlaisten järjestelytapojen kehittäminen. Tämä on myös johtanut työtapojen muuttumiseen, sillä osa-aikatyö on yleistynyt 11 prosentista vuonna 1985 yli 16 prosenttiin vuonna 1996. Lisäys on 12-13 miljoonaa. Myös määräaikaisten työsopimusten osuus on kasvanut 9 prosentista lähes 12 prosenttiin. Uuden tekniikan ja työn uudenlaisten järjestelytapoj en laajamittainen käyttöönotto saattaa pienentää vanhoja riskejä, mutta myös johtaa uusien ongelmien syntyyn r> Komissio aikoo korostaa näiden muutosten aiheuttamien seurausten merkitystä ja ennakoida tulevaa kehitystä, sillä se haluaa varmistaa, että nämä seikat otetaan huomioon tulevissa työterveys- ja työturvallisuusalan politiikoissa. Työtapojen muuttumisella saattaa myös olla paljon vaikutusta työterveys-ja työturvallisuusalan politiikan täytäntöönpanon kannalta. Koulutus voi myös muuttua ja on mahdollista, etteivät valvontajärjestelyt enää ole asianmukaisia. Mikäli henkilökunnan vaihtuvuus on suuri, yritys saattaa menettää tuntuman työpaikalla esiintyviin työterveys-ja työturvallisuusongelmiin ja siihen, miten niitä tulisi lähestyä. Komissio aloittaa keskustelun muuttuvista työolosuhteista, jotta se voisi lisätä tietoisuutta niiden vaikutuksista työterveyteen ja työturvallisuuteen ja edistää työolosuhteita parantavien toimintalinjojen kehittämistä. => Edellä kuvattujen muutosten tarkkailua tukevat nyt ensimmäiset työtapaturmia ja ammattitauteja koskevat Euroopan tason tiedot, jotka perustuvat yhtenäistettyihin menetelmiin. Euroopan yhteisöjen tilastotoimisto (Eurostat) on koonnut viitevuotta 1993 koskevat Euroopan työtapaturmatilastot (ESAW). Ammattitauteja koskevien eurooppalaisten tilastojen (EODS) vuoden 1995 pilottihankkeesta saadut tiedot, jotka käsittelevät ammattitautien eurooppalaisen luettelon 31 kohtaa, ovat nyt saatavilla Eurostatista. Näiden tietojen vertailtavuutta arvioidaan parhaillaan. Eurostat kerää näitä tietoja vuosittain, jotta komissio ja jäsenvaltiot saisivat kokonaiskäsityksen jäsenvaltioiden tilanteesta ja jotta ne voisivat tunnistaa yhteisön tason parhaat toimintatavat ja jatkotoimia kaipaavat alueet. Komissio (Eurostat) ja jäsenvaltioiden vastaavat työtapaturmia ja ammattitauteja koskevan yhtenäistetyn tietojärjestelmän kehittämistä. Komissio tutkii myös muista lähteistä saatavia tilastotietoja. laitokset jatkavat Saatavilla oleva tieto kootaan raporttiin "Työterveyden ja työturvallisuuden nykytila EU-maissa", jonka komissio julkaisee. Raportti perustuu Bilbaon viraston yksityiskohtaiseen tekniseen raporttiin sekä Dublinin säätiöltä ja muilta virastoilta saatuihin tieteellisiin ja teknisiin tietoihin. => Euroopan unionin teknologiset työoloihin vaikuttavat myös ja muun maailman käsitys ja kahdenvälistä yhteydenpitoa innovaatiot, taloustilanteen muutokset työterveydestä ja työturvallisuudesta. Vastaavanlaisia muutoksia on tekeillä myös muualla maailmassa, ja tärkeä asema mainitaan esimerkiksi Euroopan työturvallisuuden ensisijaisen unionin ja Yhdysvaltojen yhteisessä toimintaohjelmassa uuden transatlanttisen markkina-alueen luomisen yhteydessä. Komissio jatkaa aloitteiden tekemistä suhteissaan Japanin kanssa. Myös kansainvälisten järjestöjen työ kuvastaa tätä työolosuhteiden muutosta. Komissio tekee jatkossakin aktiivisesti yhteistyötä työterveyttä ja työturvallisuutta edistävien kansainvälisten järjestöjen kanssa (esim. YK, WHO, ILO). jatketaan. Työterveyden => Tätä liittyvä tukee myös asiaan työterveyden alan tutkimustoiminta, jota on ennakoitu erityisohjelman hyväksymistä käsittelevässä ehdotuksessa neuvoston päätökseksi. Erityisohjelman aiheena on "Elämänlaatu ja luonnonvarojen hallinta" (1998-2002), ja se liittyy tutkimusta, teknologista kehittämistä ja esittelyä koskevaan Euroopan yhteisön viidenteen puiteohjelmaan. työturvallisuuden ja 10 ISSN 1024-4492 KOM(98) 511 lopullinen ASIAKIRJAT FI 04 05 16 17 Luettelonumero : CB-CO-98-519-FI-C ISBN 92-78-38908-0 Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto L-2985 Luxemburg ti


title: SKRIFTLIG FORESPØRGSEL nr. 2746/98 af Caroline JACKSON til Kommissionen. EU-holdning til Trinidad og menneskerettigheder

eurovoc_concepts:
EU aid
Trinidad and Tobago
death penalty
development aid
human rights

formats: html pdf print

text: C 118/134 De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende DA 29. 4. 1999 Med udgangspunkt i foranst(cid:229)ende betragtninger og de oplysninger, de (cid:230)rede medlemmer har forelagt, vil Kommissionen selvfłlgelig henvende sig til de nederlandske myndigheder for at f(cid:229) oplysninger om r(cid:230)kkevidden af den p(cid:229)g(cid:230)ldende lov og det p(cid:229)g(cid:230)ldende cirkul(cid:230)r (samkłringslov). (1) Se afgłrelse af 8. april 1976, sag C-48/75, Royer, Sml. s. 497. (1999/C 118/166) SKRIFTLIG FORESP(cid:216)RGSEL E-2746/98 af Caroline Jackson (PPE) til Kommissionen (3. september 1998) Om: EU-holdning til Trinidad og menneskerettigheder Det forlyder, at Trinidad og Tobago er udtr(cid:229)dt af den amerikanske konvention om menneskerettigheder. Kan Kommissionen sige, om dette vil f(cid:229) nogen indvirkning p(cid:229) Trinidad og Tobagos status som en af de AVS-stater, der for łjeblikket modtager EU-stłtte? Svar afgivet p(cid:229) Kommissionens vegne af Joªo de Deus Pinheiro (30. september 1998) Kommissionen forst(cid:229)r, at Trinidad og Tobago for nylig har deponeret et retligt instrument, der bevirker, at landet med virkning fra den 26. maj 1999 udtr(cid:230)der af den amerikanske konvention om menneske- rettigheder. Form(cid:229)let hermed skulle v(cid:230)re at begr(cid:230)nse mulighederne for eventuelle tidrłvende appelpro- cedurer, der forhindrer myndighederne i Trinidad og Tobago i at anvende dłdsstraffen. Dette er et led i myndighedernes strategi med henblik p(cid:229) at fłlge en h(cid:229)rd linje over for kriminelle handlinger. Kommissionen er bekymret over denne udvikling og har deltaget i Unionens bestr(cid:230)belser for at overtale myndighederne til at undlade s(cid:229)danne foranstaltninger. For łjeblikket mener Kommissionen dog ikke, at Trinidads og Tobagos foranstaltninger błr f(cid:229) indvirkning p(cid:229) landets status som en af AVS-staterne eller p(cid:229) det nuv(cid:230)rende udviklingsbistandsprogram. (1999/C 118/167) SKRIFTLIG FORESP(cid:216)RGSEL E-2751/98 af Hiltrud Breyer (V) til Kommissionen (3. september 1998) Om: Błrns sikkerhed i fly Er Kommissionen bekendt med, at den tekniske kontroltjeneste »T(cid:220)V Rheinland« allerede i august 1. 1992 ved en dummy-test p(cid:229)viste, at anvendelse af det s(cid:229)kaldte »loop belt« er livsfarligt for błrn? 2. Er Kommissionen bekendt med, at European Aviation Safety Authority endog den 1. april i (cid:229)r med forordningen »JAR-OPS1« p(cid:229)lagde medlemsstaternes luftfartsselskaber at anvende dette »loop-belt«, selv om det for l(cid:230)ngst er forbudt i USA? Hvilke omg(cid:229)ende foranstaltninger vil Kommissionen tr(cid:230)ffe for at imłdeg(cid:229) denne livsfare for 3. błrnene? Hvorn(cid:229)r vil Kommissionen słrge for, at forskellige fastholdelsessystemer for błrn, der tager hensyn 4. til disses alder, głres obligatoriske i fly? Har Kommissionen stillet finansielle midler til r(cid:229)dighed til udvikling af s(cid:229)danne systemer? I 5. bekr(cid:230)ftende fald: Hvor meget? I ben(cid:230)gtende fald: Hvorfor ikke?


title: Komisijas Direktīva 98/64/EK (1998. gada 3. septembris) par Kopienas analīžu metodēm aminoskābju, kopeļļu, koptauku un olahindoksa noteikšanai dzīvnieku barībā, un par Direktīvas 71/393/EEK grozījumiemDokuments attiecas uz EEZ

eurovoc_concepts:
analytical chemistry
animal nutrition
fats
food inspection
organic acid

text: 03/23. sēj. LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 433 31998L0064 L 257/14 EIROPAS KOPIENU OFICIĀLAIS VĒSTNESIS 19. 9. 1998. KOMISIJAS DIREKTĪVA 98/64/EK (1998. gada 3. septembris) par Kopienas analīžu metodēm aminoskābju, kopeļļu, koptauku un olahindoksa noteikšanai dzīv- nieku barībā, un par Direktīvas 71/393/EEK grozījumiem (Dokuments attiecas uz EEZ) EIROPAS KOPIENU KOMISIJA, tā kā jānosaka Kopienas analīžu metodes šo vielu kontrolei; ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, tā kā šajā direktīvā paredzētie pasākumi saskan ar Barības pastāvīgās komitejas atzinumu, vērā Padomes 1970. gada ņemot jūlija Direktīvu 70/373/EEK par paraugu ņemšanas un analīžu Kopienas metožu ieviešanu barības oficiālajai kontrolei (1), kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Austrijas, Somijas un Zviedrijas Pievie- nošanās aktu, un jo īpaši tās 2. pantu, 20. tā kā Direktīvā 70/373/EEK noteikts, ka dzīvnieku barības oficiālās pārbaudes, kas paredzētas tam, lai noteiktu, vai ir ievē- rotas prasības, kas izriet no normatīvajiem un administratīva- jiem aktiem, kas reglamentē tās kvalitāti un sastāvu, veic, izmantojot Kopienas paraugu ņemšanas un analīžu metodes; tā kā Padomes 1979. gada 2. aprīļa Direktīvā 79/373/EEK par barības maisījumu tirdzniecību (2), kurā jaunākie grozījumi ar Komisijas Direktīvu 97/47/EK (3), un Padomes veikti 1993. gada 13. septembra Direktīvā 93/74/EEK par īpašām tirdzniecību (4), kurā uztura jaunākie grozījumi veikti ar Direktīvu 96/25/EK (5), paredzēts, ka aminoskābju, kopeļļu un koptauku saturs ir jānorāda dzīv- nieku barības etiķetēs; vajadzībām domātas barības kā Padomes 1970. gada tā 23. novembra Direktīvā 70/524/EEK par barības piedevām (6), kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Regulu 98/19/EK (7), noteikts, ka olahin- doksa saturs jānorāda etiķetē gadījumos, kad šo vielu pievieno kombinētajai dzīvnieku barībai; tā kā otrajā Komisijas 1971. gada 18. novembra Direktīvā 71/393/EEK, ar ko ievieš Kopienas analīžu metodes dzīvnieku barības oficiālajai kontrolei (8), kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 84/4/EEK (9), noteiktas analīžu metodes, inter alia, kopeļļu un koptauku satura noteikšanai; tā kā aprakstītā metode būtu jāpārveido; (1) OV L 170, 3. 8. 1970. , 2. (2) OV L 86, 6. 4. 1979. , 30. (3) OV L 211, 5. 8. 1997. , 45. (4) OV L 237, 22. 9. 1993. , 23. (5) OV L 125, 23. 5. 1996. , 35. (6) OV L 270, 14. 12. 1970. , 1. (7) OV L 96, 28. 3. 1998. , 39. (8) OV L 279, 20. 12. 1971. , 7. (9) OV L 15, 18. 1. 1984. , 28. lpp. lpp. lpp. lpp. lpp. lpp. lpp. lpp. lpp. IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU. 1. pants Dalībvalstis nosaka, ka aminoskābju, kopeļļu, koptauku un olahindoksa analīzes dzīvnieku barības oficiālajai kontrolei veic saskaņā ar šīs direktīvas pielikumā aprakstītajām metodēm. satura 2. pants Direktīvas 71/393/EEK pielikuma 4. punktu “Kopeļļu un koptauku noteikšana” aizstāj ar šīs direktīvas pielikuma B daļu. 3. pants Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie 1. akti, kas vajadzīgi, izpildītu šīs direktīvas prasības līdz 1998. gada 31. decembrim. Dalībvalstis par to nekavējoties informē Komisiju. lai Dalībvalstis šos pasākumus piemēro no 1999. gada 1. janvāra. Kad dalībvalstis pieņem minētos pasākumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu, vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publi- kācijai. Dalībvalstis nosaka procedūru, kas jāievēro, izdarot šādas atsauces. 434 LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 03/23. sēj. 2. Dalībvalstis dara zināmus Komisijai tos savu tiesību aktu svarīgākos noteikumus, ko tās pieņēmušas jomā, kuru regla- mentē šī direktīva. Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm. 5. pants 4. pants Briselē, 1998. gada 3. septembrī Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc publicēšanas Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī. Komisijas vārdā — Komisijas loceklis Franz FISCHLER 03/23. sēj. LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 435 PIELIKUMS A DAĻA AMINOSKĀBJU NOTEIKŠANA 1. Mērķis un piemērošanas joma Pēc šīs metodes ar aminoskābju analizatoru nosaka brīvo (sintētisko un dabīgo) un kopējo (ar peptīdsaiti saistīto un brīvo) aminoskābju saturu dzīvnieku barībā. Tā ir izmantojama šādu aminoskābju noteikšanai: cist(e)īns, metionīns, lizīns, treonīns, alanīns, arginīns, asparagīnskābe, glutamīnskābe, glicīns, histidīns, izoleicīns, leicīns, fenilalanīns, prolīns, serīns, tirozīns un valīns. Pēc šīs metodes neatšķir aminoskābju sāļus un nediferencē aminoskābju D un L izomērus. Tā nav izmantojama triptofāna un aminoskābju hidroksilanalogu noteikšanai. 2. Princips 2. 1. Brīvās aminoskābes Brīvās aminoskābes ekstrahē ar atšķaidītu hlorūdeņražskābi. Tām līdzekstrahētos lielmolekulāros slāpekli satu- rošos savienojumus izgulsnē ar sulfosalicilskābi un atdala filtrējot. Filtrētā šķīduma vides reakciju koriģē līdz pH 2,20. Aminoskābes sadala ar jonu apmaiņas hromatogrāfiju un pēc reakcijas ar ninhidrīnu nosaka fotometriski pie 570 nm. 2. 2. Kopējās aminoskābes Procedūru izvēlas atkarībā no nosakāmajām aminoskābēm. Pirms hidrolīzes cist(e)īns un metionīns jāoksidē līdz cisteīnskābei un metionīna sulfonam. Tirozīns jānosaka neoksidētu paraugu hidrolizātos. Visas attiecīgi pārējās 1. punktā uzskaitītās aminoskābes var noteikt gan oksidētos, gan neoksidētos paraugos. Oksidēšanu veic ar peroksiskudrskābes un fenola maisījumu 0 °C temperatūrā. Oksidēšanas reaģenta pārākumu sadala ar nātrija disulfītu. Oksidētos vai neoksidētos paraugus 23 stundas hidrolizē ar hlorūdeņražskābi (c = 6 mol/l). Hidrolizāta vides reakciju koriģē līdz pH 2,20. Aminoskābes sadala ar jonu apmaiņas hromatogrāfiju un pēc reakcijas ar ninhidrīnu nosaka fotometriski pie 570 nm (prolīnu – pie 440 nm). 3. Reaģenti Bidestilēts ūdens vai tam līdzvērtīgas kvalitātes ūdens (vadītspēja < 10 µS). 3. 1. 3. 2. 3. 3. 3. 4. 3. 5. 3. 6. 3. 7. 3. 8. 3. 9. Ūdeņraža peroksīds, w = 30 %. Skudrskābe, w = 98 – 100 %. Fenols. Nātrija disulfīts. Nātrija hidroksīds. 5-sulfosalicilskābes dihidrāts. Hlorūdeņražskābe, blīvums apm. 1,18 g/ml Trinātrija citrāta dihidrāts. 2, 2-tiodietanols (tiodiglikols). 3. 10. Nātrija hlorīds. 3. 11. Ninhidrīns. 3. 12. Petrolēteris, viršanas temperatūra 40 – 60 °C. 3. 13. Norleicīns vai cits izmantošanai par iekšējo standartu piemērots savienojums. 3. 14. Gāzveida slāpeklis (< 10 ppm skābekļa). 436 LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 03/23. sēj. 3. 15. 1-oktanols. 3. 16. Aminoskābes. 3. 16. 1. Standartvielas 1. punktā uzskaitītajiem savienojumiem. Tīras vielas bez kristalizācijas ūdens. Pirms lietošanas 1 nedēļu žāvē vakuumā virs P2O5 vai H2SO4. 3. 16. 2. Cisteīnskābe. 3. 16. 3. Metionīna sulfons. 3. 17. Nātrija hidroksīda šķīdums, c = 7,5 mol/l: 300 g NaOH (3. 5. ) izšķīdina ūdenī un atšķaida līdz 1 litram. 3. 18. Nātrija hidroksīda šķīdums, c = 1 mol/l: 40 g NaOH (3. 5. ) izšķīdina ūdenī un atšķaida līdz 1 litram. 3. 19. Skudrskābes un fenola šķīdums: 889 g skudrskābes (3. 2. ) sajauc ar 111 g ūdens un pievieno 4,73 g fenola (3. 3. ). 3. 20. Maisījums hidrolīzei, c = 6 mol HCl/l, kas satur 1 g fenola/l: 492 ml HCl (3. 7. ) pievieno 1 g fenola (3. 3. ) un papildina ar ūdeni līdz 1 litram. 3. 21. Ekstrakcijas maisījums, c = 0,1 mol HCl/l, kas satur 2 % tiodiglikola: 8,2 ml HCl (3. 7. ) izšķīdina apmēram 900 ml ūdens, pievieno 20 ml tiodiglikola (3. 9. ) un papildina ar ūdeni līdz 1 litram (3. 7. nedrīkst tieši sajaukt ar 3. 9). 3. 22. 5-sulfosalicilskābe, ß = 6 %: 60 g 5-sulfosalicilskābes (3. 6. ) izšķīdina ūdenī un atšķaida līdz 1 litram. 3. 23. Oksidēšanas maisījums (peroksiskudrskābes-fenola maisījums): 0,5 ml ūdeņraža peroksīda (3. 1. ) nelielā vārglāzē sajauc ar 4,5 ml skudrskābes-fenola šķīduma (3. 19. ). Peroksi- skudrskābe veidojas, maisījumu izturot 1 stundu 20 – 30 °C temperatūrā, ko pirms pievienošanas paraugam 15 minūtes atdzesē ledusvannā. Uzmanību: novērst iespējas maisījumam tieši saskarties ar ādu un valkāt aizsargapģērbu! 3. 24. Citrāta buferšķīdums, c = 0,2 mol Na+/l, pH = 2,20: apmēram 800 ml ūdens izšķīdina 19,61 g nātrija citrāta (3. 8. ), 5 ml tiodiglikola (3. 9. ), 1 g fenola (3. 3. ) un 16,50 ml HCl (3. 7. ). Noregulē pH līdz 2,20. Atšķaida ar ūdeni līdz 1 litram. 3. 25. Eluācijas buferšķīdumi, pagatavoti atkarībā no izmantojamā analizatora ekspluatācijas noteikumiem (4. 9. ). 3. 26. Ninhidrīna reaģents, pagatavots atkarībā no izmantojamā analizatora ekspluatācijas noteikumiem (4. 9. ). 3. 27. Aminoskābju standartšķīdumi. Šie šķīdumi jāglabā temperatūrā zem 5 °C. 3. 27. 1. Aminoskābju (3. 16. 1. ) rezerves standartšķīdums hlorūdeņražskābē, c = 2,5 µmol/ml katras aminoskābes. Var lietot gatavus nopērkamus šķīdumus. 3. 27. 2. Cisteīnskābes un metionīna sulfona rezerves standartšķīdums, c = 1,25 µmol/ml. 1 litra tilpuma mērkolbā citrāta buferšķīdumā (3. 24. ) izšķīdina 0,2115 g cisteīnskābes (3. 16. 2. ) un 0,2265 g metionīna sulfona (3. 16. 3. ) un atšķaida līdz zīmei ar citrāta buferšķīdumu. Glabā ne ilgāk par 12 mēnešiem temperatūrā zem 5 °C. Šo šķīdumu nelieto, ja cisteīnskābi un metionīna sulfonu satur rezerves standartšķīdums (3. 27. 1. ). 3. 27. 3. Iekšējā standarta, piemēram, norleicīna rezerves standartšķīdums, c = 20 µmol/ml. Mērkolbā citrāta buferšķīdumā (3. 24. ) izšķīdina 0,6560 g norleicīna (3. 13. ) un līdz 250 ml tilpumam atšķaida ar citrāta buferšķīdumu. Glabā ne ilgāk par 6 mēnešiem temperatūrā zem 5 °C. 3. 27. 4. Lietošanai kopā ar hidrolizātiem izmantojamais kalibrēšanas šķīdums, kas satur c = 5 nmol/50 µl cisteīnskābes un metionīna sulfona, un 10 nmol/50 µl visu pārējo aminoskābju. 03/23. sēj. LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 437 100 ml tilpuma vārglāzē 30 ml citrāta buferšķīduma (3. 24. ) izšķīdina 2,2 g nātrija hlorīda (3. 10). Pievieno 4,00 ml aminoskābju rezerves standartšķīduma (3. 27. 1. ), 4,00 ml cisteīnskābes un metionīna sulfona (3. 27. 2. ), un 0,50 ml iekšējā standarta standartšķīduma (3. 27. 3. ) gadījumos, kad to izmanto. Noregulē pH līdz 2,20 ar nātrija hidroksīdu (3. 18. ). Kvantitatīvi pārnes 50 ml tilpuma mērkolbā, uzpilda līdz zīmei ar citrāta buferšķīdumu (3. 24. ) un sajauc. Glabā ne ilgāk par 3 mēnešiem temperatūrā zem 5 °C. Sk. arī 9. 1. piezīmi. 3. 27. 5. Standarta aminoskābju kalibrēšanas šķīdums lietošanai kopā ar hidrolizātiem, kas sagatavots saskaņā ar 5. 3. 3. 1. punktu, un lietošanai kopā ar ekstraktiem (5. 2. ). Kalibrēšanas šķīdumu pagatavo saskaņā ar 3. 27. 4 punktu, nepievienojot nātrija hlorīdu. Glabā ne ilgāk par 3 mēnešiem temperatūrā zem 5 °C. 4. Iekārta 4. 1. 100 ml vai 250 ml tilpuma apaļkolba ar atteces dzesinātāju. 4. 2. 100 ml borsilikāta stikla pudele ar aizskrūvējamu aizbāzni, kuram ir kaučuka/teflona oderējums (piemēram, Durana, Šota), lietošanai termostatā. 4. 3. Termostats ar pastiprinātu ventilāciju un regulējamu temperatūru ar precizitāti, kas ir augstāka par ± 2 °C. 4. 4. pH-metrs (ar mērīšanas precizitāti trīs cipari aiz komata). 4. 5. Membrānas filtrs (0,2 µm). 4. 6. Centrifūga. 4. 7. Rotācijas vakuumietvaicētājs. 4. 8. Mehāniskais kratītājs vai magnētiskais maisītājs. 4. 9. Aminoskābju analizators vai augstas efektivitātes šķidrumu hromatogrāfs (HPLC) ar jonu apmaiņas kolonnu, ierīci ninhidrīnam, pēckolonnas derivatizāciju un fotometrisko detektoru. Kolonnas pildījumam izmanto sulfonētus polistirola sveķus, uz kuriem var sadalīt aminsoskābes un atdalīt vielas, kas reaģē ar ninhidrīnu. Šķidrumu pārvietošanos buferšķīduma un ninhidrīna līnijās nodrošina ar sūkņiem, kas nodrošina plūsmas stabilitāti ± 0,5 % visā standarta kalibrēšanas un parauga analīzes laikā. Dažos aminoskābju analizatoros var tikt izmantotas hidrolīzes procedūras, kurās nātrija koncentrācija hidroli- zātā ir c = 0,8 mol/l, un hidrolizātā pēc oksidēšanas ir palikusi skudrskābe. Daļā analizatoru nenotiek pietie- kama aminoskābju atdalīšanās, ja hidrolizātā ir skudrskābes pārākums un/vai nātrija joni paaugstinātās koncen- trācijās. Šādos gadījumos samazina skābes daudzumu, pēc hidrolīzes un pirms pH korekcijas ietvaicējot līdz apm. 5 ml tilpumam. Ietvaicēšana jāveic vakuumā temperatūrā, kas nepārsniedz 40 °C. 5. Procedūra 5. 1. Parauga sagatavošana Paraugu samaļ, lai tas izietu caur 0,5 mm sietu. Paraugus ar augstu mitruma saturu pirms malšanas žāvē gaisā temperatūrā, kas nepārsniedz 50 °C, vai liofilizē. Paraugus ar augstu tauku saturu pirms malšanas ekstrahē ar petrolēteri (3. 12. ). 5. 2. Brīvo aminoskābju satura noteikšana lopbarībā un premiksos Koniskā kolbā ar precizitāti līdz 0,2 mg ņem sagatavotā parauga (5. 1. ) piemērota lieluma iesvaru (1– 5 g) un pievieno 100,0 ml ekstrakcijas maisījuma (3. 21. ). Maisījumu 60 minūtes krata vai maisa, izmantojot mehānisko kratītāju vai magnētisko maisītāju (4. 8. ). Maisījumu nostādina un 10,0 ml dzidrā šķīduma ar pipeti pārnes 100 ml tilpuma vārglāzē. 438 LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 03/23. sēj. Maisot pievieno 5,0 ml sulfosalicilskābes šķīduma (3. 22. ), un ar magnētisko maisītāju maisa vēl 5 minūtes. Nogulšņu pilnīgai atdalīšanai maisījuma virsējo slāni filtrē vai centrifugē. Iegūtā šķīduma 10,0 ml pārnes 100 ml tilpuma vārglāzē un ar nātrija hidroksīda šķīdumu (3. 18. ) koriģē pH līdz 2,20, pēc tam ar citrāta buferšķīdumu (3. 24. ) pārnes piemērota tilpuma mērkolbā, un uzpilda līdz zīmei ar buferšķīdumu (3. 24. ). Gadījumos, kad izmanto iekšējo standartu, uz katriem 100 ml galīgā šķīduma pievieno pa 1,00 ml iekšējā stan- darta (3. 27. 3. ) un uzpilda līdz zīmei ar buferšķīdumu (3. 24. ). Turpina hromatogrāfiju saskaņā ar 5. 4. punktu. Ja ekstraktus neanalizē pagatavošanas dienā, tie jāglabā temperatūrā zem 5 °C. 5. 3. Kopējā aminoskābju satura noteikšana 5. 3. 1. Oksi dē ša n a Ar precizitāti līdz 0,2 mg iesver 0,1 līdz 1 g sagatavotā parauga (5. 1. ): — 100 ml tilpuma apaļkolbā (4. 1. ), ja veic hidrolīzi vaļējā traukā (5. 3. 2. 3. ), — 250 ml tilpuma apaļkolbā (4. 1. ), ja vajadzīga pazemināta nātrija koncentrācija (5. 3. 3. 1. ), vai — 100 ml tilpuma pudelē ar uzskrūvējamu aizbāzni (4. 2. ), ja veic hidrolīzi slēgtā traukā (5. 3. 2. 4. ). Parauga iesvarā jābūt apmēram 10 mg slāpekļa, bet mitruma daudzums nedrīkst pārsniegt 100 mg. Kolbu (vai pudeli) ievieto ledusvannā, kur to atdzesē līdz 0 °C, pievieno 5 ml oksidēšanas maisījuma (3. 23. ) samaisa, lietojot stikla lāpstiņu ar liektu galu. Kolbu (vai pudeli), kurā ir lāpstiņa, hermētiski noslēdz ar necaur- laidīgu plēvi, ledusvannu ar noslēgto trauku uz 16 stundām ievieto ledusskapī 0 °C temperatūrā. Pēc 16 stundām izņem no ledusskapja, un oksidēšanas reaģenta pārākumu sadala, pievienojot 0,84 g nātrija disulfīta (3. 4. ). Turpina saskaņā ar 5. 3. 2. 1. punktu. 5. 3. 2. H i dr olī ze 5. 3. 2. 1. Oksidēto paraugu hidrolīze Oksidētajam paraugam, kas sagatavots saskaņā ar 5. 3. 1. punktu, pievieno 25 ml hidrolīzes maisījuma (3. 20. ) raugoties, lai šķīdumā tiktu ieskalotas parauga daļas, kas pielipušas trauka sienām un lāpstiņai. Atkarībā no izmantotās hidrolīzes procedūras, analīzi turpina saskaņā ar 5. 3. 2. 3. vai 5. 3. 2. 4. punktu. 5. 3. 2. 2. Neoksidētu paraugu hidrolīze Ar precizitāti līdz 0,2 mg ņem 0,1 līdz 1 g sagatavotā parauga (5. 1. ) iesvara 100 ml vai 250 ml tilpuma apaļ- kolbā (4. 1. ) vai 100 ml pudelē ar aizskrūvējamu aizbāzni (4. 2. ). Iesvarā ir jābūt apmēram 10 mg slāpekļa. Uzmanīgi pievieno 25 ml hidrolīzes maisījuma (3. 20. ) un sajauc ar paraugu. Analīzi turpina saskaņā ar 5. 3. 2. 3. vai 5. 3. 2. 4. punktu. 5. 3. 2. 3. Hidrolīze vaļējā traukā Maisījumam kolbā (kas sagatavots saskaņā ar 5. 3. 2. 1. vai 5. 3. 2. 2. punktu) pievieno 3 stikla lodītes un 23 stundas vienmērīgi vāra ar atteces dzesinātāju. Hidrolīzes beigās dzesinātāju izskalo ar 5 ml citrāta buferšķī- duma (3. 24. ). Kolbai noņem dzesinātāju un to atdzesē ledusvannā. Analīzi turpina saskaņā ar 5. 3. 3. punktu. 5. 3. 2. 4. Hidrolīze slēgtā traukā Pudeli ar maisījumu, kas sagatavots saskaņā ar 5. 3. 2. 1. vai 5. 3. 2. 2. punktu, ievieto termostatā (4. 3. ) 110 °C temperatūrā. Pirmās stundas laikā, lai neveidotos paaugstināts spiediens (veidojoties gāzveida vielām) un novērstu eksploziju, aizbāzni uzliek traukam. Trauku ar aizbāzni nenoslēdz. Pēc vienas stundas aizbāzni aizskrūvē un tur termostatā (4. 3. ) 23 stundas. Hidrolīzi beidzot, pudeli no termostata izņem, uzmanīgi atskrūvē aizbāzni un pudeli ievieto ledusvannā. Atdzesē. Atkarībā no izmantojamās pH korekcijas procedūras (5. 3. 3. ) ar citrāta buferšķīdumu (3. 24. ) kvantitatīvi pārnes pudeles saturu 250 ml vārglāzē vai 250 ml apaļkolbā. Analīzi turpina saskaņā ar 5. 3. 3. punktu. 5. 3. 3. pH kor ekc i j a Atkarībā no aminoskābju analizatoram (4. 9. ) pieļaujamā nātrija satura pH koriģē saskaņā ar 5. 3. 3. 1. vai 5. 3. 3. 2. punktu. 5. 3. 3. 1. Hromatogrāfijas sistēmām, kurām nepieciešama nātrija zema koncentrācija Ieteicams izmantot iekšējo rezerves standartšķīdumu (3. 27. 3. ) gadījumos, kad izmanto aminoskābju analiza- torus, kuriem vajadzīga nātrija zema koncentrācija (kad jāsamazina skābes tilpums). 03/23. sēj. LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 439 Šādā gadījumā pirms ietvaicēšanas hidrolizātam pievieno 2,00 ml iekšējā rezerves standartšķīduma (3. 27. 3. ). Hidrolizātam, kas iegūts saskaņā ar 5. 3. 2. 3. vai 5. 3. 2. 4. punktu, pievieno 2 pilienus 1-oktanola (3. 15. ). Ar rotācijas ietvaicētāju (4. 7. ) vakuumā 40 °C temperatūrā tilpumu samazina līdz 5 – 10 ml. Ja tilpums pēc ietvaicēšanas ir mazāks par 5 ml, hidrolizāts jāizlej un analīze jāatkārto. Ar nātrija hidroksīda šķīdumu (3. 18. ) koriģē pH līdz 2,20 un analīzi turpina saskaņā ar 5. 3. 4. punktu. 5. 3. 3. 2. Visiem pārējiem aminoskābju analizatoriem (4. 9. ) Saskaņā ar 5. 3. 2. 3. vai 5. 3. 2. 4. punktu iegūtos hidrolizātus daļēji neitralizē, maisot pievienojot 17 ml nātrija hidroksīda šķīduma (3. 17. ), raugoties, lai temperatūra nepārsniegtu 40 °C. Istabas temperatūrā vispirms ar nātrija hidroksīda šķīdumu (3. 17. ), bet pēc tam ar nātrija hidroksīda šķīdumu (3. 18. ) koriģē pH līdz 2,20. Turpina saskaņā ar 5. 3. 4. punktu. 5. 3. 4. Pa r a u g a šķī du ms h romatog rā fi j a i Ar citrāta buferšķīdumu (3. 24. ) hidrolizātu, kuram koriģēts pH (5. 3. 3. 1. vai 5. 3. 3. 2. ), kvantitatīvi pārnes 200 ml tilpuma mērkolbā, un ar citrāta buferšķīdumu uzpilda līdz zīmei. Gadījumos, kad nav izmantots iekšējais standarts, pievieno 2,00 ml iekšējā standarta (3. 27. 3. ) un uzpilda līdz zīmei ar citrāta buferšķīdumu (3. 24. ). Rūpīgi sajauc. Veic HPLC hromatogrāfiju (5. 4. ). Ja ekstraktus neanalizē pagatavošanas dienā, tie jāglabā temperatūrā zem 5 °C. 5. 4. Hromatogrāfija Pirms hromatografēšanas ekstraktu (5. 2. ) vai hidrolizātu (5. 3. 4. ) sasilda līdz istabas temperatūrai. Maisījumu sakrata un pietiekamu daudzumu filtrē caur 0,2 µm membrānas filtru (4. 5. ). Iegūtajam dzidrajam šķīdumam izdara jonu apmaiņas hromatogrāfiju, izmantojot aminoskābju analizatoru (4. 9. ). Injekciju var veikt rokas režīmā vai automātiski. Svarīgi, lai kolonnā tiktu ievadīts vienāds analizējamā šķīduma un standartšķīdumu daudzums ± 0,5 %, izņemot gadījumus, kad izmanto iekšējo standartu, un lai nātrija/ aminoskābju attiecība standaršķīdumos un paraugu šķīdumos būtu iespējami līdzīgas. Parasti kalibrēšanas biežums ir atkarīgs no ninhidrīna reaģenta un analītiskās sistēmas stabilitātes. Standartšķī- dumu vai parauga šķīdumu atšķaida ar citrāta buferšķīdumu (3. 24. ) tā, lai standarta signāla laukums būtu 30 – 200 % no parauga aminoskābes signāla laukuma. Aminoskābju hromatogrāfija atkarībā no izmantojamā analizatora tipa un sveķu veida var būt nedaudz atšķi- rīga. Ar izvēlēto sistēmu jābūt iespējām sadalīt aminsoskābes un atdalīt vielas, kas reaģē ar ninhidrīnu. Darbības laikā hromatogrāfiskai sistēmai būtu jādod lineārs atbildes signāls atkarībā no izmaiņām kolonnā ievadītajos aminoskābju daudzumos. Hromatogrāfijas laikā, analizējot (nosakāmo aminoskābju) ekvimolāru šķīdumu, jāievēro turpmāk norādītās signāla minimuma/maksimuma augstuma attiecības. Šim ekvimolārajam šķīdumam jāsatur vismaz 30 % no katras aminoskābes maksimālā daudzuma, kuru var precīzi noteikt ar aminoskābju analizatora sistēmu (4. 9). Treonīna-serīna atdalīšanai signāla minimuma/maksimuma augstuma attiecība zemākajai no divām amino- skābēm, kuras hromatogrammā pārklājas, nevar būt lielāka par 2:10; (ja nosaka tikai cist(e)īnu, metionīnu, treo- nīnu un lizīnu, nepietiekama blakusesošo signālu atdalīšanās negatīvi ietekmē noteikšanas rezultātus). Visām pārējām aminoskābēm atdalīšanai jābūt labākai par 1:10. Sistēmai jānodrošina, lai lizīns tiktu atdalīts no “lizīna artefaktiem” un ornitīna. 6. Rezultātu aprēķināšana Mēra katras aminoskābes signāla laukumu analizējamā parauga un standarta hromatogrammās, un aprēķina attiecīgās aminoskābes saturu g, kas ir parauga vienā kilogramā. A x E x MW x F B x W x 1 000 ¼ g aminoskābes uz kg parauga Ja lieto iekšējo standartu, reizina ar: D C 440 LV A B C D Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 03/23. sēj. = signāla laukums hidrolizāta vai ekstrakta hromatogrammā; = maksimuma laukums kalibrēšanas standartšķīduma hromatogrammā; = signāla laukums, iekšējais standarts hidrolizātā vai ekstraktā; = signāla laukums, iekšējais standarts, kalibrēšanas standartšķīdums; MW = nosakāmās aminoskābes molekulmasa; E = standarta koncentrācija µmol/ml; W = parauga masa g (koriģēta atbilstoši sākotnējai masai, ja paraugs ir žāvēts vai attaukots); F = ml kopējā hidrolizāta (5. 3. 4. ) vai ml atšķaidītā ekstrakta kopējā tilpuma (6. 1. ). Cistīnu un cisteīnu nosaka kā cisteīnskābi, kas rodas oksidētu paraugu hidrolizātos, bet aprēķina kā cistīnu (C6H12N2O4S2, MW 240,30), izmantojot MW 120,15 (= 0,5 x 240,30). Metionīnu nosaka kā metionīna sulfonu oksidētu paraugu hidrolizātos, bet aprēķina kā metionīnu, izmantojot metionīna molekulmasu MW: 149,21. Pievienoto brīvo metionīnu nosaka pēc ekstrakcijas kā metionīnu, aprēķiniem izmantojot to pašu molekulmasu. 6. 1. Ekstraktu kopējo atšķaidījuma tilpumu (F) brīvo aminoskābju satura (5. 2) noteikšanai aprēķina šādi: F ¼ 100 ml x ð Þ 10 ml þ 5 ml 10 ml x V ml 10 ml V = galīgā ekstrakta tilpums 7. Metodes novērtējums Metode pārbaudīta 1990. gadā laboratoriju starptautiskajā salīdzinošajā testēšanā, izmantojot četrus dažādus dzīvnieku barības veidus (jauktu cūku barību, kombinēto barību broileriem, proteīna koncentrātu un premiksu). Rezultāti pēc izkritušo rezultātu izslēgšanas, to vidējās vērtības un standartnovirzes norādītas tabulā: Vidējās vērtības, g/kg Standartparaugs Jaukta cūku barība Kombinētā barība broileriem Proteīnu koncentrāts Premikss n = laboratoriju skaits Aminoskābes Treonīns Cist(e)īns Metionīns Lizīns 6,94 n = 15 9,31 n = 16 22,32 n = 16 58,42 n = 16 3,01 n = 17 3,92 n = 18 5,06 n = 17 — 3,27 n = 17 5,08 n = 18 12,01 n = 17 90,21 n = 16 9,55 n = 13 13,93 n = 16 47,74 n = 15 98,03 n = 16 7. 1. Atkārtojamība Atkārtojamība, kas izteikta kā “vienas laboratorijas rezultātu standartnovirze” no iepriekšminētajā starplaborato- riju salīdzinošajā testēšanā iegūtajiem datiem parādīta turpmāk tabulās. 03/23. sēj. LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 441 Vienas laboratorijas rezultātu standartnovirze (Sr), g/kg Standartparaugs Jaukta cūku barība Kombinētā barība broileriem Proteīnu koncentrāts Premikss n = laboratoriju skaits Aminoskābes Treonīns Cist(e)īns Metionīns Lizīns 0,13 n = 15 0,20 n = 16 0,48 n = 16 1,30 n = 16 0,10 n = 17 0,11 n = 18 0,13 n = 17 — 0,11 n = 17 0,16 n = 18 0,27 n = 17 2,19 n = 16 0,26 n = 13 0,28 n = 16 0,99 n = 15 2,06 n = 16 Vienas laboratorijas rezultātu standartnovirzes (Sr), variācijas koeficients (%) Aminoskābes Treonīns Cist(e)īns Metionīns Lizīns 1,9 n = 15 2,1 n = 16 2,7 n = 16 2,2 n = 16 3,3 n = 17 2,8 n = 18 2,6 n = 17 — 3,4 n = 17 3,1 n = 18 2,2 n = 17 2,4 n = 16 2,8 n = 13 2,1 n = 16 2,4 n = 15 2,1 n = 16 Standartparaugs Jaukta cūku barība Kombinētā barība broileriem Proteīnu koncentrāts Premikss n = laboratoriju skaits 7. 2. Sakritība Dažādu laboratoriju rezultātu standartnovirze no iepriekšminētajā starplaboratoriju salīdzinošajā testēšanā iegūtajiem datiem parādīta turpmāk tabulās. Dažādu laboratoriju rezultātu standartnovirze (SR), g/kg Standartparaugs Jaukta cūku barība Kombinētā barība broileriem Proteīnu koncentrāts Premikss n = laboratoriju skaits Aminoskābes Treonīns Cist(e)īns Metionīns Lizīns 0,28 n = 15 0,48 n = 16 0,85 n = 16 2,49 n = 16 0,30 n = 17 0,34 n = 18 0,62 n = 17 — 0,23 n = 17 0,55 n = 18 1,57 n = 17 6,20 n = 16 0,30 n = 13 0,75 n = 16 1,24 n = 15 6,62 n = 16 442 LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 03/23. sēj. Dažādu laboratoriju rezultātu standartnovirzes (SR), variācijas koeficients ( %) Standartparaugs Jaukta cūku barība Kombinētā barība broileriem Proteīnu koncentrāts Premikss n = laboratoriju skaits Aminoskābes Treonīns Cist(e)īns Metionīns Lizīns 4,1 n = 15 5,2 n = 16 3,8 n = 16 4,3 n = 16 9,9 n = 17 8,8 n = 18 12,3 n = 17 — 7,0 n = 17 10,9 n = 18 13,0 n = 17 6,9 n = 16 3,2 n = 13 5,4 n = 16 3,0 n = 15 6,7 n = 16 8. Standartvielu un standartmateriālu lietošana Metodes izmantošanas pareizību pārbauda, ja iespējams, vairākos atkārtojumos, analizējot sertificētus standart- materiālus. Kalibrēšanai ieteicams izmantot sertificētus aminoskābju kalibrēšanas šķīdumus. 9. Piezīmes 9. 1. Aminoskābju analizatoru atšķirību dēļ galīgās koncentrācijas standarta aminoskābju kalibrēšanas šķīdumiem (sk. 3. 27. 4. un 3. 27. 5. ) un hidrolizātam (sk. 5. 3. 4. ) ir tikai orientējošas. Visām nosakāmajām aminoskābēm jāpārbauda arī aparatūras signāla linearitātes intervāls. Standartšķīdumu ar citrāta buferšķīdumu atšķaida tā, lai iegūtu signālu maksimumu laukumus linearitātes inter- vāla vidusdaļā. Ja hidrolizātu analīzei izmanto augstas efektivitātes šķidruma hromatogrāfus, noteikšanas apstākļus optimizē, ievērojot ražotāju rekomendācijas. Pēc šīs metodes analizējot dzīvnieku barību, kas satur vairāk par 1 % hlorīdu (barības koncentrātus, minerālba- rību, papildbarību), var iegūt pazeminātus rezultātus attiecībā uz metionīnu, un tāpēc tā jāanalizē īpaši. 9. 2. 9. 3. B DAĻA KOPEĻĻU UN KOPTAUKU NOTEIKŠANA 1. Mērķis un piemērošanas joma Šī metode ir paredzēta kopeļļu un koptauku noteikšanai dzīvnieku barībā. Tā neattiecas uz Padomes 1966. gada 22. septembra Regulā 136/66/EEK minēto eļļasaugu sēklu un eļļu saturošu augļu analīzēm. Kādu no turpmāk aprakstītajām divām procedūrām izvēlas atkarībā no barības īpašībām un sastāva, kā arī nolūka, kādam veic analīzi. 1. 1. A procedūra – tieši ekstrahējamas kopeļļas un koptauki Šī metode izmantojama augu valsts izcelsmes barības analīzēm, procedūras izmantošanas jomā. izņemot tos barības veidus, kas iekļauti B 1. 2. B procedūra – kopējais kopeļļu un koptauku saturs Šī metode izmantojama dzīvnieku valsts izcelsmes barības vielu analīzēm un visu veidu kombinētās barības analīzēm. Tā jāizmanto visiem materiāliem, no kuriem eļļas un taukus bez iepriekšējas hidrolīzes pilnīgi ekstrahēt nevar (piemēram, glutēniem, rauga, kartupeļu proteīniem un produktiem, kas pārstrādāti ar ekstrūzijas paņēmienu, pārslojot vai karsējot). 03/23. sēj. LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 443 1. 3. Rezultātu interpretācija Visos gadījumos, kad pēc B procedūras iegūst augstāku rezultātu nekā pēc A procedūras, par patieso vērtību uzskata pēc B procedūras iegūto rezultātu. 2. Princips 2. 1. A procedūra Paraugu ekstrahē ar petrolēteri. Pēc šķīdinātāja atdestilēšanas atlikumu izžāvē un nosver. 2. 2. B procedūra Paraugu, apstrādā ar siltu hlorūdeņražskābi. Maisījumu atdzesē un filtrē. Atlikumu skalo, žāvē un veic no- teikšanu pēc A procedūras. Reaģenti Petrolēteris, viršanas temperatūra: 40 līdz 60 °C. Tā broma skaitlim jābūt mazākam par 1 un negaistošajam atli- kumam mazākam par 2 mg/100 ml. Bezūdens nātrija sulfāts. Sālsskābe, c = 3 mol/l Filtrēšanas materiāls, piemēram, kīzelgūrs vai Hyflo-supercel. Iekārta Ekstrakcijas aparāti. Ekstraktoros ar sifonu (Soksleta aparāts) atteces ātrumam būtu jānodrošina aptuveni 10 ekstrakcijas cikli stundā; ekstraktoros bez sifona vēlamais atteces ātrums ir apmēram 10 ml minūtē. Ekstrakcijas kapsulas, kas attīrītas no petrolēterī šķīstošām vielām un kuru porozitāte atbilst 4. 1. punktā noteik- tajām prasībām. Uz darba temperatūru 75 °C ± 3 °C ieregulēts vakuumžāvēšanas skapis vai uz 100 °C ± 3 °C ieregulēts paras- tais žāvēšanas skapis. 3. 3. 1. 3. 2. 3. 3. 3. 4. 4. 4. 1. 4. 2. 4. 3. 5. Procedūra 5. 1. A procedūra (sk. 8. 1. punktu) Ar precizitāti kokvilnas vates tamponu. līdz 1 mg iesver 5 g parauga, ko pārnes ekstrakcijas kapsulā (4. 2. ) un pārklāj ar attaukotas Kapsulu ievieto ekstraktorā (4. 1. ) un sešas stundas veic ekstrakciju ar petrolēteri (3. 1. ). Petrolētera ekstraktu savāc sausā, nosvērtā kolbā, kurā ievietoti pumeka gabaliņi (1). Atdestilē šķīdinātāju. Neiztvaikojušo atlikumu izžāvē, kolbu uz pusotru stundu ievietojot žāvēšanas skapī (4. 3. ). Kolbu atdzesē eksikatorā un nosver. Atkārtoti žāvē 30 minūtes, līdz eļļu un tauku masa nemainās (divos secīgi veiktos svērumos masas zudumam jābūt mazākam par 1 mg. ). 5. 2. B procedūra līdz 1 mg (sk. 8. 2. punktu) Ar precizitāti iesver 2,5 g parauga, ko ievieto 400 ml tilpuma vārglāzē vai 300 ml tilpuma koniskajā kolbā, pievieno 100 mililitrus sālsskābes (3. 3. ) un pumeka gabaliņus. Vārglāzi nosedz ar pulksteņstiklu vai koniskajai kolbai pievieno atteces dzesinātāju. Maisījumu uzkarsē līdz viršanas temperatūrai un vienu stundu lēni vāra uz nelielas gāzes degļa liesmas vai elektriskās plītiņas. Neļauj produktam pielipt pie trauka sienām. Atdzesē un pievieno tādu daudzumu filtrēšanas materiāla (3. 4. ), kas ir pietiekams, lai novērstu eļļu un tauku zudumus filtrēšanas laikā. Filtrē caur samitrinātu, attaukotu, dubultu filtrpapīru. Atlikumu mazgā aukstā ūdenī līdz filtrāta neitrālai reakcijai. Pārbauda, vai filtrātā nav eļļu vai tauku. Ja filtrātā ir taukvielas, paraugs pirms hidrolīzes jāekstraģē ar petrolēteri pēc A procedūras. Dubulto filtrpapīru ar atlikumu pēc filtrēšanas novieto uz pulksteņstikla un pusotru stundu žāvē 100 °C ± 3 °C temperatūrā žāvēšanas skapī (4. 3. ). Divkārtīgo filtrpapīru ar izžāvēto atlikumu pēc filtrēšanas ievieto ekstrakcijas kapsulā (4. 2. ) un pārklāj ar attau- kotas vates tamponu. Kapsulu ievieto ekstraktorā (4. 1. ) un rīkojas, kā noteikts 5. 1. punkta otrajā un trešajā daļā. (1) Ja eļļai vai taukiem jāizdara turpmākas kvalitātes pārbaudes, pumeka gabaliņu vietā lieto stikla lodītes. 444 LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 03/23. sēj. 6. Rezultātu izteikšana Atlikuma masu izsaka procentos no parauga masas. 7. Atkārtojamība No viena parauga viena analītiķa divās paralēlās noteikšanās iegūto rezultātu atšķirība nedrīkst pārsniegt: — 0,2 % pēc absolūtā lieluma, ja taukvielu saturs ir mazāks par 5 %, — 4 % no lielākā rezultāta skaitliskās vērtības, ja taukvielu saturs ir no 5 līdz 10 %, — 0,4 % pēc absolūtā lieluma, ja taukvielu saturs ir lielāks par 10 %. 8. Piezīmes 8. 1. Produktiem ar augstu eļļas un tauku saturu, kas ir grūti sasmalcināmi vai no kā nevar sagatavot viendabīgu samazinātu testa paraugu, to nosaka šādi. Ar precizitāti līdz 1 mg iesver 20 g parauga un to sajauc ar 10 g vai vairāk bezūdens nātrija sulfāta (3. 2. ). Ekstraģē ar petrolēteri (3. 1. ), kā noteikts 5. 1. punktā. Iegūto ekstraktu atšķaida līdz 500 ml tilpumam ar petrolēteri (3. 1. ) un homogenizē. Ņem 50 ml šķīduma, ko pārnes nelielā, sausā, nosvērtā kolbā, kurā ir pumeka gabaliņi (1). Atdestilē šķīdinātāju, izžāvē un rīkojas, kā noteikts 5. 1. punkta pēdējā daļā. Izdala šķīdinātāju no kapsulā palikušajiem ekstrakcijas atlikumiem, ko sasmalcina līdz 1 mm un pēc tam ievieto atpakaļ ekstrakcijas uzgalī (nepievieno nātrija sulfātu), un rīkojas, kā noteikts 5. 1. punkta otrajā un trešajā daļā. Eļļu un tauku saturu procentos no parauga masas aprēķina pēc šādas formulas: (10 a + b) × 5 kur a = ekstrakcijas atlikuma masa gramos pēc pirmās ekstrakcijas (ekstrakta alikvota daļa), b = atlikuma masa gramos pēc otrās ekstrakcijas. 8. 2. Produktiem ar zemu eļļu un tauku saturu analizējamo paraugu var palielināt līdz 5 g. 8. 3. Barība lolojumdzīvniekiem ar paaugstinātu ūdens saturu, tāpat kā pēc B procedūras, pirms hidrolīzes un ekstrakcijas var būt jāsajauc ar bezūdens nātrija sulfātu. 8. 4. Efektīvāk 5. 2. punktā atlikumu pēc filtrēšanas var būt mazgāt nevis ar aukstu, bet karstu ūdeni. 8. 5. 8. 6. Dažiem barības veidiem var būt vajadzīgs 1,5 stundu ilgs žāvēšanas laiks. Nedrīkst pārkaltēt, jo tādējādi var iegūt pazeminātus rezultātus. Žāvēšanai var izmantot arī mikroviļņu krāsni. Iepriekšēju ekstrakciju pirms hidrolīzes pēc A procedūras un atkārtotu ekstrakciju pēc B procedūras ieteicams veikt gadījumos, kad kopeļļu vai koptauku saturs ir lielāks par 15 %. Daļēji tas atkarīgs arī no barības īpašībām, kā arī barības sastāvā esošo taukvielu īpašībām. C DAĻA OLAHINDOKSA KVANTITATĪVA NOTEIKŠANA (2-[N-2'-(hidroksietil)karbamoil]-3-metilhinoksalīn-N1, N4-dioksīds) 1. Mērķis un piemērošanas joma Šī metode ir paredzēta olahindoksa noteikšanai dzīvnieku barībā. Zemākā noteikšanas robeža ir 5 mg/kg. 2. Princips Paraugu ekstrahē ar metanola un ūdens maisījumu. Olahindoksa saturu nosaka apgrieztās fāzes augstas izšķirtspējas šķidrumu hromatogrāfijā (HPLC), lietojot UV detektoru. (1) Ja eļļai vai taukiem jāizdara turpmākas kvalitātes pārbaudes, pumeka gabaliņu vietā lieto stikla lodītes. 03/23. sēj. LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 445 3. 3. 1. 3. 2. 3. 3. 3. 4. Reaģenti Metanols. HPLC kvalitātes metanols. HPLC kvalitātes ūdens Kustīgā fāze HPLC Ūdens (3. 3. ) un metanola (3. 2. ) maisījums, piemēram, 900 + 100 (V + V). 3. 5. Standartviela: tīrs olahindokss 2-[N-2'-(hidroksietil)karbamoil]-3-metilhinoksalīn-N1, N4-dioksīds, E 851. 3. 5. 1. Olahindoksa rezerves standartšķīdums, 250 µg/ml Ar precizitāti līdz 0,1 mg 200 ml tilpuma mērkolbā iesver 50 mg olahindoksa (3. 5. ) un pievieno apm. 190 ml ūdens. Pēc tam kolbu uz 20 minūtēm ievieto ultraskaņas vannā (4. 1. ). Pēc iedarbības ar ultraskaņu šķīdumu atdzesē līdz istabas temperatūrai, kolbu uzpilda līdz zīmei ar ūdeni un sajauc. Kolbu ietin alumīnija folijā un glabā ledusskapī. Šis šķīdums jāgatavo no jauna katru mēnesi. 3. 5. 2. Olahindoksa standartšķīdums, 25 µg/ml 10,0 ml rezerves standartšķīduma (3. 5. 1. ) iepilda 100 ml mērkolbā, uzpilda līdz zīmei ar kustīgo fāzi (3. 4. ) un sajauc. Kolbu ietin alumīnija folijā un glabā ledusskapī. Šis šķīdums jāgatavo no jauna katru dienu. 3. 5. 3. Kalibrēšanas šķīdumi 50 ml tilpuma mērkolbās iepilda attiecīgi 1,0, 2,0, 5,0, 10,0, 15,0 un 20,0 ml standartšķīduma (3. 5. 2. ). Uzpilda līdz zīmei ar kustīgo fāzi (3. 4) un sajauc. Kolbu ietin alumīnija folijā. Šādi pagatavoti šķīdumi atbilst attiecīgi 0,5, 1,0, 2,5, 5,0, 7,5 un 10,0 µg olahindoksa uz ml. Šis šķīdums jāgatavo no jauna katru dienu. 4. 4. 1. 4. 2. 4. 3. Iekārta Ultraskaņas vanna. Mehāniskais kratītājs. HPLC iekārta, kurai ir ultravioletais detektors ar maināmu viļņu garumu, vai diodu matricas detektors. 4. 3. 1. Šķidruma hromatogrāfijas kolonna, 250 mm × 4 mm, C18, 10 µm pakojums vai līdzvērtīgs. 4. 4. Membrānfiltri, 0,45 µm. 5. Procedūra Piezīme: olahindokss ir gaismasjutīgs. Visas operācijas jāveic izkliedētā gaismā vai jālieto dzeltena stikla trauki. 5. 1. Vispārēji norādījumi 5. 1. 1. Lai konstatētu, ka nav olahindoksa vai noteikšanu traucējošo vielu, jāveic barības tukšā parauga analīze. 5. 1. 2. Izmantojot barības tukšo kontrolparaugu, jāpārbauda atgūstamība, to pastiprinot ar tādu olahindoksa dau- dzumu, kas ir līdzīgs paraugā esošajam daudzumam. Lai paraugu pastiprinātu līdz 50 mg/kg, koniskā 250 ml koniskajā kolbā pārnes 10,0 ml rezerves standartšķīduma (3. 5. 1. ), un to ietvaicē līdz apmēram 0,5 ml tilpumam. Pievieno 50 g barības tukšā parauga, rūpīgi sajauc un pirms ekstrakcijas posma (5. 2. ) atstāj uz 10 minūtēm, vairākas reizes sajaucot. Piezīme: lietojot šo metodi, barības tukšajam paraugam pēc veida vajadzētu būt paraugam, un tukšā parauga analīzē nekonstatē olahindoksu. līdzīgam analizējamajam 5. 2. Ekstrakcija Ar precizitāti līdz 0,01 g nosver apmēram 50 g lielu paraugu. Pārnes 1 000 ml tilpuma koniskajā kolbā, pievieno 100 ml metanola (3. 1. ) un kolbu uz 5 minūtēm ievieto ultraskaņas vannā (4. 1. ). Pievieno 410 ml ūdens un vēl uz 15 minūtēm ievieto ultraskaņas vannā. Kolbu izņem no ultraskaņas vannas un 30 minūtes krata, izmantojot kratītāju (4. 2. ), un filtrē caur kroku filtru. Pārnes 10,0 ml filtrāta 20 ml tilpuma mērkolbā, uzpilda līdz zīmei ar ūdeni un samaisa. Alikvotu daļu filtrē caur membrānfiltru (4. 4. ). (sk. 9. piezīmi). Veic HPLC šķidrumu hromatogrāfiju (5. 3. ). 446 LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 03/23. sēj. 5. 3. HPLC noteikšana 5. 3. 1. Pa r a m etr i Ieteicams ievērot šādus nosacījumus, citos apstākļos var strādāt, ja tajos iegūst līdzvērtīgus rezultātus. Analītiskā kolonna (4. 3. 1. ) Kustīgā fāze (3. 4. ): ūdens (3. 3. ) un metanola (3. 2. ) maisījums, 900 + 100 (V + V) Plūsmas ātrums: 1,5 – 2 ml/min. Viļņa garums noteikšanai: 380 nm Ievadītais tilpums: 20 µl – 100 µl Pārbauda hromatogrāfiskās sistēmas stabilitāti, vairākas reizes ievadot kalibrēšanas šķīdumu (3. 5. 3. ), kas satur 2,5 µg/ml, līdz iegūst nemainīgu signālu maksimumu augstumu un izdalīšanas laiku. 5. 3. 2. Ka li b rē ša na s lī k ne Katru kalibrēšanas šķīdumu (3. 5. 3. ) ievada vairākas reizes un nosaka katrai koncentrācijai atbilstošo vidējo signāla maksimuma augstumu (vai laukumu). Konstruē kalibrēšanas līkni, uz ordinātu ass atzīmējot kalibrēšanas šķīdumu signālu maksimumu vidējos augstumus (vai laukumus), un uz abscisu ass attiecīgās koncentrācijas µg/ml. 5. 3. 3. Pa r a u g a šķī du ms Vairākas reizes ievada parauga ekstraktu (5. 2. ), ņemot tādu pašu tilpumu kā kalibrēšanas šķīdumiem, un nosaka olahindoksa signāla maksimuma vidējo augstumu (laukumu). 6. Rezultātu aprēķināšana Izmantojot kalibrēšanas līkni (5. 3. 2. ), parauga ekstraktā pēc olahindoksa signāla maksimuma vidējā augstuma (vai laukuma) nosaka olahindoksa koncentrāciju parauga šķīdumā lg/ml. Olahindoksa saturu w (mg/kg) analizējamajā paraugā aprēķina pēc šādas formulas: w ¼ c x 1 000 m kur c = olahindoksa koncentrācija µg/ml parauga ekstraktā (5. 2. ), m = analizējamā parauga masa gramos (5. 2. ). 7. Rezultātu izvērtējums 7. 1. Identifikācija Analīta identitāti var apstiprināt paralēlā hromatogrāfiskajā analīzē vai, lietojot diodu matricas detektoru, ar kura palīdzību salīdzina parauga ekstrakta (5. 2. ) spektru ar tā kalibrēšanas šķīduma (3. 5. 3. ) spektru, kas satur 5,0 µg/ml olahindoksa. 7. 1. 1. Pa r a l ēla hr omatogr ā f i sk ā a n a lī ze Parauga ekstraktu (5. 2. ) pastiprina, pievienojot attiecīgu daudzumu kalibrēšanas šķīduma (3. 5. 3. ). Pievienotā olahindoksa daudzumam jābūt aptuveni vienādam ar parauga ekstraktā noteikto olahindoksa saturu. Ņemot vērā pievienoto daudzumu un ekstrakta atšķaidījumu, var palielināties tikai olahindoksa signāla maksi- muma augstums. Signāla maksimuma pusaugstuma platumam jābūt ± 10 % no sākotnēji nepastiprināta parauga ekstrakta olahindoksa signāla maksimuma pusaugstuma platuma. 7. 1. 2. Notei kša na a r di odu ma tr i c a s de tektor u Rezultātus vērtē pēc šādiem kritērijiem: a) parauga maksimālās absorbcijas un standartspektra viļņa garums, ko reģistrē signāla maksimuma smailē hromatogrammā, nevar pārsniegt detektora sistēmas izšķirtspējas noteikto robežu. Diodu matricas detek- toram šī robeža parasti ir ± 2 nm; 03/23. sēj. LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 447 b) starp 220 un 400 nm parauga un standarta spektri, kas reģistrēti hromatogrammas signāla maksimuma smailē, nedrīkst atšķirties tajās spektra daļās, kas ir 10 līdz 100 % relatīvās absorbcijas diapazonā. Atbilstība šim kritērijam ir panākta, ja maksimumi sakrīt un nevienā novērojamā punktā novirze starp abiem spektriem nepārsniedz 15 % no nosakāmās vielas standarta absorbcijas; c) no 220 līdz 400 nm parauga ekstrakta signāla maksimuma kāpuma, smailes un krituma spektri cits no cita nedrīkst atšķirties tajās spektra daļās, kas ir no 10 līdz 100 % relatīvās absorbcijas diapazonā. Atbilstība šim kritērijam ir panākta, ja maksimumi sakrīt, un ja nevienā novērojamā punktā novirze starp spektriem nepār- sniedz 15 % no signāla maksimuma smailes spektra absorbcijas. Ja nav atbilstības kādam no šiem kritērijiem, nosakāmās vielas klātbūtne nav apstiprinājusies. 7. 2. Atkārtojamība Ja olahindoksa saturs paraugā ir no 10 līdz 200 mg/kg, divu atkārtojumu rezultātu atšķirības nedrīkst pārsniegt 15 % no lielākā rezultāta vērtības. 7. 3. Atgūstamība Pastiprināta kontrolparauga atgūstamībai jābūt vismaz 90 %. 8. Starplaboratoriju salīdzinošās testēšanas rezultāti EK rīkotajā starplaboratoriju salīdzinošās testēšanas programmā 13 laboratorijas analizēja četrus sivēnu barības paraugus, no kuriem viens bija barības tukšais paraugs. Analīžu rezultāti ir šādi: 1. paraugs 2. paraugs 3. paraugs 4. paraugs L n vidējā vērtība (mg/kg) (Sr) (mg/kg) (SR) (mg/kg) CVr (%) CVR (%) Nominālais saturs (mg/kg) Atgūstamība (%) 13 40 — — — — — — — 10 40 14,6 0,82 1,62 5,6 11,1 15 97,3 11 44 48,0 2,05 4,28 4,3 8,9 50 96,0 11 44 95,4 6,36 8,42 6,7 8,8 100 95,4 L n: Sr SR CVr CVR : laboratoriju skaits : atsevišíu vērtību skaits : atkārtojamības standartnovirze : sakritības standartnovirze : atkārtojamības variāciju koeficients : sakritības variāciju koeficients 9. Piezīmes Lai gan metode nav validēta tādas dzīvnieku barības analīzēm, kas satur vairāk par 100 mg/kg olahindoksa, apmierinošus analīzes rezultātus iespējams iegūt, ņemot mazāku parauga iesvaru un/vai atšķaidot ekstraktu (5. 2. ) tā, lai tā koncentrācija būtu kvantitatīvās noteikšanas intervālā, kuram konstruēta kalibrēšanas līkne (5. 3. 2. )


title: 98/534/CE: Décision de la Commission du 3 septembre 1998 portant réglementation technique commune concernant les stations terriennes mobiles (MES) pour réseaux de communications personnelles par satellite (S-PCN), y compris les stations terriennes portatives pour S-PCN fonctionnant dans les bandes de fréquences de 2,0 GHz dans le cadre des services mobiles par satellite (MSS) [notifiée sous le numéro C(1998) 2376] (Texte présentant de l'intérêt pour l'EEE)

eurovoc_concepts:
harmonisation of standards
satellite communications
technical regulations
telecommunications equipment
transmission network
waveband

text: 5. 9. 98 FR Journal officiel des Communaut(cid:130)s europ(cid:130)ennes L 247/13 D(cid:144)CISION DE LA COMMISSION du 3 septembre 1998 portant r(cid:130)glementation technique commune concernant les stations terriennes mobiles (MES) pour r(cid:130)seaux de communications personnelles par satellite (S-PCN), y compris les stations terriennes portatives pour S-PCN fonctionnant dans les bandes de fr(cid:130)quences de 2,0 GHz dans le cadre des services mobiles par satellite (MSS) [notifi(cid:130)e sous le num(cid:130)ro C(1998) 2376] (Texte pr(cid:130)sentant de l’int(cid:130)r(cid:136)t pour l’EEE) (98/534/CE) LA COMMISSION DES COMMUNAUT(cid:144)S EUROP(cid:144)ENNES, vu le trait(cid:130) instituant la Communaut(cid:130) europ(cid:130)enne, fr(cid:130)quences de 2,0 GHz dans le cadre des services mobiles par satellite (MSS). vu la directive 98/13/CE du Parlement europ(cid:130)en et du Conseil du 12 f(cid:130)vrier 1998 concernant les (cid:130)quipements terminaux de t(cid:130)l(cid:130)communications et les (cid:130)quipements de satellite, stations incluant la reconnaissance mutuelle de leur conformit(cid:130) (1), et notamment son article 7, paragraphe 2, deuxi(cid:138)me tiret, communications par terrestres de consid(cid:130)rant que la Commission a adopt(cid:130) la mesure iden- le type d’(cid:130)quipement de station terrienne de tifiant communications par satellite pour lequel une r(cid:130)glementa- tion technique commune est n(cid:130)cessaire ainsi que la d(cid:130)cla- ration aff(cid:130)rente sur la port(cid:130)e de cette r(cid:130)glementation, conform(cid:130)ment (cid:133) l’article 7, paragraphe 2, premier tiret; consid(cid:130)rant qu’il importe d’adopter les normes harmoni- s(cid:130)es correspondantes, ou une partie de ces normes, mettant en œuvre les exigences essentielles (cid:133) transposer en r(cid:130)glementations techniques communes; consid(cid:130)rant que la proposition a (cid:130)t(cid:130) soumise au comit(cid:130) ACTE conform(cid:130)ment (cid:133) l’article 29, paragraphe 2; consid(cid:130)rant que la r(cid:130)glementation technique commune (cid:133) adopter dans la pr(cid:130)sente d(cid:130)cision est conforme (cid:133) l’avis du comit(cid:130) ACTE, A ARR(cid:219)T(cid:144) LA PR(cid:144)SENTE D(cid:144)CISION: Article 2 1. la La r(cid:130)glementation technique commune inclut norme harmonis(cid:130)e qui a (cid:130)t(cid:130) (cid:130)labor(cid:130)e par l’organisme de normalisation comp(cid:130)tent pour mettre en œuvre, dans la mesure du possible, les exigences essentielles vis(cid:130)es (cid:133) l’article 17 de la directive 98/13/CE. La r(cid:130)f(cid:130)rence (cid:133) cette norme figure (cid:133) l’annexe. Les (cid:130)quipements de stations terriennes de communi- 2. cations par satellite qui rel(cid:138)vent de la pr(cid:130)sente d(cid:130)cision sont conformes (cid:133) la r(cid:130)glementation technique commune vis(cid:130)e au paragraphe 1, satisfont aux exigences essentielles vis(cid:130)es (cid:133) l’article 5, point a), de la directive 98/13/CE et satisfont aux exigences des autres directives applicables, notamment les directives 73/23/CEE (2) et 89/336/CEE (3) du Conseil. Article 3 Les organismes notifi(cid:130)s d(cid:130)sign(cid:130)s pour mener (cid:133) bien les proc(cid:130)dures vis(cid:130)es (cid:133) l’article 10 de la directive 98/13/CE utilisent ou garantissent l’utilisation, en ce qui concerne les (cid:130)quipements de stations terriennes de communica- tions par satellite couverts par l’article 1er, paragraphe 1, de la pr(cid:130)sente d(cid:130)cision, de la norme harmonis(cid:130)e vis(cid:130)e (cid:133) l’annexe, apr(cid:138)s l’entr(cid:130)e en vigueur de la pr(cid:130)sente d(cid:130)cision. Article premier Article 4 1. La pr(cid:130)sente d(cid:130)cision s’applique aux (cid:130)quipements de stations terriennes de communications par satellite rele- vant de la norme harmonis(cid:130)e d(cid:130)finie (cid:133) l’article 2, para- graphe 1. 2. La pr(cid:130)sente d(cid:130)cision (cid:130)tablit une r(cid:130)glementation tech- nique commune couvrant les stations terriennes mobiles (MES) pour r(cid:130)seaux de communications personnelles par satellite (S-PCN), y compris les stations terriennes porta- les bandes de tives pour S-PCN fonctionnant dans Les (cid:144)tats membres sont destinataires de la pr(cid:130)sente d(cid:130)ci- sion. Fait (cid:133) Bruxelles, le 3 septembre 1998. Par la Commission Martin BANGEMANN Membre de la Commission (1) JO L 74 du 12. 3. 1998, p. 1. (2) JO L 77 du 26. 3. 1973, p. 29. (3) JO L 139 du 23. 5. 1989, p. 19. L 247/14 FR Journal officiel des Communaut(cid:130)s europ(cid:130)ennes 5. 9. 98 ANNEXE R(cid:130)f(cid:130)rence (cid:133) la norme harmonis(cid:130)e applicable La norme harmonis(cid:130)e vis(cid:130)e (cid:133) l’article 2 de la pr(cid:130)sente d(cid:130)cision est la suivante: Satellite Personal Communications Networks (S-PCN); Mobile Earth Stations (MESs), including handheld earth stations, for S-PCN in the 2,0 GHz bands under the Mobile Satellite Service (MSS) Terminal essential requirements [R(cid:130)seaux de communications personnelles par satellite (S-PCN); stations terriennes mobiles (MES), y compris les stations terriennes portatives pour S-PCN fonctionnant dans les bandes de fr(cid:130)quences de 2,0 GHz dans le cadre des services mobiles par satellite (MSS) Exigences essentielles applicables aux terminaux] Institut europ(cid:130)en des normes de t(cid:130)l(cid:130)communications ETSI Secr(cid:130)tariat TBR 42 (cid:190) f(cid:130)vrier 1998 (sauf l’introduction) Renseignements compl(cid:130)mentaires L’Institut europ(cid:130)en des normes de t(cid:130)l(cid:130)communications est reconnu aux termes de la directive 83/189/CEE du Conseil (1). La norme harmonis(cid:130)e vis(cid:130)e ci-dessus a (cid:130)t(cid:130) (cid:130)labor(cid:130)e en vertu d’un mandat d(cid:130)livr(cid:130) conform(cid:130)ment aux proc(cid:130)dures applicables en la mati(cid:138)re de la directive 83/189/CEE. Le texte int(cid:130)gral de la norme harmonis(cid:130)e mentionn(cid:130)e ci-dessus peut (cid:136)tre obtenu aupr(cid:138)s de: Institut europ(cid:130)en des normes de t(cid:130)l(cid:130)communications 650, route des Lucioles F-06921 Sophia Antipolis Cedex Commission europ(cid:130)enne DG XIII/A/2 (cid:190) (BU 31, 1/7) rue de la Loi 200 B-1049 Bruxelles ou aupr(cid:138)s de tout autre organisme responsable de la diffusion des normes ETSI, dont la liste figure (cid:133) l’adresse Internet www. ispo. cec. be. (1) JO L 109 du 26. 4. 1983, p. 8


title: INTERROGAZIONE SCRITTA n. 2761/98 dell'on. Xaver MAYER alla Commissione. Allevamento di selvaggina in aziende agricole

eurovoc_concepts:
EU Member State
approximation of laws
exchange of information
game animal
genetic engineering
livestock farming
protection of animals
quality label
restriction on competition
third country

text: C 31/154 Gazzetta ufficiale delle Comunit(cid:224) europee IT 5. 2. 1999 Risposta data dal sig. Liikanen in nome della Commissione (28 settembre 1998) La Commissione invia direttamente all(cid:146)Onorevole Parlamentare ed al Segretariato generale del Parlamento una tabella contenente le informazioni richieste. (1999/C 31/223) INTERROGAZIONE SCRITTA E-2756/98 di Graham Mather (PPE) alla Commissione (10 settembre 1998) Oggetto: Personale della Commissione Pu(cid:242) la Commissione fornire una ripartizione, sulla base della nazionalit(cid:224), di tutti i suoi funzionari di grado A? Risposta data dal sig. Liikanen in nome della Commissione (28 settembre 1998) La Commissione invia direttamente all(cid:146)Onorevole Parlamentare ed al Segretariato generale del Parlamento una tabella contenente le informazioni richieste. (1999/C 31/224) INTERROGAZIONE SCRITTA P-2761/98 di Xaver Mayer (PPE) alla Commissione (3 settembre 1998) Oggetto: Allevamento di selvaggina in aziende agricole Nell(cid:146)UE l(cid:146)allevamento di selvaggina in aziende agricole Ł diventato un significativo settore di attivit(cid:224) economica e di reddito per gli agricoltori in quanto offre la possibilit(cid:224) di sfruttare superfici per le quali non esistono altre utilizzazioni alternative. A causa della variet(cid:224) dei metodi produttivi all(cid:146)interno dell(cid:146)UE e del basso livello di autosufficienza della Comunit(cid:224), per gli agricoltori che allevano selvaggina sorgono gravi problemi, riconducibili soprattutto alle esportazioni a basso prezzo da Stati extracomunitari, ma anche alla mancata armonizzazione delle disposizioni in materia di autorizzazioni e di controlli veterinari. Pu(cid:242) pertanto la Commissione comunicare quanto segue: 1. Secondo la Commissione, la protezione degli animali trova sufficiente considerazione nelle disposizioni concernenti l(cid:146)allevamento di selvaggina nelle aziende agricole europee? Ł essa al corrente di differenze atte ad alterare la concorrenza tra i singoli Stati membri? non ritiene necessario vincolare le importazioni da Stati terzi al rispetto di determinati requisiti attinenti ai metodi di produzione e allevamento? 2. Secondo la Commissione, l(cid:146)etichettatura «carne proveniente da allevamenti di selvaggina in aziende agricole» andrebbe legata a determinati requisiti attinenti ai metodi di produzione e di allevamento onde distinguere i prodotti corrispondenti da quelli fabbricati a base di carne di animali d(cid:146)allevamento tradizionali? 3. Secondo la Commissione, negli allevamenti di selvaggina e in relazione alle importazioni da Stati terzi trasferimento di l(cid:146)impiego dell(cid:146)ingegneria genetica, la fecondazione artificiale, andrebbero vietati embrioni, l(cid:146)allevamento in stalla e l(cid:146)amputazione delle corne? il 4. Secondo la Commissione, le importazioni di carne proveniente da allevamenti di selvaggina in aziende agricole da paesi terzi non dovrebbero essere soggette al dazio per la carne di animali d(cid:146)allevamento tradizionali invece che a quello per la carne di selvaggina? 5. E(cid:146) la Commissione al corrente che negli allevamenti di selvaggina in Nuova Zelanda, Australia e oltremare si sta diffondendo la malattia di Johne?