title: 98/425/YUTP: Yhteinen kanta, 3 päivältä heinäkuuta 1998, jonka neuvosto on määritellyt Euroopan unionista tehdyn sopimuksen J.2 artiklan perusteella Unita:n (União Nacional para a Independência Total de Angola) vastaisista rajoittavista toimenpiteistä

eurovoc_concepts:
Angola
UN Security Council
common position
international sanctions
peacekeeping
trade restriction

text: 4. 7. 98 FI Euroopan yhteis(cid:148)jen virallinen lehti L 190/1 (Euroopan unionista tehdyn sopimuksen V osastoa soveltamalla annetut s(cid:132)(cid:132)d(cid:148)kset) YHTEINEN KANTA, 3 p(cid:132)iv(cid:132)lt(cid:132) hein(cid:132)kuuta 1998, jonka neuvosto on m(cid:132)(cid:132)ritellyt Euroopan unionista tehdyn sopimuksen J. 2 artiklan perusteella UNITA:n (Uni(cid:209)o Nacional para a Independ(cid:136)ncia Total de Angola) vastaisista rajoittavista toimenpiteist(cid:132) (98/425/YUTP) EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan unionista tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen J. 2 artiklan, sek(cid:132) katsoo, ett(cid:132) neuvosto m(cid:132)(cid:132)ritteli 30 p(cid:132)iv(cid:132)n(cid:132) lokakuuta 1997 yhteisen kannan 97/759/YUTP Angolasta, jotta Uni(cid:209)o Nacional para a Independ(cid:136)ncia Total de Angola (UNITA) t(cid:132)ytt(cid:132)isi sille kuuluvat velvoitteet rauhanprosessissa (1), Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvosto antoi 12 p(cid:132)iv(cid:132)n(cid:132) kes(cid:132)kuuta 1998 p(cid:132)(cid:132)t(cid:148)s- lauselman 1173 (1998), jossa se ilmaisee vakavan huolensa Angolan rauhanprosessin kriitti- joka johtuu siit(cid:132), ett(cid:132) UNITA on j(cid:132)tt(cid:132)nyt t(cid:132)ytt(cid:132)m(cid:132)tt(cid:132) sille mainitussa sest(cid:132) tilanteesta, prosessissa kuuluvat velvoitteet, mainitussa p(cid:132)(cid:132)t(cid:148)slauselmassa YK:n turvallisuusneuvosto tuomitsi UNITA:n ja vaati sen vastaisten uusien rajoittavien toimenpiteiden hyv(cid:132)ksymist(cid:132), ja YK:n turvallisuusneuvosto antoi 24 p(cid:132)iv(cid:132)n(cid:132) kes(cid:132)kuuta 1998 p(cid:132)(cid:132)t(cid:148)slauselman 1176 (1998), jossa vahvistetaan rajoittavien toimenpiteiden voimaantulo 1 p(cid:132)iv(cid:132)st(cid:132) hein(cid:132)kuuta 1998, ON M(cid:142)(cid:142)RITELLYT T(cid:142)M(cid:142)N YTHEISEN KANNAN: 1 artikla Talous- ja rahoitussuhteita Angolaan supistetaan YK:n turvallisuusneuvoston p(cid:132)(cid:132)t(cid:148)slau- selman 1173 (1998) (2) m(cid:132)(cid:132)r(cid:132)ysten mukaisesti, sik(cid:132)li kuin n(cid:132)m(cid:132) merkitsev(cid:132)t UNITA:n vastaisia rajoittavia toimenpiteit(cid:132). (1) EYVL L 309, 12. 11. 1997, s. 8 (2) YK:n turvallisuusneuvoston p(cid:132)(cid:132)t(cid:148)slauselman 1173 (1998) 11 kohdassa m(cid:132)(cid:132)r(cid:132)t(cid:132)(cid:132)n, ett(cid:132) UNITA:lle, sen johtaville toimihenkiloille tai heid(cid:132)n aikuisille l(cid:132)hisukulaisilleen kuuluviksi katsottavat varat j(cid:132)(cid:132)dytet(cid:132)(cid:132)n; p(cid:132)(cid:132)t(cid:148)slauselman 12 kohdan b alakohdassa m(cid:132)(cid:132)r(cid:132)t(cid:132)(cid:132)n sellaisten timanttien tuonnin kielt(cid:132)misest(cid:132), joiden mukana ei ole yhten(cid:132)isyyden ja kansallisen sovinnon hallituksen antamaa alkuper(cid:132)todistusta; p(cid:132)(cid:132)t(cid:148)slauselman 12 kohdan c alakohdassa m(cid:132)(cid:132)r(cid:132)t(cid:132)(cid:132)n kiellosta myyd(cid:132) tai toimittaa sen j(cid:132)lkeen, kun asiasta on annettu kaivoslaitteita ja -palveluja luonnollisille tai oikeushenkil(cid:148)ille sellaisilla Angolan alueilla, p(cid:132)(cid:132)t(cid:148)slauselman 12 kohdan d alakohdassa m(cid:132)(cid:132)r(cid:132)t(cid:132)(cid:132)n kiellosta myyd(cid:132) tai toimittaa sen j(cid:132)lkeen, kun asiasta on annettu ohjeet, moottoriajoneuvoja, vesialuksia ja varaosia taikka maa- tai vesikuljetuspal- veluja luonnollisille tai oikeushenkil(cid:148)ille sellaisilla Angolan alueilla, joille valtionhallinto ei ulotu; p(cid:132)(cid:132)t(cid:148)slauselman 13 kohdassa m(cid:132)(cid:132)r(cid:132)t(cid:132)(cid:132)n, ett(cid:132) n(cid:132)ihin toimenpiteisiin voidaan my(cid:148)nt(cid:132)(cid:132) tapauskohtai- sesti poikkeuksia. joille valtionhallinto ei ulotu; L 190/2 FI Euroopan yhteis(cid:148)jen virallinen lehti 4. 7. 98 2 artikla Yhten(cid:132)isyyden ja kansallisen sovinnon hallituksen (GURN), Yhdistyneiden Kansakuntien ja Lusakan p(cid:148)yt(cid:132)kirjan tarkkailijavaltioiden edustajien yhteyksi(cid:132) lukuun ottamatta viralliset yhteydet UNITA:n johtoon kiellet(cid:132)(cid:132)n niill(cid:132) Angolan alueilla, joille valtionhallinto ei ulotu. T(cid:132)m(cid:132) yhteinen kanta tulee voimaan 1 p(cid:132)iv(cid:132)n(cid:132) hein(cid:132)kuuta 1998. 3 artikla T(cid:132)m(cid:132) yhteinen kanta julkaistaan virallisessa lehdess(cid:132). 4 artikla Tehty Brysseliss(cid:132) 3 p(cid:132)iv(cid:132)n(cid:132) hein(cid:132)kuuta 1998. Neuvoston puolesta W. SCH(cid:154)SSEL Puheenjohtaja


title: The Community budget : The facts in figures 1998.

eurovoc_concepts:
Community budget
EU expenditure
comparative study
multiannual financial framework
preliminary draft EC budget


title: Commission Regulation (EC) No 1426/98 of 3 July 1998 fixing the maximum amount of compensatory aid for the appreciable revaluation of the pound sterling on 3 May 1998

eurovoc_concepts:
United Kingdom
aid to agriculture
monetary compensatory amount
representative rate

formats: html pdf print

text: 4. 7. 98 EN Official Journal of the European Communities L 190/17 COMMISSION REGULATION (EC) No 1426/98 of 3 July 1998 fixing the maximum amount of compensatory aid for the appreciable revaluation of the pound sterling on 3 May 1998 THE COMMISSION OF THE EUROPEAN COMMUNITIES, Having regard to the Treaty establishing the European Community, Having regard to Council Regulation (EC) No 724/97 of 22 April 1997 determining measures and compensation relating to appreciable revaluations farm incomes (1), as last amended by Regulation (EC) No 942/ 98 (2), and in particular Article 7 thereof, that affect Whereas Regulation (EC) No 724/97 lays down that the Member States may grant aid to farmers to compensate for an appreciable revaluation; whereas such compen- satory aid is to be granted under the conditions indicated in that Regulation and in Commission Regulation (EC) No 805/97 of 2 May 1997 laying down detailed rules for compensation relating to appreciable revaluations (3); Whereas the amount of compensatory aid is calculated in accordance with Articles 4, 5 and 6 of Regulation (EC) No 724/97 and includes a principal amount and, where appropriate, supplementary amounts under the second subparagraph of Article 3(2) of that Regulation; Whereas, to facilitate the preparations for granting this compensatory aid, the maximum principal amount of the first instalment thereof should be fixed on the basis of the latest data available on the sterling pound revaluation that occurred on 3 May 1998; whereas this maximum amount is established without prejudice to a reduction or cancella- tion in case of an increase in the agricultural conversion rate in the observation period referred to in Article 4(3) of Regulation (EC) No 724/97, without prejudice to account being taken of the situation on the market in the same observation period and without prejudice to the pos- sibility of granting supplementary amounts under the second subparagraph of Article 3(2) of that Regulation; Whereas, to apply Regulation (EC) No 805/97, the period referred to in Article 3(1) of that Regulation must be specified so that the aid is linked to previous production; Whereas the measures provided for in this Regulation are in accordance with the opinion of the relevant manage- ment committees, HAS ADOPTED THIS REGULATION: Article 1 For the United Kingdom, the principal amount of the first instalment of compensatory aid within the meaning of Article 1(2) of Regulation (EC) No 805/97 shall be a maximum of ECU 2,1 million in the case of the appreci- able revaluation that occurred on 3 May 1998. Article 2 1. The amount fixed by this Regulation is established without prejudice to the effects of Article 4(3) of Regula- tion (EC) No 724/97. To grant 2. the compensatory aid the maximum amount of which is fixed by this Regulation, the period referred to in Article 3(1) of Regulation (EC) No 805/97 shall end on 30 April 1998 at the latest. Article 3 This Regulation shall enter into force on the seventh day following its publication in the Official Journal of the European Communities. This Regulation shall be binding in its entirety and directly applicable in all Member States. Done at Brussels, 3 July 1998. For the Commission Franz FISCHLER Member of the Commission (1) OJ L 108, 25. 4. 1997, p. 9. (2) OJ L 132, 6. 6. 1998, p. 1. (3) OJ L 115, 3. 5. 1997, p. 13


title: Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa- Parlamentet om øget solidaritet med henblik på bekæmpelse af aids i udviklingslande

eurovoc_concepts:
AIDS
EU aid
developing countries
health policy
infectious disease

text: KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER Bruxelles, den 03. 07. 1998 KOM(1998) 407 endelig udg. MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET OG EUROPA-PARLAMENTET OM ØGET SOLIDARITET MED HENBLIK PÅ BEKÆMPELSE AF AIDS I UDVIKLINGSLANDE VIH/574/98-DA Del 1 - Version 2 BEGRUNDELSE FOR MEDDELELSEN Formålet med denne meddelelse er at: fremkomme med et første oplæg til debat om, hvordan der skal reageres på anmodningen fra Det Europæiske Råd i Luxembourg til Kommissionen "ø/w at undersøge de nærmere betingelser for oprettelsen af en terapeutisk solidaritetsfond i UN AIDS' regi til bekæmpelse af aids i udviklingslandene", besvare den opfordring fra Europa-Parlamentet, som blev bakket op af Ministerrådet i dennes forordning om oprettelse af budgetpost nr. B7-6211 til foranstaltninger på området hiv/aids i udviklingslandene, og som gik ud på "at undersøge, hvorledes de hiv-smittede i de fattigste lande kan få bedre adgang til behandling. Denne undersøgelse skal gennemføres i nært samarbejde med De ngo'er, Forenede lægemiddellaboratorierne samt Den Europæiske Unions medlemsstater", særorganisationer, Nationers berørte de anerkende og bakke op om alle de opfordringer til øget international solidaritet omkring bekæmpelsen af aids, herunder også opfordringerne fra G8 på møderne i henholdsvis Denver og Birmingham, UNAIDS' (United Nations Joint Programme on AIDS) møde om perinatal smitteoverførsel, International AIDS Vaccine Initiative (IAVI) og Verdensbankens opfordring til at oprette en fond for indkøb af vaccine. rekapitulere Kommissionens nuværende prioritering af opgaverne i relation til hiv og aids i udviklingslandene, skitsere Kommissionens holdning til flere af de seneste opfordringer til øget international solidaritet med henblik på bekæmpelse af aids i udviklingslandene og mulighederne for et specifikt bidrag fra EF til et nyt internationalt initiativ, fremkomme med forslag til en ramme for en strategi for yderligere støtte og påpege nogle spørgsmål, der skal overvejes i forbindelse med de finansielle ressourcer, med hvilke EF eventuelt kan deltage i en styrket international solidarisk indsats for at bekæmpe aids både med hensyn til forebyggelse (vaccine) og med hensyn til bedre behandlingsmuligheder i udviklingslandene. Aix- MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN OM ØGET SOLIDARITET MED HENBLIK PÅ BEKÆMPELSE AF AIDS I UDVIKLINGSLANDE RESUMÉ Den foreliggende meddelelse — 1. 2. 3. 4. redegør for baggrunden for opfordringerne til at udvise øget international solidaritet og beskriver den nuværende situation med hensyn til hiv/aids (human i immunodeficiency virus og acquired udviklingslande, immune deficiency syndrome) skitserer Europa-Kommissionens holdning til prioriteringen af opgaverne på nationalt og internationalt plan med henblik på anvendelse af offentlige midler til at bekæmpe aids i udviklingslande og peger på mulighederne for at styrke både den forebyggende indsats og omsorgs- og behandlingsindsatsen gennem tilvejebringelse af offentlige goder, opsummerer EF's nuværende i indsats udviklingslandene og peger på, hvordan den kan intensiveres. Først redegøres der for de positive resultater af omkostningseffektive målrettede forebyggende foranstaltninger og for, hvor vigtigt det er at udvide disse foranstaltninger; dernæst understreges det, hvor vigtigt det er at yde støtte til at styrke sundhedssystemerne, og der skitseres mulige forbedringer, for at bekæmpe hiv/aids gennemgår muligheden for at etablere nye solidaritetsmekanismer og undersøger flere alternativer. Først redegøres der for mulighederne for at finansiere behandling, herunder også med antiretrovirale midler, i udviklingslandene, og der peges på visse tekniske usikkerhedsmomenter, nødvendigheden af at foretage en relativ prioritering, muligheden for at kunne betale for denne behandling samt den offentlige politik på området. Dernæst ser man på muligheden for at udvikle vacciner og antimikrobielle midler, og der argumenteres for oprettelse af en fond for indkøb af sådanne præparater, når først de er udviklet, 5. skitserer mulighederne for et yderligere specifikt bidrag fra EF, herunder bevilling af flere finansielle ressourcer til: støtte at prioriteringsrækkefølge: landene med køb af eksisterende midler, dvs. i a) AZT (azidothymidin) til monoterapi til brug for gravide hiv-positive kvinder b) medicin til behandling af seksuelt overførte sygdomme, tuberkulose og andre opportunistiske infektioner c) behandling med antiretrovirale midler til forsøgsmæssig afprøvning i nogle få lande, som i forvejen er udvalgt af UNAIDS, tb tilskynde til yderligere investeringer fra den private sektor i udvikling af vacciner og antimikrobielle midler og tilvejebringelse af finansielle ressourcer til indkøb af disse præparater, når først de er udviklet, understreger UNAIDS' overordnede ansvar for forvaltningen af nye solidaritetsinstrumenter, samtidig med at væsentlige beslutninger dog fortsat skal træffes af udviklingslandene selv, og påpeger, at det er vigtigt at overvåge virkningerne af disse instrumenter. INDHOLDSFORTEGNELSE I. INDLEDNING A. UDFORDRINGEN I DET KOMMENDE TIÅR B. BEKÆMPELSE AF HIV/AIDS C. Forhindring af spredningen af hiv/aids 1. Behandlingstilbud til personer med hiv/aids: En verden til forskel 2. POLITISK OPBAKNING TIL EN INTENSIVERING AF DEN INTERNATIONALE INDSATS OG ØGET INTERNATIONAL SOLIDARITET D. MEDDELELSENS OPBYGNING II. EUROPA-KOMMISSIONENS HOLDNING TIL PRIORITERINGEN PÅ NATIONALT OG INTERNATIONALT PLAN MED HENSYN TIL ANVENDELSEN AF DE DISPONIBLE OFFENTLIGE MIDLER TIL BEKÆMPELSE AF AIDS I UDVIKLINGSLANDE III. EF'S NUVÆRENDE INDSATS FOR BEKÆMPELSE AF HIV/AIDS OG ANBEFALINGER TIL, HVORDAN DENNE INDSATS KAN INTENSIVERES FOREBYGGELSE - PRISMÆSSIGT OVERKOMMELIGE A. FORANSTALTNINGER Det særlige problem omkring forebyggelse af smitteoverførsel fra mor til barn STØTTE TIL NATIONALE SUNDHEDSSYSTEMER B. IV. NYE TILTAG MED HENBLIK PÅ INTERNATIONAL SOLIDARITET 2. midler a) A. FINANSIERING AF SUNDHEDSTJENESTER OG ANTIRETROVIRALE MIDLER TIL MENNESKER MED HIV/AIDS I UDVIKLINGSLANDENE 1. Sundhedssystemerne i udviklingslandene og deres muligheder for at klare den ekstra belastning, som følger af aids Problemstillingen omkring kombinationsbehandling med antiretrovirale Tekniske problemer med hensyn til almindelig brug af kombinationsbehandling af hiv-smittede Prioritering af opgaverne b) c) Behandling til en overkommelig pris d) Det offentliges holdning til behandling med antiretrovirale midler. Hidtidige erfaringer i nogle udviklingslande B. PARTNERSKAB MELLEM DEN PRIVATE OG DEN OFFENTLIGE SEKTOR FOR AT UDVIKLE VACCINE OG ANTIMIKROBIELLE MIDLER C. DE NÆRMERE BETINGELSER FOR NYE INTERNATIONALE SOLIDARITETSINSTRUMENTER 3 -^ V. EF'S SPECIFIKKE BIDRAG A. HVAD SKAL FINANSIERES MED FLERE EF-RESSOURCER? B. VIGTIGSTE MIDLER, DER KAN INDKØBES 1. Midler, der allerede findes på markedet 2. Midler, der endnu ikke er udviklet C. RAMMER FOR, HVAD DER KAN FINANSIERES MED DE EKSTRA RESSOURCER D. HVORDAN SKAFFES DER MIDLER TIL UDVIKLINGSLANDENE? E. EKSEMPLER PÅ FORUDSÆTNINGER, DER SKAL VÆRE OPFYLDT, FØR EF KAN BEVILGE DIREKTE BUDGETSTØTTE 1. Medicin, der allerede findes på markedet 2. Præparater, der endnu ikke findes på markedet F. NÆRMERE BETINGELSER FOR MOBILISERING AF YDERLIGERE RESSOURCER PÅ EF-PLAN VI. FORVALTNING AF NYE INTERNATIONALE SOLIDARITETSINSTRUMENTER PÅ INTERNATIONALT PLAN A. B. NATIONAL FORVALTNING AF FINANSIELLE RESSOURCER TIL LEVERING AF FOREBYGGELSES- OG BEHANDLINGSMIDLER TIL UDVIKLINGSLANDENE C. OVERVÅGNING D. FORVALTNINGEN AF NYE INTERNATIONALE FINANSIERINGS INSTRUMENTER MED HENBLIK PÅ TESTNING OG INDKØB AF VACCINER TIL UDVIKLINGSLANDENE VIL KONKLUSION OM DET INTERNATIONALE SAMARBEJDE OG EF'S SPECIFIKKE BIDRAG BILAG 1: CITATER VEDRØRENDE INTERNATIONAL SOLIDARITET I RELATION TIL HIV/AIDS L INDLEDNING A. UDFORDRINGEN I DET KOMMENDE TIÅR Helt fra starten af aids-epidemien var man klar over, at aids ikke var noget, de enkelte familier eller lande kunne klare på egen hånd. Det internationale samfund måtte mobiliseres, og den forenede indsats kunne kun opretholdes med tilstrækkelig politisk opbakning og store finansielle ressourcer over en længere periode. Det var baggrunden for, at EF i 1984 begyndte at beskæftige sig med forskning i hiv/aids og i 1987 for første gang blev involveret i foranstaltninger til bekæmpelse af hiv/aids i udviklingslande. På det tidspunkt var EF og landene i Afrika, Vestindien og Stillehavet (AVS) enige om, at aids ville blive en alvorlig udfordring for disse landes udvikling og derfor krævede en særlig indsats. Kun seks måneder efter, at programmet indledtes i AVS-landene, kunne også andre udviklingslande komme i betragtning til støtte via en budgetpost, som var specielt oprettet til formålet. I 1980'erne bestod udfordringen i hurtigt at udvikle effektive foranstaltninger til at forhindre udbredelsen af aids, styrke de forskellige eksisterende systemer til bekæmpelse af virussen og samtidig videreudvikle viden om og forskning i hiv/aids. EF støttede sammen med det internationale samfund den indsats, der blev gjort på såvel nationalt som regionalt plan. Politikkerne og strategierne for EF-støtten var genstand for omfattende debat og blev formuleret officielt i Kommissionens meddelelse af 7. januar 1994 til Rådet og Europa- Parlamentet med i udviklingslandene" samt i retsgrundlaget for den særlige aids-budgetpost B7-6211 (ref. 95/0164(SYN) af 26. 6. 1995). "Fællesskabets og medlemsstaternes aids-politik titlen Her ved udgangen af 1990,erne består udfordringen i at gennemføre de mest effektive foranstaltninger i tilstrækkelig stor målestok, samtidig med at sundhedssystemerne får den fornødne støtte til at kunne tage sig af dem, der allerede er smittet, og der sættes endnu mere ind på at øge vor viden for at kunne forbedre foranstaltningerne og udvikle nye metoder. Der er redegjort detaljeret for denne problemstilling i en publikation med titlen "Confronting AIDS: Public priorities in a global epidemic", som Verdensbanken, Europa-Kommissionen og UNAIDS udsendte i fællesskab i 1997. Kommissionen redegjorde for denne fremtidige udfordring ved en offentlig høring i Parlamentet og bebudede en videreførelse og styrkelse af støtten til aids foranstaltninger i tredjelande1. Europa-Kommissionen foreslog også nogle prioriterede indsatsområder for den finansielle støtte fremover. Disse indsatsområder er nærmere beskrevet i afsnit II. 1 Høring i Europa-Parlamentet den 25. november 1997. 6 B. BEKÆMPELSE AF HIV/AIDS 1. Behandlingstilbud til personer med hiv/aids: En verden til forskel Det anslås, at over 30 mio. mennesker i hele verden i dag (1998) er smittet med hiv virus, og heraf lever 90% i udviklingslande, og 20 mio. lever i afrikanske lande syd for Sahara. Af de hiv-smittede i afrikanske lande syd for Sahara er halvdelen kvinder. Indtil for nylig mente man, at sygdommen havde dødelig udgang for tæt ved 100% af alle smittede, selv om der var stor forskel mellem de rige og de fattige lande med hensyn til at forhindre overførsel af smitte fra mor til barn, behandlingstilbud til patienterne og sygdommens forløb. I rige lande fik langt størsteparten af de smittede specialistbehandling inden for offentlige eller private sundhedstjenester. Selv om sygdommen ikke kunne helbredes, var det muligt at forlænge patienternes levetid ved at forebygge og behandle opportunistiske infektioner med brug af AZT-monoterapi, tilbud om psykologisk støtte og en fornuftig kost, og resultatet var, at patienterne levede gennemsnitligt tolv år efter at være blevet smittet. I fattige lande fik kun en lille del af de smittede specialistbehandling, og på grund af ringe kapacitet i sundhedssektoren og utilstrækkelig behandling af opportunistiske infektioner var den forventede levetid efter smitten normalt væsentligt kortere end ti år, og det var fortsat almindeligt, at smitten blev overført fra mor til barn. Den opfattelse, at aids altid havde dødelig udgang, ændrede sig imidlertid for to år siden med udviklingen og indførelsen af behandlingsstrategier, der omfatter brug af kombinationer af antiretrovirale midler og protease-inhibitorer, som ikke blot forbedrer livskvaliteten for næsten 80% af dem, der får den pågældende medicinske behandling, men også giver håb om fremskridt inden for lægemiddelforskningen, der kan gøre det muligt at standse sygdomsprocessen varigt. Desuden indførte man i de mere velstående lande i 1996 monoterapi af gravide hiv-smittede kvinder, og det tilligemed muligheden for at vælge alternativer til amning samt tilbud om testning og rådgivning har hurtigt nedbragt antallet af tilfælde af overførsel af hiv under graviditet. For første gang ser det nu ud til, at hiv-smitten ikke nødvendigvis har dødelig udgang. Efter disse opdagelser anvendes protease-inhibitorer og antiretrovirale midler i vidt omfang i de rige lande. til brug Opdagelsen af effektiv monoterapi for gravide kvinder og kombinationsbehandling af hiv-smittede har gjort forskellen endnu større med hensyn til udsigterne for hiv-smittede i henholdsvis rige og fattige lande. Mens antallet af nye smittetilfælde er faldende i den industrialiserede verden (som følge af succesrige forebyggelseskampagner), og der er skabt mulighed for en effektiv behandling, konstateres der i de fattigere lande stadigt flere nye smittetilfælde, og der er fortsat her tale om en dødelig sygdom. Flere lande i den tredje verden har kunnet registrere et kraftigt fald i den forventede levealder som følge af aids, og dødeligheden blandt voksne stiger fortsat i de hårdest ramte områder. Det er sandsynligt, at 40 mio. mennesker vil dø på grund af hiv-smitte i løbet af det næste tiår. Også børn vil blive smittet i stort tal. til sundhedstjenester Dette billede af to helt forskellige verdener, der kæmper med aids og dens konsekvenser, understreger yderligere de store forskelle med hensyn til kvaliteten af og adgangen lande og udviklingslandene generelt og de vanskelige valg, dette indebærer. F. eks. dør 1 ud af 50 kvinder i udviklingslandene på grund af komplikationer i forbindelse med graviditet og fødsel sammenholdt med kun 1 ud af 2700 i de højt udviklede industrialiserede lande. i henholdsvis de industrialiserede Det er på denne baggrund - de enorme forskelle med hensyn til sundhedstilstand og kapaciteten i de sundhedssystemer, der skal tage sig af alle helbredsproblemer, herunder også hiv/aids - at opfordringen til større international solidaritet for at give øget adgang til forebyggelse, omsorg og kombinationsbehandling skal ses. 2. Forhindring af spredningen af hiv/aids Der er i dag bred enighed om, at der bør gøres mere for at begrænse epidemien, hvor det er muligt, ved at gøre de nuværende foranstaltninger mere effektive, f. eks. oplysning, målrettet undervisning, rådgivning, testning, brug af kondomer og behandling af seksuelt overførte sygdomme, men også gennem udvikling af nye metoder i udviklingslande. til at forhindre overførslen af virus, især blandt befolkningen En af de nye forebyggende metoder, der netop er udviklet, er behandling af hiv- smittede gravide med zidovudin eller AZT for at forhindre, at virus overføres til barnet. Da resultaterne af de kliniske forsøg forelå, blev AZT opført på WHO's liste over livsvigtig medicin, og prisen blev sat væsentligt ned for at give større dele af befolkningen adgang til denne form for behandling. I dag foregår indsatsen for at give hiv-smittede øget adgang til pleje og behandling sideløbende med bestræbelserne på at gøre eksisterende og nye forebyggende foranstaltninger mere tilgængelige, fordi man har erkendt, at hvis landene skal kunne klare den voksende belastning, som aids udgør, er den eneste seriøse mulighed at standse spredningen af aids så hurtigt og effektivt som muligt. De lande, som er i stand til at begrænse epidemien, vil også være optimalt placeret med hensyn til at kunne tilbyde befolkningen den bedste og mest hensigtsmæssige behandling, og det gælder både hiv-smittede og andre. Det er denne komplekse situation, der danner baggrund for nye opfordringer til at gøre AZT-behandlingen lettere tilgængelig for gravide, give bedre adgang til andre antiretrovirale midler og øge eller stimulere investeringer i fremstilling af andre præparater såsom vacciner og antimikrobielle midler. Sådanne tiltag vil virkeligt betyde noget, hvis de får den fornødne støtte hurtigt, og hvis der stilles nye finansielle instrumenter til rådighed for udviklingslandene, så de kan indkøbe disse præparater, når først de er udviklet. C. POLITISK OPBAKNING TIL EN INTENSIVERING AF DEN INTER NATIONALE INDSATS OG ØGET INTERNATIONAL SOLIDARITET Med det formål at organisere en mere intensiv indsats og etablere nye mekanismer for at skabe større international solidaritet i relation til aids anmodede Det Europæiske Råd i Luxembourg Kommissionen om "at undersøge de nærmere betingelser for oprettelsen af en terapeutisk solidaritetsfond i UNAIDS' regi til bekæmpelse af aids i udviklingslandene". Europa-Parlamentet var tidligere kommet med en tilsvarende opfordring, som blev bakket op af Ministerrådet i forbindelse med vedtagelsen af forordningen om aids-budgetposten (nr. B7-6211). Sigtet er bl. a. "at undersøge, hvorledes de hiv-smittede i de fattigste lande kan få bedre adgang til behandling. Denne undersøgelse skal gennemføres i nært samarbejde med De Forenede Nationers særorganisationer, de berørte ngo'er, lægemiddellaboratorierne samt Den Europæiske Unions medlemsstater"2. Den foreliggende meddelelse er den første reaktion på disse anmodninger og har til formål at redegøre for, hvordan man forestiller sig, EF's program i udviklingslandene kan bidrage til at skabe øget international solidaritet omkring forebyggelse af hiv/aids og bedre behandling af hiv-smittede i erkendelse af, at det er en opgave, der må løses i fællesskab. Kun med en øget og velkoordineret indsats vil man kunne bekæmpe aids i en situation, hvor der er så mange andre vigtige opgaver, der trænger sig på. Meddelelsen fokuserer primært på prioriteringen af opgaverne og indeholder forslag til en strategi. Først når man er nået til enighed på grundlag af denne meddelelse, kan man begynde at gå i detaljer og stille forslag om den konkrete udformning og finansieringen. D. MEDDELELSENS OPBYGNING I indledningen blev der redegjort for baggrunden for opfordringen til international solidaritet og givet en kort beskrivelse af den nuværende situation med hensyn til hiv/aids. I afsnit II skitseres Europa-Kommissionens holdning til den prioritering, der er foretaget på nationalt og internationalt plan med hensyn til anvendelsen af offentlige midler til bekæmpelse af aids i udviklingslande, og der peges på det vigtige samspil mellem forebyggelse og behandling gennem tilvejebringelse af offentlige goder. Afsnit IQ indeholder en kort beskrivelse af EF's nuværende indsats for at bekæmpe hiv/aids, og derefter gives der bud på, hvordan denne indsats kan styrkes. Der peges især på mulighederne for relativt billige forebyggende initiativer og støtte til nationale sundhedssystemer. Artikel 2, stk. 2, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 550/97 af 24. marts 1997 om foranstaltninger på området hiv/aids i udviklingslandene. I afsnit IV præsenteres muligheden for at etablere nye solidaritetsinstrumenter, og flere alternativer gennemgås. Først udforskes muligheden for at finansiere antiretrovirale midler i udviklingslandene under hensyntagen til visse tekniske krav, den relative prioritering af opgaverne, muligheden for at kunne betale for præparaterne samt den offentlige politik på området. Dernæst drøftes muligheden for at udvikle vacciner og antimikrobielle midler og oprette en fond for indkøb af disse præparater, når først de er udviklet. Man kommer kun ganske kort ind på, hvordan der konkret kan skaffes midler til nye solidaritetsinstrumenter. I afsnit V skitseres EF's specifikke bidrag. Det omfatter bevilling af ekstra ressourcer både i form af støtte til landene til køb af eksisterende præparater og til at tilskynde den private sektor til at investere mere i udvikling af vacciner og antimikrobielle midler. Afsnit VI indeholder nogle foreløbige overvejelser omkring forvaltningen af nye solidaritetsinstrumenter; der redegøres for EF's holdning i forhold til andre internationale organer, og det understreges, hvor vigtigt det er at overvåge resultaterne. Afsnit VII indeholder en kort konklusion af de vigtigste spørgsmål, der er omhandlet i meddelelsen, og præsenterer forslag til den fremtidige indsats på strategisk plan, herunder ændring af sigtet med de igangværende foranstaltninger suppleret med nye tiltag med henblik på (i) de enkelte landes indkøb af lægemidler, når præparaterne er kommet i handelen, og (ii) tilvejebringelse af flere og mere hensigtsmæssige finansieringsmuligheder med henblik på afprøvning og indkøb af vacciner på internationalt plan. Bilaget indeholder forskellige citater vedrørende international solidaritet i relation til hiv/aids. 10 IL EF'S HOLDNING TIL PRIORITERINGEN PÅ NATIONALT OG INTERNATIONALT PLAN MED HENSYN TIL ANVENDELSEN AF DE DISPONIBLE OFFENTLIGE MIDLER TIL BEKÆMPELSE AF AIDS I UDVIKLINGSLANDE Enkeltpersoner, lande og internationale organisationer har arbejdet side om side i de sidste ti år på at løse de nye og enorme problemer, der er opstået som følge af aids. På grund af nedskæringer i de offentlige bevillinger, et stadigt større antal smittede på verdensplan og de mange andre store problemer, befolkningen slås med i udviklingslandene, har både regeringer og donorer været nødsaget til at træffe nogle vanskelige valg. EF har sammen med udviklingslandene og de største andre donorer drøftet nødvendigheden af at foretage en prioritering af, hvordan de disponible offentlige midler anvendes, og behovet for tilsagn om øget støtte og etablering af partnerskaber med den private sektor. EF har også draget visse konklusioner med hensyn til sin egen privilegerede placering i udviklingssamarbejdet, og hvilken vej man skal følge fremover. Disse valg blev præsenteret af Kommissionen i november 1997, og de kan opsummeres således: De overordnede målsætninger for EF's foranstaltninger vedrørende hiv/aids på nationalt plan er at begrænse spredningen af virus og samtidig hjælpe sundhedssektorerne i udviklingslandene med at tage sig af sygdommens følger og forbedre kvaliteten af behandlingen uden nogen form for diskrimination. Det overordnede mål for EF på internationalt plan er at samarbejde om at skaffe øget viden om hiv/aids og investere i internationale offentlige goder i tilknytning til hiv/aids. De seneste års erfaringer viser med al ønskelig tydelighed, at udviklingslandene ikke kan ignorere hiv/aids-epidemien. I udviklingslandene, hvor 90% af alle hiv- smittetilfældene er koncentreret, mere end opvejer aids de møjsommelige fremskridt, der er gjort med hensyn til at forbedre livskvaliteten. Fra 1950 til 1990 steg den gennemsnitlige forventede levealder i udviklingslandene fra 40 til 63 år, men i mange lande har aids nu reduceret den med mere end 10 år. Hiv/aids er også med til at forværre fattigdomsproblemet og ulighederne, eftersom de fattigste har de færreste ressourcer til at klare sig over for sygdommen. Hiv/aids er derfor en afgørende udviklingshæmmende og fattigdomsforstærkende faktor. Men den fattige befolkning og de fattige lande slås med mange andre presserende problemer ud over hiv/aids, og når de offentlige ressourcer er knappe, må der træffes vanskelige valg. F. eks. koster det i et typisk udviklingsland lige så meget at behandle én aids-patient i et år, som det koster at undervise ti elever i grundskolen i et år. Det er vanskeligt, men nødvendigt at afveje disse opgaver mod hinanden. EF har derfor erkendt, at anvendelsen af nationale og internationale offentlige midler til bekæmpelse af aids primært bør tage sigte på oplysning, undervisning og viden, der kan betragtes som et offentligt gode, og sekundært på de ekstra fordele, der er forbundet med forebyggelse af smitsomme sygdomme (såsom hiv, tuberkulose og seksuelt overførte sygdomme), som er af betydning for folkesundheden frem for et spørgsmål om den enkeltes helbred. 11 Forebyggelse er derfor væsentlig og blive endnu vigtigere på senere stadier, hvor epidemien har bredt sig i hele befolkningen. Ved udgangen af 1997 skønnede man, at der lever over 250 mio. mennesker i lande, hvor hiv-smitten er stærkt udbredt. Disse lande har ikke andet valg end at bekæmpe epidemien både via en mere intensiv forebyggende indsats og ved at gøre noget ved det voksende problem omkring aids- relaterede sygdomme og dødsfald og deres konsekvenser for behandlingstilbuddene til alle landets indbyggere. Når et land er nået til dette stadium, og der anvendes offentlige midler til at forbedre sundhedssektorens indsats, kan aids øge de offentlige udgifter til sundhedsvæsenet med over 40%, selv om ikke hiv-smittede i visse tilfælde får ringere adgang til sundhedssystemet end tidligere. Derfor skal man være særligt opmærksom på ikke at diskriminere mellem bevillinger til behandling og pleje af henholdsvis personer med og uden aids, og der bør satses specifikt på at anvende de disponible offentlige midler direkte til grundlæggende behandlingstilbud til de fattigste. Nogle få hårdt ramte lande, som tidligere har målrettet deres ressourcer således og fortsat gør det i dag, begynder nu at kunne se resultaterne. F. eks. er det lykkedes Uganda, Thailand og Senegal og holde epidemien på et forholdsvist stabilt niveau ved hjælp af en ihærdig og målrettet forebyggende indsats. Der er dog tale om resultater, der først har kunnet registreres for ganske nylig, og som må fastholdes ved hjælp af vedvarende bestræbelser i samme retning. Det internationale donorsamfund, herunder også EF, har anset det for det vigtigste at yde omfattende støtte til udviklingslandenes egne bestræbelser på at bekæmpe aids pandemien, mens man samtidig fortsat bevilger midler til investeringer i internationale offentlige goder. Som eksempler på internationale offentlige goder kan nævnes anvendt forskning og grundforskning i forbindelse med tiltag og systemer vedrørende forebyggelse af smitteoverførsel fra mor til barn og de kliniske virkninger af sådanne tiltag og systemer samt udvikling af antimikrobielle midler og vacciner. EF har også øget sin støtte til udbygning af sundhedssektorerne i udviklingslandene ganske betydeligt. EF har sat sig for at fortsætte sine bestræbelser på at understøtte udviklingslandenes egen indsats og fokusere på et effektivt samspil mellem forebyggelse og behandling. Samtidig er EF yderligere forpligtet til sammen med sine internationale partnere at investere i tilvejebringelse af ny viden og udvikling af midler, der kan give folk flere valgmuligheder med hensyn til at beskytte sig mod hiv/aids. EF erkender betydningen af den politiske opbakning, der er opnået med hensyn til at mobilisere yderligere støtte til bekæmpelse af aids i udviklingslandene, og undersøger, hvordan man bedst kan bidrage til denne indsats. Med udgangspunkt i disse overvejelser redegøres der i den foreliggende meddelelse for de spørgsmål og muligheder, der er knyttet til øget international støtte med særligt sigte på EF's specifikke rolle og privilegerede placering i udviklingssamarbejdet. Først på et senere stadium, når strategierne skal drøftes, kan der udarbejdes mere detaljerede debatoplæg om de nærmere betingelser, instrumenter og finansieringsbehov. 12 HL EF'S NUVÆRENDE INDSATS FOR BEKÆMPELSE AF HIV/AIDS OG ANBEFALINGER TIL, HVORDAN DENNE INDSATS KAle INTENSIVERES EF's nuværende indsats for bekæmpelse af hiv/aids i udviklingslande organiseres med finansielle midler fra særlige budgetposter, nationale og regionale programmer under i Asien, Latinamerika og landeprogrammer EUF Middelhavsomridet. i AVS-landene og A. FOREBYGGELSE - PRISMÆSSIGT OVERKOMMELIGE FORANSTALTNINGER forebyggende EF har øremærket 50% af de finansielle ressourcer til aids-programmet til omkostningseffektive Initiativerne har omfattet oplysningskampagne rettet mod højrisikogrupper, undervisning af unge, især i skolerne, intern formidling af oplysning inden for bestemte grupper, f. eks. blandt lastbilchauffører og prostituerede, øget sikkerhed ved blodtransfusioner samt behandling af seksuelt overførte sygdomme. Disse projekter har givet ganske gode resultater, og de forebyggende foranstaltninger prioriteres fortsat højt. foranstaltninger. Det særlige problem omkring forebyggelse af smitteoverførsel fra mor til barn Pi baggrund af den seneste udvikling bør man, hvis de nationale sundhedstjenester har tilstrækkelig kapacitet, og hvis landet overvejer at stille antiretrovirale midler til rådighed i denne sammenhæng, prioritere midler, der forhindrer smitteoverførsel fra mor til barn. Hvert ir bliver ca. 2 mio. hiv-positive kvinder gravide, og 550 000 børn fødes med hiv-smitte. De lever i verdens fattigste lande. Til sammenligning kan nævnes, at i Tanzania, som er et af de fattigste lande i Afrika, koster moskitokontrol for at forebygge malaria mellem 5 og 250 USD pr. vundet ekstra leveir, mens prisen for AZT til alle hiv-smittede gravide i Tanzania vil være ca. 50 USD pr. vundet smittefrit liv. Det er blevet beregnet, at Tanzania i forvejen bruger 3,10 USD pr. indbygger pi aids-forebyggelse, og at tilbud om AZT til hiv-positive gravide ville forøge denne udgift med ca. 0,8 USD pr. indbygger. EF har siden 1987 selv forsket og deltaget i det internationale forskningssamarbejde om forebyggelse af overførsel af hiv-smitte fra mor til barn. Pi nuværende tidspunkt er der fortsat brug for yderligere praktisk og klinisk forskning, men i flere lande er man allerede begyndt at anvende behandlingen. EF kunne bidrage yderligere pi dette felt pi et indledende stadium ved at finansiere en undersøgelse af, hvorvidt det er realistisk at tilbyde en "basispakke" for gravide i udviklingslande, som skulle omfatte forskellige muligheder for hiv-testning og rådgivning, valg mellem amning eller flaskemadning og andre prioriterede foranstaltninger. De eksisterende instrumenter og midler er tilstrækkelige pi nuværende tidspunkt til at gennemføre det. Derfor kunne der mobiliseres midler inden for EF's normale instrumenter til at udvikle og evaluere sidanne foranstaltninger i større milestok. i3->m Det vil kort sagt sige, at de eksisterende EF-instrumenter til støtte for den forebyggende og behandlingsmæssige indsats for hiv-smittede og muligheden for at forhindre perinatal overførsel af hiv er hensigtsmæssige, nir det gælder de generelle sundhedstjenester, men der kan gøres mere for at udvide og forbedre den nuværende indsats, hvis der stilles mere fleksible instrumenter og flere menneskelige ressourcer til rådighed i udviklingslandene. forbindelse med den sundhedssektoren samlede støtte til i B. STØTTE TIL NATIONALE SUNDHEDSSYSTEMER EF har øget sin støtte til sundhedssektoren i udviklingslandene i de seneste ir bide med hensyn til kvantitet og kvalitet, herunder ogsi støtten til at give flere adgang til behandling og støtten til forebyggelse af aids. Det afspejles i det forhold, at EF-støtten til sundhedsprojekter fra 6. EUF til 7. EUF er vokset fra 184 mio. ECU til 415 mio. ECU. Desuden er der anvendt 633 mio. ECU til støtte for nationale sundhedsbudgetter i AVS-landene via counterpartmidler fra strukturtilpasningsforanstaltninger. Ogsi indsatsen i de asiatiske og latinamerikanske lande og Middelhavslandene er øget væsentligt. En betydelig del af disse midler anvendes pi programmer for livsvigtig medicin, bl. a. til at omstrukturere nationale lagre aflægemidler. For ikke at diskriminere for eller imod hiv-smittede er det vigtigt, at EF støtter adgang til pleje og behandling for alle (herunder ogsi hiv-smittede) via den generelle støtte til sundhedssektoren, inden for hvilken adgangen til livsvigtig medicin er et væsentligt indsatsområde for EF. til at støtte Ud over de vigtigste finansielle sundhedssystemerne og finansiere livsvigtig medicin, anvendes de særlige aids budgetter til at gennemføre undersøgelser, fremme innovative foranstaltninger og yde faglig støtte til i højere grad at inddrage hiv/aids-problematikken i det generelle sundhedssystem. instrumenter, der anvendes EF-støtten har som led i den nationale og internationale indsats bidraget til udviklingen af lægemiddelsystemerne i flere lande og givet befolkningen generelt bedre adgang til medicin. Men pi grund af problemets omfang og mangelen pi finansielle og menneskelige ressourcer bide i udviklingslandene og inden for EF kan det ikke lade sig gøre i alle de udviklingslande, hvor der er brug for det, og det er ogsi en langsigtet proces. De eksisterende instrumenter er generelt velegnede til det formil, hvortil de er oprettet. Den største hindring er imidlertid, at landene ikke afsætter tilstrækkelige ressourcer til disse opgaver, fordi der er si mange andre vigtige problemer, der skal løses, og hertil kommer problemet med begrænset faglig kapacitet i udviklingslandene og i EF og mangel pi hurtige og fleksible instrumenter til at få adgang til menneskelige ressourcer og ekspertise pi dette felt. 15 Det ville være en fordel, hvis indsatsen kunne øges, og der kunne tilvejebringes flere instrumenter og nedsættes en gruppe for faglig bistand; det ville give mulighed for at gøre mere og gøre det hurtigere og bedre. Det kan eventuelt overvejes inden for rammerne af EF's indsats for at styrke sundhedssektoren generelt pi nationalt plan. Der bør fokuseres specifikt pi følgende omrider: forbedring af koordineringen af hele indsatsen i sundhedssektoren pi landsplan med særlig vægt pi levering af medicin; koordineringen bør gennemføres under ledelse af det pigældende land selv og i nært samarbejde med WHO og andre donorer; inddragelse af hiv/aids og dens konsekvenser samt de offentlige behov i tilknytning hertil i gennemgangen af de almindelige offentlige udgifter og budgetterne for sundhedssektoren, nir først et hurtigt vurderingsværktøj er udviklet og valideret; tilskyndelse til hurtigere udvikling af adækvate bæredygtige lægemiddelsystemer i udviklingslandene, som ogsi omfatter livsvigtig medicin for seksuelt overførte sygdomme/hiv, opportunistiske sisom tuberkulose samt AZT for at forhindre smitteoverførsel fra mor til barn; det er vigtigt at få udviklet et system, der giver de enkelte lande mulighed for selv at afgøre, hvilke lægemidler der skal subsidieres, og for hvilke sygdomme omkostningerne skal og kan dækkes af patienterne selv; infektionssygdomme smitsomme instruktion i korrekt og hensigtsmæssig brug af lægemidler og etablering af overvigningssystemer for at følge resultater og tendenser; udbygning af systemerne, si de kommer til at omfatte tilbud om testning og rådgivning til befolkningsgrupper, som ellers ikke ville have adgang hertil; tættere samarbejde mellem den offentlige sektor og kommercielle almennyttige private organisationer om støtte til generel pleje og behandling af sygdomme sisom aids, f. eks. gennem flere faciliteter til pasning og behandling af patienter i hjemmet. IV. NYE TILTAG MED HENBLIK PÅ INTERNATIONAL SOLIDARITET En øget international indsats for at skabe større solidaritet pi verdensplan omkring bekæmpelsen af aids kan kun hilses velkommen. Det stir dog klart, at der mi være tale om regulær ekstra støtte, si det ikke indebærer begrænsninger i de nuværende hiv/aids aktiviteter. Ud fra den kontekst, der er beskrevet tidligere i denne meddelelse, kan EF pege pi nogle få prioriterede indsatsområder, hvor fornyet og ekstra støtte pi internationalt plan 16 virkeligt vil kunne mærkes. Ogsi muligheden for internationalt samarbejde om formuleringen af nye tiltag skal fremhæves. De nye internationale solidaritetsinitiativer skal især fokusere pi (i) styrkelse af sundhedssystemerne i udviklingslandene for at sætte dem i stand til at indkøbe de mest nødvendige lægemidler og generelt forbedre kvaliteten af behandlingen af de smitteramte og (ii) oprettelse af et nyt finansielt instrument, der skal øge den private sektors investeringer i udvikling af nye forebyggende metoder sisom vacciner og antimikrobielle midler. Disse muligheder gennemgas nærmere i det følgende. A. FINANSIERING AF SUNDHEDSTJENESTER OG ANTIRETROVIRALE MIDLER TIL MENNESKER MED HIV/AIDS I UDVIKLINGSLANDENE 1. Sundhedssystemerne i udviklingslandene og deres muligheder for at klare den ekstra belastning, som følger af aids Selv uden problemerne med hiv/aids er de offentligt finansierede sundhedssystemer i de fattigste udviklingslande under enormt pres. Verdensbanken har beregnet, at det vil koste ca. 12 USD pr. indbygger eller 3,4% af BNI at kunne tilbyde en basisbehandlingspakke, men de faktiske udgifter i øjeblikket er i mange tilfælde langt lavere. F. eks. udgjorde de gennemsnitlige offentlige udgifter til sundhedssektoren i afrikanske lande syd for Sahara 2,5% af BNI i 1990, og i Sudan var de helt nede pi 0,5%. De samlede udgifter fra alle kilder var 5 USD eller derunder i Mozambique, Tanzania, Ethiopien, Sierra Leone og Sudan. Nir man sammenligner dette tal med de 12 USD, der er nødvendige, skal man huske pi, at en stor del af de nuværende udgifter gir til tjenester uden for den ovennævnte pakke. Et si lavt udgiftsniveau er typisk for minimalt fungerende sundhedstjenester, som er præget af manglende motivation hos personalet og stort fravær, hyppigt tomme lægemiddellagre og meget ringe dækning af befolkningen. Over for disse overvældende problemer har meget få af de fattige lande været i stand til at gøre noget effektivt ved hiv/aids udelukkende med brug af indenlandske ressourcer. Det normale mønster har været, at en væsentlig del af de offentlige ressourcer er blevet brugt pi kurativ behandling af aids-patienter. Det har ikke været det tilsigtede resultat af den offentlige politik pi området, men det er sket mere eller mindre automatisk, efterhånden som stadigt flere sengepladser pi de offentlige hospitaler optages af aids patienter. En særlig uheldig konsekvens har været, at patienter med andre diagnoser dermed har fået sværere ved at få adgang til hospitalerne, ogsi selv om deres prognose er langt bedre. Desuden gir de private ressourcer næsten udelukkende til kurativ behandling. Langt størsteparten af de midler, der anvendes pi forebyggende foranstaltninger, sisom folkeoplysning, fremme af brugen af kondomer og behandling af seksuelt overførte sygdomme, kommer fra udenlandske donorer. Det resulterer i forskellige mønstre for anvendelsen af ressourcerne, afhængigt af henholdsvis den private og den offentlige sektors andel og omfanget af udenlandsk finansiering. I Tanzania, hvor den private sektor er lille, og hvor en stor del af sundhedsvæsenet finansieres med udenlandsk støtte, er 85% af de samlede ressourcer, der er anvendt pi hiv/aids, giet til forebyggelse. I modsætning hertil er langt størsteparten af de offentlige udgifter i Côte d'Ivoire giet til behandling, og landet får mindre udenlandsk 17 bistand med det resultat, at 92% af de samlede udgifter pi aids-området i 1995 gik til behandling. 18 Problemstillingen omkring kombinationsbehandling med antiretrovirale 2. midler Problemet omkring mangelen pi antiretrovirale midler i udviklingslandene trængte sig pi, da lægevidenskabelige forskere pi den internationale aids-konference i Vancouver meddelte, at en ny trestofsbehandling af hiv forbedrede og forlængede patienternes liv i den vestlige verden. Senere rapporter har bekræftet disse resultater. Spørgsmilet er nu, hvorvidt det er realistisk muligt og ønskeligt at tilbyde kombinationsbehandling til hiv- smittede i udviklingslandene. Fra flere sider blev der opfordret til at gøre disse præparater "tilgængelige for alle", hvilket vil sige at gøre dem tilgængelige for størsteparten af de smittede i udviklingslandene. Der er dog mange problemer forbundet med at efterkomme denne opfordring, og der er fire væsentlige argumenter imod: a) Tekniske problemer med hensyn til almindelig brug af kombinationsbehandling af hiv-smittede Set ud fra et klinisk synspunkt er det nu fastsliet, at antiretrovirale kombinations- behandlinger har en gavnlig indvirkning pi hiv/aids-patienters livskvalitet: de reducerer bide sygdomsudbrud og dødelighed, forbedrer patienternes livskvalitet ganske betydeligt og begrænser muligvis ogsi smittefaren. Men de er ogsi forbundet med en lang række vanskeligheder. Blandt problemerne kan nævnes manglende viden om midlernes effekt pi lang sigt, de nuværende medicinkombinationer og behandlinger er ikke særligt patientvenlige (behandlingsforløbene forudsætter, at patienterne indtager mange forskellige piller pi meget nøjagtige tidspunkter), det er nødvendigt at have adgang til specialiserede laboratorier, og der skal foretages tests og klinisk overvigning for at sikre behandlingen, patienternes ernæringstilstand er vigtig, og endelig er det helt afgørende, at patienterne retter sig helt efter lægens anvisninger. Kun højst 80% af patienterne reagerer positivt pi behandlingen i de industrialiserede lande. Behandlingen forudsætter, at patienterne følger den meget nøje pi ubestemt tid, og kræver omfattende overvigning af lever- og nyrefunktioner. Det er ogsi nødvendigt at gennemføre meget dyre, men alligevel ikke særligt effektive milinger af virusmængden i blodet, og der skal særligt uddannede læger til at overvige behandlingen. Hvis disse forudsætninger ikke er opfyldt, er der risiko for, at der kan opsti resistens overalt i verden mod de nye lægemidler. Hertil kommer, at en række specifikke kliniske problemer fortsat er uløst pi grund af manglende data fra de pigældende lande. Der er ogsi spørgsmilet om muligheden for at anvende billigere tostofsbehandlinger og præparater, manglende erfaring med behandling af hiv 2-virus (der udgør 50% af tilfældene i Senegal, men som ikke forekommer hyppigt i de vestlige lande, hvor de fleste behandlingsforsøg er gennemført, og hvor hiv 1 er den mest almindelige virusform) med de nyeste antiretrovirale midler, og endelig er der problemet omkring reaktivering af tuberkulose under behandlingen med antiretrovirale midler. 19 b) Prioritering af opgaverne i mange Nir ressourcerne er knappe, som det er tilfældet i udviklingslandene, si det ikke er muligt at finansiere alle potentielt livsbevarende foranstaltninger, er man nødt til at stille det spørgsmil, om de offentlige ressourcer, der eventuelt kan bevilges til kombinationsbehandling af hiv-patienter, ville være mere produktive, hvis de blev anvendt andre steder og rettet mod mere omkostningseffektive forskellige foranstaltninger. Dette spørgsmil kan man stille sammenhænge. I relation til de nuværende foranstaltninger, som er specifikke for aids, er der meget, der tyder pi, at de ressourcer, der anvendes pi den forebyggende indsats, er mere effektive end dem, der anvendes pi behandling, selv ogsi nir det drejer sig om at mindske menneskelige lidelser. Men uanset hvor gode resultater de præventive foranstaltninger har vist sig at give, er der stadig ikke tilstrækkelige ressourcer til at finansiere f. eks. behandling af andre seksuelt overførte sygdomme, selv om udgifterne til behandling af et sidant tilfælde beløber sig til 10,15 USD, hvoraf kun 2,11 USD gir til lægemidler. Et konkret forsøg i Tanzania har vist, at omkostningerne ved at undgi et hiv-tilfælde ved hjælp af bedre behandling af seksuelt overførte sygdomme kun udgør 218 langt mindre end de årlige omkostninger ved USD, hvilket kombinationsbehandling, som er mindst 10 000 USD. I betragtning af, at det endelige mil er at minimere de menneskelige lidelser, der er forårsaget af hiv/aids, er det vigtigt at kanalisere de disponible ressourcer ud til de foranstaltninger, som er mest effektive med hensyn til at forhindre spredningen af sygdommen, og at behandle dem, som allerede er smittet. er Ser man udelukkende pi dem, som allerede er smittet med hiv, er man nødt til at overveje forskellige behandlingsalternativer. I afrikanske lande syd for Sahara er de irlige udgifter til komplet behandling uden retrovirale midler ca. 500 USD pr. person (kun 300 USD, hvis de dyreste opportuniske infektioner udelades). Denne form for behandling kan lægge flere ir til en hiv-smittets liv. Man skal desuden huske pi, at det er en forudsætning for enhver form for mere avanceret behandling, at de hiv-smittede behandles for deres opportunistiske infektioner, og det er i sig selv med til at forbedre deres livskvalitet. I praksis har der imidlertid i de fleste udviklingslande altid været problemer med at tilvejebringe de nødvendige behandlingstilbud. Behandlingen af den hyppigste og farligste opportuniske infektion i tilknytning til aids, nemlig tuberkulose, koster ca. 20 USD, men effektiviteten i de fleste kontrolprogrammer har været faldende i det seneste tiår, og det er de færreste lande, der kan tilbyde alle patienter denne behandling. Ser man pi selve behandlingen med antiretrovirale midler, er der stærke argumenter for at lægge hovedvægten pi finansiering af en kortvarig behandling med AZT til hiv-positive gravide for at forhindre overførsel af hiv til den nyfødte. Denne monoterapi har vist sig effektiv og reducerer smitteoverførslen med 50% blandt de hiv-smittede, der ikke ammer. Medicinalvirksomheden har sænket prisen med 75%, si en kortvarig behandling nu koster 50-150 USD. 20 Hvis grundlaget for overvejelserne udvides til ogsi at omfatte behandlingstilbud for andre sygdomme end hiv-smitte, er der meget, der tyder pi, at en given udgift ville få større virkning, hvis den gik til andre livsbevarende foranstaltninger, sisom vaccination af spædbørn eller oral behandling af diarré med rehydreringssalte; begge dele koster under 15 USD pr. vundet leveår. Disse enkle og billige teknologier forsømmes mange steder, og bevilling af de fornødne midler til at kunne anvende dem bør være en forudsætning for, at den offentlige sektor kan bruge penge pi den ekstremt dyre kombinationsbehandling af hiv patienter. Endelig er der si mange andre vigtige presserende opgaver, som det offentlige skal løse i udviklingslandene. Pilotprogrammer for kombinationsbehandling bør ogsi anskues i det lys, for selv om de i vidt omfang finansieres med gavebistand eller lin udefra til modtagerlandet, vil de formentlig alligevel absorbere ganske store nationale ressourcer (finansielle og menneskelige), som ellers kunne være anvendt pi effektive behandlingstilbud til mange flere patienter eller til at forhindre, at smitten spredes til tusindvis af andre. For at give bide de hiv-smittede og alle andre en retfærdig behandling er det vigtigt, at sundhedssystemet først og fremmest undgir at diskriminere mod de aids-ramte. Det er dog ogsi uretfærdigt, hvis omsorgen for aids-patienterne får mere støtte end tilbuddene til andre patienter med alvorlige sygdomme sisom leverkræft eller nyresygdomme, som er meget udbredte i Afrika. Det største problem er i realiteten den kombination af direkte og indirekte pres, der er forårsaget af hiv/aids, og som forhindrer sundhedsstrukturerne i at fungere hensigtsmæssigt. Det ser umiddelbart ud til, at det store antal dødsfald som følge af hiv-smitte er en af de alvorligste udfordringer for sundhedssektoren og giver al mulig grund til at accelerere og intensivere reformprocessen i sundhedssektoren, herunder ogsi hensigtsmæssig organisering og finansiering af lægemidler og behandling. Men hvis man udelukkende fokuserer pi specifikke hiv behandlinger, vil det kunne bringe de stærkt nødvendige mere generelle reformer af finansieringen aflægemidler og sundhedsvæsen i fare. c) Behandling til en overkommelig pris De irlige omkostninger ved behandling med antiretrovirale midler. (trestofsbehandling) beløber sig til ca. 10-20 000 USD pr. person; det laveste tal er hentet fra Thailand, hvor man benytter tostofsbehandling og udelukker de meget dyre antiproteaser, og det højeste tal stammer fra USA og Storbritannien. Det er under alle omstændigheder mange gange mere, end hvad der gennemsnitligt anvendes pr. indbygger pi sundhedsområdet i udviklingslandene, og ogsi langt mere, end hvad der i dag bruges pr. hiv-patient. Det mi forventes, at priserne pi lægemidlerne vil falde ganske betydeligt med tiden, men behandling af hiv-patienter med kombinationsbehandling vil fortsat være dyr i kraft af omkostningerne ved testning og kontrol, der ogsi skal medregnes. Det anslås, at det vil koste 20-40 mia. USD om iret at behandle alle hiv-smittede i de afrikanske lande syd for Sahara. Der er intet, der tyder pi, at nogen - det være sig patienter, regeringer eller udenlandske donorer - er villige og i stand til at dække mere end en brøkdel af disse omkostninger. Det er ensbetydende med, at det er 21 umuligt at finansiere behandling af alle hiv-positive med antiretrovirale midler. Derfor er det nødvendigt at foretage nogle valg, og man vil formentlig fokusere pi de fattigste. d) Det offentliges holdning til behandling med antiretrovirale midler. Hidtidige erfaringer i nogle udviklingslande Situationen med hensyn til det offentliges holdning til kombinationsbehandling af hiv- smitte som et generelt tilbud er meget forskelligartet og ændrer sig hele tiden. De mest velhavende i mange udviklingslande er allerede ved at finde ud af, hvordan de skal skaffe sig antiretrovirale midler, men de fattigste vil næppe være i stand til det. Derfor vil offentlig finansiering af denne form for behandling i de fattigste lande kunne medføre uforholdsmæssig stor subsidiering af behandlingen til fordel for de velhavende, medmindre der opstilles nogle klare kriterier, der sikrer, at støtten målrettes mod de fattige. Nogle lande tilbyder hele befolkningen sundhedstjenester, som ikke omfatter antiretrovirale midler (Kenya), og andre har indført en særlig lovgivning, der skal sikre antiretrovirale midler til hiv/aids-ramte i forbindelse med forskellige former for sundhedssystemer: socialsikringssystemet (Argentina), privat forsikring (Sydafrika) eller offentlige midler (Brasilien). Sådanne beslutninger træffes imidlertid ofte, uden at der er tilstrækkelig klarhed over, hvorvidt der kan skaffes ekstra midler til sundhedsbudgettet, eller om der kan foretages omfordeling af eksisterende midler (f. eks. fra forebyggende foranstaltninger over til behandling). Siledes har Brasiliens regering givet aids-patienter garanti for fuld dækning af udgifterne til antiretrovirale midler. Lægemidlerne alene vil koste Brasilien 700 mio. USD i 1998 svarende til 4% af Sundhedsministeriets budget. Det er mere end det dobbelte af, hvad det internationale samfund bruger hvert ir pi aids-forebyggelse i udviklingslandene. Lande som Sydafrika, Botswana, Zimbabwe og Thailand har besluttet sig for at tilbyde hiv-positive gravide en kortvarig behandling med AZT og er indstillet pi at give sundhedstjenesterne de nødvendige bevillinger til at gøre det muligt. I de lande, hvor seksuelt overførte sygdomme og tuberkulose ikke behandles i tilstrækkeligt omfang, er det absolut nødvendigt, at tanken om at pibegynde et landsdækkende screening- og behandlingsprogram for hiv/aids eller landsdækkende hiv-behandling generelt tages op til fornyet overvejelse pi nationalt plan. Nogle af disse foranstaltninger kunne finansieres og gennemføres af den private sektor eller af ngo'er i de lande, hvor det offentlige har andre og vigtigere problemer at løse, og hvor det alligevel endnu ikke er muligt at iværksætte sidanne tiltag pi landsplan. For eksempel kunne den første politiske konsekvens af det thailandske forsøg med bekæmpelse af smitteoverførsel fra mor til barn være, at alle gravide, der ved, de er hiv-positive, som har fået en grundig rådgivning og vejledning, som har de fornødne ressourcer til selv af indkøbe AZT, og som er villige og i stand til at undlade amning, bør tilbydes behandling. Det er ogsi en mulighed, at behandlingen i første omgang gives via den private sektor eller ngo'er. 22 B. PARTNERSKAB MELLEM DEN PRIVATE OG DEN OFFENTLIGE SEKTOR FOR AT UDVIKLE VACCINE OG ANTIMIKROBIELLE MIDLER Der er behov for nye investeringer og finansielle instrumenter til at støtte udvikling af og bred adgang til nye forebyggende metoder til bekæmpelse af hiv/aids i udviklingslandene. I de seneste ir har man fra flere sider opfordret til at udvikle nye præventive metoder for især at gøre kvinder mindre udsatte for hiv/aids; her kan nævnes et kondom til kvinder og et vaginalt antimikrobielt middel. Som reaktion pi disse opfordringer blev der udviklet et kondom til kvinder, der anvendes af stadigt flere kvinder i visse lande. Man arbejder fortsat pi at udvikle et effektivt antimikrobielt middel til en overkommelig pris. Der er dog bred enighed om, at "udviklingen af sikre, overkommelige og effektive vacciner mod hiv/aids pi lang sigt vil være det bedste middel til at begrænse og efterhånden eliminere truslen fra denne sygdom" (kommuniké fra G8-mødet i Denver i 1997 - se bilag 1). Udviklingen af et antimikrobielt middel og en vaccine støder dog pi adskillige hindringer af sivel videnskabelig og teknisk som økonomisk og finansiel art. Europa-Kommissionen har i forbindelse med de tidligere og det nuværende rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling gjort en betydelig indsats for at støtte vaccineorienteret aids-forskning i Europa. Der er investeret enorme ressourcer i store anlæg, der leverer reagenser og dyr til forsøg med hiv-vaccine. Indsatsen vil blive fortsat via den nye hovedaktion II i det program for biovidenskab, der indgår i det femte rammeprogram, og via de specifikke aktiviteter i forbindelse med Inco- programmet. Man skal ikke her komme nærmere ind pi de videnskabelige og tekniske aspekter af debatten, men det er Kommissionens klare opfattelse, at en forbedret videnskabelig styring og koordinering vil kunne højne kvaliteten og give hurtigere og mere effektive resultater. Det er især de økonomiske og finansielle aspekter, der er relevante for den foreliggende meddelelse om øget international solidaritet, og de vil derfor blive behandlet mere detaljeret i det følgende. I forbindelse med udvikling af nye produkter fordeles det finansielle ansvar normalt mellem den offentlige og den private sektor siledes, at den offentlige sektor støtter den rene forskning og den private sektor finansierer udviklingen af kommercielle produkter og processer. Det grundlæggende problem er i dette tilfælde, at den private sektor ikke investerer tilstrækkeligt i udvikling af antimikrobielle præparater og vacciner til beskyttelse mod hiv/aids, hvilket skyldes en formodning om, at der ikke er tilstrækkelig købekraft i udviklingslandene til disse produkter. Den private sektor bruger ikke tilstrækkeligt pi forskning og udvikling af en aids vaccine til udviklingslandene. Noget tyder pi, at de eksisterende markedsbaserede incitamenter i højere grad tilskynder til at udvikle aids-behandlinger, dvs. præparater 23 med begrænsede eksterne fordele, men efterspurgt af velhavende aids-patienter, end til at udvikle antimikrobielle midler eller vacciner, som er præparater med store eksterne fordele, især for indbyggerne i udviklingslandene. Verdens samlede forsknings- og udviklingsindsats med henblik pi forebyggende hiv vacciner i sivel den offentlige som den private sektor blev af National Institute of Health anslået til at koste 160 mio. USD i 1993, hvilket er under 7% af verdens samlede irlige udgifter til forskning og udvikling i hiv/aids. Af de i alt 160 mio. USD, der bruges pi forskning i vaccine, gir kun 5 mio. om iret til vacciner til potentiel anvendelse i udviklingslande. Derimod er der langt mindre usikkerhed omkring markedet for og fortjenesten ved forskning i midler til behandling af hiv/aids. Tre mio. af de hiv/aids-ramte i verden lever i de industrialiserede lande, hvor bide den enkeltes og forsikringssystemernes købekraft er høj. Verdensmarkedet for midler til behandling af hiv/aids og dertil knyttede infektioner blev i 1995 ansliet til 1,3 mia. USD. ikke købes i større omfang af private eller det offentlige De seneste erfaringer med udvikling af præparater sisom hepatitis-vacciner har vist, at præparaterne i udviklingslandene. For en snes ir siden argumenterede det internationale samfund for, at man investerede i sidanne præparater pi grund af de pigældende sygdommes alvorlige konsekvenser i udviklingslandene, og fordi de formentlig kunne betale sig rent økonomisk. Den internationale medicinalindustris modvilje mod at investere kraftigt i produkter, der er beregnet for markederne i udviklingslandene, er fuldt forstielig i lyset af disse erfaringer. Oprettelse af en særlig forskningsfond vil næppe være en løsning og vil blot bidrage til at sprede den igangværende indsats. Bevilling af yderligere midler til grundforskning vil kun have ringe indvirkning pi den private sektors incitamenter til at binde an med de høje omkostninger og risici ved udviklingen af en aids-vaccine. Det, der er brug for, er en finansiel mekanisme, der kan sikre, at der, nir den private sektor har udviklet hensigtsmæssige vacciner til brug for udviklingslandene, vil være tilstrækkelig købekraft pi markedet til, at de private virksomheder kan få dækket deres udviklings- og produktionsomkostninger. I betragtning af udviklingslandenes egen ringe købekraft er der behov for internationale offentlige investeringer for at kunne garantere et tilstrækkeligt marked. Eftersom selve produktet endnu ikke findes, bliver der brug for innovative mekanismer til at sikre et marked for et hypotetisk produkt. I denne sammenhæng blev der pi mødet i Birmingham mellem "International AIDS Vaccine Initiative" (IAVI), Verdensbanken (som bebudet i rapporten om Bankens politik i relation til aids-forskning) og den forberedende gruppe for G8 (gruppen af de otte mest industrialiserede lande) fremsat interessante forslag om oprettelse af nye internationale solidaritetsinstrumenter. En af de mere attraktive idéer, der er under overvejelse, er tanken om en eventuel indkøbsfond, hvor donorer kan udstede en form for solaveksler for nogle ir frem, der kan indfries til indkøb af vaccine i tilfælde af, at det lykkes at fremstille en sikker og effektiv vaccine, som er egnet til brug i udviklingslandene. 24 C. DE NÆRMERE BETINGELSER FOR NYE INTERNATIONALE SOLIDARITETSINSTRUMENTER Der er bred enighed om, at oprettelsen af nye solidaritetsinstrumenter pi internationalt plan kun virker, hvis formalet er klart og entydigt og forberedt i fællesskab. Problemer i tilknytning til den svage økonomi og de ineffektive sociale sektorer i mange udviklingslande kan ikke løses gennem oprettelse af særlige fonde pi internationalt plan. Man skal ogsi være klar over, at det er vanskeligt at skabe øget international solidaritet i en periode med budgetnedskæringer bide pi nationalt og regionalt plan overalt i verden. Det mi heller ikke betragtes som en løsning pi problemet omkring utilstrækkelig koordinering og samarbejde mellem donorerne bide inden for EU og i det internationale samfund. Der skal mobiliseres yderligere offentlige midler i en situation med internationale budgetmæssige begrænsninger og relative nedskæringer i de midler, der er til rådighed til udviklingsformil. For EF's vedkommende er man nødt til sammen med budgetmyndighederne at drøfte mulighederne for en omfordeling af ressourcerne, for at kunne bruge flere penge pi hiv/aids-relaterede aktiviteter, men spørgsmilet mi ogsi drøftes med partnerne blandt udviklingslandene forbindelse med (gen)forhandlinger af fremtidige konventioner til afløsning af Lomé-konventionen). EUF-midler, der er tilovers fra tidligere, kan f. eks. foreslås anvendt til et nyt finansieringsinstrument. (f. eks. i Der kan mobiliseres midler via de to vigtigste mekanismer pi EF-plan: dels via EIB (Den Europæiske Investeringsbank), dels via europæiske ngo'er og fonde. EIB-midler, der traditionelt anvendes til markedsorienterede operationer, kan anvendes til fremstilling og distribution af lægemidler. Ngo'er og fonde kan rejse midler fra befolkningen i de europæiske lande til behandlingstilbud til hiv/aids-patienter i udviklingslandene. Af andre muligheder for at rejse midler kan nævnes: Bidrag fra medicinalvirksomheder. Denne mulighed drøftes inden for UNAIDS. En særlig afgift, der opkræves som en procentdel af prisen pi lægemidler i Europa, og som af det pigældende europæiske lands nationale sikringssystem overføres til fonden eller til medicinalindustrien. Pi nuværende tidspunkt forekommer denne mulighed dog næppe realistisk i lyset af de problemer, de sociale sikringssystemer i Europa slis med, og de i forvejen høje skatter, de europæiske borgere mi betale. Frivillige bidrag fra sundhedsforsikringssystemerne i Europa. Denne mulighed er lovgivningen i mange lande formentlig ogsi stærkt begrænset, eftersom udelukker denne form for overførsler. Bidrag fra velgørende foreninger, fonde og privatpersoner. Sidanne bidrag bør kædes sammen med skattelettelser, og det kan godt lade sig gøre. En række potentielle navne er foresliet i referaterne fra mødet i Abidjan, men skal dog bekræftes yderligere. 25 V. EF'S SPECIFIKKE BIDRAG EF's program for bekæmpelse af aids i udviklingslandene er indstillet pi at yde udviklingslandene mere støtte til at finansiere de vigtigste opgaver, der er anført i afsnit II. Det skal ses i sammenhæng med EF's indsats for at styrke de sociale sektorer og afhjælpe fattigdommen ved at medvirke til en mere effektiv udnyttelse af de offentlige finanser og en mere ligelig fordeling af goderne. Det skal understreges, at EF's nuværende instrumenter til finansiering af de vigtigste foranstaltninger inden for de relevante omrider i sundhedssektoren bide pi nationalt, regionalt og internationalt plan i det store og hele er tilstrækkelige og svarer til de menneskelige ressourcer, der er til rådighed. Enhver form for ny indsats mi derfor lægges oven i disse instrumenter og aktiviteter, siledes som det ogsi anføres i afsnit III. A. HVAD SKAL FINANSIERES MED FLERE EF-RESSOURCER? Flere finansielle ressourcer kan bedst anvendes til køb af flere midler til forebyggelse af hiv/aids og behandling af hiv/aids-patienter. Indsatsen bør siledes omfatte to elementer, nemlig dels (i) hjælp til udviklingslandene til indkøb af eksisterende midler, dels (ii) tilskyndelse pi internationalt plan til at øge den private sektors investeringer i udvikling af vacciner og antimikrobielle midler. B. VIGTIGSTE MIDLER, DER KAN INDKØBES 1. Midler, der allerede findes på markedet AZT til monoterapi til brug for gravide hiv-positive medicin til behandling af seksuelt overførte sygdomme, tuberkulose og andre opportunistiske infektioner behandling med antiretrovirale midler til pilotforsøg i nogle få lande, der er udvalgt af UNAIDS. 2. Midler, der endnu ikke er udviklet Vacciner og antimikrobielle midler. I denne sammenhæng er der behov for yderligere undersøgelser pi et senere stadium i samarbejde med andre udviklingspartnere omkring mulighederne for at oprette en fond, der kan stimulere investeringer (i) fra den private sektor til udvikling af sidanne præparater og/eller (ii) fra de enkelte lande til afprøvning af disse præparater, nir først 26 de er udviklet. Verdensbanken er i færd med at undersøge de forskellige muligheder i den forbindelse. C. RAMMER FOR, HVAD DER KAN FINANSIERES MED DE EKSTRA RESSOURCER Det foreslas, at de under punkt B. l. nævnte midler tilvejebringes og finansieres af og via de nationale lægemiddelsystemer i de respektive udviklingslande. De ekstra ressourcer fra EF kan dog anvendes til pilotforsøg og indkøb af ovennævnte midler. Derefter kan det pigældende land - i starten med hjælp fra en revolverende fond - begynde at indkøbe midlerne mere kontinuerligt. Der kan vælges mellem forskellige muligheder for de forskellige præparater. F. eks. kan vacciner, nir de er udviklet, subsidieres degressivt i en vis periode, mens antimikrobielle midler vil være tilstrækkeligt billige til, at størsteparten af patienterne selv kan betale for dem. I si fald kan det dog stadig være en god idé at etablere en facilitet, der kan sikre de fattigste og mest udsatte personer adgang til midlet via en særlig ordning, f. eks. i form af medicinkuponer. Med hensyn til monoterapi med AZT til brug for gravide og behandling af seksuelt overførte sygdomme, tuberkulose og andre opportunistiske infektioner foreslis det at hjælpe landene med at tilvejebringe disse lægemidler via systemet med livsvigtig medicin og at finansiere systemets indkøring samt subsidiere medicinen i en vis periode, hvis blot man kan sikre sig, at de fattigste grupper tilgodeses i nødvendigt omfang. Med hensyn til kombinationsbehandling med antiretrovirale midler foreslis det, at nogle af de ekstra ressourcer anvendes til afprøvning af midlerne i nogle få lande, der udvælges af UN AIDS. De deltagende private medicinalvirksomheder skal levere medicinen, og EF kan eventuelt bevilge midler til især faglig bistand til at overvige og evaluere pilotfasen og videreformidle erfaringer og resultater. Denne evaluering ville ogsi kunne trække pi de erfaringer, der er indsamlet af europæiske forskergrupper i forbindelse med projekter om lancering af tilsvarende behandlinger i Europa og andre steder. De ekstra finansielle ressourcer kan desuden anvendes til at indføre et sådant system, afprøve det og bisti med formuleringen af nationale politikker vedrørende alle de relevante midler og deres finansiering samt den nødvendige kvalitetskontrol. D. HVORDAN SKAFFES DER MIDLER TIL UDVIKLINGSLANDENE? Der kan eventuelt bevilges yderligere midler til udviklingslandenes statsbudgetter pi grundlag af handlingsplaner, som ogsi skal omfatte garanti for, at de nødvendige forudsætninger er opfyldt i behørigt omfang efter detaljerede retningslinjer. De nærmere betingelser og kriterier mi drøftes pi et senere stadium. 27 E. EKSEMPLER PÅ FORUDSÆTNINGER, DER SKAL VÆRE OPFYLDT, FØR EF KAN BEVILGE DIREKTE BUDGETSTØTTE 1. Medicin, der allerede findes på markedet Leveringen af disse præparater bør integreres i det overordnede system for indkøb, finansiering og distribution af alle former for livsvigtig medicin i landet. Den nationale plan bør omfatte bestemmelser om subsidier eller brugerbetaling i overensstemmelse med landets politik. 2. Præparater, der endnu ikke findes på markedet a) Vacciner Der skal foreligge en integreret politik for hiv-vaccine, der skal foreligge en bæredygtig plan for at sikre systemets levedygtighed på længere sigt, herunder ogsi finansieringsmekanismer. b) Antimikrobielle midler Samme som ovenfor, men formentlig noget lempeligere, eftersom der kan blive tale om håndkøbspræparater frem for egentlige lægemidler. F. NÆRMERE BETINGELSER FOR MOBILISERING AF YDERLIGERE RESSOURCER PÅ EF-PLAN Nir først der er opniet enighed om milsætningerne for den nye debat omkring den foreliggende meddelelse, er der flere forskellige muligheder for at iværksætte de ovenfor beskrevne initiativer: Der kan skaffes midler fra forskellige kilder (budgetposter og EUF), som giver mulighed for at anvende ressourcer til aids-relaterede aktiviteter i udviklingslandene. VI. FORVALTNING AF NYE INTERNATIONALE SOLIDARITETSINSTRUMENTER A. PÅ INTERNATIONALT PLAN UNAIDS har det overordnede ansvar for tilsynet med alle disse initiativer pi bide det normative og det etiske omrade, hvilket EF fuldt ud tilslutter sig. Hvis der etableres nye instrumenter pi internationalt plan, skal de naturligvis forvaltes af eksisterende organisationer med den fornødne tekniske kompetence og kapacitet. 28 B. NATIONAL FORVALTNING AF FINANSIELLE RESSOURCER TIL LEVERING AF FOREBYGGELSES- OG BEHANDLINGSMIDLER TIL UDVIKLINGSLANDENE Det er det internationale samfunds ansvar at sikre, at de finansielle ressourcer opfylder deres formil og ikke får utilsigtede negative virkninger for de ekisterende sundhedssystemer eller den forebyggende indsats. Det er dog generelt helt afgørende, at de overordnede beslutninger om, hvordan systemerne skal fungere, hvordan opgaverne skal prioriteres, og hvilke andre former for behandling der skal tilbydes, fortsat ligger hos udviklingslandene selv, fordi spørgsmil om effektivitet, prismæssig overkommelighed, retfærdighed og bæredygtighed primært er et nationalt anliggende. Udenlandsk bistand kan dog understøtte den nationale indsats pi disse felter. C. OVERVÅGNING Det er meget vigtigt at etablere og finansiere et overvågningssystem, der kan registrere, hvordan disse initiativer eventuelt mitte indvirke pi resten af sundhedssektoren, det være sig i positiv eller negativ retning. Det kan gøres som nedenfor beskrevet. Nir det drejer sig om pilotprogrammer med henblik pi at introducere lægemidler, herunder ogsi behandling med antiretrovirale midler, i meget fattige samfund, vil en ansvarsbevidst international institution, der skal finansiere implementeringen pi landsplan, først foretage nogle grundlæggende undersøgelser af sundhedssystemet på omrider, der ligger tæt pi pilotprogrammet, for at vurdere kvaliteten og tilgængeligheden af behandlingsindsatsen og fordelingen af de finansielle og menneskelige ressourcer med henblik pi programmets gennemførelse. Derefter kan undersøgelserne gentages efter forløb under programmets gennemførelse. For de antiretrovirale midlers vedkommende kan resultaterne af undersøgelserne kontrolleres yderligere for at sikre, at de ressourcer, der er bevilget til behandling af aids-patienter med antiretrovirale midler, anvendes pi en sidan mide, at: seks mineders a) man opnir, at patienterne retter sig efter lægernes anvisninger og følger behandlingen, si man minimerer risikoen for, at behandlingen med antiretrovirale midler skaber nye medicinresistente hiv-former, som efterfølgende kan blive spredt over hele verden, b) man undgir spredning af de menneskelige og finansielle ressourcer til: forebyggelse af aids forebyggelse af sygdomme, som f. eks. mæslinger, der kan have dødelig udgang, men som let kan forebygges, behandling af helbredelige sygdomme, herunder de opportunistiske infektioner i tilknytning til hiv, der let lader sig behandle. 29 D. FORVALTNINGEN AF NYE INTERNATIONALE FINANSIERINGS INSTRUMENTER MED HENBLIK PÅ TESTNING OG INDKØB AF VACCINER TIL UDVIKLINGSLANDENE Det foreslis, at det internationale donorsamfund arbejder sammen med eksisterende og nye finansielle mekanismer. EF vil være rede til at deltage i denne proces. De nærmere vilkir for samarbejdet mi undersøges mere detaljeret og drøftes pi et senere stadium. 30 VII. KONKLUSION OM DET INTERNATIONALE SAMARBEJDE OG EF'S SPECIFIKKE BIDRAG Det siger sig selv, at intet land alene og ikke engang en gruppe af lande kan finde effektive løsninger pi de problemer, der følger af hiv/aids. Det er derfor meget vigtigt at sikre et omfattende internationalt samarbejde, hvis verdenssamfundet skal have en chance for at finde retfærdige og bæredygtige løsninger og sikre lige vilkir bide mellem generationerne og inden for den enkelte generation i økonomisk og politisk henseende. Pi internationalt plan mi UNAIDS pitage sig det overordnede ansvar for alle nye solidaritetsinitiativer. Selv om der er bred tilslutning til de nye mekanismer, er det meget vigtigt, at de finansieres med midler, der lægges oven i den nuværende finansielle indsats for bekæmpelse af hiv/aids. EF har i de seneste ti ir spillet en vigtig rolle i den internationale indsats for bekæmpelse af aids og har til hensigt fortsat at gøre det. Med hensyn til kontrollen med hiv/aids har Kommmissionen givet løfte om, at EF vil være indstillet pi at intensivere indsatsen for at stabilisere og minimere epidemiens udbredelse i de fleste udviklingslande i løbet af det kommende tiår. Med hensyn til sundhedstjenester, herunder ogsi dem, der beskæftiger sig med hiv-smittede, bliver en af EF's vigtigste opgaver i de kommende tiår at støtte udviklingslandenes egne bestræbelser pi at udbygge deres sundhedssystemer og fokusere pi bæredygtige effektive systemer, primært til fordel for de fattigste. EF vil ogsi arbejde pi at iværksætte nye strategier hurtigere og mere effektivt i samarbejde med alle partnere. Desuden vil EF intensivere indsatsen for at udvikle hensigtsmæssige lægemiddelsystemer i de lande, der anmoder om støtte til bekæmpelse af hiv, og heri skal ogsi indgi hensigtsmæssig behandling af aids. i i indsatsen Vi er ved et vendepunkt udviklingslandene. Mangelen pi effektive vacciner, utilstrækkelig adgang til lægemidler til behandling af seksuelt overførte sygdomme og opportunistiske infektioner (inkl. tuberkulose) og den nyopdagede behandling med antiretrovirale midler er nogle af de mest pitrængende spørgsmil overalt i verden, men især i de fattigste og hardest ramte udviklingslande. for bekæmpelse af hiv/aids EF er indstillet pi at gøre en fornyet indsats for at opni et fald i antallet afsmittede i de fleste udviklingslande, hvor det er muligt at yde støtte. Desuden kan en fornyet indsats og flere finansielle ressourcer fra EF koncentreres pi to omrider: pi landeplan med henblik pi indkøb af forebyggelses- og behandlingsmidler, nir de findes pi markedet, 31 pi internationalt plan med henblik pi at stimulere yderligere investeringer fra den private sektor til udvikling og indkøb af vacciner og/eller antimikrobielle midler. BILAG1 1. Artikel 2, stk. 2, litra b), i forordningen om aids-budgetposten (Rådets forordning (EF) nr. 550/97 af 24. marts 1997 om foranstaltninger på området hiv/aids i udviklingslandene) "At undersøge, hvorledes de hiv-smittede i de fattigste lande kan få bedre adgang til behandling. Denne undersøgelse skal gennemføres i nært samarbejde med De ngo'er, Forenede lægemiddellaboratorieme samt Den Europæiske Unions medlemsstater. " særorganisationer, Nationers berørte de 2. Det Europæiske Råd i Luxembourg "Det Europæiske Rid anmoder Kommissionen om at undersøge de nærmere betingelser for oprettelsen af en terapeutisk solidaritetsfond i UNAIDS' regi til bekæmpelse af aids i udviklingslandene". 3. Europa-Parlamentets ændringsforslag til et dokument om AVS-landene Europa-Parlamentet erindrede Kommissionen om, at Det Europæiske Rid i Luxembourg havde anmodet den om at undersøge de nærmere betingelser for oprettelsen af en terapeutisk solidaritetsfond i UNAIDS ' regi til bekæmpelse af aids i udviklingslandene og anmodede Kommissionen om at lade bestemmelser om iværksættelsen af denne fond indgi i den næste konvention. 4. G8 i Denver folkesundheden "Forebyggelse af overførsel af hiv-smitte og udvikling af aids er en akut trussel for forebyggelses- og i hele verden. Selv om andre behandlingsmetoder skal fortsættes, har udvikling af sikre, let tilgængelige og effektive vacciner mod aids den bedste chance pi længere sigt for at begrænse og i sidste ende eliminere truslen fra denne sygdom. Vi vil arbejde pi at tilvejebringe de nødvendige ressourcer til at fremskynde forskningen i aids vacciner og vil sammen internationale videnskabelige intensivere det samarbejde. " 5. UNAIDS9 erklæring om overførsel af smitte fra mor til barn (23. -24. marts 1998) 32 "Der er behov for en global indsats for at fremme opdateringen og opskaleringen af foranstaltninger til at forebygge overførsel af hiv fra mor til barn. Desuden er det et etisk krav at støtte indførelsen af kortvarig behandling med AZT (zidovudin) i lande, hvor man har afsluttet de nødvendige forsøg, og opfordre til at iværksætte sidanne foranstaltninger i lande, som selv er i stand til og villige til at støtte dem". 6. Verdensbanken: Fond for indkøb af vaccine Sigtet med dette initiativ er at garantere industrien et kommercielt levedygtigt marked i udviklingslandene ved at oprette en international fond for indkøb af vaccine. En sidan fond kan etablere et garanteret betalingsdygtigt marked i udviklingslandene af en pi forhind kendt minimumstørrelse. Ved at tilskynde til industrielle investeringer i udvikling af vaccine kan fonden finansieres med eksisterende nationale midler og donormidler eller via en garanteret kreditlinje i Verdensbanken. 10-15 deltagende lande, der hver indskyder 50-100 mio. USD, er ensbetydende med, at der kan skabes et vaccinemarked i udviklingslandene af en størrelsesorden pi mellem 0,5 og 1,0 mia. USD. Der kan først stilles midler til rådighed til indkøb af vaccine, nir en sidan effektiv vaccine er udviklet og fremstillet. En kreditlinje i Verdensbanken, der yder lin pi lempelige vilkir, er en særdeles hensigtsmæssig løsning, eftersom de nuværende midler, der bevilges til bekæmpelse af hiv, fortsat vil kunne anvendes til forebyggelse og behandling, indtil der er udviklet en vaccine. I sidste ende er det helt afgørende for at få adgang til en sidan vaccine, at der er midler til rådighed til indkøb, men det vil næppe i sig selv være tilstrækkeligt til fuldstændigt at overvinde de største vaccineproducenters modvilje mod at investere i at udvikle hiv-vacciner til lavindkomstlande. 7. UN AIDS: Pilotprojekt vedrørende adgang til hiv-lægemidler UNAIDS har iværksat et initiativ med henblik pi at give bedre adgang til lægemidler til behandling af hiv-smitte og aids i udviklingslandene. "Som følge af aids' udbredelse og den dermed forbundne trussel om massiv og vedvarende ødelæggelse er det endnu mere påtrængende og vigtigt at styrke og modernisere sundhedssystemerne. UNAIDS' initiativ gir ud pi at gennemføre en forsøgsfase, hvor der skal iværksættes og føres kontrol med nye strategier, der kan fjerne de eksisterende hindringer for en bedre behandling af hiv/aids; forsøgsfasen skal afvikles i Chile, Côte d'Ivoire, Uganda og Vietnam, som alle er lande, der giver mulighed for at foretage en hensigtsmæssig evaluering af initiativet under meget forskelligartede geografiske, sociale, kulturelle, økonomiske og strukturelle forhold. " 33 ISSN 0254-1459 KOM(98) 407 endelig udg. DOKUMENTER DA 05 11 15 16 Katalognummer : CB-CO-98-421-DA-C ISBN 92-78-37555-1 Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer L-2985 Luxembourg ty


title: Odločba Komisije z dne 3. julija 1998 o preskusu gorljivosti posameznega predmeta (preskus SBI) iz Odločbe 94/611/ES o izvajanju člena 20 Direktive Sveta 89/106/EGS v zvezi z gradbenimi proizvodi (notificirana pod dokumentarno številko K(1998) 1743)Besedilo velja za EGP.

eurovoc_concepts:
building materials
building safety
fire protection
product safety
safety standard
testing

text: 334 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 20 31998D0457 L 201/114 URADNI LIST EVROPSKIH SKUPNOSTI 17. 7. 1998 ODLOČBA KOMISIJE z dne 3. julija 1998 o preskusu gorljivosti posameznega predmeta (preskus SBI) iz Odločbe 94/611/ES o izvajanju člena 20 Direktive Sveta 89/106/EGS v zvezi z gradbenimi proizvodi (notificirana pod dokumentarno številko K(1998) 1743) (Besedilo velja za EGP) (98/457/ES) KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI JE ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropskih skupnosti, ob upoštevanju Direktive Sveta 89/106/EGS z dne 21. decem- bra 1988 o približevanju zakonov in drugih predpisov držav članic, ki se nanašajo na gradbene proizvode (1), kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 93/68/EGS (2), in zlasti člena 20 Direktive, ker razlike med državami članicami v metodah preskušanja in sistemih klasifikacije požarne odpornosti pomenijo, da se us- kladitev lahko doseže samo s sprejetjem enotnega sistema klasifikacije, temelječe na metodah preskušanja, ki se morajo uporabljati v vsej Skupnosti; ker člen 3(2) Direktive 89/106/ES določa, da se lahko za upoštevanje različnih stopenj požarne zaščite stavb in gradbe- nih inženirskih objektov na podlagi vsake temeljne zahteve določijo razredi; ker točka 4. 3. 1. 1 razlagalnega dokumenta št. 2, priloženega k sporočilu Komisije v zvezi z razlagalnimi dokumenti Direktive Sveta 89/106/EGS (3), določa, da se za omogočanje ovrednote- nja požarne odpornosti proizvodov na skupni podlagi razvije usklajena rešitev, ki lahko uporablja preskuse v polnem ali zmanjšanem merilu, ki ustrezajo ustreznim predvidenim pote- kom resničnih požarov; ker ta usklajena rešitev temelji na sistemu razredov, sprejetem v Odločbi Komisije 94/611/ES (4); ker se Odločba Komisije 94/611/ES v tabeli 1 svoje Priloge sklicuje na preskus „gorljivosti posameznega predmeta“ (pre- skus SBI), ki je obvezen za preskušanje proizvodov za stene in strope, vključno s površinskimi obdelavami, gradbenimi sklopi, proizvodi, ki so sestavni deli gradbenih sklopov, cevmi in sestavnimi deli instalacij ter proizvodi za fasade/zunanje zidove v razredu B, C ali D; ker razlike v napravah, ki se uporabljajo za preskušanje po- žarne odpornosti, lahko povzročijo razlike v rezultatih presku- sov; ker je torej za zagotovitev, da so rezultati preskusov enaki v vsej Skupnosti, nujno opredeliti enotno izvedbo naprav SBI; ker podlaga za opredelitev enotne izvedbe preskusnih naprav izhaja iz študij, v imenu Komisije izvedenih v skupini SBI uradnih laboratorijev, ki je preiskala, kako so različne izvedbe SBI sposobne zadovoljiti zahteve za preskušanje požarne od- pornosti, določene v Odločbi Komisije 94/611/ES, in priporo- čila najprimernejšo izvedbo; ker je bila izbrana izvedba SBI predmet medlaboratorijskega („round robin“) programa preskušanja, ki je zajel obsežen niz gradbenih proizvodov; ker so ukrepi, predvideni s to odločbo, v skladu z mnenjem Stalnega odbora za gradbeništvo, SPREJELA NASLEDNJO ODLOČBO: Člen 1 Preskus gorljivosti posameznega proizvoda (preskus SBI) v zaprtem prostoru, kakor je navedeno v tabeli 1 Priloge k Odločbi 94/611/ES, je za klasifikacijo gradbenih proizvodov glede na požarno odpornost skladen z izvedbo, določeno v Prilogi k tej odločbi. Člen 2 Ta odločba je naslovljena na države članice. V Bruslju, 3. julija 1998 Za Komisijo MARTIN BANGEMANN Član Komisije (1) UL L 40, 11. 2. 1989, str. 12. (2) UL L 220, 30. 8. 1993, str. 1. (3) UL C 62, 28. 2. 1994, str. 23. (4) UL L 241, 16. 9. 1994, str. 25. 13/Zv. 20 SL Uradni list Evropske unije 335 PRILOGA IZVEDBA PRESKUSA SBI 1. Splošno Preskuševalni laboratorij SBI bo natančno opisan v prihodnjem evropskem standardu. Preskuševalni laboratorij SBI mora biti v celoti (vključno z obkrožajočo ograjo) in v vseh primerih enak, zanj pa veljajo vsi dopustni odmiki (na primer tolerance), ki jih je treba vključiti v ta evropski standard. 2. Način preskusa Vzorec za preskušanje, sestavljen iz dveh navpičnih kril, ki tvorita pravi kot, je izpostavljen ognju iz gorilnika na dnu kota. Ogenj dobimo z zažigom propana, ki ga vbrizgavamo skozi zaboj s peskom. Po vžigu gorilnika je treba zapisati naslednje parametre procesa gorenja preskusnih vzorcev: čas do vžiga, širjenje plamena, sproščanje toplote, nastajanje dima in goreče kapljice/delci. 3. Preskuševalni laboratorij Preskuševalni napa, zbiralnik in cevi), sistem za dovajanje propana, sistem za odvajanje dima in splošna oprema za merjenje. laboratorij SBI predstavlja ograjeno območje za preskušanje, naprava SBI (voziček, okvir, gorilniki, Natančna specifikacija in oblika preskusnega laboratorija bo določena v prihodnjem evropskem standardu iz točke 1. Glavni deli bodo naslednji: 3. 1 Ograjeno območje SBI za preskušanje — Notranje dimenzije: — višina 2,4 ± 0,1 m (vrh okvira), — talna površina 3,0 ± 0,6 m pri obeh dimenzijah, — okna: okna v dveh stenah, ki sta obrnjeni proti sprednji strani dveh pravokotnih ploskev vzorca za preskušanje, — ena stena z odprtino za voziček; razdalja med vozičkom in stranskimi stenami ≥ 0,5 m, — z vozičkom na svojem mestu odprtine ograjenega območja za preskušanje razen dovoda zraka na dnu vozička in odprtine za odvajanje dima v napi ne smejo presegati 0,05 m2. 3. 2 Naprava SBI Naprava SBI je sestavljena iz: (a) vozička, na katerem sta nameščena dva pravokotna dela vzorca za preskušanje s primarnim peščenim gorilnikom na dnu navpičnega kota; voziček je postavljen tako, da z zadnjim delom zapira odprtino v steni ograjenega območja za preskušanje SBI; dovod zraka pod dnom vozička je iz perforiranih plošč, zato da bi dosegli enakomerno porazdeljen tok po dnu ograjenega območja za preskušanje SBI; (b) trdnega okvira, v katerega potisnemo voziček in ki podpira napo; sekundarni gorilnik je pritrjen na okvir; (c) nape na vrhu okvira, ki zbira pline, nastajajoče ob izgorevanju; (d) zbiralnika na vrhu nape z vodoravno odprtino za izpuh; pregrade na dnu zbiralnika preprečujejo, da bi bil tok v napi preveč asimetričen; (e) merilne cevi določenih dimenzij in sestave. Z napravo je mogoče preskušati preskusne vzorce do 200 mm debeline. 336 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 20 3. 3 Gorilniki in sistem za dovajanje propana (a) Naprava SBI vključuje dva identična peščena gorilnika z naslednjimi specifikacijami, enega na spodnji plošči vozička, enega pa pritrjenega na steber okvira: — oblika: enakokraki trikotnik (pogled od zgoraj) z enakimi stranicami dolžine 250 mm, višina 80 mm, dno zaprto razen luknje 1/2“ za cev v središču, vrh odprt; dimenzije ± 2 mm, — škatla iz 1,5 mm jekla (nerjavnega), napolnjena s spodnjo plastjo proda debeline 60 mm (velikost zrna 4 do 8 mm) in zgornjo plastjo „peska“ debeline 20 mm (2 do 4 mm); žične mreže stabilizirajo ti dve plasti in preprečujejo, da bi prod padal v odprtino za cev za plin; debelina plasti ± 2 mm, — položaji: — primarni gorilnik je nameščen v pladnju in povezan z U-profilom na dnu položaja preskusnega vzorca, — sekundarni gorilnik je pritrjen na steber okvira nasproti kota preskusnega vzorca, vrh gorilnika je na višini 1450 ± 5 mm od tal (1 000 mm navpične razdalje do nape), njegova diagonala vzporedna z diagonalo primarnega gorilnika in ji je najbližja, njegovi robovi pa so pod kotom 45 stopinj in oddaljeni 700 ± 5 mm od položaja preskusnega vzorca; (b) preskusni vzorci so pred vročino plamenov sekundarnega gorilnika zaščiteni s ščitom iz določenih materialov in določene oblike; (c) gorilniki morajo biti opremljeni z napravami za vžig, na primer z vžigalnim plamenom ali žarilno žico; (d) čistost propana mora biti 95 % ali boljša; propan se dovaja skozi regulator pretoka z določenimi zahtevami. 3. 4 Sistem za odvajanje dima Sistem za odvajanje dima mora izpolnjevati zahteve, ki bodo določene v prihodnjem evropskem standardu iz točke 1. 3. 5 Splošna oprema za merjenje Oprema za merjenje bo, glede vrste, učinka in postavitve, določena v prihodnjem evropskem standardu iz točke 1. 4. Preskusni vzorec Vogalno postavljeni vzorec je sestavljen iz dveh kril, imenovanih kratko in dolgo krilo. Preskusni vzorci iz ploščastih in posameznih proizvodov imajo naslednji površini: (a) kratko krilo: 495 ± 5 mm × 1 500 mm ± 5 mm; (b) dolgo krilo: 1 000 mm ± 5 mm × 1 500 mm ± 5 mm. Preskusni vzorci drugih vrst proizvodov, kakršni so na primer kabli, cevi, kanali, cevovodi in izolacijski materiali, so pripravljeni in nameščeni na poseben način, ki bo natančno opisan v prihodnjem evropskem standardu. Po potrebi morajo biti proizvodi pritrjeni na nosilni element na določen način, ki ustreza končni uporabi proizvoda. Nosilni elementi in načini pritrjevanja bodo določeni v prihodnjem evropskem standardu. Proizvodi so pritrjeni na oporno ploščo določene vrste, ki bo skladna z prihodnjim evropskim standardom. Nameščena krila preskusnega vzorca so postavljena navpično na vozičku ter označena z vodoravnimi in navpičnimi črtami. Ti postopki bodo določeni v prihodnjem evropskem standardu. 5. Potek preskušanja Potek preskušanja, vključno z umeritvijo, postopki nameščanja, okoliščinami delovanja in parametri, ki jih je treba izmeriti, bo natanko opredeljen v prihodnjem evropskem standardu