title: Comunicarea Comisiei privind aplicarea normelor de concurență acordurilor de acces în sectorul telecomunicațiilor CADRU GENERAL, PIEȚE RELEVANTE ȘI PRINCIPII (98/C 265/02)Text cu relevanță pentru SEE.

formats: pdf print xhtml

text: 124 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 08/vol. 3 31998Y0822(01) 22. 8. 1998 JURNALUL OFICIAL AL COMUNITĂȚILOR EUROPENE C 265/2 Comunicarea Comisiei privind aplicarea normelor de concurență acordurilor de acces în sectorul telecomunicațiilor CADRU GENERAL, PIEȚE RELEVANTE Ș(cid:13) I PRINCIPII (98/C 265/02) (Text cu relevanță pentru SEE) „ PREFAȚĂ În sectorul telecomunicațiilor, acordurile de acces sunt elemente esențiale care permit operatorilor de pe piață să beneficieze de liberalizare. Prezenta comunicare are trei obiective: — stabilirea principiilor de acces care decurg din dreptul comunitar al concurenței astfel cum se arată într-un număr mare de decizii ale Comisiei pentru a crea o siguranță mai mare a pieței ș(cid:13)i condiții mai stabile pentru investiție ș(cid:13)i inițiativă comercială în sectoarele telecomunicațiilor ș(cid:13)i multimedia; — definirea ș(cid:13)i clarificarea relației între dreptul concurenței ș(cid:13)i legislația specifică sectorului în temeiul articolului 100a (aceasta se referă, în special, la relația între normele de concurență ș(cid:13)i legislația privind furnizarea unei rețele deschise); — explicarea modului în care normele de concurență vor fi aplicate într-un mod consecvent în sectoarele implicate în prestarea de noi servicii ș(cid:13)i, în special, aspectelor legate de acces ș(cid:13)i punctele de acces în acest context. INTRODUCERE 1. Calendarul în complete liberalizării sectorul telecomunicațiilor a fost în prezent stabilit ș(cid:13)i majoritatea statelor membre a trebuit să înlăture ultimele obstacole pen- tru furnizarea rețelelor ș(cid:13)i serviciilor de telecomunicații într-un mediu concurențial către consumatori până la 1 ianuarie 1998 (1). Ca rezultat al acestei liberalizări, vor apărea un al doilea ansamblu de produse sau servicii conexe ș(cid:13)i necesitatea unui acces la resursele necesare pentru a furniza aceste servicii. În acest sector, interconectarea la rețeaua de teleco- municații publică comutată constituie un exemplu tipic, dar nu unic, de un acces de acest tip. Comisia a declarat că va în sectorul acordurilor de defini tratamentul acces telecomunicațiilor în conformitate cu normele de concuren- ță (2). De aceea, prezenta comunicare examinează modul în care normele ș(cid:13)i procedurile de concurență se aplică acordu- rilor de acces în contextul reglementărilor armonizate, la nivel comunitar ș(cid:13)i național, în sectorul telecomunicațiilor. 2. Cadrul reglementar al liberalizării telecomunicațiilor este constituit din directivele de liberalizare adoptate în temeiul articolului 90 din tratat ș(cid:13)i din directivele de armonizare adop- tate în temeiul articolului 100a, care cuprinde, în special, cadrul de furnizare a unei rețele deschise (ONP). Cadrul ONP prevede norme armonizate pentru accesul ș(cid:13)i interconectarea la rețelele de telecomunicații ș(cid:13)i la serviciile de telefonie vocală. Cadrul juridic prevăzut de legislația privind liberalizarea ș(cid:13)i armonizarea constituie contextul general pentru orice acți- une întreprinsă de Comisie în aplicarea normelor de concu- rență. Atât legislația privind liberalizarea (directivele în teme- iul articolului 90) (3), cât ș(cid:13)i legislația privind armonizarea (directivele ONP) (4) urmăresc să asigure realizarea obiective- lor Comunității, astfel cum sunt definite la articolul 3 din 08/vol. 3 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 125 tratat ș(cid:13)i, în special, stabilirea «unui sistem care împiedică denaturarea concurenței pe piața internă» ș(cid:13)i «a unei piețe interne caracterizate prin eliminarea, între statele membre, a obstacolelor în calea liberei circulații a mărfurilor, persoane- lor, serviciilor ș(cid:13)i capitalurilor». 3. Comisia a publicat orientări privind aplicarea normelor comunitare de concurență în sectorul telecomunicațiilor (5). Prezenta comunicare se bazează în parte pe aceste orientări, care nu abordează explicit problemele legate de acces. 4. 5. În sectorul telecomunicațiilor, legislația privind liberalizarea ș(cid:13)i armonizarea permite ș(cid:13)i simplifică sarcina întreprinderilor comunitare de a se angaja în noi activități pe noi piețe ș(cid:13)i, astfel, oferă utilizatorilor posibilitatea de a beneficia de o con- curență sporită. Aceste avantaje nu trebuie să fie periclitate de practici restrictive sau abuzive ale întreprinderilor: normele comunitare de concurență sunt, prin urmare, esențiale pen- tru a asigura realizarea acestei dezvoltări. În etapele inițiale, noilor concurenți trebuie să le fie garantat dreptul de a avea acces la rețelele operatorilor de telecomunicații existenți. Diferite autorități, la nivel regional, național ș(cid:13)i comunitar au un rol de jucat în reglementarea acestui sector. Pentru ca procesul de concurență să funcționeze bine pe piața internă, trebuie asigurată o coordonare eficientă între aceste instituții. Partea I din prezenta comunicare prezintă cadrul juridic ș(cid:13)i detaliile privind modul în care Comisia intenționează să evite o multiplicare inutilă a procedurilor, protejând în acelaș(cid:13)i timp drepturile întreprinderilor ș(cid:13)i utilizatorilor în temeiul norme- lor de concurență. În acest context, eforturile Comisiei de a încuraja aplicarea descentralizată a normelor de concurență de instanțele ș(cid:13)i autoritățile naționale urmăresc să găsească soluții la nivel național, în afara cazului în care, într-o anu- mită situație, este în joc un interes comunitar semnificativ. În sectorul telecomunicațiilor, procedurile specifice cadrului ONP urmăresc, de asemenea, rezolvarea problemelor de acces în primul rând la nivel descentralizat, național, cu o posibilitate de conciliere la nivel comunitar în anumite cir- cumstanțe. Partea II descrie abordarea Comisiei privind definiția pieței în acest sector. Partea III detaliază principiile pe care Comisia le va respecta în aplicarea normelor de con- ajute operatorii de pe piața curență: urmăreș(cid:13)te formuleze acordurile de acces telecomunicațiilor explicând cerințele dreptului concurenței. Principiile stabilite să să-ș(cid:13)i prezenta comunicare numai de telecomunicațiilor prin rețele fixe tradiționale, ci ș(cid:13)i tuturor telecomunicațiilor, precum domenii inclusiv comunicațiile prin satelit ș(cid:13)i comunicațiile mobile. aplică unor nu se 6. 7. 8. Prezenta comunicare se bazează pe experiența Comisiei în mai multe cauze (6)ș(cid:13)i pe unele studii din acest domeniu rea- lizate în numele Comisiei (7). Dat fiind faptul că această comunicare se bazează pe normele de concurență general aplicabile, principiile expuse în această comunicare vor fi aplicabile, în măsura în care apar probleme comparabile, ș(cid:13)i altor domenii, precum problemele de acces în sectoarele comunicațiilor digitale, în general. De asemenea, mai multe principii consacrate de tratat vor fi aplicabile oricărei întreprinderi în poziție dominantă, inclusiv acelora din alte domenii decât telecomunicațiile. Prezenta comunicare se bazează pe problemele care au apă- rut în cursul primelor faze ale tranziției de la monopoluri la piețe concurențiale. Dată fiind convergența între sectoarele telecomunicațiilor, radiodifuziunii ș(cid:13)i tehnologiei informați- ei (8)ș(cid:13)i concurența crescută pe aceste piețe, vor apărea alte probleme. S-ar putea dovedi necesară adaptarea sferei de aplicare ș(cid:13)i a principiilor menționate de această comunicare la aceste noi sectoare. Principiile expuse în prezentul document se vor aplica prac- ticilor utilizate în afara Comunității în măsura în care aseme- nea practici au un efect asupra concurenței în interiorul Comunității ș(cid:13)i afectează comerțul între statele membre. În aplicarea normelor de concurență, Comisia este ținută să res- pecte obligațiile asumate de Comunitate în temeiul Acordu- lui privind telecomunicațiile al Organizației Mondiale a Comerțului (OMC) (9). Comisia notează, de asemenea, că sunt în curs discuții privind sistemul internațional de taxe de repartiție a Telecomunicațiilor (UIT). Prezenta comunicare nu aduce atin- gere poziției Comisiei în aceste discuții. Internaționale Uniunii cadrul în 9. Prezenta comunicare nu restrânge în nici un fel drepturile conferite persoanelor fizice sau întreprinderilor de legislația comunitară ș(cid:13)i nu aduce atingere nici unei interpretări a nor- melor comunitare de concurență care ar putea fi dată de 126 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 08/vol. 3 Curtea de Justiție sau de Tribunalul de Primă Instanță ale Comunităților Europene. Această comunicare nu pretinde a fi o analiză exhaustivă a tuturor problemelor posibile privind concurența în acest sector: există deja alte probleme ș(cid:13)i este posibil să apară mai multe pe viitor. 10. Comisia va examina dacă prezenta comunicare ar trebui să fie modificată sau completată, ținând seama de experiența câș(cid:13)tigată, în cursul primei perioade, din practica unui cadru liberalizat în telecomunicații. în aplicare dreptul național, cu toate că pun deseori comunitar. În al doilea rând, dreptul național, bazat pe con- siderente de politică de telecomunicații, poate avea obiective diferite de obiectivele politicii comunitare în domeniul con- curenței, dar compatibile cu acestea. Comisia cooperează în măsura posibilului cu autoritățile naționale de reglementare, iar autoritățile naționale de reglementare trebuie, de aseme- nea, să coopereze între ele, în special în cazul în care este vorba de probleme transfrontaliere (12). În temeiul dreptului inclusiv autoritățile de comunitar, autoritățile naționale, reglementare ș(cid:13)i autoritățile din domeniul concurenței, au datoria de a nu aproba nici o practică sau acord contrar drep- tului comunitar al concurenței. PARTEA I – CADRUL GENERAL 1. Normele de concurență ș(cid:13)i reglementarea sectorială specifică 11. Problemele de acces în sens larg pot fi tratate la niveluri dife- rite ș(cid:13)i pe baza unei game de dispoziții legislative, atât de origine națională, cât ș(cid:13)i comunitară. Un furnizor de servicii care se confruntă cu o problemă de acces, precum un refuz nejustificat din partea unui operator de telecomunicații de a furniza (sau de a furniza în condiții rezonabile) o linie închiriată de care are nevoie solicitantul pentru a furniza servicii clienților săi poate avea în vedere, prin urmare, mai multe căi pentru a găsi o soluție. În general, din mai multe motive, părțile lezate vor avea interesul, cel puțin într-o etapă inițială, să solicite despăgubiri la nivel național. La nivel național, solicitantul are două opțiuni principale, ș(cid:13)i anume (1) procedurile naționale specifice de reglementare instituite în prezent în conformitate cu legislația comunitară ș(cid:13)i armo- nizate în cadrul ONP (a se vedea nota de subsol 4) ș(cid:13)i (2) o acțiune în conformitate cu dreptul național ș(cid:13)i/sau comunitar în fața unei instanțe naționale sau a unei autorități naționale în domeniul concurenței (10). 12. Plângerile adresate Comisiei în temeiul normelor de concu- rență în locul sau în completarea plângerilor adresate instan- țelor naționale, autorităților naționale în domeniul concuren- ței ș(cid:13)i/sau autorităților naționale de reglementare în temeiul procedurilor ONP vor fi tratate în funcție de prioritatea care le revine potrivit urgenței, noutății ș(cid:13)i naturii transnaționale a problemei în cauză ș(cid:13)i ținând seama de nevoia de a evita procedurile duble (a se vedea punctul 23 ș(cid:13)i următoarele). 13. Comisia recunoaș(cid:13)te că autoritățile naționale de reglementa- re (11) au sarcini diferite ș(cid:13)i operează într-un cadru juridic dife- rit de cel al Comisiei atunci când aceasta din urmă aplică normele de concurență. În primul rând, autoritățile naționale de reglementare operează în temeiul dreptului 14. Normele comunitare de concurență nu sunt suficiente pen- tru a remedia toate problemele variate din sectorul telecomunicațiilor. Prin urmare, autoritățile naționale de reglementare au o competență mult mai largă ș(cid:13)i joacă un rol foarte important ș(cid:13)i cu o sferă considerabilă în reglementarea acestui sector. De asemenea, ar trebui notat faptul că dreptul comunitar dispune că autoritățile naționale de reglementare trebuie să fie independente (13). 15. Este, de asemenea, important de notat că directivele ONP impun operatorilor naționali de telecomunicații care au o putere semnificativă pe piață anumite obligații de transpa- rență ș(cid:13)i nediscriminare care le depăș(cid:13)esc pe cele care ar fi în mod normal impuse în temeiul articolului 86 din tratat. Directivele ONP stabilesc obligații privind transparența, obli- gații privind furnizarea ș(cid:13)i practicile în materie de tarife. Aceste obligații sunt impuse de autoritățile naționale de regle- mentare, care sunt, de asemenea, competente să ia măsuri pentru a asigura concurența efectivă (14). 16. În ceea ce priveș(cid:13)te articolul 86, această comunicare este redactată, din motive de facilitate, în majoritatea privințelor, ca ș(cid:13)i cum ar exista un singur operator de telecomunicații care deține o poziție dominantă. Nu va fi neapărat cazul în toate statele membre: de exemplu, noile rețele de telecomunicații care oferă o acoperire din ce în ce mai largă se vor dezvolta progresiv. Aceste rețele alternative de telecomunicații ar putea fi, sau vor sfârș(cid:13)i poate prin a fi, suficient de mari ș(cid:13)i extinse pentru a se putea substitui, parțial sau chiar total, actualelor rețele naționale ș(cid:13)i trebuie să se țină seama de aceasta. Existența ș(cid:13)i poziția pe piață a operatorilor concurenți vor fi relevante pentru a determina dacă există poziții dominante individuale sau colective; trimiterile la existența 08/vol. 3 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 127 unei poziții dominante în prezenta comunicare trebuie reți- nute. sensul compromiterii acestor drepturi, statul membru poate fi el însuș(cid:13)i răspunzător de daunele-interese aduse persoane- lor lezate de această acțiune (22). În afară de aceasta, autori- tățile naționale de reglementare au competența, în temeiul directivelor ONP, de a lua măsuri pentru a asigura o concu- rență efectivă (23). 17. Dată fiind responsabilitatea Comisiei pentru politica comu- nitară în domeniul concurenței, Comisia trebuie să asigure interesul general al Comunității. Resursele administrative aflate la dispoziția Comisiei pentru a-ș(cid:13)i îndeplini sarcina sunt limitate în mod necesar ș(cid:13)i nu pot fi folosite pentru a trata toate cazurile aduse la cunoș(cid:13)tința sa. Prin urmare, Comisia este obligată, în general, să ia toate măsurile organizaționale necesare pentru îndeplinirea sarcinii sale ș(cid:13)i, în special, să sta- bilească prioritățile (15). 20. În principiu, acordurile de acces reglementează furnizarea anumitor servicii între întreprinderile independente ș(cid:13)i nu determină crearea unei entități autonome distincte de părțile la acord. De regulă, acordurile de acces nu intră, prin urmare, în sfera de aplicare a Regulamentului privind concentrările economice (24). 18. Prin urmare, Comisia a precizat că intenționează, utilizând puterile sale de decizie, să se concentreze asupra notificărilor, plângerilor ș(cid:13)i procedurilor din oficiu care au o semnificație politică, economică sau juridică specială pentru Comunita- te (16). În cazul în care aceste caracteristici lipsesc într-un caz particular, notificările nu vor determina, în principiu, o decizie formală, ci, mai curând, o scrisoare de conformitate (sub rezerva consimțământului părților), iar plângerile ar tre- bui să fie tratate, de regulă, de instanțele naționale sau de alte autorități competente. În acest context, ar trebui notat că normele de concurență au un efect direct (17), astfel încât dreptul comunitar al concurenței trebuie aplicat de instanțele naționale. Chiar ș(cid:13)i atunci când au fost respectate alte dispo- ziții legislative comunitare, aceasta nu elimină necesitatea de a respecta normele comunitare de concurență (18). 21. În conformitate cu Regulamentul nr. 17 (25), Comisia poate fi sesizată cu o problemă referitoare la acordurile de acces prin intermediul notificării unui astfel de acord de către una sau mai multe părți în cauză (26) printr-o plângere împotriva unui acord de acces restrictiv sau a comportamentului unei societăți care deține o poziție dominantă care acordă sau refuză accesul (27), prin intermediul unei proceduri din oficiu a Comisiei de acordare sau de refuz sau prin intermediul unei cercetări sectoriale (28). În afară de aceasta, autorul plângerii poate solicita Comisiei să ia măsuri provizorii în circumstan- țele în care există un risc urgent de a aduce prejudicii grave ș(cid:13)i ireparabile autorului plângerii sau interesului general (29). Cu toate acestea, ar trebui notat că, în cazuri de extremă urgență, procedurile în fața instanțelor naționale pot conduce, de obi- cei, mai repede la o hotărâre prin care se pune capăt încălcărilor decât procedurile înaintea Comisiei (30). 19. Alte autorități naționale, în special autoritățile naționale de reglementare, acționând în cadrul ONP, au competențe pen- tru a evalua anumite acorduri de acces (care trebuie să le fie notificate). Cu toate acestea, notificarea unui acord unei auto- rități naționale de reglementare nu face inutilă notificarea unui acord Comisiei. Autoritățile naționale de reglementare trebuie să se asigure că măsurile luate de ele sunt compatibile cu dreptul comunitar al concurenței (19). Această obligație le interzice să adopte orice măsură care poate compromite protecția efectivă a drepturilor conferite de dreptul comunitar în temeiul normelor de concurență (20). Prin urmare, ele nu pot aproba acorduri care sunt contrare normelor de concu- rență (21). În cazul în care autoritățile naționale acționează în 22. Există un anumit număr de domenii în care acordurile vor fi supuse atât normelor de concurență, cât ș(cid:13)i măsurilor națio- nale ș(cid:13)i europene cu caracter sectorial, în special măsurilor pri- vind piața internă. În sectorul telecomunicațiilor, directivele ONP urmăresc să stabilească un sistem de reglementare pen- tru acordurile de acces. Ținând seama de caracterul detaliat al normelor ONP ș(cid:13)i de faptul că ele pot depăș(cid:13)i cerințele articolului 86 din tratat, întreprinderile care funcționează în sectorul telecomunicațiilor trebuie să fie conș(cid:13)tiente de faptul că respectarea normelor comunitare de concurență nu le absolvă de datoria de a respecta obligațiile impuse în contex- tul ONP ș(cid:13)i viceversa. 128 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 08/vol. 3 1. Acțiunea Comisiei cu privire la acordurile de acces (31) 23. Luate în ansamblu, acordurile de acces sunt de o extremă importanță ș(cid:13)i, prin urmare, ar trebui enunțat de către Comi- sie cât mai clar posibil cadrul juridic comunitar în care trebuie să fie încheiate aceste acorduri. Acordurile de acces care au clauze restrictive intră sub incidența articolului 85. Acordu- rile la care participă întreprinderi care ocupă o poziție dominantă sau exercită un monopol intră sub incidența articolului 86: preocupările care apar din dominanța uneia sau mai multor părți vor avea, în general, o importanță mai mare în contextul unui acord specific decât cele în temeiul articolului 85. Notificările 24. Pentru aplicarea normelor de concurență, Comisia se va baza pe directivele ONP care definesc un cadru de acțiune la nivel național al autorităților naționale de reglementare. În cazul în care acordurile intră sub incidența articolului 85 alineatul (1), ele trebuie să fie notificate Comisiei pentru a beneficia de o exceptare în temeiul articolului 85 alineatul (3). Atunci când acordurile sunt notificate, Comisia intenționează să trateze anumite notificări prin intermediul deciziilor formale, după publicarea informațiilor adecvate în Jurnalul Oficial al Comu- nităților Europeneș(cid:13)i în conformitate cu principiile menționate mai jos. În momentul în care principiile juridice au fost clar stabilite, Comisia îș(cid:13)i propune tratarea prin intermediul scrisorilor de conformitate a altor notificări care ridică ace- leaș(cid:13)i probleme. 3. Plângerile În acest context, ar trebui notat că instanțe naționale. procedurile în fața instanțelor naționale pot oferi avantaje considerabile pentru persoanele fizice ș(cid:13)i societăți, în speci- al (33): — instanțele naționale pot judeca o cerere de despăgubire care rezultă dintr-o încălcare a normelor de concurență ș(cid:13)i pot acorda o asemenea despăgubire; — instanțele naționale pot adopta, de obicei, măsuri provi- zorii ș(cid:13)i ordona să se pună capăt unei încălcări mai repede decât o poate face Comisia; — în fața instanțelor naționale, este posibilă combinarea unei cereri bazate pe dreptul comunitar cu o cerere bazată pe dreptul național; — cheltuielile de judecată pot fi acordate autorului plângerii care a avut câș(cid:13)tig de cauză în fața unei instanțe naționale. În afară de aceasta, principiile specifice de reglementare națională, astfel cum sunt armonizate în conformitate cu directivele ONP, pot oferi posibilitatea unei căi de atac atât la nivel național, cât ș(cid:13)i la nivel comunitar, după caz. 3. 1. U t i l i z a r e a p r o c e d u r i l o r n a ț i o n a l e p r o c e d u r i l o r O N P ș(cid:13) i a 26. Astfel cum se menționează anterior (34), Comisia va ține seama de interesul Comunității în fiecare caz adus la cunoș(cid:13)tința sa. În evaluarea interesului Comunității, Comisia examinează «… importanța presupusei încălcări cu privire la funcționarea pieței comune, probabilitatea de a stabili exis- tența încălcării ș(cid:13)i sfera de aplicare a investigației necesare în cele mai bune condiții posibile, pentru a-ș(cid:13)i misiunea sa de a asigura respectarea articolelor 85 ș(cid:13)i 86 …» (35). îndeplini, 25. Persoanele fizice sau juridice cu un interes legitim pot depune, în anumite circumstanțe, o plângere la Comisie, solicitând ca printr-o decizie să se pună capăt unei încălcări a articolului 85 sau a articolului 86 din tratat. În afară de aceasta, autorul plângerii poate cere Comisiei să adopte măsuri provizorii în cazul unui risc urgent de prejudiciu grav ș(cid:13)i ireparabil (32). Un posibil autor al plângerii dispune de alte opțiuni la fel de efi- ciente sau chiar mai eficiente, precum o acțiune în fața unei Un alt element esențial în această evaluare este măsura în care un judecător național are posibilitatea să asigure o reparație efectivă în caz de încălcare a articolului 85 sau 86. Acest lucru se poate dovedi dificil, de exemplu, în cauzele care implică elemente extrateritoriale. 08/vol. 3 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 129 27. Articolul 85 alineatul (1) ș(cid:13)i articolul 86 din tratat produc efecte directe în relațiile dintre persoane de drept privat care trebuie să fie protejate de către instanțele naționale (36). În ceea ce priveș(cid:13)te acțiunile în fața autorităților naționale de reglementare, directiva ONP privind interconectarea prevede că o astfel de autoritate are competența de a interveni ș(cid:13)i de a ordona modificări cu privire atât la existența, cât ș(cid:13)i la conținutul acordurilor de acces. Autoritățile naționale de reglementare trebuie să ia în considerare «necesitatea de a stimula o piață concurențială» ș(cid:13)i pot să impună condiții uneia sau mai multor părți, inter alia, «pentru a asigura concurența efectivă» (37). cunoș(cid:13)tința autorității respective. Soluția poate lua fie forma unei încheieri definitive a acțiunii, fie o altă formă de măsură care protejează drepturile autorului plângerii. În cazul în care cauza nu a ajuns la o astfel de soluționare, prima facie, drepturile părților nu sunt protejate efectiv ș(cid:13)i Comisia des- chide, în principiu, la cererea autorului plângerii, o investiga- ție cu privire la cauză în conformitate cu procedurile sale nor- male, după consultarea autorității naționale în cauză ș(cid:13)i în cooperare cu aceasta. În general, Comisia nu începe aseme- nea investigații în cazul în care există deja o acțiune deschisă în cadrul procedurilor de conciliere ONP. 31. În afară de aceasta, Comisia trebuie să examineze întotdea- una fiecare cauză în fond: ea va lua măsuri în cazul în care consideră că, într-o cauză dată, există un interes comunitar substanțial care afectează sau poate să afecteze concurența într-un număr de state membre. 3. 3. M ă s u r i l e p r o v i z o r i i 32. În ceea ce priveș(cid:13)te cererile de măsuri provizorii, existența sau posibilitatea unor proceduri naționale este luată în conside- rare pentru a afla dacă există sau nu un risc de prejudiciu grav ș(cid:13)i ireparabil. Asemenea proceduri ar trebui, prima facie, să eli- mine riscul unui asemenea prejudiciu ș(cid:13)i, prin urmare, nu ar fi potrivit pentru Comisie să acorde măsuri provizorii în absența unor probe privind menținerea riscului. 33. Posibilitatea ca măsurile provizorii să fie ordonate ș(cid:13)i criteriile pe care acestea trebuie le îndeplinească reprezintă un factor important pe care Comisia trebuie să îl ia în considerare atunci când îș(cid:13)i formulează concluzia preliminară. În absența unor asemenea măsuri sau în cazul în care acestea nu prote- jează de o manieră suficientă drepturile autorului plângerii în conformitate cu dreptul comunitar, Comisia ar considera că procedurile naționale nu au eliminat riscul prejudiciului ș(cid:13)i, prin urmare, ar putea începe examinarea cauzei. 28. Comisia poate să fie ea însăș(cid:13)i sesizată în legătură cu un liti- giu, fie în temeiul normelor de concurență, fie în temeiul unei proceduri de conciliere ONP. Deschiderea mai multor proceduri poate duce la multiplicarea inutilă a investigațiilor efectuate de către Comisie ș(cid:13)i autoritățile naționale. Atunci când Comisia primeș(cid:13)te plângeri în temeiul articolului 3 din Regulamentul nr. 17, în timp ce există acțiuni cu acelaș(cid:13)i obiect înaintea unei autorități sau instanțe naționale sau euro- pene competente, Direcția Generală Concurență nu deschide, de regulă, în prima fază, nici o investigație pentru a constata o încălcare în temeiul articolului 85 sau 86 din tratat, sub rezerva următoarelor puncte. 3. 2. P r o t e c ț i a d r e p t u r i l o r a u t o r u l u i p l â n g e r i i 29. Întreprinderile au dreptul la protecția efectivă a drepturilor lor în temeiul legislației comunitare (38). Aceste drepturi ar fi compromise în cazul în care procedurile naționale ar putea conduce la o întârziere excesivă a acțiunii Comisiei, fără o la nivel național. În rezolvare satisfăcătoare a problemei sectorul telecomunicațiilor, ciclurile de inovare sunt relativ scurte ș(cid:13)i orice întârziere semnificativă în rezolvarea unui liti- giu privind accesul poate fi echivalentă, în practică, cu un refuz al accesului, compromițând astfel soluționarea cores- punzătoare a cauzei. 30. De aceea, Comisia este de părere că un litigiu referitor la acces în fața unei autorități naționale de reglementare trebuie să fie soluționat într-un termen rezonabil, care să nu depăș(cid:13)ească, în mod normal, ș(cid:13)ase luni de la data la care cauza a fost adusă la 34. În cazul în care este necesar, Comisia va deschide o investi- gație din oficiu. De asemenea, ea poate lansa o cercetare 4. Investigațiile din oficiu ș(cid:13)i cercetările sectoriale 130 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 08/vol. 3 sectorială, după consultarea comitetului consultativ din domeniul înțelegerilor ș(cid:13)i pozițiilor dominante. (b) încălcarea articolului 85 este foarte gravă. Comisia a publicat recent orientări privind modul în care sunt calculate amenzile (44). 38. Notificarea autorității naționale de reglementare nu ține locul notificării Comisiei ș(cid:13)i nu limitează posibilitatea părților inte- resate de a depune o plângere la Comisie sau a Comisiei de a începe o investigație din oficiu privind acordurile de acces. Această notificare nu limitează nici dreptul unei părți de a cere daune-interese în fața unei instanțe naționale pentru prejudiciul cauzat de acordurile anticoncurențiale (45). PARTEA II – PIEȚELE RELEVANTE 39. În cursul investigării cauzelor în cadrul prevăzut de partea I de mai sus, Comisia se va baza pe abordarea definiției piețe- lor relevante prevăzută în Comunicarea Comisiei privind definirea pieței relevante în sensul dreptului comunitar al concurenței (46). la nivelul substituibilitatea 40. Întreprinderile sunt supuse la trei mari surse de presiune cererii, concurențială: substituibilitatea la nivelul ofertei ș(cid:13)i concurența potențială, prima dintre ele constituind forța disciplinară care acționează imediat ș(cid:13)i efectiv asupra furnizorilor unui anumit produs sau serviciu. Substituibilitatea la nivelul cererii este, prin urmare, principalul instrument utilizat pentru a defini piața relevantă a produsului pe care pot fi identificate restrângerile concu- renței în sensul articolului 85 alineatul (1) ș(cid:13)i al articolului 86. 41. Substituibilitatea la nivelul ofertei poate fi utilizată, în cir- cumstanțe adecvate, ca un element suplimentar pentru a defini piețele relevante. În practică, ea nu poate fi diferențiată în mod clar de concurența potențială. Substituibilitatea la nivelul ofertei ș(cid:13)i concurența potențială sunt utilizate cu scopul de a determina dacă întreprinderea deține o poziție dominantă sau dacă restrângerea concurenței este semnifica- tivă în sensul articolului 85 sau dacă există eliminare a con- curenței. 5. Amenzile 35. Comisia poate aplica amenzi de până la 10 % din cifra de afa- ceri anuală realizată la nivel mondial de întreprinderile care, intenționat sau din neglijență, încalcă articolul 85 alineatul (1) sau articolul 86 (39). Atunci când au fost notificate acor- duri în temeiul Regulamentului nr. 17 pentru a obține o exceptare în temeiul articolului 85 alineatul (3), Comisia nu va aplica amenzi cu privire la activitățile descrise în notificare (40) pentru perioada ulterioară notificării. Cu toate acestea, Comisia poate retrage imunitatea cu privire la amenzi, informând întreprinderile în cauză că, după o exa- minare preliminară, este de părere că se aplică articolul 85 alineatul (1) din tratat ș(cid:13)i că aplicarea articolului 85 alineatul (3) nu este justificată (41). 36. Directiva ONP privind interconectarea conține două dispozi- ții speciale care se aplică amenzilor aplicate în temeiul nor- melor de concurență. În primul rând, ea prevede că acordurile de interconectare trebuie să fie comunicate autorității națio- nale de reglementare competente ș(cid:13)i puse la dispoziția terților interesați, cu excepția acelor părți din acord care tratează stra- tegia comercială a părților (42). În al doilea rând, ea prevede că autoritatea națională de reglementare trebuie să dispună de anumite competențe pe care le poate utiliza pentru a influ- ența sau modifica acordurile de interconectare (43). Aceste dispoziții asigură o publicitate adecvată a acordurilor ș(cid:13)i oferă autorităților naționale de reglementare posibilitatea de a lua, după caz, măsurile necesare pentru a asigura o concurență efectivă pe piață. 37. Atunci când un acord a fost notificat unei autorități națio- nale de reglementare, dar nu a fost notificat Comisiei, aceasta consideră că nu ar trebui să aplice o amendă în mod sistema- tic, chiar dacă în cele din urmă rezultă că acordul conține elemente care încalcă articolul 85 din tratat. Cu toate acestea, ar trebui aplicată o amendă în anumite cazuri, de exemplu atunci când: (a) acordul pare să conțină dispoziții contrare articolului 86 ș(cid:13)i/sau 08/vol. 3 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 131 42. Pentru evaluarea piețelor relevante, este necesar a examina evoluțiile pieței pe termen scurt. Următoarele puncte prezintă unele principii de bază de o importanță specială pentru sectorul telecomunicațiilor. 47. Comisia consideră că principiile dreptului concurenței care reglementează aceste piețe rămân aceleaș(cid:13)i, oricare ar fi piața relevantă. Ținând seama de ritmul progresului tehnic în acest sector, orice încercare de a defini piețele produselor speciale în prezenta comunicare ar risca să devină rapid imprecisă sau inutilă. Definirea piețelor produselor speciale, de exemplu determinarea dacă instalațiile de inițiere a apelurilor ș(cid:13)i de terminare a apelurilor fac parte din aceeaș(cid:13)i piață a facilităților, este cel mai bine formulată ținând seama de o examinare detaliată a unui caz precis. 1. Piața relevantă a produsului 1. 1. P i a ț a s e r v i c i i l o r 43. Punctul 6 din formularul A/B defineș(cid:13)te piața relevantă a pro- dusului după cum urmează: «O piață relevantă a produsului cuprinde toate produsele ș(cid:13)i/sau serviciile care sunt considerate interschimbabile sau substituibile de către consumator, datorită caracteristicilor produselor, prețurilor lor ș(cid:13)i utilizării pentru care sunt destinate. » 48. Aceasta poate fi definită, în sens larg, ca furnizarea oricărui serviciu de telecomunicații către utilizatori. Diferite servicii de telecomunicații vor fi considerate substituibile în cazul în care ele prezintă un grad suficient de caracter interschimbabil pentru utilizatorul final, ceea ce ar însemna că ar putea avea loc o concurență efectivă între diferiți furnizori ai acestor servicii. 44. Liberalizarea sectorului de telecomunicații va conduce la apa- la riția unui al doilea tip de piață, aceea a accesului infrastructuri care sunt necesare, în prezent, pentru a furniza aceste servicii liberalizate. Interconectarea la rețeaua de tele- comunicații publică comutată ar fi un exemplu tipic de astfel de acces. Fără interconectare, nu va fi posibil pentru terți, din punct de vedere comercial, să furnizeze, de exemplu, servicii complete de telefonie vocală. 45. Prin urmare, este clar că, în sectorul telecomunicațiilor, există cel puțin două tipuri de piețe relevante care trebuie luate în considerare – aceea a unui serviciu care trebuie furnizat uti- lizatorilor finali ș(cid:13)i aceea a accesului la infrastructurile nece- sare pentru a furniza acest serviciu utilizatorilor finali (informații, rețea fizică etc. ). În contextul oricărui caz special, va fi necesară definirea piețelor relevante de acces ș(cid:13)i ale serviciilor, precum interconectarea la rețeaua publică de tele- comunicații ș(cid:13)i, respectiv, furnizarea serviciilor publice de tele- fonie vocală. 1. 2. A c c e s u l l a i n f r a s t r u c t u r i 49. Pentru ca un furnizor de servicii să furnizeze servicii utiliza- torilor finali, va fi deseori necesar accesul la una sau mai multe infrastructuri (din aval sau din amonte). De exemplu, pentru a furniza fizic serviciul utilizatorilor finali, este nece- sar accesul la punctele terminale ale rețelei de telecomunica- ții la care sunt conectați aceș(cid:13)ti utilizatori finali. Acest acces poate fi realizat la nivel fizic printr-o infrastructură locală specializată sau partajată, fie furnizată autonom, fie închiriată de la un furnizor local de infrastructuri. Accesul poate fi rea- lizat, de asemenea, fie printr-un furnizor de servicii care îi are deja pe aceș(cid:13)ti utilizatori finali ca abonați, fie printr-un furni- zor de interconectări care are acces direct sau indirect la punctele terminale în cauză. 46. După caz, Comisia va utiliza testul unei piețe relevante care constă în a întreba dacă profitul colectiv al furnizorilor de servicii în cauză ar creș(cid:13)te în cazul în care toți aceș(cid:13)tia ș(cid:13)i-ar creș(cid:13)te prețul serviciului în cauză cu 5-10 %. Potrivit acestui test, în cazul în care profiturile lor ar creș(cid:13)te, piața în cauza este o piață relevantă distinctă. 50. Pe lângă accesul fizic, un furnizor de servicii poate avea nevoie de accesul la alte infrastructuri pentru a-ș(cid:13)i putea oferi serviciul utilizatorilor finali: de exemplu, el trebuie să-ș(cid:13)i poată face cunoscute serviciile utilizatorilor finali. Atunci când o organizație deține o poziție dominantă în furnizarea unor servicii precum informații privind abonații, apar probleme similare aspectelor de acces concret. 132 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 08/vol. 3 51. În multe cazuri, Comisia se va ocupa de problemele de acces concret, important fiind accesul la instalațiile rețelei operato- rului de telecomunicații în poziție dominantă (47). similare ș(cid:13)i economic viabile. Condițiile de reglementare, precum termenii licențelor, ș(cid:13)i orice drepturi exclusive sau speciale deținute de furnizorii locali de acces concurenți au o importanță specială (48). 52. Anumiți operatori de telecomunicații existenți pot fi tentați să refuze accesul la rețea unor furnizori de servicii terți sau altor operatori de rețea, în special în domenii în care serviciul propus ar fi în concurență cu un serviciu prestat de ei înș(cid:13)iș(cid:13)i. Această rezistență se va manifesta deseori printr-o întârziere nejustificată în acordarea accesului, un refuz de a permite accesul sau o disponibilitate de a-l permite numai în condiții dezavantajoase. Rolul normelor de concurență este să asigure ca aceste piețe potențiale de acces să se poată dezvolta ș(cid:13)i ca operatorii de telecomunicații existenți să nu-ș(cid:13)i poată utiliza controlul asupra accesului pentru a împiedica evoluțiile pe piețele de servicii. 53. Ar trebui subliniat faptul că, în sectorul telecomunicațiilor, este de aș(cid:13)teptat ca liberalizarea să ducă la dezvoltarea de rețele noi alternative care vor avea, în cele din urmă, un impact asu- pra definiției pieței de acces care implică operatorul de tele- comunicații existent. PARTEA III - PRINCIPIILE 56. Comisia va aplica următoarele principii în cauzele cu care este sesizată. că 57. Comisia a recunoscut că «articolele 85 ș(cid:13)i 86 …… constituie un drept în vigoare ș(cid:13)i aplicabil în Comunitate. Nu trebuie să apară conflicte cu alte norme comunitare întrucât dreptul comunitar formează un cadru reglementar coerent …… este evident în sectorul telecomunicațiilor trebuie să fie interpretate într-un mod care să fie conform normelor de concurență, astfel încât să asigure cea mai bună aplicare posibilă a tuturor aspectelor politicii comunitare a telecomunicațiilor …… Aceasta se aplică, inter alia, relației dintre normele de concurență aplicabile între- prinderilor ș(cid:13)i normele ONP» (49). comunitare adoptate actele 2. Piața geografică relevantă 54. Piețele geografice relevante sunt definite în formularul A/B după cum urmează: «Piața geografică relevantă cuprinde teritoriul în care între- prinderile în cauză sunt implicate în oferta sau cererea de produse sau servicii, în care condițiile de concurență sunt suficient de omogene ș(cid:13)i care poate fi deosebită de zonele geo- grafice învecinate deoarece condițiile de concurență sunt foarte diferite în acele teritorii. » 58. Astfel, normele de concurență continuă să se aplice în cazu- rile în care alte dispoziții din tratat sau legislația secundară sunt aplicabile. În cadrul acordurilor de acces, dispozițiile dreptului comunitar privind piața internă ș(cid:13)i concurența sunt, de asemenea, importante ș(cid:13)i se consolidează reciproc pentru a asigura buna funcționare a sectorului în cauză. De aceea, în efectuarea unei evaluări în temeiul normelor de concurență, Comisia va încerca să se bazeze, în măsura posibilului, pe principiile stabilite în legislația privind armonizarea. De ase- menea, ar trebui să se țină seama de faptul că anumite principii ale dreptului concurenței menționate în continuare sunt, de asemenea, reglementate de normele specifice din cadrul ONP. Aplicarea corectă a acestor norme trebuie să evite deseori necesitatea de a aplica normele de concurență. 55. În cazul piețelor de furnizări de servicii de telecomunicații ș(cid:13)i de acces, piața geografică relevantă va fi teritoriul în care condițiile obiective de concurență care se aplică furnizorilor de servicii sunt similare, iar concurenții sunt capabili să-ș(cid:13)i ofere serviciile. Prin urmare, va fi necesară examinarea posi- bilității ca aceș(cid:13)ti furnizori de servicii să aibă acces la un utilizator final în orice punct al acestui teritoriu, în condiții 59. În ceea ce priveș(cid:13)te sectorul telecomunicațiilor, ar trebui să se acorde atenție costului obligațiilor de serviciu universal. Articolul 90 alineatul (2) din tratat poate justifica excepții de la principiile din articolele 85 ș(cid:13)i 86. Modalitățile obligațiilor de serviciu universal țin de domeniul de reglementare. Sfera de aplicare a articolului 90 alineatul (2) a fost specificată în directivele privind sectorul telecomunicațiilor adoptate în temeiul articolului 90, iar Comisia va aplica normele de con- curență în acest context. 08/vol. 3 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 133 60. Articolele 85 ș(cid:13)i 86 din tratat se aplică în mod normal acor- durilor sau practicilor care au fost aprobate sau autorizate de o autoritate națională (50) sau atunci când autoritatea națională a solicitat includerea condițiilor într-un acord la cererea uneia sau mai multor părți în cauză. unui operator de telecomunicații care deține o poziție dominantă. În ceea ce priveș(cid:13)te acordurile de acces, existența unei poziții dominante care decurge din controlul infrastruc- turilor va juca rolul cel mai important în aprecierea Comisiei. 61. Cu toate acestea, în cazul în care o autoritate națională de reglementare ar trebui să solicite includerea unor condiții care sunt contrare normelor de concurență, întreprinderile în cauză nu ar fi amendate în practică, cu toate că statul mem- bru s-ar afla el însuș(cid:13)i în situația de a încălca articolul 3 litera (g) ș(cid:13)i articolul 5 din tratat (51)ș(cid:13)i, prin urmare, ar putea face obiectul unei acțiuni în neîndeplinirea obligațiilor în temeiul articolului 169. În afară de aceasta, în cazul în care o între- prindere care beneficiază de drepturi speciale sau exclusive în sensul articolului 90 sau o întreprindere de stat ar fi invitată sau autorizată de o autoritate națională de reglementare să adopte un comportament care constituie un abuz de poziție dominantă, statul membru în cauză ar încălca, de asemenea, articolul 90 alineatul (1), iar Comisia ar putea lua o decizie de solicitare a încetării încălcării (52). 62. Autoritățile naționale de reglementare pot solicita aplicarea unor standarde stricte în materie de transparență, obligații de furnizare ș(cid:13)i de tarifare pe piață, în special atunci când acest lucru este necesar în primele etape ale liberalizării. După caz, o legislație precum cadrul ONP va fi utilizată ca ajutor în interpretarea normelor de concurență (53). Dată fiind obligația autorităților naționale de reglementare de a asigura o concurență efectivă, aplicarea normelor de concurență este, de asemenea, necesară pentru o interpretare corectă a prin- cipiilor ONP. În afară de aceasta, ar trebui notat că multe dintre problemele prezentate în continuare sunt, de aseme- nea, reglementate de normele prevăzute de Directiva privind concurența deplină ș(cid:13)i de directivele ONP privind acordarea licențelor ș(cid:13)i protecția datelor: aplicarea efectivă a acestui cadru de reglementare ar trebui să prevină apariția multor probleme de concurență prezentate în continuare. 64. Faptul că o întreprindere deține sau nu o poziție dominantă nu depinde numai de drepturile care îi sunt acordate. Simpla înlăturare a monopolurilor legale nu pune capăt unei poziții dominante. în pofida directivelor privind liberalizarea, dezvoltarea unei concurențe efective din partea altor furnizori de rețea cu o capacitate adecvată ș(cid:13)i o arie geo- grafică extinsă va dura. Într-adevăr, de asemenea, importantă 65. Hotărârea Curții de Justiție în cauza Tetra Pak (54) se poate sectorul dovedi, telecomunicațiilor. Curtea a stabilit că, date fiind legăturile extrem de strânse dintre piața dominată ș(cid:13)i cea nedominată ș(cid:13)i dată fiind cota de piață extrem de ridicată pe piața dominată, Tetra Pak s-a aflat «într-o situație comparabilă cu aceea de deținere a unei poziții dominante pe ansamblul piețelor în cauză. » în Cauza Tetra Pak s-a referit la piețele orizontale strâns legate: cu toate acestea, analiza este valabilă, de asemenea, pentru piețele verticale strânse legate care vor fi frecvente în sectorul telecomunicațiilor. În sectorul telecomunicațiilor, se întâmplă deseori ca un anumit operator să aibă o poziție extrem de puternică pe piețele infrastructurii ș(cid:13)i pe piețele situate în aval față de această infrastructură. Costurile de infrastructură con- stituie, în general, costul cel mai ridicat al operațiunilor din aval. În afară de aceasta, operatorii vor înfrunta deseori aceiaș(cid:13)i concurenți atât pe piețele infrastructurilor, cât ș(cid:13)i pe piețele din aval. 1. Poziția dominantă (articolul 86) 66. Prin urmare, este posibil a prevedea un număr de situații în care vor exista piețe strâns legate, împreună cu un operator având un grad foarte înalt de putere de piață pe cel puțin una din aceste piețe. 63. Pentru ca o întreprindere să furnizeze servicii pe piața serviciilor de telecomunicații, ea poate avea nevoie să obțină acces la diferite infrastructuri. Pentru furnizarea serviciilor de telecomunicații, de exemplu, interconectarea la rețeaua de telecomunicații publică comutată va fi, de obicei, necesară. Accesul la această rețea va fi aproape întotdeauna în mâinile 67. În cazul în care aceste condiții sunt întrunite, Comisia poate stabili dacă operatorul în cauză este într-o situație compara- bilă cu aceea în care ar deține o poziție dominantă pe ansam- blul piețelor în cauză. 134 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 08/vol. 3 furnizor de servicii nu solicita părții sale care funcționa în aval să plătească pentru acces ș(cid:13)i, prin urmare, nu era uș(cid:13)or să calculeze veniturile alocate infrastructurii. În cazul în care un operator furnizează atât accesul, cât ș(cid:13)i serviciile, este necesar a separa în măsura posibilului veniturile ca bază pentru întreprinderii pe orice piață implicată. calcularea cotei Articolul 8 alineatul (2) din Directiva privind interconectarea reglementează această problemă prin introducerea unei obli- gații de contabilizare separată a «activităților legate de interconectare – care cuprind atât serviciile de interconectare prestate intern, cât ș(cid:13)i serviciile de interconectare prestate altora – ș(cid:13)i a altor activități». Propunerea de recomandare a Comisiei contextul separarea interconectării va fi, de asemenea, utilă în acest sens. contabilă privind în cu care 72. Importanța economică a obținerii accesului depinde, de ase- menea, de acoperirea rețelei se doreș(cid:13)te o interconectare. Prin urmare, în afară de cifra de afaceri, Comi- sia va lua în considerare, acolo unde este posibil, ș(cid:13)i numărul de clienți care s-au abonat la serviciile care sunt oferite de operatorul care deține o poziție dominantă ș(cid:13)i care sunt com- parabile cu acelea pe care intenționează să le furnizeze prestatorul de servicii care solicită accesul. Prin urmare, pute- rea de piață a unei anumite întreprinderi va fi măsurată par- țial pe baza numărului de abonați care sunt conectați la punctele terminale ale rețelei de telecomunicații a întreprin- derii în cauză, exprimat ca procent din numărul total de abonați conectați la punctele terminale pe teritoriul geogra- fic în cauză. 68. În sectorul telecomunicațiilor, conceptul de «instalații esenți- ale» va juca în multe cazuri un rol important în determinarea obligațiilor care revin operatorilor de telecomunicații care dețin o poziție dominantă. Expresia instalație esențială este folosită pentru a descrie o instalație sau o infrastructură care este esențială pentru a asigura legătura cu clienții ș(cid:13)i/sau pen- tru a permite concurenților să-ș(cid:13)i desfăș(cid:13)oare activitățile ș(cid:13)i care nu poate fi reprodusă prin mijloace rezonabile (55). 69. O întreprindere care controlează accesul la o instalație sau infrastructură esențială se bucură de o poziție dominantă în sensul articolului 86. Dimpotrivă, o întreprindere poate să se bucure de o poziție dominantă în sensul articolului 86 fără să controleze o instalație sau o infrastructură esențială. 1. 1. P i a ț a s e r v i c i i l o r 70. Unul dintre factorii folosiți pentru a măsura puterea de piață a unei întreprinderi îl reprezintă vânzările atribuite întreprin- derii respective, exprimate ca procent din vânzările totale de pe piață pentru serviciile substituibile pe teritoriul geografic relevant. În ceea ce priveș(cid:13)te piața serviciilor, Comisia va eva- lua, inter alia, cifra de afaceri determinată de vânzarea serviciilor substituibile, exceptând vânzarea sau utilizarea internă a serviciilor de interconectare ș(cid:13)i vânzarea sau utilizarea internă a infrastructurii locale (56), luând în consi- derare condițiile de concurență ș(cid:13)i structura ofertei ș(cid:13)i a cererii de pe piață. 1. 2. A c c e s u l l a i n f r a s t r u c t u r i 71. Conceptul de «acces», astfel cum este definit la punctul 45, se poate referi la o întreagă gamă de situații, inclusiv disponibi- litatea liniilor închiriate care permit unui furnizor de servicii să-ș(cid:13)i construiască propria rețea, ș(cid:13)i la interconectare în sensul strict, adică interconectarea a două rețele de telecomunicații, de exemplu mobilă ș(cid:13)i fixă. În materie de acces, este posibil ca operatorul existent să rămână în poziție dominantă o anu- mită perioadă după ce a avut loc liberalizarea legală. Opera- torul existent, care controlează infrastructurile, este, de ase- menea, deseori cel mai important furnizor de servicii ș(cid:13)i în trecut el nu a avut nevoie să facă distincție între transmiterea serviciilor de telecomunicații ș(cid:13)i furnizarea acestor servicii uti- lizatorilor finali. De obicei, un operator care era ș(cid:13)i un Substituibilitatea la nivelul ofertei 73. Astfel cum s-a menționat la punctul 41, substituibilitatea la nivelul ofertei este, de asemenea, importantă în problema existenței poziției dominante pe o anumită piață. O cotă de piață mai mare de 50 % (57) este, de obicei, suficientă pentru a demonstra o poziție dominantă, cu toate că vor fi examinați alți factori. De exemplu, Comisia va examina existența altor furnizori de rețea, după caz, pe teritoriul geografic relevant, pentru a determina dacă asemenea infrastructuri alternative sunt suficient de dense pentru a face concurență rețelei ope- ratorului existent ș(cid:13)i măsura în care va fi posibilă intrarea pe piață a noilor furnizori de acces. 08/vol. 3 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 135 Alți factori relevanți în temeiul uneia dintre dispoziții, atunci când ambele se aplică. 74. În afară de datele privind cota de piață ș(cid:13)i substituibilitatea la nivelul ofertei, pentru a determina dacă un operator ocupă o poziție dominantă, Comisia va examina, de asemenea, dacă operatorul are un acces privilegiat la infrastructurile care nu pot fi reproduse în mod rezonabil într-o perioadă de timp adecvată fie din motive de ordin juridic, fie pentru că ar costa prea mult. 75. Pe măsură ce furnizorii de acces concurenți apar ș(cid:13)i amenință poziția dominantă a operatorului existent, domeniul dreptu- rilor care le sunt acordate de către autoritățile statelor membre ș(cid:13)i, în special, aria lor teritorială, vor juca un rol important în determinarea puterii de piață. Comisia va urmări îndeaproape evoluția pieței în privința acestor aspecte ș(cid:13)i va ține seama de orice modificare a condițiilor de piață în evaluarea sa privind problemele de acces în temeiul norme- lor de concurență. 1. 3. P o z i ț i a d o m i n a n t ă c o l e c t i v ă 76. Formularea articolului 86 arată clar că articolul se aplică ș(cid:13)i împart o poziție atunci când mai multe întreprinderi dominantă. Condițiile în care există o poziție dominantă colectivă de care se abuzează nu au fost deocamdată clarificate pe deplin de jurisprudența instanțelor comunitare sau de practica Comisiei, iar dreptul continuă să evolueze. 78. Două întreprinderi, ocupând fiecare o poziție dominantă pe o piață națională distinctă, nu pot fi asimilate a două întreprinderi care ocupă o poziție dominantă colectivă. Pen- tru ca două sau mai multe întreprinderi să dețină o poziție dominantă colectivă, ele trebuie să adopte împreună față de clienții ș(cid:13)i concurenții lor o atitudine foarte asemănătoare cu aceea a unei singure întreprinderi aflate în poziție dominantă. În ceea ce priveș(cid:13)te în mod special sectorul telecomunicațiilor, poziția dominantă colectivă ar putea fi exercitată de doi ope- ratori de infrastructuri de telecomunicații care acoperă aceeaș(cid:13)i piață geografică. 79. În afară de aceasta, pentru ca două sau mai multe întreprinderi să ocupe o poziție dominantă colectivă, este necesar, dar nu suficient, să nu existe o concurență efectivă între aceste întreprinderi pe piața relevantă. Această lipsă de concurență se poate datora, în practică, faptului că întreprin- derile au legături precum acorduri de cooperare sau acorduri de interconectare. Cu toate acestea, Comisia consideră că nici teoria economică, nici dreptul comunitar nu implică ca ase- menea legături să fie juridic necesare pentru existența unei poziții dominante colective (59). Există o legătură economică suficientă în cazul în care există un tip de interdependență care apare deseori în situații de oligopol. Nu pare să existe, în legislație sau în teoria economică, vreun motiv care să soli- cite o altă legătură economică între întreprinderile care ocupă o poziție dominantă colectivă. Acestea fiind spuse, în prac- tică, în sectorul telecomunicațiilor în măsura în care operatorii de telecomu- nicații întrețin între ei aproape inevitabil legături de diferite tipuri. exista deseori legături vor aceste 77. Formularea articolului 86 («folosirea în mod abuziv de către una sau mai multe întreprinderi a unei poziții dominante») descriu o situație diferită față de interzicerea acordurilor anticoncurențiale sau practicile concertate din articolul 85. A pretinde că este altfel ar fi contrar principiilor uzuale de inter- pretare a tratatului ș(cid:13)i ar lipsi formularea de sens ș(cid:13)i de efect practic. Aceasta nu exclude totuș(cid:13)i aplicarea simultană a arti- colelor 85 ș(cid:13)i 86 la acelaș(cid:13)i acord sau practică, astfel cum au confirmat Comisia ș(cid:13)i Curtea într-un număr de cauze (58), ș(cid:13)i nu există nimic care să împiedice Comisia să ia măsuri numai 80. În cazul în care se ia ca exemplu accesul la bucla locală, în anumite state membre, aceasta ar putea fi uș(cid:13)or controlată în viitorul apropiat de doi operatori – operatorul de telecomu- nicații existent ș(cid:13)i un operator de cablu. Pentru a furniza anumite servicii consumatorilor, este necesar accesul fie la bucla locală a operatorului de telecomunicații, fie la bucla locală a operatorului de televiziune prin cablu. În funcție de circumstanțele cauzei ș(cid:13)i, în special, de relația între ei, este posibil ca nici unul dintre operatori să nu dețină o poziție dominantă: cu toate acestea, împreună, ei pot deține un monopol colectiv în accesul la aceste instalații. Pe termen mai lung, progresele tehnice pot crea alte mecanisme viabile de acces la bucla locală, precum rețelele de energie: se va ține 136 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 08/vol. 3 seama de existența acestor mecanisme pentru a determina dacă există poziții dominante individuale sau poziții dominante colective. în obicei cazul operatorilor de telecomunicații existenți viitorul apropiat. Un refuz poate avea «efectul de a împiedica menținerea gradului de concurență existent încă pe piață sau a dezvoltării acestei concurențe» (64). 2. Abuzul de poziție dominantă 81. Aplicarea articolului 86 presupune existența unei poziții dominante ș(cid:13)i o anumită legătură între poziția dominantă ș(cid:13)i comportamentul sectorul telecomunicațiilor, va fi deseori necesar a examina un număr de piețe asociate, dintre care una sau mai multe pot fi dominate de un anumit operator. În aceste condiții, există un număr de situații posibile în care abuzurile pot apărea: presupus abuziv. În — comportament pe piața dominată cu efecte asupra pieței dominate (60); Un refuz va fi abuziv numai în cazul în care are efecte de exploatare sau anticoncurențiale. Piețele serviciilor din telecomunicațiilor vor avea la început puțini sectorul concurenți ș(cid:13)i, prin urmare, refuzurile vor afecta, în general, concurența pe aceste piețe. În toate cazurile de refuz, orice justificare va fi examinată atent pentru a se determina dacă este obiectivă. 84. În linii mari, există trei scenarii relevante: (a) refuzul de a acorda acces în sensul prestării unui serviciu, în timp ce altui operator i-a fost acordat accesul, de către furnizorul de acces, pentru a-ș(cid:13)i exercita activitățile pe piața relevantă a serviciilor; — comportament pe piața dominată cu efecte asupra altor piețe decât piața dominată (61); (b) refuzul de a acorda acces în sensul prestării unui serviciu, în timp ce nici unui alt operator nu i-a fost acordat accesul, de către furnizorul de acces, pentru a-ș(cid:13)i exercita activitățile pe piața relevantă a serviciilor; — comportament pe o altă piață decât piața dominată cu efecte asupra pieței dominate (62); (c) retragerea accesului care a fost acordat unui client. — comportament pe o altă piață decât piața dominată cu efecte asupra altei piețe decât piața dominată (63). 82. Cu toate că circumstanțele de fapt ș(cid:13)i economice din sectorul telecomunicațiilor sunt deseori noi, în multe cazuri este posi- bil a aplica principiile stabilite în domeniu de dreptul concu- renței. În examinarea problemelor de concurență din acest sector, este important a se ține seama de jurisprudența exis- tentă ș(cid:13)i de practica decizională a Comisiei privind, de exemplu, exploatarea puterii de piață pentru a controla alte piețe, discriminarea ș(cid:13)i vânzarea grupată a serviciilor. 2. 1. R e f u z u l d e a a c o r d a a c c e s u l l a i n s t a l a ț i i a p l i c a r e a u n o r c o n d i ț i i i n e c h i t a b i l e ș(cid:13) i 83. Refuzul de a acorda acces poate fi interzis în temeiul articolului 86 în cazul în care refuzul provine de la o între- prindere care ocupă o poziție dominantă din cauza controlului său asupra infrastructurilor, asfel cum va fi de Discriminarea 85. În prima dintre situațiile menționate anterior, este clar că refuzul de a acorda acces unui nou client într-o situație în care un deținător de instalații în poziție dominantă acordă deja acces unuia sau mai multor clienți care îș(cid:13)i exercită activitățile pe aceeaș(cid:13)i piață din aval ar constitui un tratament discriminatoriu care ar fi un abuz în cazul în care ar restrânge concurența pe această piață din aval. Atunci când operatorii de rețea oferă aceleaș(cid:13)i servicii cu amănuntul sau servicii simi- lare ca ș(cid:13)i partea care solicită accesul, ei ar putea avea atât tentația, cât ș(cid:13)i posibilitatea de a restrânge concurența ș(cid:13)i de a abuza de poziția lor dominantă în acest fel. Desigur că pot exista justificări pentru un asemenea refuz – de exemplu, față de solicitanții care reprezintă un risc potențial în ceea ce pri- veș(cid:13)te solvabilitatea. În absența oricăror justificări obiective, un refuz ar constitui, de obicei, un abuz de poziție dominantă pe piața de acces. 08/vol. 3 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 137 86. În termeni generali, sarcina întreprinderii dominante este de a acorda accesul astfel încât bunurile ș(cid:13)i serviciile oferite între- prinderilor din aval să fie puse la dispoziție în condiții nu mai puțin favorabile decât cele oferite altor părți, inclusiv propri- ilor operațiuni corespunzătoare din aval. în care întreprinderile ar este posibil a prevedea situații încerca să ofere produse sau servicii noi care nu sunt în con- curență cu produsele sau serviciile deja oferite de operatorul de acces aflat în poziție dominantă, dar pentru care acest operator se opune să acorde acces. 90. Comisia trebuie să asigure ca operatorii existenți să nu utili- zeze controlul asupra infrastructurilor de care beneficiază pentru a împiedica dezvoltarea unui mediu concurențial în telecomunicații. Unei întreprinderi care deține o poziție dominantă pe o piață de servicii ș(cid:13)i care comite un abuz contrar articolului 86 pe această piață i se poate impune, cu scopul de a pune capăt abuzului, să acorde acces la infrastructurile sale unuia sau mai multor concurenți de pe această piață. În special, o întreprindere poate abuza de poziția sa dominantă în cazul în care împiedică, prin acțiunile sale, apariția unui nou produs sau serviciu. 91. Punctul de plecare în analiza efectuată de Comisie va fi identificarea unei piețe existente sau potențiale pentru care se solicită accesul. Pentru a determina dacă accesul trebuie să fie ordonat în temeiul normelor de concurență, se va ține seama de încălcarea de către întreprinderea aflată în poziție dominantă a obligației sale de a nu discrimina (a se vedea în continuare) sau de următoarele elemente luate în ansamblu: (a) accesul la infrastructura în cauză este, în general, esențial pentru ca întreprinderile să concureze pe această piață conexă (67). Prin urmare, problema cheie este de a afla ce este esen- țial. Nu va fi suficient ca poziția întreprinderii care soli- cită accesul să fie mai avantajoasă în cazul în care accesul este acordat – dar refuzul accesului trebuie să conducă la situația în care activitățile propuse sunt fie imposibile, fie grav ș(cid:13)i inevitabil ineficiente din punct de vedere econo- mic. Cu toate că, de exemplu, de la 1 iulie 1996 pot fi utili- zate infrastructuri alternative pentru serviciile liberalizate, va fi nevoie de o anumită perioadă, în multe cazuri, îna- inte ca aceasta să fie o alternativă satisfăcătoare la infrastructurile operatorului existent. În prezent, aceste infrastructuri alternative nu oferă aceeaș(cid:13)i acoperire geo- grafică densă ca ș(cid:13)i aceea a rețelei operatorului de teleco- municații existent; Instalațiile esențiale 87. În ceea ce priveș(cid:13)te a doua dintre situațiile menționate ante- rior, se pune întrebarea dacă furnizorul de acces ar trebui să fie obligat să încheie un contract cu furnizorul de servicii pentru a permite acestuia din urmă să opereze pe o nouă piață de servicii. Atunci când constrângerile cu privire la capacitate nu constituie o problemă ș(cid:13)i atunci când întreprin- derea care refuză acordarea accesului la propria infrastructură nu a acordat acces la acea infrastructură nici ramurii sale din aval, nici oricărei alte întreprinderi care funcționează pe acea piață de servicii, nu este clar ce altă justificare obiectivă ar putea motiva refuzul. 88. În domeniul transporturilor (65), Comisia a decis că o între- prindere care controlează o instalație esențială trebuie să acorde acces în anumite condiții (66). Aceleaș(cid:13)i principii se aplică sectorului telecomunicațiilor. În cazul în care nu ar exista nici o soluție comercial realizabilă, alta decât accesul solicitat, partea care îl solicită, în cazul în care nu obține acest acces, nu va fi în măsură să-ș(cid:13)i exercite activitățile pe piața serviciilor. Prin urmare, refuzul ar limita în acest caz dezvoltarea de noi piețe sau de noi produse pe aceste piețe, contrar articolului 86 litera (b), sau ar împiedica dezvoltarea concurenței pe piețele existente. Un refuz care are aceste efecte este posibil să constituie un abuz. 89. Principiul care obligă întreprinderile care dețin poziție dominantă să încheie contracte în anumite condiții va fi deseori util în sectorul telecomunicațiilor. În prezent, există monopoluri sau monopoluri virtuale în furnizarea de infrastructuri de rețea pentru majoritatea serviciilor de tele- comunicații în Comunitate. Chiar ș(cid:13)i acolo unde restricțiile au fost deja eliminate sau vor fi eliminate în curând, concurența pe piețele din aval va continua să depindă de tarife ș(cid:13)i de condițiile de acces la serviciile de rețea din amonte care vor reflecta numai treptat forțele concurențiale de piață. Dat fiind ritmul progresului tehnologic în sectorul telecomunicațiilor, 138 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 08/vol. 3 (b) există o capacitate suficientă disponibilă pentru a furniza accesul; autoritățile competente trebuie să decidă, de asemenea, dacă aceste dificultăți suficiente pentru a compensa prejudiciile aduse concurenței în cazul în care accesul este refuzat sau făcut mai dificil ș(cid:13)i piețele serviciilor din aval sunt astfel limitate. sunt (c) proprietarul infrastructurii nu reuș(cid:13)eș(cid:13)te să satisfacă cererea pe o piață de servicii sau de produse existentă, blochează apariția unui potențial nou serviciu sau produs sau împie- dică concurența pe o piață a serviciilor sau a produselor potențială sau existentă; 94. Trei elemente importante legate de acces care ar putea fi uti- lizate de furnizorul de acces cu scopul real de a refuza acordarea accesului sunt elementul temporal, configurația tehnică ș(cid:13)i prețul. (d) întreprinderea care solicită accesul este dispusă să plă- tească un preț rezonabil ș(cid:13)i nediscriminatoriu ș(cid:13)i va accepta, de altfel, în toate privințele termenii ș(cid:13)i condițiile de acces nediscriminatorii; 95. Operatorii de telecomunicații care ocupă o poziție dominantă au obligația de a trata cererile de acces în mod eficient: întârzierile neobiș(cid:13)nuite ș(cid:13)i inexplicabile sau nejustificate în acordarea răspunsului la o cerere de acces pot constitui un abuz. În special, Comisia va încerca, cu toate acestea, să compare răspunsul la o cerere de acces cu: (e) nu există nici o justificare obiectivă pentru a refuza fur- nizarea accesului. (a) termenul obiș(cid:13)nuit ș(cid:13)i condițiile aplicabile atunci când partea în cauză acordă acces la infrastructurile sale propriei filiale sau ramuri de exploatare; Justificările admisibile în acest context ar putea include o dificultate insurmontabilă de a furniza accesul întreprin- derii solicitante sau necesitatea pentru proprietarul infra- structurii care a făcut investiții cu scopul de a lansa un nou produs sau serviciu de a dispune de timpul suficient ș(cid:13)i de posibilitatea de a folosi infrastructura cu scopul de a introduce acest nou produs sau serviciu pe piață. Cu toate acestea, deș(cid:13)i orice justificare va trebui să fie examinată atent în fiecare caz în parte, este deosebit de important în sectorul telecomunicațiilor ca avantajele unui mediu concurențial de care beneficiază utilizatorii finali să nu fie compromise de acțiunile fostelor monopoluri de stat de a împiedica apariția ș(cid:13)i dezvoltarea concurenței. 92. Pentru a determina dacă a fost comisă o încălcare a articolului 86, se va ține seama atât de situația reală pe teritoriul geo- grafic în cauză ș(cid:13)i pe alte teritorii, cât ș(cid:13)i de relația dintre accesul solicitat ș(cid:13)i configurația tehnică a instalației, după caz. (b) răspunsuri la cereri de acces la infrastructuri similare în alte state membre; (c) explicațiile prezentate pentru orice întârziere intervenită în tratarea cererilor de acces. 96. Problemele de configurare tehnică vor fi, de asemenea, exa- minate atent cu scopul de a determina dacă ele sunt reale. În principiu, normele de concurență impun ca părții care soli- cită accesul să i se acorde acces în punctul care îi este cel mai favorabil, cu condiția ca acest punct să fie tehnic fezabil pen- tru furnizorul de acces. Problemele de fezabilitate tehnică pot constitui justificări obiective pentru a refuza accesul – de exemplu, traficul pentru care este solicitat accesul trebuie să satisfacă standardele tehnice pertinente pentru infrastructura în cauză – sau pot exista restricții de capacitate în care pot apărea probleme de raționare (68). 93. Problema justificării obiective va necesita o analiză deosebit de amănunțită în acest domeniu. Pe lângă faptul de a deter- mina dacă dificultățile invocate într-un caz special sunt sufi- cient de grave pentru a justifica refuzul de a acorda acces, 97. Prețul excesiv pentru acces, în afară de faptul că este abuziv în sine (69), poate echivala, de asemenea, cu un refuz efectiv de a acorda accesul. 08/vol. 3 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 139 atentă. 98. Există un număr de elemente ale acestor teste care necesită o în sectorul Problemele de evaluare telecomunicațiilor vor fi facilitate de obligații în temeiul directivelor ONP de a avea sisteme transparente de contabi- litate a costurilor. tarifare abuz cu condiția să nu fie în mod obiectiv justificabilă. O justificare obiectivă ar putea fi atunci când configurarea rețelei îmbunătățeș(cid:13)te eficiența rețelei în general. Retragerea accesului Serviciile legate 99. În ceea ce priveș(cid:13)te a treia situație menționată la punctul 84, anumite decizii anterioare ale Comisiei ș(cid:13)i jurisprudența Cur- ții au tratat retragerea accesului de la concurenții din aval. În cauza Commercial Solvents, Curtea a reținut că «o între- prindere care are o poziție dominantă pe piața materiilor prime ș(cid:13)i care, cu scopul de a rezerva aceste materii prime pentru propria producție de derivați, refuză să le furnizeze unui client, care este el însuș(cid:13)i un producător al acestor derivați, ș(cid:13)i prin urmare riscă să elimine orice concurență din partea acestui client, foloseș(cid:13)te în mod abuziv poziția sa dominantă în sensul articolului 86» (70). 103. Acest aspect este de o importanță deosebită atunci când implică legarea serviciilor pentru care operatorul de teleco- municații ocupă o poziție dominantă cu cele pentru care nu ocupă o poziție dominantă (72). Atunci când operatorul de rețea integrată vertical care ocupă o poziție dominantă obligă partea care solicită accesul să cumpere unul sau mai multe servicii (73) fără o justificare adecvată, aceasta îi poate în mod împiedica pe rivalii acestui furnizor să ofere, independent, aceste elemente ale pachetului. Această cerință ar putea, prin urmare, să constituie un abuz în temeiul articolului 86. 100. Cu toate că această cauză tratează retragerea unui produs, nu există diferență în principiu între această cauză ș(cid:13)i retragerea accesului. Denunțarea unilaterală a acordurilor de acces ridică probleme foarte asemănătoare în fond cu cele examinate cu privire la refuzuri. Retragerea accesului de la un client existent va fi, de obicei, abuzivă. De asemenea, pot fi invocate motive obiective pentru a justifica rezilierea. Orice asemenea motive trebuie să fie proporționale cu efec- tele retragerii asupra concurenței. În afară de aceasta, Curtea a reținut că «…… chiar ș(cid:13)i atunci când vânzările legate a două produse sunt conforme uzanțelor comerciale sau atunci când există o legătură natu- rală între aceste două produse în cauză, aceste vânzări mai pot constitui totuș(cid:13)i un abuz în sensul articolului 86 cu con- diția ca ele să nu fie justificate în mod obiectiv …» (74). 2. 2. Alte forme de abuz 101. Refuzurile de a furniza acces sunt numai o formă de abuz posibil în acest domeniu. De asemenea, pot apărea abuzuri în contextul în care accesul a fost acordat. Un abuz poate apărea, inter alia, atunci când operatorul se comportă într-un mod discriminatoriu sau atunci când acțiunile operatorului limitează în alt mod piețele sau progresul tehnic. Exemplele următoare reprezintă o listă care nu este exhaustivă de abuzuri care pot avea loc. Tarifarea 104. Pentru a determina dacă există o problemă de tarifare în ceea ce priveș(cid:13)te normele de concurență, va fi necesar de demonstrat că veniturile ș(cid:13)i costurile sunt alocate într-un mod adecvat. Alocarea improprie a costurilor ș(cid:13)i interferența cu tarifarea de transfer ar putea fi folosite ca mecanisme pentru a disimula prețuri excesive, prețuri de ruinare sau o reducere a marjelor de profit. Configurarea rețelei 102. Configurarea rețelei de către un operator de rețea care ocupă o poziție dominantă care, în mod obiectiv, face accesul mai dificil pentru furnizorii de servicii (71) ar putea constitui un 105. Problemele de tarifare în legătură cu accesul furnizorilor de servicii la infrastructurile operatorului care ocupă o poziție dominantă vor menține deseori un nivel excesiv de ridicat al prețurilor (75). În absența unei alte soluții viabile pentru infrastructura la care furnizorii de servicii încearcă să aibă Prețurile excesive 140 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 08/vol. 3 acces, operatorul care ocupă o poziție dominantă sau de monopol poate fi tentat să practice prețuri excesive. Prețurile de ruinare 106. Un preț excesiv a fost definit de Curtea de Justiție ca fiind «exagerat în raport cu valoarea economică a serviciului fur- nizat» (76). În afară de aceasta, Curtea a precizat că una dintre metodele prin care acesta poate fi calculat este urmă- toarea: «Această exagerare ar putea fi determinată, inter alia, în mod obiectiv în cazul în care ea ar putea fi calculată făcând o comparație între prețul de vânzare al produsului în cauză ș(cid:13)i costul său de producție» (77). 107. Comisia ar trebui să determine care sunt costurile reale pen- tru produsele în cauză. Alocarea adecvată a costurilor este, în consecință, fundamentală pentru a determina dacă un preț este excesiv. De exemplu, atunci când o întreprindere este angajată într-un număr de activități, va fi necesară alo- carea de costuri corespunzătoare diferitor activități, împre- ună cu o contribuție adecvată la costurile comune. De ase- menea, Comisia ar trebui să determine metodologia adecvată de alocare a costurilor atunci când această alocare face obiectul unui diferend. între 110. Prețul de ruinare este practicat, inter alia, atunci când o între- prindere care ocupă o poziție dominantă vinde un bun sau un serviciu la un preț mai mic decât costurile sale în cursul unei perioade prelungite de timp cu intenția de a împiedica întreprinderile să intre pe piață sau de a elimina un concurent, ceea ce îi permite să-ș(cid:13)i mărească puterea de piață ș(cid:13)i, ulterior, profiturile cumulate. Asemenea prețuri nejusti- ficat de scăzute încalcă articolul 86 litera (a). O astfel de pro- blemă ar putea apărea, de exemplu, în contextul unei con- curențe de rețele telecomunicații, în care un operator care ocupă o poziție dominantă poate avea tendința de a practica prețuri nejus- tificat de scăzute pentru acces cu scopul de a elimina con- curența din partea altor furnizori de infrastructură (nou apăruți pe piață). În general, un preț este abuziv în cazul în care este mai mic decât media costurilor variabile ale între- prinderii care ocupă o poziție dominantă sau în cazul în care este mai mic decât media costurilor totale ș(cid:13)i face parte dintr-un plan anticoncurențial (82). În sectorul rețelelor, o simplă aplicare a normei menționate anterior nu ar reflecta realitatea economică a acestui sector. infrastructuri diferite de 111. Această normă a fost stabilită în cauza AKZO, în care Cur- tea de Justiție a definit media costurilor variabile ca «cele care variază în funcție de cantitățile produse» (83)ș (cid:13)i a motivat această normă după cum urmează: 108. Curtea a precizat, de asemenea, că pentru a determina dacă un preț este excesiv se poate ține seama de legislația comu- nitară care stabileș(cid:13)te principiile de tarifare într-un sector dat (78). «O întreprindere care ocupă o poziție dominantă nu are nici un interes să aplice asemenea prețuri, cu excepția aceluia de a elimina concurenții pentru ca apoi să-ș(cid:13)i poată ridica prețurile profitând de poziția sa de monopol, întrucât fiecare vânzare generează o pierdere, ș(cid:13)i anume valoarea totală a costurilor fixe (adică acelea care rămân constante indiferent de cantitățile produse) ș(cid:13)i, cel puțin, o parte a costurilor variabile aferente unității produse. » 109. În afară de aceasta, comparația cu alte teritorii geografice poate servi, de asemenea, ca un indicator al unui preț excesiv. Curtea a reținut că, în măsura posibilului, se poate face o comparație între prețurile practicate de o întreprin- dere care ocupă o poziție dominantă ș(cid:13)i acelea practicate pe piețele care sunt deschise concurenței (79). O asemenea comparație ar putea furniza o bază pentru a evalua dacă prețurile practicate de întreprinderea care ocupă o poziție dominantă sunt sau nu echitabile (80). În anumite cazuri în care nu sunt disponibile date comparative, autoritățile de reglementare se străduiesc să determine care ar fi prețul competitiv exista o piață în care concurențială (81). După caz, o asemenea analiză poate fi luată în considerare de Comisie pentru a determina un preț excesiv. în cazul ar 112. Pentru comercializarea profitabilă a unui serviciu sau a unui grup de servicii, un operator trebuie să adopte o strategie de stabilire a prețurilor care să-i permită să acopere costurile suplimentare totale generate de furnizarea acestui serviciu sau acestui grup de servicii prin veniturile suplimentare obținute în urma furnizării acestui serviciu sau acestui grup de servicii. Atunci când un operator care ocupă o poziție dominantă stabileș(cid:13)te un preț pentru un anumit produs sau serviciu care este mai mic decât media costurilor totale de furnizare a acestui serviciu, operatorul trebuie să justifice acest preț prin motive comerciale: un operator care ocupă o poziție dominantă care ar beneficia de o asemenea politică 08/vol. 3 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 141 activităților din aval sau prezentând prețuri de transfer interne inexacte. Recomandarea Comisiei privind separarea contabilă în contextul interconectării tratează această pro- blemă recomandând o contabilitate separată pentru diferi- tele domenii de activitate ale operatorului integrat vertical care ocupă o poziție dominantă. Comisia poate solicita, după caz, întreprinderii care ocupă o poziție dominantă să prezinte conturi separate ș(cid:13)i verificate care prezintă toate elementele de cost necesare ale activităților acestei întreprinderi. Cu toate acestea, existența conturilor separate nu garantează absența abuzului. Comisia va examina, după caz, faptele de la caz la caz. 118. În anumite condiții, o reducere a marjei de profit ar mai putea fi demonstrată, de asemenea, arătând că marja între prețul aplicat concurenților pe piața din aval (inclusiv, după caz, operațiunilor din aval ale întreprinderii care ocupă o poziție dominantă) pentru acces ș(cid:13)i prețul pe care operato- rul de rețea îl aplică pe piața din aval este insuficientă pen- tru a permite unui furnizor de servicii rezonabil de eficient pe piața din aval să obțină un profit normal (în afara cazului în care întreprinderea care ocupă o poziție dominantă poată arăta că operațiunea sa din aval este de o eficiență excepțională) (84). 119. În cazul în care s-ar aplica unul dintre aceste scenarii, concurenții de pe piața din aval s-ar confrunta cu o redu- cere a marjei de profit care i-ar putea forța să părăsească piața. de prețuri numai în cazul în care poziția unuia sau mai mul tora dintre concurenții lui ar slăbi ar comite un abuz. 113. Astfel cum a menționat Curtea de Justiție în cauza AKZO, Comisia trebuie să determine prețul sub care o întreprindere ar putea să obțină profituri doar prin slăbirea sau elimina- rea unuia sau mai multor concurenți. Structurile costurilor în sectorul rețelelor au tendința de a fi foarte diferite de majoritatea altor sectoare în măsura în care sectorul rețele- lor suportă costuri comune ș(cid:13)i colective mult mai mari. 114. De exemplu, în cazul prestării serviciilor de telecomunica- ții, un preț care este egal cu costul variabil al unui serviciu poate fi substanțial mai mic decât prețul de care are nevoie operatorul pentru a acoperi costul furnizării serviciului. Pentru a aplica testul AKZO prețurilor care trebuie să fie aplicate în timp de un operator ș(cid:13)i care vor forma baza deci- ziilor operatorului în ceea ce priveș(cid:13)te investițiile, costurile în cauză ar trebui să includă costurile totale marginale imputabile furnizării serviciului. În analizarea situației, va trebui acordată o atenție deosebită perioadei adecvate în care costurile să fie analizate. În majoritatea cazurilor, există motive de a crede că nu este adecvat nici termenul foarte scurt, nici cel foarte lung. 115. În aceste condiții, Comisia va trebui deseori să examineze media costurilor marginale de prestare a unui serviciu ș(cid:13)i poate fi nevoită să examineze media costurilor marginale pe o perioadă mai lungă de un an. 116. Dacă este cazul, normele ONP ș(cid:13)i recomandările Comisiei cu privire la cerințele contabile ș(cid:13)i transparență vor contribui la asigurarea unei aplicări efective a articolului 86 în acest context. Reducerea marjelor de profit 117. Atunci când operatorul deține o poziție dominantă pe piața produsului sau a serviciilor, o reducere a marjelor de profit ar putea constitui un abuz. Dovada unei asemenea practici ar putea fi adusă demonstrând că întreprinderea nu ș(cid:13)i-ar putea exercita operațiunile rentabile în aval pe baza prețu- lui pe care ramura sa de exploatare din amonte îl aplică concurenților săi. Operatorul care ocupă o poziție dominantă ar putea ascunde faptul că o ramură a sa din aval înregistrează pierderi, alocând activităților sale legate de acces costuri care, în mod normal, ar trebui să fie alocate Discriminarea 120. Un furnizor de acces care ocupă o poziție dominantă nu poate să facă discriminare între părțile la diferite acorduri de acces atunci când o asemenea discriminare ar putea restrânge concurența. Orice diferențiere bazată pe utilizarea care este prevăzută pentru acces mai degrabă decât pe dife- rențele între tranzacții care ar putea să existe pentru însuș(cid:13)i furnizorul de acces este contrară articolului 86 în cazul în care discriminarea riscă să restrângă sau să denatureze con- curența actuală sau potențială. Această discriminare poate inclusiv lua forma unei aplicarea de prețuri diferite, sau a unei alte diferențieri între acordurile de acces, cu excepția cazului în care asemenea discriminare ar fi justificată obiectiv, de exemplu în baza considerațiilor privind costul sau de ordin tehnic sau a fap- tului că utilizatorii operează la niveluri diferite. O asemenea discriminare ar putea restrânge concurența pe piața din aval impuneri de condiții diferite, 142 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 08/vol. 3 pe care întreprinderea care a solicitat accesul încearcă să funcționeze, în sensul că ar putea limita posibilitățile aces- tui operator de a intra pe piață sau de a-ș(cid:13)i extinde operați- unile pe această piață (85). 124. În fiecare caz trebuie determinat dacă asemenea diferențe creează denaturări ale concurenței. Este important de amintit că articolele 85 ș(cid:13)i 86 tratează probleme de concu- rență ș(cid:13)i nu probleme de reglementare. Articolul 86 nu poate impune unei întreprinderi care ocupă o poziție dominantă să trateze diferitele categorii de clienți în mod diferit, cu excepția cazului în care aceasta este rezultatul condițiilor pieței ș(cid:13)i al principiilor articolului 86. În schimb, articolul 86 interzice întreprinderilor care ocupă o poziție dominantă să practice discriminări între tranzacții similare atunci când o asemenea discriminare ar avea un efect asupra concurenței. 121. O asemenea discriminare ar putea avea în mod asemănător un efect asupra concurenței atunci când discriminarea are loc între operatori de pe piețe din aval strâns legate între ele. În cazul în care există două piețe ale produselor distincte în aval, dar pe care un produs poate fi considerat substituibil altuia, exceptând faptul că există o diferență de preț între cele două produse, discriminarea prin preț practicată de fur- nizorii acestor două produse ar putea slăbi concurența actu- ală sau potențială. De exemplu, cu toate că serviciile de tele- fonie vocală fixă sau mobilă constituie probabil în prezent piețe ale produsului diferite, piețele au tendința de a se suprapune. Aplicarea de prețuri de interconectare mai ridi- cate operatorilor de telefonie mobilă în comparație cu ope- ratorii de telefonie fixă ar avea tendința de a împiedica această suprapunere ș(cid:13)i ar avea, în consecință, efecte asupra concurenței. Efecte similare asupra concurenței sunt posi- bile ș(cid:13)i pe alte piețe de telecomunicații. termenele, 125. Discriminarea fără o justificare obiectivă cu privire la orice aspecte sau condiții ale unui acord de acces poate constitui un abuz. Discriminarea se poate referi la elemente precum prețurile, traseul (87), accesul numerotarea, restricțiile la utilizarea rețelei care exced cerințele esențiale ș(cid:13)i utilizarea datelor privind rețelele de cli- enți. Cu toate acestea, existența discriminării poate fi deter- minată numai în fiecare caz în parte. Discriminarea este contrară articolului 86 indiferent dacă rezultă sau reiese din termenii unui anumit acord de acces. tehnic, Ar fi dificil, în orice caz, a justifica o astfel de discriminare ținând seama de obligația de a stabili prețuri în funcție de costuri. 126. În acest context, operatorul de rețea are obligația generală a de a trata clienții independenți în acelaș(cid:13)i mod ca ș(cid:13)i propriile filiale sau ramuri de servicii din aval. Tipul de client ș(cid:13)i cererile sale pot juca un rol semnificativ în a determina dacă tranzacțiile sunt comparabile. Prețuri diferite pentru clienți la niveluri diferite (de exemplu, vânzarea cu ridicata sau cu amănuntul) nu constituie în mod necesar o discriminare. 122. În ceea ce priveș(cid:13)te discriminarea prin preț, articolul 86 litera (c) interzice o discriminare nejustificată de către o întreprin- dere care ocupă o poziție dominantă între clienții aceste- ia (86), inclusiv discriminarea între clienți pe baza faptului de a accepta sau nu să negocieze exclusiv cu această întreprin- dere care ocupă o poziție dominantă. 127. Problemele de discriminare pot apărea în privința configurării tehnice a accesului, dată fiind importanța sa în contextul accesului. 123. Articolul 7 din Directiva privind interconectarea prevede că «pot fi stabilite diferite tarife, termeni ș(cid:13)i condiții pentru interconectare pentru diferite categorii de organisme care sunt autorizate să furnizeze rețele ș(cid:13)i servicii, atunci când asemenea diferențe pot fi obiectiv justificate pe baza tipului de interconectare furnizat ș(cid:13)i/sau pe baza condițiilor de acor- dare a licențelor naționale în cauză ……» (cu condiția ca aceste diferențe să nu aibă ca efect denaturări ale concurenței). Gradul de complexitate tehnică a accesului: restricțiile privind tipul sau «nivelul» în ierarhia rețelei centralei telefonice care serveș(cid:13)te la asigurarea accesului sau posibilitățile tehnice ale acestei centrale au o importanță concurențială directă. Aces- tea ar putea fi infrastructurile disponibile pentru a asigura o conectare sau tipul de interfață sau de sistem de semnalizare folosit pentru a determina tipul de serviciu care poate fi pus (de exemplu, la dispoziția părții care solicită accesul infrastructurile de rețea inteligente). 08/vol. 3 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 143 Numărul ș(cid:13)i/sau localizarea punctelor de conectare: obligația de a colecta ș(cid:13)i de a direcționa traficul, pentru o zonă dată, la comutatorul care deserveș(cid:13)te direct acea zonă mai degrabă decât la un nivel mai ridicat al ierarhiei rețelei poate juca un rol suportă care cheltuielile suplimentare, fie pentru că ea asigură legături la o distanță mai mare de la propriul centru de comutare, fie pentru că ea suportă costuri de transport mai ridicate. important. Partea accesul solicită acces sau restrângerea concurenței din partea terților, de exemplu prin exclusivitatea pentru una sau ambele părți la acord. În afară de aceasta, atunci când o parte ocupă o pozi- ție dominantă, condițiile acordului de acces pot avea drept consecință o consolidare a acestei poziții dominante sau o extindere a acelei poziții dominante pe o piață conexă sau poate constitui o exploatare ilicită a poziției dominante prin impunerea unor condiții inechitabile. Accesul egal: posibilitatea pentru clienții părții care solicită accesul de a obține serviciile oferite de furnizorul de acces utilizând acelaș(cid:13)i număr de cifre care sunt folosite de clienții acestuia din urmă constituie un element-cheie al concuren- ței în materie de telecomunicații. Justificarea obiectivă 128. S-ar putea include ca justificări obiective factorii legați de funcționarea efectivă a rețelei deținute de furnizorul de acces sau restricțiile în materie de licență conforme, de exemplu, drepturilor de proprietate intelectuală. 2. 3. A b u z u r i l e d e p o z i ț i i d o m i n a n t e c o l e c t i v e 129. În cazul unei poziții dominante colective (a se vedea punctul 76 ș(cid:13)i următoarele), comportamentul uneia dintre întreprin- derile care ocupă o poziție dominantă colectivă poate fi abuziv, chiar în cazul în care celelalte nu se comportă la fel. 130. În afară de soluțiile prevăzute de normele de concurență, în cazul în care nici un operator nu ar fi dispus să ofere accesul ș(cid:13)i în cazul în care nu ar exista justificare tehnică sau comer- cială pentru acest refuz, autoritatea națională de reglemen- tare ar trebui în mod normal să rezolve problema impunând uneia sau mai multor întreprinderi să acorde accesul, în condițiile prevăzute de directiva ONP corespunzătoare sau de dreptul național. 132. Acordurile de acces, în care accesul este în principiu nelimitat, nu constituie în sine o restrângere a concurenței în sensul articolului 85 alineatul (1). Obligațiile de exclusi- vitate din contracte care acordă accesul unei singure întreprinderi pot restrânge concurența întrucât limitează accesul la infrastructură pentru alte întreprinderi. Întrucât majoritatea rețelelor au o capacitate mai mare decât aceea de care pare să aibă nevoie un singur utilizator, acest lucru se sectorul întâmpla, telecomunicațiilor. în mod normal, va în 133. Acordurile de acces pot avea importante efecte pozitive pentru concurență deoarece ele pot îmbunătăți accesul la piața din aval. Acordurile de acces din contextul interconectării asigura esențiale interoperabilitatea infrastructurilor, consolidând astfel concurența pe piața de servicii din aval, care poate genera o valoare adăugată mai ridicată decât infrastructura locală. pentru ș(cid:13)i serviciilor sunt a 134. Cu toate acestea, anumite acorduri de acces sau anumite cla- uze ale acestora pot avea efecte anticoncurențiale. Acordu- rile de acces pot, de exemplu: (a) servi ca mijloc de coordonare a prețurilor; (b) servi ca mijloc de partajare a pieței; (c) avea efecte de excludere asupra terților (88); 3. Acordurile de acces (articolul 85) (d) conduce la un schimb de informații importante din punct de vedere comercial între părți. 131. Restrângerile concurenței prevăzute de acordurile de acces sau care decurg din acestea pot fi avea două efecte distincte: restrângerea concurenței între cele două părți la acordul de 135. Riscul de coordonare a prețurilor este deosebit de ridicat în de telecomunicațiilor, sectorul întrucât tarifele 144 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 08/vol. 3 interconectare reprezintă deseori 50 % sau mai mult din costul total al serviciilor furnizate, iar interconectarea cu un operator care ocupă o poziție dominantă va fi, de obicei, necesară. În aceste condiții, concurența prin preț este limi- tată, iar riscul (ș(cid:13)i gravitatea) de coordonare a prețurilor este cu atât mai mare. acordurilor de interconectare ș(cid:13)i pentru a asigura că informațiile nu sunt folosite în scopuri anticoncurențiale. În cazul în care aceste garanții sunt complete ș(cid:13)i funcționează corect, în principiu, nu ar trebui să existe motive pentru care acordurile de interconectare simple să intre sub inci- dența articolului 85 alineatul (1). 136. În afară de aceasta, acordurile de interconectare între ope- ratorii de rețea pot fi, în anumite condiții, un instrument de partajare a pieței între operatorul de rețea care furnizează accesul ș(cid:13)i operatorul de rețea care doreș(cid:13)te să obțină acces, în loc de a suscita între ei o concurență de rețea. 137. Într-un mediu liberalizat de telecomunicații, tipurile de restrângeri ale concurenței menționate anterior vor fi monitorizate de autoritățile naționale ș(cid:13)i de Comisie în teme- iul normelor de concurență. Dreptul părților, care suferă din cauza oricărui tip de comportament anticoncurențial, de a prezenta o plângere Comisiei nu este afectat de reglemen- tările naționale. C l a u z e c a r e i n t r ă s u b i n c i d e n ț a a r t i c o l u l u i 8 5 alineatul (1) 138. Comisia a identificat anumite tipuri de restricții care ar putea încălca articolul 85 alineatul (1) din tratat ș(cid:13)i care ar necesita exceptări individuale. Aceste clauze se referă cel mai des la cadrul comercial al accesului. 139. În sectorul ș(cid:13)i faptul că părțile obțin telecomunicațiilor, anumite informații cu privire la clienții traficul concurenților lor este inerent în interconectare. Acest schimb de informații ar putea influența, în anumite cazuri, comportamentul concurențial al întreprinderilor implicate ș(cid:13)i ar putea fi uș(cid:13)or utilizat de părți pentru practici coluzive, precum partajarea pieței (89). privind interconectarea prevede că informațiile primite de la o orga- nizație care doreș(cid:13)te interconectarea sunt folosite numai în scopurile pentru care au fost furnizate. Pentru a se con- forma normelor de concurență ș(cid:13)i directivelor privind interconectarea, operatorii vor trebui să introducă garanții pentru a asigura că informațiile confidențiale sunt divulgate doar acelor părți ale întreprinderii implicate în încheierea Directiva 140. Clauzele de exclusivitate, de exemplu în care traficul ar fi direcționat exclusiv prin intermediul rețelei de telecomuni- cații a uneia sau a ambelor părți mai degrabă decât prin intermediul rețelei altor părți cu care au fost încheiate acor- duri de acces, vor necesita în mod similar o analiză în teme- iul articolului 85 alineatul (3). În cazul în care nu este fur- nizată nici o justificare pentru un asemenea traseu, astfel de clauze vor fi interzise. Asemenea clauze de exclusivitate nu sunt, de interconectare. acordurilor inerente acestea, toate cu 141. Este foarte puțin probabil ca acordurile de acces care au fost încheiate cu un scop anticoncurențial să îndeplinească criteriile pentru o exceptare individuală în temeiul articolului 85 alineatul (3). 142. În afară de aceasta, acordurile de acces pot avea un impact aspra structurii concurențiale a pieței. Taxele locale de acces vor reprezenta deseori un procent considerabil din costul total al serviciilor furnizate utilizatorilor finali de partea care solicită accesul, limitând astfel concurența prin preț. Din cauza necesității de a proteja acest grad limitat de concu- rență, Comisia va acorda, prin urmare, o atenție deosebită examinării acordurilor de acces în contextul efectelor lor probabile pe piețele relevante, pentru a asigura că aceste acorduri nu reprezintă mijloace ascunse ș(cid:13)i indirecte de a fixa sau de a coordona prețurile plătite de utilizatorii finali, ceea ce constituie una dintre încălcările cele mai grave ale articolului 85 din tratat (90). Acest aspect va fi de o impor- tanță deosebită pe piețele de oligopol. 143. În afară de aceasta, clauzele care implică o discriminare care conduce la excluderea terților sunt, de asemenea, restrictive pentru concurență. Cea mai importantă este discriminarea prin preț, calitate sau alte aspecte ale accesului importante din punct de vedere comercial în detrimentul părții care solicită accesul, al cărei obiectiv este, în general, de a favo- riza în mod neloial activitățile furnizorului de acces. 08/vol. 3 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 145 4. E f e c t u l a s u p r a s c h i m b u r i l o r c o m e r c i a l e î n t r e s t a t e l e m e m b r e 144. Aplicarea articolelor 85 ș(cid:13)i 86 presupune un efect asupra schimburilor comerciale între statele membre. 145. Pentru ca un acord să producă un efect asupra schimburi- lor comerciale între statele membre, Comisia trebuie să poată prevedea un asemenea efect: prin intermediul unei rețele sunt comercializate în ansam- blul Comunității ș(cid:13)i că acordurile de acces pot reglementa posibilitatea unui furnizor de servicii sau a unui operator de a furniza un serviciu dat. Chiar atunci când piețele sunt în principal naționale, ceea ce este, în general, cazul actual, având în vedere stadiul de evoluție a liberalizării, abuzurile de poziție dominantă vor aduce atingere, în principiu, struc- turii pieței, producând repercusiuni asupra schimburilor comerciale între statele membre. «Pentru a fi susceptibil să aducă atingere comerțului între statele membre, un acord trebuie, pe baza elementelor obiective de drept sau de fapt, să permită să se prevadă cu un grad de probabilitate suficient că acesta poate avea o influență, directă sau indirectă, reală sau potențială, asupra fluxului schimburilor comerciale între statele membre» (91). 148. Cauzele care, în acest sector, intră sub incidența articolului 86, se pot referi fie la clauzele abuzive înscrise în acordurile de acces, fie la un refuz de a încheia un acord de acces sau de a îl încheia în condiții corespunzătoare. Astfel, criteriile menționate anterior pentru a determina dacă un acord de acces poate afecta schimburile comerciale între statele membre ar fi, de asemenea, importante în acest context. Nu este necesar ca fiecare dintre restrângerile concurenței din cadrul acordului să poată aduce atingere schimburilor comerciale (92), cu condiția ca acordul în ansamblul său să prezinte această caracteristică. CONCLUZII 146. În ceea ce priveș(cid:13)te acordurile de acces în sectorul telecomunicațiilor, Comisia va examina nu numai efectul direct al restrângerilor concurenței asupra schimburilor comerciale între state pe piețele de acces, ci ș(cid:13)i efectele asu- pra schimburilor comerciale între state pe piețele din aval ale serviciilor de telecomunicații. De asemenea, Comisia va analiza potențialul acestor acorduri de a bloca o piață geo- grafică dată, ceea ce ar putea împiedica întreprinderile deja stabilite în alte state membre să concureze pe această piață geografică. 149. Comisia consideră ș(cid:13)i că normele reglementarea sectorială specifică formează un set coerent de măsuri potrivite pentru a asigura un mediu de piață liberalizat ș(cid:13)i concurențial pentru piețele telecomunicațiilor din Comunitate. concurență de 150. În acțiunile de intervenție în acest sector, Comisia va urmări să evite orice duplicare inutilă a procedurilor, în special a procedurilor privind concurența ș(cid:13)i a procedurilor de regle- mentare naționale ș(cid:13)i comunitare, astfel cum sunt definite în cadrul ONP. 147. Acordurile de acces din sectorul telecomunicațiilor vor aduce atingere în mod normal schimburilor comerciale între statele membre, dat fiind faptul că serviciile furnizate 151. Atunci când normele de concurență sunt invocate, Comisia va stabili care piețe sunt relevante ș(cid:13)i va aplica articolele 85 ș(cid:13)i 86 în conformitate cu principiile menționate anterior. 146 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 08/vol. 3 (1) În temeiul Directivelor 96/19/CE ș(cid:13)i 96/2/CE ale Comisiei (citate în nota de subsol 3), anumite state membre pot solicita o derogare de la liberalizarea deplină pentru anumite perioade limitate. Prezenta comunicare nu aduce atingere acestor tipuri de derogări, iar Comisia va ține seama de existența unei asemenea derogări la aplicarea normelor de concurență acordurilor de acces, astfel cum sunt descrise în prezenta comunicare. A se vedea: Decizia 97/114/CE a Comisiei din 27 noiembrie 1996 privind perioadele suplimentare solicitate de Irlanda pentru punerea în aplicare a Directivelor 90/388/CEE ș(cid:13)i 96/2/CE ale Comisiei în ceea ce priveș(cid:13)te concurența deplină pe piețele de telecomunicații (JO L 41, 12. 2. 1997, p. 8); Decizia 97/310/CE a Comisiei din 12 februarie 1997 privind acordarea pentru Portugalia de perioade suplimentare pentru punerea în aplicare a Directivelor 90/388/CEE ș(cid:13)i 96/2/CE ale Comisiei în ceea ce priveș(cid:13)te concurența deplină pe piețele de telecomunicații (JO L 133, 24. 5. 1997, p. 19); Decizia 97/568/CE a Comisiei din 14 mai 1997 privind acordarea pentru Luxemburg de perioade suplimentare pentru punerea în aplicare a Directivei 90/388/CEE în ceea ce priveș(cid:13)te concurența deplină pe piețele de telecomunicații (JO L 234, 26. 8. 1997, p. 7); Decizia 97/603/CE a Comisiei din 10 iunie 1997 privind acordarea pentru Spania de perioade suplimentare pentru punerea în aplicare a Directivei 90/388/CEE a Comisiei în ceea ce priveș(cid:13)te concurența deplină pe piețele de telecomunicații (JO L 243, 5. 9. 1997, p. 48); Decizia 97/607/CE a Comisiei din 18 iunie 1997 privind acordarea pentru Grecia de perioade suplimentare pentru punerea în aplicare a Directivei 90/388/CEE privind concurența deplină pe piețele de telecomunicații (JO L 245, 9. 9. 1997, p. 6). (2) Comunicarea Comisiei din 3 mai 1995 către Parlamentul European ș(cid:13)i Consiliu, Consultarea cu referire la Cartea Verde privind liberalizarea infrastructurii de telecomunicații ș(cid:13)i a rețelelor de televiziune prin cablu, COM(95) 158 final. (3) Directiva 88/301/CEE a Comisiei din 16 mai 1988 privind concurența pe piețele echipamentelor terminale pentru telecomunicații (JO L 131, 27. 5. 1988, p. 73); Directiva 90/388/CEE a Comisiei din 28 iunie 1990 privind concurența pe piețele serviciilor de telecomunicații (JO L 192, 24. 7. 1990, p. 10) («Directiva privind serviciile»); Directiva 94/46/CE a Comisiei din 13 octombrie 1994 de modificare a Directivei 88/301/CEE ș(cid:13)i a Directivei 90/388/CEE în special în ceea ce priveș(cid:13)te comunicațiile prin satelit (JO L 268, 19. 10. 1994, p. 15); Directiva 95/51/CE a Comisiei din 18 octombrie 1995 de modificare a Directivei 90/388/CEE în ceea ce priveș(cid:13)te eliminarea restricțiilor privind utilizarea rețelelor de televiziune prin cablu în scopul furnizării serviciilor de telecomunicații deja liberalizate (JO L 256, 26. 10. 1995, p. 49); Directiva 96/2/CE a Comisiei din 16 ianuarie 1996 de modificare a Directivei 90/388/CEE în ceea ce priveș(cid:13)te comunicațiile mobile ș(cid:13)i personale (JO L 20, 26. 1. 1996, p. 59); Directiva 96/19/CE a Comisiei din 13 martie 1996 de modificare a Directivei 90/388/CEE în ceea ce priveș(cid:13)te aplicarea concurenței depline pe piața telecomunicațiilor (JO L 74, 22. 3. 1996, p. 13) («Directiva privind concurența deplină). » (4) Acordurile de interconectare sunt cea mai importantă formă de acord de acces în sectorul telecomunicațiilor. Un cadru de bază pentru acordurile de interconectare este stabilit de normele privind furnizarea unei rețele deschise (ONP), iar aplicarea normelor de concurență trebuie să fie examinată în acest context: Directiva 97/13/CE a Parlamentului European ș(cid:13)i a Consiliului din 10 aprilie 1997 privind un cadru comun pentru autorizațiile generale ș(cid:13)i licențele individuale în domeniul serviciilor de telecomunicații (JO L 117, 7. 5. 1997, p. 15) («Directiva privind licențierea»); Directiva 97/33/CE a Parlamentului European ș(cid:13)i a Consiliului din 30 iunie 1997 privind interconectarea în telecomunicații pentru a asigura serviciul universal ș(cid:13)i a interoperabilitatea prin aplicarea principiilor de furnizare a unei rețele deschise (ONP) (JO L 199, 26. 7. 1997, p. 32) («Directiva privind interconectarea»); Directiva 90/387/CEE a Consiliului din 28 iunie 1990 privind stabilirea pieței interne pentru serviciile de telecomunicații prin punerea în aplicare a furnizării unei rețele deschise (JO L 192, 24. 7. 1990, p. 1) («Directiva-cadru»); Directiva 92/44/CEE a Consiliului din 5 iunie 1992 privind aplicarea furnizării unei rețele deschise în cazul liniilor închiriate (JO L 165, 19. 6. 1992, p. 27) («Directiva privind liniile închiriate»); Directiva 95/62/CEE a Parlamentului European ș(cid:13)i a Consiliului din 13 decembrie 1995 privind aplicarea furnizării unei rețele deschise în cazul telefoniei vocale (JO L 321, 30. 12. 1995, p. 6) înlocuită de Directiva 98/10/CE a Parlamentului European ș(cid:13)i a Consiliului din 26 februarie 1998 privind aplicarea furnizării unei rețele deschise (ONP) în cazul telefoniei vocale ș(cid:13)i stabilirea unui serviciu universal pentru telecomunicații într-un mediu concurențial (JO L 101, 1. 4. 1998, p. 24) («Directiva privind telefonia vocală»); Directiva 97/66/CE a Parlamentului European ș(cid:13)i a Consiliului din 15 decembrie 1997 privind prelucrarea datelor cu caracter personal ș(cid:13)i protecția vieții private în sectorul telecomunicațiilor (JO L 24, 30. 1. 1998, p. 1) («Directiva privind protecția datelor»). (5) JO C 233, 6. 9. 1991, p. 2. (6) În sectorul telecomunicațiilor, în special: Decizia 91/562/CEE a Comisiei din 18 octombrie 1991, Eirpage (JO L 306, 7. 11. 1991, p. 22); Deciziile 96/546/CE ș(cid:13)i 96/547/CE ale Comisiei din 17 iulie 1996, Atlas ș(cid:13)i Phoenix (JO L 239, 19. 9. 1996, p. 23 ș(cid:13)i p. 57) ș(cid:13)i Decizia 97/780/CE a Comisiei din 29 octombrie 1997, Unisource (JO L 318, 20. 11. 1997, p. 1). Există, de asemenea, un număr de cauze pendinte care se referă la problemele de acces. (7) Aspectele concurențiale ale acordurilor de interconectare în sectorul telecomunicațiilor, iunie 1995; Aspectele concurențiale ale accesului furnizorilor de servicii la resursele operatorilor de telecomunicații, decembrie 1995. A se vedea, de asemenea, Aspectele concurențiale ale prețurilor de acces, decembrie 1995. (8) A se vedea Cartea Verde a Comisiei din 3 decembrie 1997 privind convergența sectoarelor telecomunicațiilor, mass-mediei ș(cid:13)i tehnologiei informației ș(cid:13)i implicațiile pentru reglementare – Spre o abordare pentru societatea informațională [COM(97) 623]. 08/vol. 3 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 147 (9) A se vedea Decizia 97/838/CE a Consiliului din 28 noiembrie 1997 privind încheierea, în numele Comunității Europene, în domeniile sale de competență, a rezultatelor negocierilor OMC pentru serviciile de telecomunicații de bază (JO L 347, 18. 12. 1997, p. 45). (10) În cazul Directivei ONP privind liniile închiriate, este prevăzută o primă etapă care permite utilizatorului lezat să formuleze o plângere la autoritatea națională de reglementare. Aceasta poate oferi un număr de avantaje. În sectoarele telecomunicațiilor în care experiența a arătat că societățile ezită deseori să fie privite ca reclamanți împotriva operatorilor de telecomunicații de care depind foarte mult nu numai cu privire la punctul litigios, ciș(cid:13)i într-un sens mai larg ș(cid:13)i cuprinzător, procedurile prevăzute în cadrul ONP sunt o opțiune atractivă. De altfel, procedurile ONP pot cuprinde o gamă mai largă de probleme de acces decât ar putea fi tratate pe baza normelor de concurență. În sfârș(cid:13)it, aceste proceduri pot oferi utilizatorilor avantajul proximității ș(cid:13)i familiarității cu procedurile administrative naționale; limba este, de asemenea, un factor care trebuie luat în considerare. În temeiul Directivei ONP privind liniile închiriate, în cazul în care nu poate fi găsită o soluție la nivel național, a doua etapă este organizată la nivel european (procedura de conciliere). Părțile implicate trebuie să ajungă la un acord în termen de două luni, cu o posibilitate de prelungire de o lună în cazul în care părțile sunt de acord. (11) O autoritate națională de reglementare este un organ național de reglementare a telecomunicațiilor creat de un stat membru în contextul Directivei privind serviciile, astfel cum a fost modificată, ș(cid:13)i în cadrul ONP. Lista autorităților naționale de reglementare este publicată periodic în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene ș(cid:13)i o copie a ultimei liste poate fi găsită la adresa de Internet http://www. ispo. cec. be. (12) Articolele 9 ș(cid:13)i 17 din Directiva privind interconectarea. (13) Articolul 7 din Directiva privind serviciile (a se vedea nota de subsol 3) ș(cid:13)i articolul 5a din Directiva-cadru ONP (a se vedea nota de subsol 4). A se vedea, de asemenea, Comunicarea Comisiei către Parlamentul European ș(cid:13)i Consiliu privind statutul ș(cid:13)i punerea în aplicare a Directivei 90/388/CEE privind concurența pe piețele serviciilor de telecomunicații (JO C 275, 20. 10. 1995, p. 2). A se vedea, de asemenea, hotărârea Curții de Justiție a Comunităților Europene în cauza C-91/94, Thierry Tranchant ș(cid:13)i Telephones Stores, Culegerea 1995, p. I-3911. (14) Directiva privind interconectarea menționată la nota de subsol 4, articolul 9 alineatul (3). (15) Hotărârile Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene: cauza T-24/90, Automec c. Comisiei, Culegerea 1992, p. II-2223 la considerentul (77) ș(cid:13)i cauza T-114/92 BEMIM, Culegerea 1995, p. II-147. (16) Comunicarea privind cooperarea între instanțele naționale ș(cid:13)i Comisie pentru aplicarea articolelor 85 ș(cid:13)i 86 din Tratatul CE (JO C 39, 13. 2. 1993, p. 6, punctul 14). Comunicarea privind cooperarea între autoritățile naționale din domeniul concurenței ș(cid:13)i Comisie pentru soluționarea cauzelor care intră sub incidența articolelor 85 ș(cid:13)i 86 din tratat (JO C 313, 15. 10. 1997, p. 3). (17) Cauza 127/73, BRT c. SABAM, Culegerea 1974, p. 51. (18) Cauza 66/86, Ahmed Saeed, Culegerea 1989, p. 838. (19) Ele nu trebuie, de exemplu, să încurajeze, să consolideze sau să aprobe rezultatele unui comportament anticoncurențial: — Ahmed Saeed, a se vedea nota de subsol 18; — Cauza 153/93, Republica Federală Germania c. Delta Schiffahrtsges, Culegerea 1994, p. I-2517; — Cauza 267/86, Van Eycke, Culegerea 1988, p. 4769. (20) Cauza 13/77, GB-Inno-BM/ATAB, Culegerea 1977, p. 2115, considerentul (33): — «în cazul în care este adevărat că articolul 86 se adresează întreprinderilor, este, de asemenea, la fel de adevărat că tratatul impune statele membre o obligație de a nu adopta sau menține în vigoare măsurile care ar putea elimina eficiența acestei dispoziții». (21) În ceea ce priveș(cid:13)te alte obligații ale autorităților naționale, a se vedea: Cauza 103/88, Fratelli Constanzo, Culegerea 1989, p. 1839. A se vedea cauza Ahmed Saeed, menționată la nota de subsol 18: — «Articolele 5 ș(cid:13)i 90 din Tratatul CEE trebuie interpretate în sensul că (i) interzic autorităților naționale să încurajeze încheierea de acorduri privind tarifele contrare articolului 85 alineatul (1) sau articolului 86 din tratat, după caz; (ii) exclud aprobarea de către aceste autorități a tarifelor care rezultă din asemenea acorduri». (22) Cauzele conexate C-6/90 ș(cid:13)i C-9/90 Francovich, Culegerea 1991, p. I-5357; Cauzele conexate C-46/93, Brasserie de Pêcheur c. Germaniei ș(cid:13)i cauza C-48/93, R c. Secretary of State for Transport, ex parte Factortame ș(cid:13)i alții, Culegerea 1996, p. I-1029. (23) De exemplu, motivul 18 din Directiva privind liniile închiriate ș(cid:13)i articolul 9 alineatul (3) din Directiva ONP privind interconectarea, a se vedea nota de subsol 4. (24) Regulamentul (CEE) nr. 4064/89 al Consiliului din 21 decembrie 1989 privind controlul concentrărilor economice între întreprinderi (JO L 395, 30. 12. 1989, p. 1); versiunea corectată (JO L 257, 21. 9. 1990, p. 13). (25) Regulamentul nr. 17 al Consiliului din 6 februarie 1962, primul regulament de aplicare a articolelor 85 ș(cid:13)i 86 din tratat (JO 13, 21. 2. 1962, p. 204). (26) Articolul 2 ș(cid:13)i articolul 4 alineatul (1) din Regulamentul nr. 17. (27) Articolul 3 din Regulamentul nr. 17. (28) Articolele 3 ș(cid:13)i 12 din Regulamentul nr. 17. (29) Cauza 792/79R, Camera Care c. Comisiei, Culegerea 1980, p. 119. A se vedea, de asemenea, cauza T-44/90, La Cinq c. Comisiei, Culegerea 1992, p. II-1. (30) A se vedea punctul 16 din comunicarea menționată la nota de subsol 16. (31) Articolul 2 sau articolul 4 alineatul (1) din Regulamentul nr. 17. (32) Camera Care ș(cid:13)i La Cinq, menționate la nota de subsol 29. (33) A se vedea punctul 16 din comunicarea menționată la nota de subsol 16. 148 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 08/vol. 3 (34) A se vedea punctul 18. (35) A se vedea cauza Automec, menționată la nota de subsol 15, considerentul (86). (36) Cauza BRT c. SABAM, menționată la nota de subsol 17. (37) Articolul 9 alineatele (1) ș(cid:13)i (3) din Directiva ONP privind interconectarea. (38) Cauza 14/83, Von Colson et Kamann c. Land Nordrhein-Westfalen, Culegerea 1984, p. 1891. (39) Articolul 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17. (40) Articolul 15 alineatul (5) din Regulamentul nr. 17. (41) Articolul 15 alineatul (6) din Regulamentul nr. 17. (42) Articolul 6 litera (c) din Directiva ONP privind interconectarea. (43) Inter alia, la articolul 9 din Directiva ONP privind interconectarea. (44) Orientări privind metoda de calculare a amenzilor aplicate în temeiul articolului 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17 ș(cid:13)i al articolului 65 alineatul (5) din Tratatul CECO (JO C 9, 14. 1. 1998, p. 3). (45) A se vedea nota de subsol 22. (46) JO C 372, 9. 12. 1997, p. 5. (47) Interconectarea este definită de Directiva privind concurența deplină ca «……legătura fizică ș(cid:13)i logică între instalațiile de telecomunicații ale organismelor care furnizează rețele de telecomunicații ș(cid:13)i/sau servicii de telecomunicații prin care utilizatorii unui organism să comunice cu utilizatorii aceluiaș(cid:13)i sau altui organism sau să aibă acces la serviciile furnizate de organisme terțe. » În Directiva privind concurența deplină ș(cid:13)i în directivele ONP, serviciile de telecomunicații sunt definite ca «servicii a căror furnizare constă total sau parțial în transmiterea ș(cid:13)i/sau direcționarea de semnale într-o rețea de telecomunicații. » În consecință, aceste servicii includ transmiterea semnalelor de radiodifuziune ș(cid:13)i rețelele de televiziune prin cablu. O rețea de telecomunicații este definită ca «…………echipamentul de transmisie ș(cid:13)i, după caz, echipamentul de comutare ș(cid:13)i alte resurse care permit transmiterea semnalelor între puncte terminale definite, prin cablu, unde radio, fibră optică sau alte mijloace electromagnetice». (48) Decizia 94/894/CE a Comisiei din 13 decembrie 1994, Eurotunnel (JO L 354, 21. 12. 1994, p. 66). (49) A se vedea orientările menționate la nota de subsol 5, punctele 15 ș(cid:13)i 16. (50) Decizia 82/896/CEE a Comisiei din 15 decembrie 1982, AROW c. BNIC (JO L 379, 31. 12. 1982, p. 19). (51) A se vedea nota de subsol 18. (52) Cauzele conexate C-48 ș(cid:13)i 66/90 Țările de Jos ș(cid:13)i altele c. Comisiei, Culegerea 1992, p. I-565. (53) A se vedea cauza Ahmed Saeed, menționată la nota de subsol 18, în care a fost utilizată legislația privind piața internă cu privire la tarifare ca un ajutor în a determina nivelul tarifelor care trebuie considerat ca abuziv în sensul articolului 86. (54) Pe fiecare piață, Tetra Pak s-a înfruntat cu aceiaș(cid:13)i clienți potențiali ș(cid:13)i concurenți existenți. Cauza C-333/94 P, Tetra Pak International SA c. Comisiei, Culegerea 1996, p. I-5951. (55) A se vedea, de asemenea, definiția conținută în documentul «Angajamentul adițional privind principiile de reglementare ale Comunităților Europene ș(cid:13)i statelor membre» utilizat de grupul de negocieri privind telecomunicațiile de bază în contextul Organizației Mondiale a Comerțului (OMC): « Instalații esențiale înseamnă instalațiile unei rețele de transport sau ale unui serviciu public de telecomunicații care: (a) sunt furnizate exclusiv sau predominant de un singur furnizor sau de un număr limitat de furnizori ș(cid:13)i (b) nu pot fi substituite din punct de vedere economic sau tehnic pentru a furniza un serviciu. » (56) Cauza 6/72 Continental Can, Culegerea 1973, p. 215. (57) Ar trebui notat în acest context că, în cadrul ONP, un organism poate fi notificat ca având o putere de piață semnificativă. Determinarea faptului dacă un organism are sau nu o putere de piață semnificativă depinde de un număr de factori, dar prezumția de bază este aceea că un organism care deține o cotă de piață mai mare de 25 % va fi în mod normal considerat că are o putere de piață semnificativă. Comisia ține cont în evaluarea sa, în conformitate cu normele de concurență, de faptul că o întreprindere a fost notificată ca având o putere de piață semnificativă în temeiul normelor ONP. Cu toate acestea, este clar că noțiunea de putere de piață semnificativă descrie, în general, o poziție a puterii economice pe o piață mai puțin puternică decât aceea care îi conferă o poziție dominantă: faptul că o întreprindere are o putere de piață semnificativă în temeiul normelor ONP nu va duce, în general, la o prezumție de poziție dominantă, cu toate că, într-o situație dată, s-ar putea întâmpla acest lucru. Cu toate acestea, un factor important care trebuie luat în considerare va fi dacă definiția pieței utilizată în procedurile ONP este adecvată pentru aplicarea normelor de concurență. (58) Cauza 85/76 Hoffman - La Roche, Culegerea 1979, p. 461. Decizia 89/113/CEE a Comisiei din 21 decembrie 1988, Decca Navigator System (JO L 43, 15. 2. 1989, p. 27). (59) Decizia 92/553/CEE a Comisiei din 22 iulie 1992, Nestlé c. Perrier (JO L 356, 5. 12. 1992, p. 1). (60) Cazul cel mai frecvent. (61) Cauzele conexate 6/73 ș(cid:13)i 7/73, Commercial Solvents c. Comisiei, Culegerea 1974, p. 223 ș(cid:13)i cauza 311/84 CBEM c. CLT ș(cid:13)i IPB, Culegerea 1985, p. 3261. (62) Cauza C-62/86, AKZO c. Comisiei, Culegerea 1991, p. I-3359 ș(cid:13)i cauza T-65/89 BPB Industries ș(cid:13)i British Gypsum c. Comisiei, Culegerea 1993, p. II-389. 08/vol. 3 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 149 (63) Cauza C-333/94 P, Tetra Pak International c. Comisiei, Culegerea 1996, p. I-5951. În acest al patrulea caz, aplicarea articolului 86 poate fi justificată numai de circumstanțe speciale [Tetra Pak, la considerentele (29) ș(cid:13)i (30)]. (64) Cauza 85/76, Hoffman-La Roche c. Comisiei, Culegerea 1979, p. 461. (65) Decizia 94/19/CE a Comisiei: Sea Containers c. Stena Sealink – Măsură provizorie (JO L 15, 18. 1. 1994, p. 8). Decizia 94/119/CE a Comisiei: Port of Rødby (Danemarca) (JO L 55, 26. 2. 1994, p. 52). (66) A se vedea, de asemenea (printre altele): Hotărârile Curții de Justiție ș(cid:13)i ale Tribunalului de Primă Instanță: Cauzele 6 ș(cid:13)i 7/73 Comercial Solvents c. Comisiei, Culegerea 1974, p. 223; Cauza 311/84, Télémarketing, Culegerea 1985, p. 3261; Cauza C-18/88 RTT c. GB-Inno, Culegerea 1991, p. I-5941; Cauza C-260/89, Elliniki Radiophonia Teleorassi, Culegerea 1991, p. I-2925; Cauzele T-69, T-70 ș(cid:13)i T-76/89, RTE, BBC ș(cid:13)i ITP c. Comisiei, Culegerea 1991, pp. II-485, 535, 575; Cauza C-271/90, Spania c. Comisiei, Culegerea 1992, p. I-5833; Cauzele C-241 ș(cid:13)i 242/91 P, RTE ș(cid:13)i ITP Ltd c. Comisiei (Magill), Culegerea 1995, p. I-743. Deciziile Comisiei: Decizia 76/185/CECO a Comisiei din 29 octombrie 1975, National Carbonising Company (JO L 35, 10. 2. 1976, p. 6). Decizia 88/589/CEE a Comisiei din 4 noiembrie 1988, London European c. Sabena (JO L 317, 24. 11. 1988, p. 47). Decizia 92/213/CEE a Comisiei din 26 februarie 1992, British Midland c. Aer Lingus (JO L 96, 10. 4. 1992, p. 34); B&I c. Sealink, (1992) 5 CMLR 255; Buletinul CE, nr. 6 – 1992, punctul 1. 3. 30. (67) Nu ar fi suficient de demonstrat că un singur concurent are nevoie de acces la o infrastructură pentru a concura pe piața din aval. Ar trebui demonstrat că accesul este necesar pentru toți în afară de concurenții excepționali pentru ca accesul să devină obligatoriu. (68) Astfel cum este menționat la punctul 91. (69) A se vedea punctul 105. (70) Cauzele 6 ș(cid:13)i 7/73, Comercial Solvents, Culegerea 1974, p. 223. (71) Adică, a utiliza rețeaua pentru a deservi propriii clienți. (72) Această situație este, de asemenea, tratată în cadrul ONP: a se vedea articolul 7 alineatul (4) din Directiva privind interconectarea, articolul 12 alineatul (4) din Directiva privind telefonia vocală ș(cid:13)i anexa II la Directiva-cadru ONP. (73) Inclusiv serviciile de care partea în cauză nu are nevoie sau, într-adevăr, cele care pot constitui servicii pe care solicitantul accesului ar dori el însuș(cid:13)i să le presteze clienților săi. (74) Cauza Tetra Pak International, menționată la nota de subsol 63. (75) Comunicarea Comisiei din 27 noiembrie 1996 privind criteriile de evaluare a sistemelor naționale pentru calcularea costului ș(cid:13)i finanțarea serviciului universal în telecomunicații ș(cid:13)i orientările pentru a opera asemenea sisteme vor fi importante pentru a determina măsura în care obligația serviciului universal poate fi utilizată pentru a justifica taxele suplimentare privind partajarea costului net în furnizarea serviciului universal [COM(96) 608]. A se vedea, de asemenea, trimiterea la obligația de serviciu universal de la punctul 59. (76) Cauza 26/75, General Motors Continental c. Comisiei, Culegerea 1975, p. 1367, considerentul (12). (77) Cauza 27/76, United Brands Company ș(cid:13)i United Brands Continental BV c. Comisiei, Culegerea 1978, p. 207. (78) Cauza Ahmed Saeed, menționată la nota de subsol 18, considerentul (43). (79) Cauza 30-87, Corinne Bodson c. Pompes funèbres des régions libérées, Culegerea 1988, p. 2479. A se vedea, de asemenea: Cauzele conexate 110/88, 241/88 ș(cid:13)i 242/88 François Lucazeau ș(cid:13)i alții c. Société des Auteurs, Compositeurs et Editeurs de Musique (SACEM)ș(cid:13)i altele, Culegerea 1989, p. 2811, considerentul (25): «Atunci când o întreprindere care deține o poziție dominantă impune tarife pentru serviciile sale care sunt mult mai ridicate decât cele practicate în alte state membre ș(cid:13)i atunci când o comparație a nivelurilor tarifelor a fost efectuată pe o bază omogenă, această diferență trebuie să fie considerată ca indiciu al unui abuz de poziție dominantă. În asemenea caz, întreprinderea în cauză trebuie să justifice diferența, bazându-se pe divergențele obiective între situația din statul membru în cauză ș(cid:13)i situația existentă în toate celelalte state membre. » (80) A se vedea normele ONP ș(cid:13)i Recomandarea Comisiei privind interconectarea pe o piață liberalizată de telecomunicații [JO L 73, 12. 3. 1998, p. 42 (textul recomandării) ș(cid:13)i JO C 84, 19. 3. 1998, p. 3 (comunicarea privind recomandarea)]. (81) De exemplu, pentru calcularea tarifelor de interconectare. (82) Cauza AKZO, menționată la nota de subsol 62. (83) AKZO, considerentul (71). (84) Decizia 88/518/CEE a Comisiei din 18 iulie 1988, Napier Brown c. British Sugar (JO L 284, 19. 10. 1988, p. 41): marja între prețurile industriale ș(cid:13)i prețurile cu amănuntul era atât de redusă încât cumpărătorul cu ridicata, ale cărui operațiuni de ambalare sunt la fel de eficiente ca ș(cid:13)i cele ale furnizorului cu ridicata, nu putea aproviziona profitabil piața cu amănuntul. A se vedea, de asemenea, cauza National Carbonising Company, menționată la nota de subsol 66. (85) Cu toate acestea, atunci când capacitatea infrastructurii este subutilizată, aplicarea unui preț diferit pentru acces în funcție de cererea de pe diferitele piețe din aval poate fi justificată în măsura în care o asemenea diferențiere permite o dezvoltare mai bună a anumitor piețe ș(cid:13)i atunci când ea nu restrânge sau nu denaturează concurența. În asemenea caz, Comisia va analiza efectele globale ale acestei diferențieri de prețuri pe toate piețele din aval. 150 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 08/vol. 3 (86) Cauza C-310/93 P, BPB Industries und British Gypsum c. Comisiei, Culegerea 1995, p. I-865, p. 904, privind o discriminare exercitată de BPB între clienții săi pe piața plăcilor de ipsos. (87) Adică, la o listă privilegiată de operatori de rețele corespunzătoare. (88) Decizia 94/663/CE a Comisiei din 21 septembrie 1994, Night Services (JO L 259, 7. 10. 1994, p. 20); Decizia 94/894/CE a Comisiei, a se vedea nota de subsol 48. (89) Cauza T-34/92, Fiatagri UK ș(cid:13)i New Holland Ford c. Comisiei, Culegerea 1994, p. II-905; Cauza C-8/95 P, New Holland Ford c. Comisiei, hotărârea din 28 mai 1988, nepublicată încă în culegere; Cauza T-35/92, John Deere c. Comisiei, Culegerea 1994, p. II-957; Cauza C-7/95 P, John Deere c. Comisiei, hotărârea din 28 mai 1988, nepublicată încă în culegere. (Cauzele privind cererile depuse împotriva Deciziei 92/157/CEE a Comisiei din 17 februarie 1992, UK Agricultural Tractor Registration Exchange) (JO L 68, 13. 3. 1992, p. 19). (90) Cauza 8/72, Vereniging van Cementhandelaaren c. Comisiei, Culegerea 1972, p. 977; Cauza 123/85, Bureau National Interprofessionnel du Cognac c. Clair, Culegerea 1985, p. 391. (91) Cauza 56/65, STM, Culegerea 1966, pp. 235, 249. (92) Cauza 193/83, Windsurfing International c. Comisiei, Culegerea 1986, p. 611. ”