title: Kertomus Euroopan parlamentille ja neuvostolle kaksikäyttötuotteiden vientiä koskevan yhteisön valvontajärjestelmän käyttöönottamisesta annetun asetuksen (EY) N:o 3381/94 soveltamisesta

eurovoc_concepts:
EU policy
administrative cooperation
dual-use good
export licence
export monitoring

text: EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO Bryssel, 15. 05. 1998 KOM(1998)2581opull. KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE KAKSIKÄYTTÖTUOTTEIDEN VIENTIÄ KOSKEVAN YHTEISÖN VALVONTAJÄRJESTELMÄN KÄYTTÖÖNOTTAMISESTA ANNETUN ASETUKSEN (EY) N:o 3381/94 SOVELTAMISESTA (komission esittämä kyseisen asetuksen 18 artiklan mukaisesti) FI/01/97/02920100. W00 (EN) les EUROOPAN KERTOMUS KAKSIKÄYTTÖTUOTTEIDEN VALVONTAJÄRJESTELMÄN ASETUKSEN (EY) N:o 3381/94 SOVELTAMISESTA JA KOSKEVAN KÄYTTÖÖNOTTAMISESTA PARLAMENTILLE VIENTIÄ NEUVOSTOLLE YHTEISÖN ANNETUN I. Johdanto: EU:n vientivalvonta kansainvälistä taustaa vasten tasoista Vientivalvonta on kauppaan liittyvä kansainvälisen turvallisuuden näkökohta. Euroopan yhteisössä vientivalvontaa on harjoitettu jo vuosien ajan ennen kuin siitä on ollut jäsenvaltiot ovat pitkään lainsäädäntöä. Useimmat olemassa unionin säännöllisesti valvoneet paitsi asevientiä myös "arkoja" tavaroita ja teknologioita, niin kutsuttuja kaksikäyttötuotteita, jotka eivät ole missään tapauksessa aseita ja jotka on useimmissa tapauksissa tarkoitettu ensisijaisesti siviilikäyttöön, mutta joita voidaan käyttää sotilaallisiin tarkoituksiin tai jotka voisivat edistää merkittävällä tavalla niitä hankkivan maan sotilaallista toimintakykyä. Vuoteen 1995 saakka yhteisön vientivalvontaa toteutettiin ainoastaan kansallisella lain säädännöllä ja valvonnan sisältöä koskevat tärkeimmät keskustelut ja neuvottelut erityisesti tuoteluetteloiden laatimisesta käytiin kansainvälisten aseiden leviämisen estämistä koskevien järjestelmien puitteissa. Tunnetuin kyseisistä järjestelmistä oli sittemmin toimintansa lopettanut COCOM, länsimaiden epävirallinen ryhmittymä, jonka tavoitteena oli estää korkean teknologian tuotteiden vienti entisen Neuvostoliiton liittolaismaihin. Viimeksi kuluneen vuosikymmenen aikana vientivalvonnan luonne ja tarkoitus ovat muuttuneet ratkaisevasti. Tämän muutoksen ovat aiheuttaneet kolme tekijää. Tärkein niistä on kylmän sodan loppuminen, mikä on siirtänyt valvonnan pääpainon pois tavoitteesta estää tietyn maaryhmän laajentumispyrkimykset taloudellisin keinoin kohti tavoitetta välttää edistämästä joukkotuhoaseiden kehittämisohjelmia ja/tai mahdollisia paikallisia varustelukilpailuja tahattomasti tai tahallisesti. Nykyisin toteutettava vienti valvonta kohdistuu lähinnä tietyn tuotteen tai teknologian tiettyyn lopulliseen käyttö tarkoitukseen ja loppukäyttäjään. Julkishallinnon viranomaiset ovat pyrkineet maailman laajuisesti vähentämään valvottujen tuotteiden määrää ja mahdollistamaan yksin kertaistetut lisenssimenettelyt ennakoiden "yleislausekkeen" käyttöönottoa, mikä mahdollistaisi kaikkien luetteloon kuuluvien tai kuulumattomien tuotteiden valvonnan, jos niiden vienti herättää aseiden leviämiseen liittyviä epäilyksiä. Vapauttamalla ja samanaikaisesti helpottamalla kaksikäyttötuotteiden kauppaa viranomaiset ovat velvoittaneet viejät "tuntemaan asiakkaansa", mitä teollisuus ei pidä poikkeuksetta myönteisenä. tehtävää FI/01/97/02920100. W00 (EN) les Kaikkein konkreettisin osoitus muutoksesta on COCOM-järjestelmän lakkauttaminen vuonna 1993 ja sen "korvaaminen" vuonna 1996 uudella Wassenaarin järjestelyllä, jossa aikaisemmat COCOM-valvonnan tärkeimmät kohteet eli Venäjä ja useimmat Keski- ja Itä-Euroopan maat ovat perustajajäseninä. Lisäksi aseiden leviämisen estämistä koskevat järjestelmät ovat laajentuneet maantieteellisesti esimerkiksi Etelä-Afrikkaan, joka on liittynyt ohjusteknologian valvontajärjestelmään (MTCR) ja ydinteknologian toimittajien ryhmään (NSG), ja Pohjois-Koreaan, joka osallistuu paitsi viimeksi mainittuihin myös Wassenaarin järjestelyyn ja Australian ryhmään (Australian ryhmä käsittelee kemiallisten ja biologisten tuotteiden leviämistä koskevia kysymyksiä). Toinen merkittävä tekijä on teknologian kehityksen nopeus. Tietyntyyppiset tietokoneet, joiden viennissä vaadittiin vielä 1990-luvun alussa yksittäislisenssi, ovat nyt niin yleisiä ja niin helposti hankittavissa, että viranomaiset ovat enemmän tai vähemmän vastahakoisesti vapauttaneet niiden viennin myöntämällä yleislisenssin useisiin eri määräpaikkoihin suuntautuville kyseisiä tavaroita sisältäville lähetyksille. Vaikka sallittujen kohdemaiden lukumäärä vaihtelee maasta toiseen erilaisten poliittisten näkemyksien ja toisistaan poikkeavien hallinnollisten perinteiden mukaisesti, yleinen pyrkimys vähentää valvontaa on ilmeinen. Sama koskee myös elektronisten laitteiden ja televiestintälaitteiden koko luokkia; teknologian kehitys johtaa poikkeuksetta vielä muutamia vuosia aikaisemmin "arkoina" pidettyjen teknologian merkityksen latistumiseen. Hallintoviranomaisiin kohdistuu näin ollen eurooppalaisten viejien taholta lisääntyvä paine varmistaa, että vientivalvontaa uudistetaan jatkuvasti ottaen huomioon teknologian kehittyminen ja politiikkojen kehitys kolmansissa maissa, joiden viejät ovat merkittäviä kilpailijoita. tuotteiden ja Kolmas huomattava Euroopan teollisuuden ja viranomaisten tilannetta muuttanut tekijä on ollut EU:n laajuisen lainsäädännön käyttöönotto (katso jäljempänä kohta II). II. EU:n kaksikäyttötuotteiden vientiä koskevan valvontajärjestelmän käyttöönotto Kaksikäyttötuotteiden vientivalvonta otettiin yhteisössä ensimmäisen kerran esille sisä markkinoiden toteuttamisen yhteydessä. Komissio katsoi, että tavoitteena oli kaksikäyttö tuotteiden liikkuminen jäsenvaltioiden välillä yhtä vapaasti kuin niistä kunkin sisällä ja että EY:n sisäistä kauppaa koskevien tarkastusten poistaminen oli mahdollista vain, jos kaikki jäsenvaltiot ottaisivat käyttöön yhteisön ulkopuolisiin maihin suuntautuvan viennin yhteisiin standardeihin perustuvan tehokkaan valvonnan, ja teki neuvostolle 31. elokuuta 1992 ehdotuksen neuvoston asetukseksi1. Tämän ehdotuksen perusteella Euroopan unionin neuvosto lopulta hyväksyi kaksikäyttötuotteiden vientiä koskevan jonka perustana on kaksi säädöstä, neuvoston päätös N:o valvontajärjestelmän, 94/942/YUTP2 ja neuvoston asetus (EY) N:o 3381/943. 1 KOM (92) 317 lopullinen, EYVL C 253/1, 30. 9. 1992, s. 13. 2 EYVL L 367, 31. 12. 1994, päätös sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna neuvoston päätöksellä 98/232/EHTY (EYVL L 92, 25. 3. 1998). 3 EYVL L 367, 31. 12. 1994, asetus sellaisena kuin se on muutettuna 10 päivänä huhtikuuta 1995 annetulla - 3- FI/01/97/02920100. WOO (EN) les Kummankin teksti hyväksyttiin 19. joulukuuta 1994 ja ne liittyvät lukuisien keskinäisten viittausten vuoksi läheisesti yhteen. Järjestelmä tuli voimaan 1. tammikuuta 1995 ja sen soveltaminen alkoi kuusi kuukautta myöhemmin, 1. heinäkuuta 1995. Asetuksen 18 artiklassa säädetään, että komission on joka toinen vuosi "annettava tämän asetuksen soveltamista koskeva kertomus Euroopan parlamentille sekä neuvostolle". Kyseisen artiklan säännösten mukaisesti komissio esittää näin ollen ensimmäistä kertaa arvionsa tavasta, jolla EU:n kaksikäyttötuotteiden vientivalvontajärjestelmä on toiminut käytännössä. On huomattava, että tässä arviossa rajoitutaan analysoimaan asetuksen soveltamista käytäntöön ja se ei edusta kokonaisvaltaista arviota kaikista vienti- valvontajärjestelmän näkökohdista, sen rakenteesta, oikeusperustasta ja sen taustalla olevista poliittisista käsityksistä. Tämän vuoksi tässä kertomuksessa ei käsitellä yhteisöjen tuomioistuimen kahta tuomiota (asiat C-70/94 ja C-83/94), jotka koskevat kaksikäyttötuotteiden vientivalvontaa ja joissa vahvistetaan yhteisön yksinomainen toimivalta myös, jos valvonnan taustalla ovat uiko- ja turvallisuuspolitikan tavoitteet. III. Yhteisen vientivalvontajärjestelmän tärkeimmät piirteet 1. Peruspiirteet Asetuksen pääperiaatteita ovat: *yhteisen ulkoisen esteen luominen ottamalla käyttöön yhtäläinen luettelo kaksikäyttö- tuotteista ja -teknologiasta, joiden yhteisöstä viennissä on vaadittava lisenssi (yhteinen tuoteluettelo). Kyseinen lisenssiä koskeva vaatimus on mainittu asetuksen 3 artiklan 1 kohdassa, ja itse tuoteluettelo on YUTP-päätöksen liitteessä I. •vientilisenssien vastavuoroinen tunnustaminen. Asetuksen 6 artiklan 3 kohdassa toimivaltaisten viranomaisten mainitaan nimenomaisesti, että jonkun jäsenvaltion myöntämä vientilisenssi "on voimassa koko yhteisön alueella". •kaksikäyttötuotteiden pääsääntöisesti vapaa liikkuminen yhteisön sisällä. Rajoituksia sovelletaan kuitenkin edelleen tiettyihin hyvin arkoihin tuotteisiin (YUTP-päätöksen liite IV). Lisäksi jotkut jäsenvaltiot soveltavat edelleen toimitusten kansallista valvontaa tiettyihin kaksikäyttötuotteisiin, joita ne pitävät erityisen arkoina (päätöksen liite V). •yleislauseke, joka ulottaa lisenssivaatimuksen luetteloon kuulumattomiin tuotteisiin, jos niiden vientiin liittyy vaara aseiden leviämisestä. asetuksella (EY) N:o 837/95 (EYVL L 90, 21. 4. 1995). FI/01/97/02920100. W00 (EN) les yhdenmukaistamisen rajoittuu Politiikkojen vähimmäisvaatimuksiin, joiden perusteella kaksikäyttötuotteiden vapaa liikkuminen yhteisön sisällä tulee mahdolliseksi. Järjestelmään ei sisälly kaksikäyttötuotteiden yhteistä vientipolitiikkaa. Se luo yhteisen kehyksen, mutta vain kansallisia politiikkoja varten, jotka ovat poikkeavat edelleen toisistaan, joissakin suhteissa jopa huomattavasti. Itse asetuksen johdanto-osan seitsemännessä kappaleessa asia tehdään selväksi: lainsäädäntö suhteen "tämä järjestelmä on ensimmäinen askel kohti yhteistä kaksikäyttötuotteiden vienti- valvontajärjestelmää, joka on kaikissa olosuhteissa aukoton ja johdonmukainen; [. ] on suotavaa, että jäsenvaltioiden soveltamat lisenssimenettelyt yhdenmukaistetaan asteittain ja pikaisesta. 2. Hallinnollinen yhteistyö Koska yhteisön nykyinen vientivalvontajärjestelmä perustuu erilaisten kansallisten politiikkojen "keskinäisen tunnustamisen" periaatteeseen eikä käytännössä tapahtuvaan yhteisen politiikan kehittämiseen, toteutetaan hyvin pitkälle kansallisten viranomaisten hallinnollisella yhteistyöllä, jolla täytetään jäsenvaltioiden politiikkojen ja menettelyjen välille jäävät aukot. Näin ollen hallinnollisen yhteistyön eri muotoja ja tietojen vaihtoa koskevat säännökset ovat tärkeä osa asetuksen sisältöä. sitä •Neuvottelut toisen jäsenvaltion kanssa ennen yksittäislisenssin myöntämistä ovat pakollisia, jos kyseinen tuote ei sijaitse siinä jäsenvaltiossa, jossa lisenssihakemus on tehty. Sen jäsenvaltion, jossa tuote sijaitsee hakemusta tehtäessä tai tulevaisuudessa, on oikeus ilmaista viennin sallimisesta ratkaiseva myönteinen tai kielteinen mielipiteensä (7 artiklan 2 kohta). •Jäsenvaltiot voivat pyytää toista jäsenvaltiota jättämään vientilisenssin myöntämättä tai kumoamaan taikka muuten mitätöimään jo myönnetyn lisenssin, jos he pelkäävät keskeisten etujensa saattavan joutua uhatuiksi (7 artiklan 3 kohta). •Jäsenvaltiot ilmoittavat aina vientilisenssin mahdollisesta jo myönnetyn vientilisenssin mitätöimisestä, muuttamisesta, toisilleen epäämisestä keskeyttämisestä tai kumoamisesta (9 artiklan 2 kohta). sekä •Jäsenvaltioiden on yleisesti toteutettava toimenpiteet "luodakseen suorat yhteistyö- ja tietojenvaihtoyhteydet toimivaltaisten viranomaisten välille erityisesti sen vaaran poistamiseksi, että mahdolliset erot vientivalvonnan soveltamisessa voivat johtaa kaupan vääristymiseen" (13 artiklan 1 kohta). •Jäsenvaltiot soveltavat myös soveltuvin osin keskinäisestä avunannosta tulliasioita koskevan lainsäädännön soveltamisessa 19 päivänä toukokuuta 1981 annettua neuvoston asetusta N:o 1468/81, joka mahdollistaa esimerkiksi petostentorjunta toimenpiteitä koskevien tietojen vaihdon (13 artiklan 2 kohta). -5 3. Koordinointitoimenpiteet yhteisön tasolla FI/01/97/02920100. W00 (EN) les Koordinointiryhmä, jonka puheenjohtajana toimii komission edustaja, on kokoontunut säännöllisesti keskustelemaan asetuksen soveltamisesta käytäntöön. Jäsenvaltioita edustavat tavallisesti niiden lisenssiviranomaiset, mutta myös tulliviranomaiset ovat osallistuneet kokouksiin useita kertoja. Ryhmä kiinnittää päähuomionsa käytännön ongelmien ratkaisemiseen ja se on hyväksynyt epäviralliset yhteisesti hyväksytyt periaatteet säännösten tulkitsemiseksi. Kokoukset ovat olleet nykyjärjestelmän puutteita koskevien tietojen vaihdon kannalta erittäin hyödyllisiä ja ne ovat myös toimineet foorumina mahdollisia parannuksia koskevalle keskustelulle. Lisäksi ryhmä on toimeksiantonsa mukaisesti kuullut viejiä järjestämällä helmikuussa 1996 teollisuuden edustajien kanssa yhteisen kuulemistilaisuuden (16 artikla). tämän kertomuksen liite 1) asetuksen tiettyjen (katso IV. Vientivalvontajärjestelmän toimivuus: Arvio asetuksen soveltamisesta käytäntöön Komission yleinen arvio asetuksen soveltamisesta käytäntöön kaksi vuotta sen voimaantulon jälkeen on kahtalainen. Vaikka Euroopan sisäisen kaupan helpottamisessa ja sisämarkkinoiden vakiinnuttamisessa on edistytty, järjestely näyttää suureksi osaksi epäonnistuneen toiminnassaan uskottavana yhteisenä vientivalvontajärjestelmänä. Saavutukset Uusi EU:n laajuinen järjestely on johtanut olennaisiin parannuksiin sekä teollisuuden että viranomaisten kannalta helpottamalla huomattavasti yhteisön sisäistä kauppaa ja vähentämällä samalla viejiltä ja hallintoyksiköiltä vaadittuja muodollisuuksia. •Yhteisen järjestelmän ja ulkoisen esteen olemassaolo on sallinut lähes kaikkien kaksikäyttötuotteiden vapaan liikkumisen yhteisön sisällä. Tämä on tärkeää paitsi sisä markkinoiden moitteettoman toimivuuden kannalta myös siksi, että se vähentää yritysten ja viranomaisten hallinnollisia velvoitteita. Vähäisten voimavarojen tehokkaan käytön kannalta tämänkaltaisten asiakirjojen laatimisvaatimusten vähentäminen antaa viran omaisille ja yrityksille mahdollisuuden omistaa enemmän aikaa ja rahaa esimerkiksi petosten torjuntaan tai arkojen tavaroiden viennin perusteellisempaan tutkimiseen. •Jäsenvaltioiden välinen hallinnollinen yhteistyö on lisääntynyt selvästi. Tiettyä vientiä koskevat neuvottelut ja poliittisia näkökohtia koskeva mielipiteiden vaihto koordinointiryhmässä on edistänyt vientivalvonnasta vastuussa olevien kansallisten viranomaisten verkon kehittämistä. Voidaan sanoa, että tietämys muiden jäsenvaltioiden politiikoista on todella lisääntynyt, mikä luo perustaa tulevien yhteisten politiikkojen luomiselle. •Koordinointiryhmä on ratkaissut asetuksen tiettyjen säännösten soveltamisessa ja tulkinnassa esiintyneitä käytännön vaikeuksia jäsenvaltioiden välisillä epävirallisilla sopimuksilla, jotka on kirjattu yhteisesti hyväksyttyjä periaatteita koskevaan asiakirjaan (katso tämän kertomuksen liite 1). -6 FI/01/97/02920100. W00 (EN) les •EY:n asetukseen liittyen monet jäsenvaltiot ovat muuttaneet vientivalvontaa koskevia kansallisia säädöksiään tai antaneet uusia säädöksiä. Yleisenä suuntauksena näyttää selvästi olevan lisenssikäytäntöjen ja -menettelyjen lähentyminen käytännössä, erityisesti kun kysymyksessä on vienti Australiaan, Japaniin, Kanadaan, Norjaan, Sveitsiin, Uuteen-Seelantiin ja Yhdysvaltoihin (katso tämän kertomuksen liite 2). Puutteet ja ongelma-alueet Asetuksella sekä tavalla, jolla sitä on käytännössä sovellettu, ei ole onnistuttu luomaan tehokasta yhteistä vientivalvontajärjestelmää, joka on sekä helposti hoidettavissa että vähäisin kustannuksin noudatettavissa. Järjestelmän rutiininomainen täytäntöönpano riittävän automaattisesti on tulliviranomaisille erityisesti kansallisten politiikkojen ja käytäntöjen epäyhdenmukaisuuden vuoksi liian vaikeaa. Tämän vuoksi vaikuttaisi ilmeiseltä, että Euroopan viejille ei ole vielä luotu tasapuolisia toimintaedellytyksiä. Yritykset ovat ilmoittaneet komissiolle ja jäsenvaltioille koordinointiryhmän kanssa helmikuussa 1996 järjestetyn kuulemistilaisuuden yhteydessä hyvin selvästi, että niiden mielestä on vaikeaa ellei mahdotonta toimia kustannustehokkaasti Euroopan tasolla asianmukaista vientivalvontalainsäädäntöä noudattaen. Esimerkiksi EY:n teollisuuden ja työnantajajärjestöjen liitto UNICE ja Euroopan teollisuuden edustajien konferenssi ERT ovat kumpikin kehottaneet komissiota ja jäsenvaltioita yksinkertaistamaan yleislisenssien ja koontilisenssien myöntämisjärjestelmää, antamaan Euroopan tasolla tietoja aroista loppukäyttäjistä, rajoittamaan yleislausekkeen soveltamisalaa tiettyihin tuotteisiin ja toteuttamaan tiettyjä laajalti kaupan olevien tuotteiden vientimenettelyn vapauttamista koskevia Yhdysvaltain toimenpiteitä vastaavat toimet. Yhteisen järjestelyn kahden ensimmäisen voimassaolovuoden aikana käytännössä ilmenneet asetuksen tehokkaaseen täytäntöönpanoon liittyvät tärkeimmät vaikeudet ovat liittyneet seuraaviin kolmeen seikkaan: /. Kansallisten lisenssijärjestelmien erot 2, Yleislausekkeen uutuus 5. Hallinnollisesta yhteistyöstä johtuvat rajoitukset 1. Kansallisten lisenssijärjestelmien erot lisenssien tunnistettavuus. Asetuksessa on ja yleislisenssejä. Tulliviranomaisten on pystyttävä Ensimmäinen vaikeus on säädetty mahdollisuudesta myöntää kolmenlaisia vientilisenssejä: yksittäislisenssejä, koonti- ja lisenssejä hyväksymään muiden jäsenvaltioiden myöntämät vientilisenssit, mikäli ne aikovat noudattaa käytännössä vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta. Yritykset ovat ilmoittaneet epävirallisesti komissiolle tapauksista, joissa lisenssejä ei ole tunnustettu. Ongelma ei ole missään tapauksessa siinä, että jäsenvaltiot rikkoisivat asetusta tahallisesti. Ongelma johtuu rajoilla esiintyvistä viivästymisistä, kun tulliviranomaiset eivät tunne muiden jäsenvaltioiden lisenssijärjestelmiä ja niiden on sen vuoksi tehtävä tietyn vientilisenssin voimassaoloa koskevia tiedusteluja. tunnistamaan - 7- FI/01/97/02920100. W00 (EN) les Monet viejät ovat tehneet tällaisten viivästymisten vuoksi päätelmän, että järjestelmä ei tosiasiallisesti ole sovellettavissa, eivätkä ne ole enää halukkaita käyttämään jonkun jäsenvaltion kautta tapahtuvassa viennissä toisessa jäsenvaltiossa myönnettyä lisenssiä, sillä vaikka lisenssi lopulta hyväksytään ja vientitapahtuma pääsee viimein etenemään, tästä johtuva ajan menetys tulee liian kalliiksi. Ongelma näyttää osittain ratkaistulta sellaisen viennin osalta, jossa edellytetään yksittäis- lisenssiä (pieni, vaikkakin tärkeä osa viennistä, koska se sisältää kaikkein arimmat tuotteet). Komission yksiköiden ehdotus kansallisten lisenssilomakkeiden epävirallisesta yhdenmukaistamisesta vakiomallin mukaisiksi hyväksyttiin. Useimmat jäsenvaltiot käyttävät tätä vakiomallia ja kaikki ovat ilmoittaneet aikomuksestaan soveltaa sitä. Viime vaiheessa tämän vakiomallin käyttö olisi säädettävä pakolliseksi. Yleis- ja koontilisenssien alaisen viennin osalta rajoilla lisenssien tunnustamiseen liittyvä ongelma on komission saamien tietojen mukaan pysynyt koko ajan niin vaikeana, että se on aiheuttanut teollisuuden piirissä merkittävää luottamuksen puutetta asetuksen soveltamiskelpoisuuteen käytännössä. ilmenevä Ongelmat ovat moninaiset: tulliviranomaisilta puuttuu tietoa muiden jäsenvaltioiden vientilisensseistä - yleislisenssien soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden laajuus ja viennin sallitut määräpaikat vaihtelevat jäsenvaltioiden välillä huomattavasti - ja joissakin tapauksissa yleislisenssit (jotka ovat periaatteessa viranomaisten myöntämiä yleisiä lupia viedä valvonnan alaisia tuotteita tiettyihin määräpaikkoihin) on määritelty ainoastaan lainsäädännössä eikä niitä ole "aineellistettu" lisenssiasiakirjojen muotoon. Toisen jäsenvaltion tulliviranomaisen on tämän vuoksi vaikea arvioida, onko vienti luvallista vai ei, vaikka luvallisuuteen viittaavat merkit ovat olemassa asianmukaisessa kaupallisessa asiakirjassa. Lisäksi koontilisenssit (tietylle yritykselle tiettyjen tuotteiden tiettyihin määräpaikkoihin tapahtuvaa vientiä varten annetut lisenssit) olivat joillekin jäsenvaltioille uusi käsite, minkä vuoksi rajoilla työskentelevät tulliviranomaiset eivät aina tunne ja hyväksy niitä. On jälleen painotettava sitä, että se, ettei lisenssejä tunnusteta, ei ole seurausta asetuksen tahallisesta rikkomisesta vaan järjestelmän monimutkaisuudesta, mikä mahdollistaa hyvin erilaisten tulliviranomaisille lisenssijärjestelmien olemassaolon antamatta tehokkaita työkaluja tämän vaikean kokonaisuuden hallitsemiseksi. Tästä aiheutuu viivästyksiä, jotka on vähemmän dramaattisia tullihallintojen kuin viejien kannalta. Viivästymisriski on puolestaan voimakkaasti estävä tekijä, jonka vuoksi teollisuus ei juuri käytä EU:n järjestelmän suomaa mahdollisuutta viedä tuotteita jonkun jäsenvaltion kautta eri jäsenvaltion myöntämällä lisenssillä. Voidaan sanoa, että nykyisissä olosuhteissa useimmat yritykset välttävät 6 artiklan 3 kohdan hyödyntämistä ja turvautuvat siihen vain poikkeustapauksissa. Tätä arviota tukee se, että komissio on saanut paitsi viejiltä myös tietyiltä kansallisilta viranomaisilta epävirallisesti tietoja, joiden mukaan 6 artiklan 3 kohdan käyttö on käytännössä niin harvinaista, että kun niin tapahtuu, yhteyttä otetaan ylempiin virkamiehiin, jotka joutuvat puolestaan joskus kysymään neuvoa muista pääkaupungeista vastaavassa asemassa olevilta virkamiehiltä. -8 FI/01/97/02920100. W00 (EN) les Jotkut jäsenvaltiot, jotka ovat havainneet käytännössä vain harvojen viejien käyttävän hyväkseen 6 artiklan 3 kohdassa annettua mahdollisuutta, ovat päätelleet, että sen käytännön merkitys on varsin rajallinen ja sen takia toimenpiteisiin ryhtymiseen ei ole aihetta. Teollisuus on omaksunut erilaisen kannan, ja sekä UNICE että ERT ovat kehottaneet komissiota parantamaan nykyjärjestelmää erityisesti varmistaakseen eurooppalaisille viejille tasapuoliset toimintaedellytykset amerikkalaisiin ja japanilaisiin kilpailijoihinsa verrattuna. Yleisesti ottaen on hyvin selvää, että teollisuus pitää tehokasta eurooppalaista vientivalvontajärjestelmää hyvin tärkeänä - ja nimenomaan siitä syystä, että viejien luottamus nykyjärjestelmän sovellettavuuteen käytännössä on niin heikko, että järjestelmää ei käytetä. Ongelmana ei ole niinkään järjestelmän virheellinen soveltaminen tai kiinnostuksen puute, vaan käytäntöön soveltamattomuus siksi, että teollisuus ei yleisesti usko järjestelmän toimivuuteen. Toinen kansallisten lisenssijärjestelmien ristiriitaisuudesta johtuva merkittävä vaikeus on, että useisiin jäsenvaltioihin sijoittautuneiden yritysten on äärimmäisen vaikea soveltaa niitä tehokkaasti. Juuri kyseiset yritykset kuuluvat kaksikäyttötuotteiden tärkeimpiin tuottajiin ja viejiin. Vaikka ne toimivat taloudelliselta kannalta yhden suuren yrityksen tavoin, niitä pidetään oikeudellisesti - ja näin ollen vientivalvonnan kannalta - erillisinä kansallisina yksikköinä. Vaikka valvonnan piiriin kuulumattomien tuotteiden osalta vallitsevana useimmiten onkin "eurologistiikan" kaupallinen tytäryhtiöillä on yhteiset logiikka kokoomaterminaalit ja -varastot ja asiakkaiden tilaukset käsitellään kustannusten minimoimiseksi niin, että nopeimman, kustannuksiltaan edullisimman ja tehokkaimman toimituksen varmistamaan kykenevä tytäryritys hoitaa kaupan. Käytännössä tällainen logistiikka on itse asiassa tietokoneistettua ja toimii hyvin rutiininomaisesti. eri - Valvonnan piiriin kuuluvien tuotteiden osalta syntyy kuitenkin taloudellisen ja oikeudellisen logiikan välinen ristiriita. Mahdollista vientiä harkitessaan yritykset eivät voi toimia puhtaasti logistiikan perusteella (mikä tapa toimittaa tuotteet asiakkaille on nopein ja kustannustehokkain), vaan niiden on myös tarkistettava, onko kyseisellä kansallisella tytäryhtiöllä - vientivalvonnan kannalta täysin erillisellä yksiköllä - lupa toimittaa tuote esimerkiksi koontilisenssin tai yleislisenssin perusteella ja millaiset todistus tuotteen tietystä käyttötarkoituksesta) ovat lisävaatimukset mahdollisesti pakollisia. Lisäksi on vahvistettava tarkasti, kuka omistaa tavarat tai kenellä on sen vastaava käyttöoikeus, toisin sanoen kuka on oikeudellisessa mielessä viejä. (esimerkiksi Näiden vaikeuksien vuoksi tietyt yritykset ovat nähtävästi yrittäneet järjestellä toimintaansa varmistaakseen, että kaksikäyttötuotteiden vienti tietystä jäsenvaltiosta hoidetaan mieluiten saman jäsenvaltion antaman lisenssin perusteella. Yritykset pyrkivät yleensä hankkimaan lisenssin siitä jäsenvaltiosta, jossa tavarat käytännössä sijaitsevat, ja hoitamaan viennin suoraan kyseisestä jäsenvaltiosta. Jälleen vaikuuaa siltä, että 6 artiklan 3 kohdan soveltaminen rajoittuu poikkeustapauksiin, joissa se on sopimuksellisista syistä välttämätöntä. Muut ratkaisut katsotaan liian vaikeiksi toteuttaa erityisesti, koska tilauksia hoitavan henkilöstön on suoriuduttava niistä logistiikkaohjelmistojen avulla hoidettavien päivittäisrutiinien puitteissa. - 9- Komission päätelmänä on, että vientivalvontajärjestelmän täydellisen varmistamiseksi käytännössä on välttämätöntä toteuttaa kaksi toimenpidettä: toiminnan FI/01/97/02920100. W00 (EN) les lisenssilomakkeiden yhdenmukaistaminen •Kansallisten lisenssien tunnistettavuuden takaamiseksi (mikä on itse asiassa jopa vastavuoroisen tunnustamisen käytännön edellytys). Ilman kyseistä yhdenmukaistamistoimenpidettä edellä kuvatut viivästymiset joko jatkuvat tai, jos tullivirkailijat yksinkertaisesti "olettavat" muiden jäsenvaltioiden myöntämien lisenssien olevan voimassa, petollisen viennin vaara kasvaa. tarpeen on tyyppejä, ja yleislisenssien jotka koskevat usein •Monimutkaista nykyjärjestelmää, johon sisältyy samanaikaisesti lukuisia rinnakkaisia kansallisten koonti- samoja määräpaikkoja mutta hieman erilaista tuotevalikoimaa, on yksinkertaistettava tasolle, jolla sitä on mahdollista käsitellä. Yhdenmukaistettu yhteisön lisenssi, joka on tarkoitettu liitteessä II lueteltuihin määräpaikkoihin suuntautuvaa vientiä varten - tällä hetkellä ne ovat Australia, Japani, Kanada, Norja, Sveitsi, Uusi-Seelanti ja Yhdysvallat - olisi otettava käyttöön erityisesti siksi, että tässä suhteessa jäsenvaltioiden välillä on jo tapahtunut runsaasti politiikkojen tosiasiallista lähentymistä. Kaikkien jäsenvaltioiden olisi tarjottava viejilleen koontilisenssin käyttömahdollisuutta. Tällainen yhdenmukaistaminen ja yksinkertaistaminen on paitsi viejien edun mukaista myös hyödyllistä tullivirkailijoille ja lakien täytäntöönpanosta vastaaville viranomaisille. lisäksi 2. Yleislausekkeen uutuus Yleislausekkeen sisällyttäminen asetuksen säännöksiin oli yksi vaikeimmista ja kiistan- alaisimmista kysymyksistä, kun nykyisistä kaksikäyttötuotteiden vientivalvontaa koskevista järjestelyistä neuvoteltiin. Kyseisen lausekkeen soveltaminen -jonka mukaan minkä tahansa tuotteen viennissä on vaadittava lisenssi, jos viejä on saanut maansa viran omaisilta tiedon tai jos se "tietää", että tuotteen käyttötarkoitus liittyy joukkotuhoaseita koskevaan ohjelmaan - on ollut uutta useimmissa jäsenvaltioissa. Pääongelmana yleislausekkeen käytäntöön soveltamisessa ovat erot siinä, missä määrin kukin valtio antavaa viejille tietoja aroista loppukäyttäjistä. Viejille annettujen tietojen eroavaisuudet voivat tietysti johtua eroista jäsenvaltioiden omassa joukkotuhoaseiden levittämistä ja levittäjiä koskevan tietämyksen tasossa. Se voi myös liittyä hallinnollisiin perinteisiin ja pitempään tai lyhempään kokemukseen yleislausekkeen tyyppisistä säännöksistä. Syystä riippumatta ilmeisenä seurauksena on, että viejien saamat loppu käyttäjiä koskevat tiedot (ja varoitukset) ovat erilaisia sen mukaan, mihin jäsenvaltioon sijoittautuneet. Nämä eroavaisuudet herättävät kysymyksiä kilpailun ne ovat vinoutumisesta ja asettavat epäilyksenalaiseksi koko yleislausekkeen tosiasiallisen täytäntöönpanon. Komission päätelmä onkin, että menettelyjen toteutuminen sellaisina kuin niistä on asetuksessa säädetty ei ole tyydyttävää. Itse asiassa vaikuttaa siltä, että sisämarkkinoilla, jossa luetteloon kuulumattomat tuotteet liikkuvat rajoituksetta, yleislausekkeen merkitys on liian helppo tehdä tyhjäksi, jollei jäsenvaltioiden välistä sekä valtion viranomaisten ja viejien välistä tietojenvaihtoa paranneta. 10 ° FI/01/97/02920100. W00 (EN) les Ennen kaikkea ei oikeudellisesti katsoen mikään voi estää yritystä, joka on sijoittautunut yleislauseketta tiettyyn vientitapahtumaan soveltavaan maahan, kuljettamasta tavaroita toiseen jäsenvaltioon, jonka viranomaiset eivät ehkä ole edes tietoisia riskistä. Luetteloon kuulumaton tuote on sitten mahdollista viedä helposti ilman lisenssiä kyseisestä toisesta jäsenvaltiosta, joka ei ole päättänyt - mahdollista vaaraa koskevan tietämyksen puuttuessa - valvoa (ja mahdollisesti kieltää) tätä nimenomaista liiketointa. Itse asiassa arkoja loppukäyttäjiä koskevien perusteellisten tietojen vaihdon puuttuminen jäsenvaltioiden välillä - yleislauseketta sovelletaan vain, jos loppukäyttäjän suhteen on epäilyksiä - voi johtaa tilanteeseen, jossa muiden jäsenvaltioiden viejät voivat yksin kertaisesti toimien tietämättöminä mahdollisesta vaarasta vilpittömässä mielessä toimittaa samankaltaisia tai samanlaisia tuotteita aroille loppukäyttäjälle. Tiedonjaon puutteellisuudet mitätöivät näin yleislausekkeen tarkoituksen ja asettavat samalla sellaisessa jäsenvaltiossa toimivan viejän, jossa viranomaiset ovat antaneet varoituksen, muita epäedullisempaan kilpailuasemaan. Tämän vuoksi komissio katsoo, että jäsenvaltioiden olisi parannettava huomattavasti arkoja loppukäyttäjiä koskevien tietojensa jakamista sen varmistamiseksi, että viejät saavat saman määrän ohjausta koko yhteisön alueella. 3. Hallinnollisen yhteistyön ongelmat Kuten edellä on kuvattu (katso kohta II. 2), erilaiset hallinnollisen yhteistyön mekanismit ovat tärkeä osa tarkastelun kohteena olevaa asetusta. Komission mielestä mikä tahansa yhteisen vientivalvonnan toteuttamiseksi luotu järjestely, joka ei ole täysin yhden mukaistettu, edellyttää kansallisten hallintojen mahdollisimman läheistä yhteistyötä. Tällä aralla alueella noudatettavat erilaiset vientipolitiikat ovat elinkelpoisia vain siinä määrin kuin monimuotoisuus pysyy hallittavissa ja sitä tasapainottaa vastuullisten virkamiesten verkko, joka toimii säännöllisessä yhteistyössä. Tässä mielessä edellä kuvatut yleislausekkeeseen liittyvät ongelmat (katso IV. 2. b) ovat osuva esimerkki tilanteesta. Asetuksen kahtena ensimmäisenä voimassaolovuotena komissio on mahdollisuuksiensa mukaan tukenut suorien tiedonvaihtoyhteyksien luomista ja jäsenvaltiot ovat yleensä ottaneet myötämielisesti vastaan ehdotukset tiedonkulkumahdollisuuksien parantamiseksi ja sekä yksittäisiä tapauksia että yleistä politiikkaa koskevan tiedonvaihdon määrän ja laadun kohentamiseksi. Koordinointiryhmän toiminta on ollut erittäin hyödyllistä ja se on todella parantanut kansallisten vientipolitiikkojen vastavuoroista ymmärtämystä. Jäsenvaltioiden hallinnollisen yhteistyön laadun ja määrän arvioinnin suhteen komissio ei valitettavasti kuitenkaan voi jo asetuksessa säädettyjen rajoitusten vuoksi kokonaan luopua sille 18 artiklassa asetetuista tehtävistä ja velvoitteista. Komissio ei esimerkiksi voi täysin arvioida neuvottelumenettelyn laatua (7 artiklan 2 koht^)3 koska se ei osallistu suoraan näihin kahdenvälisiin tai monenvälisiin yhteydenpitoihin Qotkç. tapahtuvat, jos tuotteet sijaitsevat hakemusta tehtäessä tai tulevaisuudessa eri jäsenvaltiossa kuin missä lisenssihakemus on tehty). -11- FI/01/97/02920100. W00 (EN) les lisenssiviranomaiset, ja komissiolle on Asetuksen 7 artiklan 2 kohdassa määriteltyyn menettelyyn osallistuvat asianomaisten maiden tällaisista neuvotteluista vain välillisesti tai koordinointiryhmässä käytyjen keskustelujen muodossa. Kyseisten keskustelujen perusteella vaikuttaisi siltä, että samalla kun on ilmennyt vastausten viivästymisiin ja myös vaihdettujen tietojen tarkkuuteen liittyviä satunnaisia ongelmia, neuvottelumenettely on kaiken kaikkiaan toiminut jäsenvaltioita tyydyttävällä tavalla. Tämä arvio on kuitenkin vain komission käytettävissä oleviin rajallisiin tietoihin perustuva todennäköisesti paikkansapitävä olettamus. ilmoitettu muutamista Lisenssien myöntämättä jättämisiä (tai jo myönnettyjen lisenssien muuttamisia, soveltamisen keskeyttämisiä taikka rajoittamisia) koskevien tietojen vaihdon osalta ongelma on samankaltainen: jäsenvaltiot saavat itse päättää, ilmoittavatko ne kyseiset tiedot myös komissiolle vai ainoastaan muille jäsenvaltioille. Asetuksen kahtena ensimmäisenä voimassaolovuotena jäsenvaltioiden suuri enemmistö on päättänyt jättää komission kyseisen tietojenvaihdon ulkopuolelle. Komission havaintojen mukaan vaikuttaisi siltä, että lisenssien myöntämättä jättämisten osalta jäsenvaltiot vaihtavat vain vähän sellaisia tietoja, joiden vaihtoa ei edellytetä kansainvälisissä aseiden leviämisen estämistä koskevissa järjestelmissä, joihin ne kaikki kuuluvat. Lisäksi tietojen vaihto näyttää keskittyvän liikaa lisenssien epäämisiin, mikä on melkoisen kaavamainen lähestymistapa, koska varsinainen lisenssin epääminen ei ole kovin yleistä. Kansallisten viranomaisten ei usein tarvitse turvautua lisenssihakemuksen suoranaiseen hylkäämiseen, vaan ne voivat taivutella viejäksi pyrkivät olemaan hakematta lisenssiä tiettyihin määräpaikkoihin tai tietyille vastaanottajille tapahtuvaa myyntiä varten. Kyseisistä "varoituskäytännöistä" (joilla viejät tavallisesti onnistutaan saamaan vakuuttuneiksi) tietojenvaihto velvollisuutta muiden säädetty jäsenvaltioiden kanssa, ja komission havaintojen mukaan, jotka perustuvat tietojen vaihdon lisäämisestä kiinnostuneiden kansallisten viranomaisten huomioihin, kyseisistä asioista keskustellaan todella liian vähän. ei ole Tietyt kansalliset hallintoviranomaiset ovat kuitenkin vakuuttaneet, että ne ilmoittavat kumppaneilleen tapauksen mukaan asianmukaisina pitämistään seikoista. Vaikka tällaisia epävirallisia yhteydenottoja pidetäänkin arvossa, ne vaikuttavat riittämättömiltä yhdenmukaisempaa kehitettäessä lähestymistapaa, johon sisältyisi jäsenvaltioiden saavuttama yhteinen näkemys aroista määräpaikoista ja loppukäyttäjistä, asianmukaisten tietojen nopea jakaminen sekä niistä keskusteleminen sekä tarpeen mukaan tietojen ilmoittaminen tulliviranomaisille ja lakien täytäntöönpanoviranomaisille. kaksikäyttötuotteiden koskevaa vientiä V. Päätelmät Asetuksen soveltamiseen liittyvät käytännön ongelmat näyttävät kaikki pohjimmiltaan liittyvän siihen, että yhteisön nykyinen vientivalvontajärjestelmä rajoittuu pääosin vasta vuoroisen tunnustamisen periaatteen noudattamiseen. Jäsenvaltiot ovat sopineet tunnustavansa toistensa myöntämät vientilisenssit, mutta eivät välttämättä ole yhtä mieltä näiden lisenssien myöntämisperusteena olevista erilaisista vientipolitiikoista. - 12 FI/01/97/02920100. W00 (EN) les Asian ytimestä ollaan eri mieltä, mikä ei voi jatkua loputtomiin, jos yhteinen vienti- valvontajärjestelmä halutaan saada toimimaan asianmukaisesti. Komission tekemän analyysin mukaan hallinnollinen yhteistyö on ollut riittämätöntä tasapainottamaan tätä kaksikäyttötuotteiden vientipolitiikkaa koskevaa erimielisyyttä, ja on erittäin epätodennäköistä, että kansallisten hallintojen parhaalla tahdollaankaan toteuttama yhteistyö sinänsä riittäisi täyttämään nämä eri politiikkojen välille jäävät aukot. Komission käsityksen mukaan nykyinen järjestelmä on rajalla työskentelevien tulli virkailijoiden työrutiiniensa puitteissa hoidettavaksi liian monimutkainen, ja teollisuus pitää sitä joka tapauksessa liian hankalana, jotta sitä voitaisiin hyödyntää käytännössä. Komissio katsoo, että kyseiset vaikeudet johtuvat itse järjestelmästä ja vain yhden mukaistamalla vientivalvontajärjestelmää, jossa yhdistyvät yhteinen politiikka ja parempi hallinnollinen yhteistyö, saadaan aikaan järjestelmä, joka tyydyttää sekä viejien että viranomaisten käytännön tarpeita ja varmistaa yhteisiin aseiden leviämisen estämistä koskeviin tavoitteisiin liittyvien toimenpiteiden toteuttamisen nopeasti ja vaivattomasti. Tämän vuoksi komissio tämän kertomuksen kanssa ehdotuksensa asetuksen parantamiseksi. toimittaa samanaikaisesti 13 FI/01/97/02920100. WOO (EN) les EUROOPAN KOMISSIO PÄÄOSASTO I ULKOSUHTEET: KAUPPAPOLITIIKKA, SUHTEET POHJOIS-AMERIKKAAN, KAUKOITÄÄN, AUSTRALIAAN JA UUTEEN-SEELANTIIN I-M-2 - Investoinnit, kaupan investoinnit (TRIMS), vaihtoehtoinen käyttö, standardit ja sertifiointi Liite 1 Brysselissä 15. heinäkuuta 1997 I. M. 2 JÄSENVALTIOIDEN VÄLILLÄ YHTEISESTI HYVÄKSYTYT PERIAATTEET Kaksikäyttötuotteiden vientiä koskevasta valvonnasta annetun neuvoston asetuksen täytäntöönpanemiseksi seuraavista ovat suuntaviivoista: epävirallisesti jäsenvaltiot sopineet Neuvottelumenettelyt Asetuksen 7 artiklan 2 kohdan nojalla käytäviä lisenssiviranomaisten neuvotteluja varten on laadittu kaksi lomaketta, joista toinen on tarkoitettu neuvotteluja koskevan aloitteen tekemistä varten ja toinen siihen vastaamista varten. Lomakkeet ovat näiden yhteisesti hyväksyttyjen periaatteiden liitteenä. Neuvottelupyyntö on osoitettava henkilölle, joka on mainittu kohdassa "Lisenssivirastot" olevassa yhteystietoluettelossa. Neuvottelut olisi käynnistettävä telekopiosanomalla. Telekopiosanoma vahvistetaan kirjeellä, mikäli neuvottelupyynnön saanut jäsenvaltio sitä pyytää. Asetuksessa säädetty 10 työpäivän jakso alkaa telekopiosanoman päiväyksestä. Jäsenvaltiot voivat pyytää neuvottelujen aloittamista myös 7 artiklan 3 kohdan nojalla. Tämä pyyntö on esitettävänä telekopiosanomalla ja vahvistetaan pyynnöstä kirjeellä. Neuvotteluihin kuuluvat tapaukset, joissa ne käydään lisenssin myöntävän jäsenvaltion ja sen jäsenvaltion välillä, jossa tuotteet on aiottu ilmoittaa vietäviksi. Neuvottelut aloitetaan telekopiosanomalla, joka osoitetaan kohdassa "Lisenssivirastot" olevassa yhteystietoluettelossa mainitulle henkilölle. Sanoma vahvistetaan pyynnöstä kirjeellä. Poikkeukset velvollisuudesta neuvotella Asetuksen 7 artiklan 2 kohdassa säädettyjä neuvotteluja ei tarvitse tietyissä tapauksissa käydä. Vaikka viejä ilmoittaisikin, missä hänen vietäväksi aikomansa tuote sijaitsee lisenssihakemusta tehtäessä tai tulevaisuudessa, kansalliset viranomaiset ovat yhtä mieltä siitä, että kyseisen tuotteen sijaintimaan viranomaisten nimenomaista suostumusta ei tarvita. Tämä menettely koskee seuraavia tapauksia: - 1 4- FI/01/97/02920100. W00 (EN) les • väliaikainen vienti • vienti huoltoa tai korjausta varten • neuvottelujen jälkeen lisenssin saaneita tuotteita koskevan sopimuksen alaiset korvaavat tuotteet. Lomakemalli yksittäislisenssejä ja koontilisenssejä varten Komission toimielimet ovat laatineet lomakemallin, jota käytetään pohjana kansallista yksittäislisenssiä ja mahdollisia hakemuslomakkeita varten. Kyseinen lomake ja siihen liittyvät ohjeelliset huomautukset on jaettu koordinointiryhmän 22. maaliskuuta 1995 pidettyä kokousta varten. Jäsenvaltiot ovat sopineet saman lomakemallin käytöstä koonti- lisenssiensä pohjana. Jos yhteisön ulkorajalla tulee esille muun kuin vienti-ilmoitusta käsittelevien tulliviran omaisten oman jäsenvaltion myöntämää lisenssiä koskevia kysymyksiä, toimivaltaiset tullivirkailijat voivat ajan säästämiseksi ottaa yhteyden suoraan lisenssin myöntäneen jäsenvaltion viranomaiseen, jonka yhteystiedot mainitaan asianomaisessa kohdassa. Kyseinen virkailija voi kuitenkin myös ottaa yhteyttä oman kansallisen lisenssivirastonsa välityksellä. Yleislisenssien tunnustamiseen liittyvät menettelyt Asetuksen mukaisesti kaikki lisenssit (yksittäis-, koonti- ja yleislisenssit) ovat voimassa koko yhteisön alueella. Koska täytäntöönpanoviranomaisten voi kuitenkin olla vaikea tarkastaa muiden jäsenvaltioiden lisenssiviranomaisten myöntämiä yleislisenssejä, on tehtävä eräitä menettelytapajärjestelyjä. Tämän vuoksi viejillä on velvollisuus ilmoittaa tavaroiden mukana olevassa yhtenäisasiakirjassa muiden tietojen ohella, minkä nimen omaisen yleislisenssin perusteella niiden tuotteet viedään. Komission käytettävissä on luettelo jäsenvaltioiden myöntämistä yleislisensseistä. Jos yhteisön ulkorajalla tulee esille muun kuin vienti-ilmoitusta käsittelevien tulliviran omaisten oman jäsenvaltion myöntämää lisenssiä koskevia kysymyksiä, toimivaltaiset tullivirkailijat voivat ajan säästämiseksi ottaa yhteyden suoraan lisenssin myöntäneen jäsenvaltion viranomaiseen, jonka yhteystiedot mainitaan asianomaisessa kohdassa. Kyseinen virkailija voi kuitenkin myös ottaa yhteyttä oman kansallisen lisenssivirastonsa välityksellä. Asianmukaiset kaupalliset asiakirjat Asetuksen 19 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettuja asianmukaisia kaupallisia asiakirjoja tai lähetysluettelo. kauppasopimus, tilausvahvistus, kauppalasku erityisesti ovat - 15- FI/01/97/02920100. W00 (EN) les Kansainväliset tuontitodistukset Kansainvälisiä tuontitodistuksia antaessaan jäsenvaltiot sitoutuvat siihen, että kyseisiä tavaroita "ei jälleenviedä ilman sen Euroopan unionin jäsenvaltion viranomaisten suostumusta, johon viejä on sijoittautunut". Kansainvälisiä tuontitodistuksia käytetään ainoastaan sen todistamiseksi, että yhteisöstä tapahtuvaa jälleenvientiä varten on olemassa lupa. Kyseisiä todistuksia ei vaadita missään tapauksessa kaksikäyttötuotteiden siirtämiseksi maasta toiseen yhteisön sisällä. "Tuotteet, jotka ainoastaan kulkevat yhteisön alueen kautta" (3 artiklan 3 kohta) 1. Kolmansista maista tuotuja luovutetaan yhteisössä vapaaseen liikkeeseen4, on pidettävä yhteisötavaroina ja näin ollen niiden vientiä varten vaaditaan lisenssi. tuotteita, jotka 2. Yhteisön alueelle tuoduille muille kuin yhteisötavaroille osoitetaan aina tulliselvitys- muoto5, ellei niitä kuljeteta vesi- tai ilma-aluksissa jäsenvaltioiden aluemerellä tai ilmatilassa viemättä niitä näissä jäsenvaltioissa sijaitsevaan satamaan tai niissä tavaroiden osalta ei vaadita sijaitsevalle lisenssiä. lentoasemalle. 6 Viimeksi mainittujen 3. Edellä esitetyn perusteella katsotaan, että muilta kuin yhteisötavaroilta vaaditaan asetuksen mukaisesti lisenssi seuraavissa tapauksissa: * * * tullivarastointi7, sisäinen jalostus8, tullivalvonnassa tapahtuva valmistus9, * väliaikainen maahantuonti10. 4 Katso yhteisön tullikoodeksista 12 päivänä lokakuuta 1992 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 2913/92, EYVL L 302, 19. 10. 1992, IV osaston 2 luvun 2 jakso, s. 18. 5 kuten edellä, III osasto, s. 12. 6 kuten edellä, 38 artiklan 6 kohta, s. 13. 7 kuten edellä, IV osaston 2 luvun 3 jakson C kohta, s. 21. 8 kuten edellä, IV osaston 2 luvun 3 jakson D kohta, s. 24. 9 kuten edellä, IV osaston 2 luvun 3 jakson E kohta, s. 27. 16 4. Seuraavat tapaukset kuuluvat 3 artiklan 3 kohdan soveltamisalaan eikä niissä vaadita FI/01/97/02920100. W00 (EN) les vientilisenssimenettelyä: * ulkoinen passitus11, * väliaikainen varastointi12 (tähän sisältyvät yhteisön satamiin tai lentoasemille tulevissa vesi- tai ilma-aluksissa olevat tavarat). 5. Tullikoodeksissa säädetyn määritelmän mukaan vapaa-alueet13 ovat yhteisön tulli alueen osia. Näin ollen muiden kuin yhteisötavaroiden jälleenvienti yhteisöstä vapaa- alueen kautta kuuluu asetuksen soveltamisalaan. Jos tavarat uudelleenlastataan vapaa-alueella, kyseisiä tavaroita ei ole asetettu tullimenettelyyn eikä niitä tulli koodeksin mukaisesti tarvitse sisällyttää hyväksyttyyn varastokirjanpitoon, niiden viennissä ei vaadita lisenssimenettelyä. Petosten torjunnan yhteydessä tulliviranomaiset voivat luonnollisesti tarkastaa mitkä tahansa tavarat, jotka tulevat vapaa-alueelle tai lähtevät sieltä. LUETTELO YLEISLISENSSEISTÄ (tilanne 1. heinäkuuta 1997) Liite 2 Jäljempänä ort yhteenveto jäsenvaltioiden asetuksen (EY) N:o 3381/94 6 artiklan 1 kohdan a alakohdan nojalla vientiä varten myöntämistä yleislisensseistä. Koska jäsen valtioita ei mainitussa säädöksessä velvoiteta käyttämään minkään määräpaikan osalta yksinkertaistettua menettelyä, huomattakoon, että kolmella jäsenvaltiolla ei tällä hetkellä ole voimassaolevia yleislisenssejä: Luxemburgilla, Portugalilla ja Espanjalla. I. Yleislisenssi liitteessä II mainittuihin määräpaikkoihin Australia Japani Kanada Norja Sveitsi Uusi-Seelanti Yhdysvallat 10 kuten edellä, IV osaston 2 luvun 3 jakson F kohta, s. 28. 1 ' kuten edellä, IV osaston 2 luvun 3 jakson B kohta, s. 20. 12 kuten edellä, III osaston 5 luku, s. 14. 13 kuten edellä, IV osaston 3 luvun 1 jakso, s. 32. - 17- FI/01/97/02920100. WOO (EN) les Kyseisen tyyppisiä lisenssejä on myöntänyt 12 EU:n jäsenvaltiota 15:stä, vaikka lisenssien soveltamisalaan kuuluvat tuotteet vaihtelevat. Tästä yleislisenssistä on olemassa viisi "versiota": 1. Yleislisenssi kaikkien liitteessä I lueteltujen kaksikäyttötuotteiden vientiä varten liitteessä II mainittuihin maihin paitsi a) * liitteessa 4 mainittujen tuotteiden osalta Tällaisia yleislisenssejä myöntää kolme EU:n jäsenvaltiota: Belgia, Irlanti ja Alankomaat. 2. Yleislisenssi kaikkien liitteessä I lueteltujen kaksikäyttötuotteiden vientiä varten liitteessä II mainittuihin maihin paitsi a) *liitteessä 4 mainittujen tuotteiden osalta b) *kaikkien ydinteknologiatuotteiden osalta (liitteen 1 luokka O) Tällaisia lisenssejä myöntää kaksi EU:n jäsenvaltiota: Suomi ja Itävalta. 3. Yleislisenssi kaikkien liitteessä I lueteltujen kaksikäyttötuotteiden vientiä varten liitteessä II mainittuihin maihin paitsi a) *liitteessa 4 mainittujen tuotteiden osalta c) *liitteen 5 kansallisessa sarakkeessa mainittujen tuotteiden osalta Tällaisia lisenssejä myöntää kolme EU:n jäsenvaltiota: Kreikka, Ruotsi ja Tanska. 4. Yleislisenssi kaikkien liitteessä I lueteltujen kaksikäyttötuotteiden vientiä varten liitteessä II mainittuihin maihin paitsi a) * liitteessä 4 mainittujen tuotteiden osalta b) *kaikkien ydinteknologiatuotteiden osalta c) *liitteen 5 kansallisessa sarakkeessa mainittujen tuotteiden osalta d) ^kansalliset poikkeukset sisältävän lisäluettelon osalta 18 FI/01/97/02920100. W00 (EN) les Tällaisia lisenssejä myöntää kolme EU:n jäsenvaltiota: Saksa, Italia ja Yhdistynyt kuningaskunta. 5. Yleislisenssi kaikkien liitteessä I lueteltujen kaksikäyttötuotteiden vientiä varten liitteessä II mainittuihin maihin paitsi a) Miitteessä 4 mainittujen tuotteiden osalta c) *liitteen 5 kansallisessa sarakkeessa mainittujen tuotteiden osalta d) *kansalliset poikkeukset sisältävän lisäluettelon osalta Tällaisia lisenssejä myöntää yksi EU:n jäsenvaltio: Ranska (G001). Huomattakoon, että Australian ryhmän alaan kuuluvien tuotteiden vientiä liitteessä II mainittuihin maihin säännellään erillisillä ranskalaisilla yleislisensseillä (G301), joihin liittyy erityisehtoja. Lisäksi tiettyjä ydinteknologian tuotteita saadaan viedä liitteessä II mainittuihin maihin toisen erillisen ranskalaisen yleislisenssin perusteella (G201). Tyyppiä 1,2 ja 3 olevien yleislisenssien kattamat tuotteet on helppo päätellä päätöksestä 94/942/YUTP. Esimerkiksi Irlannin myöntämän yleislisenssin perusteella saadaan liitteessä II mainittuihin viedä maihin kaikkia kaksikäyttötuotteita lukuun ottamatta liitteessä 4 mainittuja erittäin arkoja tuotteita (liitteen I tuotteet - liitteen IV tuotteet = Irlannin yleislisenssin soveltamisala). Ruotsin osalta ovat poissuljettuja myös Ruotsin liitteessä V mainitut tuotteet (liite 1 - liite 4 - liite 5, Ruotsin sarake = Ruotsin yleis lisenssin soveltamisala. ) Kuitenkin niiden maiden osalta, jotka käyttävät "kansalliset poikkeukset sisältäviä lisäluetteloita" (tyypit 4 ja 5) yleislisenssin soveltamisalaan kuuluvia tuotteita ei voi päätellä ainoastaan asetuksen 94/942/YUTP asiaa koskevien liitteiden perusteella. Näissä tapauksissa on tutkittava kyseisiä yleislisenssejä koskevia poikkeus luetteloita. - 1 9- ISSN 1024-4492 KOM(98) 258 lopullinen ASIAKIRJAT FI 10 15 02 17 Luettelonumero : CB-CO-98-275-FI-C ISBN 92-78-35390-6 Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto L-2985 Luxemburg lo-


title: Risoluzione sull'impiego di antibiotici nell'alimentazione degli animali

eurovoc_concepts:
animal nutrition
antibiotic

formats: html print