title: Förklarande rapport om konventionen upprättad på grundval av artikel K.3 i Fördraget om Europeiska unionen om ömsesidigt bistånd och samarbete mellan tullförvaltningar (Antagen av rådet den 28 maj 1998)

eurovoc_concepts:
aid policy
customs cooperation
customs regulations

text: 17. 6. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 189/1 (Rättsakter som antagits med tillämpning av avdelning VI i Fördraget om Europeiska unionen) FÖRKLARANDE RAPPORT OM KONVENTIONEN UPPRÄTTAD PÅ GRUNDVAL AV ARTIKEL K. 3 I FÖRDRAGET OM EUROPEISKA UNIONEN OM ÖMSESIDIGT BISTÅND OCH SAMARBETE MELLAN TULLFÖRVALTNINGAR (Antagen av rådet den 28 maj 1998) (98/C 189/01) I. INLEDNING iv) i) ii) iii) Syftet med konventionen upprättad på grundval av artikel K. 3 i Fördraget om Europeiska unio- nen om ömsesidigt bistånd och samarbete mellan tullförvaltningar (konventionen) (EGT C 24, 23. 1. 1998, s. 1) är att förbättra samarbetet mel- lan EU:s medlemsstaters tullförvaltningar när det gäller att förhindra, utreda och åtala överträdel- ser av tullbestämmelserna. Konventionen upprät- tades av Europeiska unionens råd i Bryssel den 18 december 1997 och undertecknades samma dag. Den bygger på en tidigare konvention om tullsamarbete, nämligen konventionen mellan medlemsstaterna i Europeiska ekonomiska ge- menskapen om ömsesidigt bistånd mellan tull- myndigheterna, undertecknad i Rom den 7 sep- tember 1967 (1967 års Neapelkonvention). Historisk bakgrund Effektivt samarbete mellan tullförvaltningar har alltid haft hög prioritet. 1967 års Neapelkonvention kom till som ett resultat av insikten att samarbete mellan tullför- valtningarna skulle bidra till att säkerställa kor- rekt uppbörd av tullar och andra import- och exportavgifter samt förbättra effektiviteten när det gäller att förhindra, utreda och åtala överträ- delser av tullbestämmelserna. Alla Europeiska unionens medlemsstater med undantag av Sve- rige, Finland och Österrike har sedan dess anslu- tit sig till konventionen (1). (1) Österrike håller på att ratificera 1967 års Neapel-konven- tion. Sedan Maastrichtfördraget trädde i kraft har tullsamarbetet givits hög prioritet inom ramen för avdelning VI i Fördraget om Europeiska unionen. Det fanns en insikt om att det var nödvändigt att utarbeta en ny konvention för att uppdatera 1967 års Neapelkonvention mot bak- grund av den inre marknaden och avskaffandet av rutintullkontroller vid de inre gränserna. Arbetet med utkastet till konventionen fanns med bland de prioriterade verksamhetsområdena i rådets resolution av den 14 oktober 1996 om fastställande av prioriteringar för samarbetet i rättsliga och inrikes frågor under tiden 1 juli 1996–30 juni 1998 (EGT C 319, 26. 10. 1996, s. 1). v) Diskussionerna om en ny konvention hade inletts 1990. De första utkasten till en konvention inne- höll förslag till ett tullinformationssystem (TIS) som sedan togs bort och behandlades i en sär- skild konvention. Konventionen om användning av informationsteknologi för tulländamål (TIS- konventionen – EGT C 316, 27. 11. 1995, s. 33) antogs 1995. Efter överenskommelsen om TIS- konventionen började förhandlingarna om kon- ventionen om ömsesidigt bistånd och samarbete mellan tullförvaltningar på nytt. Stöd på hög nivå för konventionen om ömsesi- digt bistånd och samarbete mellan tullförvalt- ningar vi) På senare tid har stöd för ingående av denna konvention uttryckts på hög nivå vid ett flertal tillfällen. Som ett erkännande av tullförvaltning- arnas viktiga roll i kampen mot den organiserade brottsligheten rekommenderade till exempel rå- C 189/2 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 17. 6. 98 det i sin handlingsplan mot den organiserade brottsligheten som godkändes av Europeiska rådet i Amsterdam i juni 1997, att diskussio- nerna om konventionen skulle vara avslutade före utgången av 1997 (EGT C 251, 15. 8. 1997, s. 1). Handlingsplanen innehåller också en all- män rekommendation om att eventuella ratifice- ringsförfaranden snabbt skall föras upp på de nationella parlamentens dagordningar. vii) I kommissionens meddelande till Europaparla- mentet och rådet (En åtgärdsplan för transite- ringen i Europa – En ny tullpolitik) som följer Europaparlamentets tillfälliga undersöknings- kommitte´ för frågor om bedrägeri vid transite- ring rekommenderas också följande (i punkt 4. 3. 4): ”Förutom förebyggande av bedrägeri är det nöd- vändigt att utveckla en politik för upptäckt och bekämpning av det, särskilt när det är ett led i den stora organiserade finansiella och eko- nomiska brottsligheten. En förutsättning för detta är dels effektivt genomförande av befintliga instrument, varav vissa är nya, och dels att lämpliga instrument och mekanismer utvecklas för införande av en politik för utökade straff- rättsliga åtgärder. ” Ingåendet av konventionen bör ses som ett vik- tigt bidrag till att uppnå detta mål. Befintliga rättsliga grunder för tullsamarbete viii) tullförvaltningarna Det finns ett behov av ett effektivt samarbete mellan i medlemsstaterna inom både Fördraget om upprättandet av Euro- peiska gemenskapen och avdelning VI i Fördra- get om Europeiska unionen. Tullsamarbetet inom ramen för Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen gäller korrekt tillämp- ning av gemenskapens tull- och jordbrukslagstift- ning. Tullsamarbetet inom ramen för avdelning VI i Fördraget om Europeiska unionen gäller brottsbekämpning i samband med överträdelser av tullbestämmelserna, dvs. att upptäcka, utreda och åtala överträdelser av nationella tullbestäm- melser samt att bestraffa och åtala överträdelser av gemenskapens tullbestämmelser. Dessa be- grepp definieras i konventionen och förklaras längre fram i denna förklarande rapport. Den befintliga Neapelkonventionen från 1967 kom- nya mer upphävas den när att ix) x) xi) konventionen har ratificerats i alla medlemsstater och träder i kraft. Inom gemenskapsramen föreskrivs det i rådets förordning (EG) nr 515/97 ömsesidigt bistånd mellan medlemsstaternas administrativa myndig- heter samt samarbete mellan dessa och kommis- sionen för att säkerställa en korrekt tillämpning av tull- och jordbrukslagstiftningen (EGT L 82, 22. 3. 1997, s. 1). Förordningens bestämmelser om bistånd på begäran och om bistånd på eget initiativ är nästan desamma som motsvarande bestämmelser i föreliggande konvention. I tabel- len i bilaga A till denna förklarande rapport anges de motsvarande bestämmelserna. Medan förordning (EG) nr 515/97 omfattar bistånd och samarbete när det gäller att upptäcka och utreda överträdelser av gemenskapens tullbestämmelser, anges i den här konventionen de nödvändiga formerna för samarbetet när det gäller att åtala och bestraffa sådana överträdelser, särskilt genom straffrättsliga åtgärder. Bestämmelserna i förordning (EG) nr 515/97 har, där de är tillämpliga, ersatt motsvarande i 1967 års Neapelkonvention. bestämmelser 1967 års Neapelkonvention fortsätter att före- skriva tullsamarbete beträffande straffrättsliga förfaranden. Till dess att medlemsstaterna har överfört den nya konventionen kommer tullsam- arbetet inom ramen för avdelning VI i Fördraget om Europeiska unionen även i fortsättningen att baseras på 1967 års Neapelkonvention. 1967 års Neapelkonvention är den rättsliga grunden för informationsutbytet mellan tullförvaltningarna. Så snart den nya konventionen träder i kraft kommer även den att ingå i den rättsliga grun- den för det informationsutbyte som föreskrivs i TIS-konventionen. Ikraftträdande Konventionen kommer att träda i kraft nittio dagar efter det att den sista medlemsstaten har fullgjort de konstitutionella förfarandena för dess antagande. Fram till dess att konventionen träder i kraft får varje medlemsstat förklara att den kommer att tillämpa konventionen i förbin- delserna med de medlemsstater som har avgett samma förklaring. Det innebär att medlemssta- terna inte behöver vänta tills den sista medlems- staten genomfört sina förfaranden innan de kan tillämpa konventionens bestämmelser. xii) 1967 års Neapelkonvention kommer att tilläm- pas för samarbete som berör de signatärmed- lemsstater som ännu inte har genomfört de 17. 6. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 189/3 xiii) xiv) xv) konstitutionella förfarandena för att anta den nya konventionen eller som har genomfört dessa förfaranden man inte avgett den förklaring som avses i punkt xi. 1967 års Neapelkonvention kommer att upphöra att gälla när den nya kon- ventionen träder i kraft. En framställan om bistånd och samarbete kom- mer att bifallas i enlighet med nationell lagstift- ning. Så snart konventionen träder i kraft kom- mer medlemsstaterna att vara tvingade att till- lämpa bestämmelserna i den. De enda undanta- gen anges i artiklarna 19. 3, 19. 4 och 28 i konventionen enligt vilka undantag medges från skyldigheten att lämna bistånd samt i artikel 30 i konventionen enligt vilken reservationer medges när det gäller de frivilliga bestämmelserna om förföljande över gräns, gränsöverskridande över- vakning och hemliga utredningar. Förhållandet till andra bestämmelser om sam- arbete i brottmål I artikel 1 i konventionen fastställs förhållandet mellan konventionen och bestämmelser om inbördes rättshjälp i brottmål mellan rättsliga myndigheter samt befintliga bilaterala och multi- laterala avtal. Enligt konventionen måste inbör- des rättshjälp mellan tullförvaltningar skiljas från inbördes hjälp i brottmål; medan den första har att göra med nationella bestämmelser och gemenskapsbestämmelser inom tullområdet som berör vissa straffrättsliga aspekter, hänför sig den senare enbart till bestämmelserna i straffla- gen. Medlemsstaterna är inte förhindrade att ingå eller utnyttja befintliga överenskommelser, förutsatt att dessa är fördelaktigare än bestäm- melserna i konventionen. I artikel 3 i konventionen föreskrivs det att när en rättslig myndighet genomför eller leder en brottsutredning får denna myndighet avgöra om den skall tillämpa bestämmelserna i konventio- nen eller bestämmelserna om inbördes rättshjälp i brottmål. Huruvida en rättslig myndighet skall medverka samt den rättsliga myndighetens beslut om vilka bestämmelser som skall tillämpas beror på den nationella lagstiftningen och de särskilda omständigheterna i varje enskilt fall. lämpning av Schengenavtalet (Schengenkonven- tionen), och den tillåter inte de medlemsstater som också är medlemmar i Schengen att avsäga sig några skyldigheter som de har ingått enligt Schengenkonventionen. De bestämmelser i de båda konventionerna som motsvarar varandra beskrivs mer detaljerat längre fram i denna för- klarande rapport. De bestämmelser som motsva- rar varandra visas också i tabellen i bilaga A. Kort sammanfattning av bestämmelserna i kon- ventionen om ömsesidigt bistånd och samarbete mellan tullförvaltningar xvii) I konventionen föreskrivs bistånd på framställan och bistånd på eget initiativ mellan tullförvalt- ningar. Dessa bestämmelser är i stor utsträckning en upprepning av bestämmelserna i 1967 års Neapelkonvention. I bilaga A till denna förkla- rande rapport finns en tabell som visar de bestämmelser som motsvarar varandra. xviii) Den nya konventionen går på flera sätt längre än 1967 års Neapelkonvention. I konventionen föreskrivs särskilda samarbetsformer mellan tull- förvaltningar. Dessa särskilda samarbetsformer inbegriper förföljande över gräns, gränsöverskri- leveranser, dande övervakning, kontrollerade hemliga utredningar och gemensamma special- utredningslag. Enligt artiklarna 20. 8, 21. 5 och 23. 5 får medlemsstaterna förklara att de inte är bundna av vissa bestämmelser eller delar av dessa vilka avser särskilda samarbetsformer. Dessa förklaringar får återtas när som helst. Andra brottsbekämpande myndigheter än tullen får under vissa omständigheter använda de bestämmelser i konventionen som inte återfinns i 1967 års Neapel-konvention. xix) Konventionen innehåller bestämmelser om data- skydd som omfattar uppgifter som utväxlas utanför TIS. Det kommer mestadels att röra sig om ickeautomatiserat utbyte av uppgifter. TIS- konventionen innehåller egna regler för data- skydd. xvi) I artikel 30 i konventionen fastställs förhållandet mellan konventionen och Schengensystemet. Konventionen påverkar inte fördelaktigare be- stämmelser i konventionen från 1990 om till- xx) I artikel 26 i konventionen anges också att Europeiska gemenskapernas domstol har en upp- gift i samband med tolkningen av konventio- nen. C 189/4 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 17. 6. 98 II. KOMMENTAR TILL ARTIKLARNA nen inte påverkar tullförvaltningarnas nationella befogenheter. AVDELNING I Allmänna bestämmelser Artikel 1 1. 1 1. 2 1. 3 1. 4 1. 5 I denna artikel föreskrivs det att konventionens tillämpningsområde skall omfatta medlemsstater som ger varandra ömsesidigt bistånd i syfte att förhindra och upptäcka överträdelser av natio- nella tullbestämmelser samt åtala och bestraffa överträdelser av gemenskapens tullbestämmelser och av nationella tullbestämmelser. I detta sammanhang bör det noteras att förhind- rande och upptäckt av överträdelser av gemen- skapens tullbestämmelser omfattas av förordning (EG) nr 515/97. Verkställighet (dvs. åtal och bestraffning) av sådana överträdelser faller inom ramen för avdelning VI i Fördraget om Europe- iska unionen och omfattas av den här konventio- nen. Gemenskapens tullbestämmelser och natio- nella tullbestämmelser definieras i artikel 4 i konventionen. I artikeln föreskrivs det också att konventionen inte skall inverka på tillämpliga bestämmelser om inbördes rättshjälp i brottmål mellan rätts- liga myndigheter eller redan befintliga, fördelak- tigare bestämmelser i bilaterala eller multilaterala avtal. Medlemsstaterna behöver inte avstå från att ingå eller utnyttja befintliga överenskommel- ser om inbördes rättshjälp, eller bilaterala eller multilaterala överenskommelser om ömsesidigt bistånd, förutsatt att dessa är fördelaktigare. Denna bestämmelse motsvarar en liknande bestämmelse i artikel 23 i 1967 års Neapelkon- vention. Valet av modell för genomförande av det ömsesi- diga biståndet beror på de särskilda omständig- heterna i varje enskilt fall. Danmark och Finland har avgett förklaringar om deras tolkning av begreppet rättsliga myndig- heter i artiklarna 1. 2 och 3. 2 i konventionen. Dessa förklaringar återges i sin helhet i bilaga B till denna förklarande rapport. Artikel 2 2. 1 I denna artikel klargörs att tullförvaltningarna bara kan tillämpa konventionen inom ramen för sina nationella befogenheter och att konventio- 2. 2 2. 3 Vad som avses med tullförvaltningar i denna konvention definieras i artikel 4. 7 i konventio- nen. I samband med denna konvention bör det upp- märksammas att tullförvaltningarnas behörig- hetsområden i hög grad skiljer sig åt mellan de olika medlemsstaterna. Artikel 3 3. 1 3. 2 3. 3 3. 4 I denna artikel noteras det att konventionen omfattar ömsesidigt bistånd och samarbete inom ramen för brottsutredningar om överträdelser av nationella tullbestämmelser och av gemenskapens tullbestämmelser. Det konstateras att en rättslig myndighet som genomför eller leder en brottsut- redning får avgöra om den skall tillämpa bestäm- melserna i denna konvention eller bestämmel- serna om inbördes rättshjälp i brottmål. Beslutet beror på de särskilda omständigheterna i varje enskilt fall och på den begärande medlems- statens principer för straffrättsliga förfaranden. Medlemsstaterna skall tillämpa konventionen inom ramen för sin nationella lagstiftning. Det beror på bestämmelserna i den nationella lag- stiftningen om en rättslig myndighet skall med- verka vid tillämpningen av bestämmelserna i denna konvention. Danmark och Finland har avgett förklaringar om deras tolkning av begreppet rättsliga myndighe- ter i artiklarna 1. 2 och 3. 2 i konventionen. Dessa förklaringar återges i sin helhet i bilaga B till denna förklarande rapport. Artikel 4 Denna artikel innehåller en uppsättning defi- nitioner av termer som används i konventio- nen. 4. 1 Nationella tullbestämmelser är en medlemsstats lagar och andra författningar som avser gräns- överskridande olaglig handel med varor som är föremål för förbuds-, begränsnings- eller kon- icke-harmoniserade punkt- trollåtgärder samt skatter vilkas tillämpning helt eller delvis omfat- tas av denna stats tullförvaltnings behörighet. Det är viktigt att notera aspekten ”helt eller delvis” i denna definition eftersom tullmyndighe- 17. 6. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 189/5 ternas behörighetsområden i hög grad skiljer sig åt mellan de olika medlemsstaterna. I artikel 4. 7 i konventionen definieras tullförvaltningar och det föreskrivs att andra brottsbekämpande organ får tillämpa bestämmelserna i konventionen när detta ligger inom deras behörighetsområde enligt de nationella tullbestämmelserna. Som exempel på nationella tullbestämmelser kan nämnas lagstiftning som förbjuder import och export av psykotropa ämnen och narkotika eller pedofilmaterial, inskränker möjligheterna att im- portera vissa vapen och begränsar personlig import av alkohol- och tobaksvaror till att gälla varor för personligt bruk. Denna lista tjänar endast som exempel. De nationella tullbestäm- melserna varierar mellan medlemsstaterna. 4. 2 Gemenskapens tullbestämmelser är gemenskaps- bestämmelser och deras åtföljande genomföran- debestämmelser som reglerar import, export, transitering och närvaro av varor som är föremål för handel mellan medlemsstaterna och tredje land samt mellan medlemsstaterna i fråga om varor som inte har gemenskapsstatus eller varor som underkastas kompletterande kontroller eller utredningar i syfte att fastställa deras gemen- skapsstatus. Bestämmelser som antas på gemen- skapsnivå inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken och de särskilda bestämmel- ser som antagits för varor härrörande från föräd- ling av jordbruksprodukter ingår i denna defini- tion. Gemenskapsbestämmelser om harmonise- rade punktskatter och mervärdesskatt på import tillsammans med nationella genomförandebe- stämmelser ingår också. Det bör noteras att gemenskapens tullbestämmelser i allmänhet lig- ger helt inom de nationella tullförvaltningarnas behörighetsområde. Detta står i motsatsställning till nationella tullbestämmelser där andra brotts- bekämpande organ delvis kan ha behörighet. av pengar som härrör från sådana överträdel- ser”. Dessa förklaringar återges i sin helhet i bilaga B till denna förklarande rapport. Ömsesidigt bistånd är bistånd mellan tullförvalt- ningarna. Begärande myndighet är den behöriga myndig- heten i den medlemsstat som gör en framställan om bistånd. Anmodad myndighet är den behöriga myndighe- ten i den medlemsstat till vilken en framställan om bistånd riktas. Tullförvaltningar definieras så att termen inbe- griper medlemsstaternas tullmyndigheter och andra myndigheter med behörighet att tillämpa konventionens bestämmelser. Tullmyndigheter- nas behörighetsområden varierar i hög grad mel- lan de olika medlemsstaterna och enligt denna definition får andra brottsbekämpande organ (t. ex. polisen) tillämpa bestämmelserna i konven- tionen när de är behöriga att ingripa i samband med överträdelser av tullbestämmelserna så som de definieras i artikel 4. 1 och 4. 2 i konventio- nen. Personuppgifter betyder alla uppgifter om en identifierad eller fysisk person. Denna definition hänger samman med bestäm- melserna om dataskydd i artikel 25 i konventio- nen. identifierbar Gränsöverskridande samarbete betyder samar- bete mellan tullförvaltningarna över en medlems- stats gränser. Bestämmelser om denna typ av samarbete finns i avdelning IV i konventionen. 4. 4 4. 5 4. 6 4. 7 4. 8 4. 9 Artikel 5 4. 3 Överträdelser definieras så att termen inbegriper deltagande i eller försök till överträdelser av nationella tullbestämmelser eller gemenskapens tullbestämmelser, deltagande i en kriminell orga- nisation som gör sig skyldig till sådana överträ- delser och tvätt av pengar som härrör från sådana överträdelser i enlighet med artikel 4. 3 i konventionen. 5. 1 Danmark har avgett förklaringar avseende arti- kel 4. 3 i vilka anges Danmarks tolkning av ”deltagande i en kriminell organisation som gör sig skyldig till sådana överträdelser” samt ”tvätt I artikeln tullmyndighet. Enligt denna artikel skall framställningar om bistånd i enlighet med konventionen samordnas av en central enhet, och för detta ändamål skall inom medlemsstaternas denna enhet utses respektive tillfogas emellertid att direkt samarbete mellan övriga enheter vid medlemsstaternas tullmyndigheter inte är uteslutet, särskilt inte i brådskande fall. Syftet med dessa bestämmelser är att försöka säkerställa att åtgärder inom det ömsesidiga biståndet kontrolleras och samordnas på lämp- ligt sätt samt att tillgängliga resurser utnyttjas optimalt; syftet är också att säkerställa att arran- gemangen i varje enskilt fall är effektiva och ger resultat. C 189/6 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 17. 6. 98 5. 2 Om en begäran om bistånd faller utanför en tullmyndighets behörighetsområde skall den cen- trala samordningsenheten vidarebefordra den till den behöriga nationella myndigheten. Genom denna bestämmelse erkänns det att olika organ och förvaltningar i olika medlemsstater har olika ansvars- och behörighetsområden. Bestämmelsen är avsedd att säkerställa att samarbete inte hind- ras av att den medlemsstat som begär bistånd inte exakt känner till en annan medlemsstats fördelning av behörighetsområden. TII. 1 5. 3 Om en framställan inte kan bifallas måste avsla- get åtföljas av en förklaring. Artikel 6 6. 1 Denna artikel möjliggör för sambandsmän från en medlemsstat att placeras i en annan medlems- stat i enlighet med överenskomna villkor. Med- lemsstaterna kan till exempel komma överens om att sambandsmännen inte skall vara beväp- nade. Det klargörs i artikeln att dessa sambands- män inte har någon befogenhet att göra ingri- panden, utan enbart skall verka för att under- lätta samarbete. I sambandsmännens uppgifter kan ingå att främja och påskynda informations- utbytet mellan medlemsstaterna, att lämna bistånd vid utredningar, att vara behjälpliga med handläggningen av framställningar om bistånd samt att ge värdlandet råd och bistånd vid förberedelser för och genomförande av gräns- överskridande operationer. 6. 2 Rådet antog den 14 oktober 1996 gemensam åtgärd 96/602/RIF (EGT L 268, 19. 10. 1996, s. 2). Denna utgör en gemensam ram för medlems- staternas initiativ när det gäller sambandsmän. Artikel 7 Enligt denna artikel skall tjänstemän som, med anknyt- ning till konventionen, befinner sig i en annan medlems- stat alltid kunna förete en skriftlig fullmakt som utvisar deras identitet och officiella tjänsteställning. Syftet med detta är att undvika att det uppstår missförstånd i kontakterna med andra tjänstemän eller medborgare. Detta krav begränsas genom uttrycket ”såvida inte annat föreskrivs i denna konvention”. Denna begränsning är en hänvisning till att det enligt artikel 23, som avser hemliga utredningar, är möjligt för en tjänsteman att befinna sig på en annan medlemsstats territorium under antagen identitet. AVDELNING II Bistånd på begäran Bestämmelserna i avdelning II gäller på vilket sätt framställningar om bistånd skall göras och vad en medlemsstat skall göra när den får en begäran om bistånd enligt bestämmelserna i denna konvention. I denna avdelning föreskrivs form och innehåll för de skriftliga framställning- arna om information; det föreskrivs att medlems- staterna skall tillmötesgå sådana framställningar fullt ut, att medlemsstaterna på begäran i möjli- gaste mån skall utföra övervakning på en annan medlemsstats vägnar och att utredningar på begäran skall utföras på en annan medlemsstats vägnar, och det anges också att information som har inhämtats på detta sätt får användas som bevismaterial. Begäran om bistånd får vägras endast av de skäl som anges i artikel 28 i konventionen (hot mot den berörda statens all- männa ordning eller andra väsentliga intressen, eller om de begärda åtgärderna är uppenbart oproportionerliga i förhållande till den påstådda överträdelsens svårighetsgrad). TII. 2 Den princip som ligger till grund för denna avdelning är att medlemsstaterna skall bifalla framställningar om bistånd från andra medlems- stater. I och med att medlemsstaterna underteck- nar konventionen förpliktar de sig att på begä- ran och i den mån det är möjligt och förenligt med den nationella lagstiftningen lämna ut upp- gifter och ge bistånd till andra medlemsstater. I artikel 28 fastställs undantagen från denna all- männa plikt att ge bistånd. TII. 3 Termerna anmodad myndighet och begärande myndighet, som ofta används i denna avdelning, definieras i artikel 4 i denna konvention. TII. 4 Avdelningen är en upprepning av liknande bestämmelser i 1967 års Neapelkonvention. För- ordning (EG) nr 515/97 innehåller också lik- nande bestämmelser om bistånd på begäran i samband med gemenskapens tullfrågor liksom de flesta avtal om ömsesidigt bistånd som har in- gåtts mellan gemenskapen och dess medlemssta- ter och tredje land (t. ex. de s. k. Europaavtalen). Artikel 8 I denna artikel fastställs de allmänna principer som gäller för att lämna ömsesidigt bistånd. De innebär att den anmodade myndigheten skall gå till väga som om den handlade för egen räkning och utnyttja alla sina lagliga befogenheter i enlighet med den nationella lagstiftningen. 17. 6. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 189/7 Dessutom krävs det att den skall utsträcka biståndet till att omfatta alla omständigheter kring överträdelsen som förefaller ha betydelse för den framställning den fått. 11. 4 Denna artikel grundar sig på artikel 6 i 1967 års Neapelkonvention. Artikel 9 Artikel 12 9. 1 9. 2 9. 3 I artikeln anges form och innehåll för ansök- ningen om bistånd. Ansökningar skall alltid lämnas skriftligen, antingen på ett av den anmodade myndighetens officiella språk eller på ett språk som är godtag- bart för denna myndighet. Muntliga ansökningar skall godtas i fall som är så brådskande att detta är nödvändigt, men skall därefter bekräftas skriftligen. 9. 4 En begäran om bistånd skall innehålla särskilda upplysningar som underlättar genomförandet. Artikel 10 10. 1 Denna artikel omfattar begäran om uppgifter. Det föreskrivs att en anmodad myndighet skall lämna alla uppgifter som kan göra det möjligt för den begärande myndigheten att förhindra, upptäcka och åtala överträdelser. Artikeln grun- dar sig på artikel 4 i 1967 års Neapelkonven- tion. 10. 2 Genom överenskommelse kan tjänstemän från en medlemsstat erhålla uppgifter från dokument som finns vid en annan medlemsstats kontor. De får ta kopior av dessa dokument. Artikeln grun- dar sig på artikel 11 i 1967 års Neapelkonven- tion. 12. 1 Denna artikel handlar om begäran om utred- ningar. En anmodad myndighet skall genomföra lämpliga utredningar av sådana aktiviteter som är eller som enligt den begärande myndigheten förefaller vara överträdelser. 12. 2 Tjänstemän från den begärande myndigheten får ges tillstånd att närvara när sådana utredningar görs. Enligt konventionen får de behöriga tjän- stemännen vid den anmodade myndigheten ge dess tjänstemän tillstånd att närvara vid kontrol- ler och utredningar. De skall då endast ha en rådgivande funktion: utredningarna skall alltid genomföras av tjänstemän vid den anmodade myndigheten. 12. 3 Liknande bestämmelser finns i artiklarna 13 och 14 i 1967 års Neapelkonvention. Artikel 13 13. 1 I denna artikel föreskrivs att den anmodade myndigheten på begäran skall delge adressaten instrument eller beslut som härrör från de behö- riga myndigheterna i den begärande medlemssta- ten och som berör tillämpningen av denna kon- vention. Till framställningarna om delgivning skall fogas en översättning till ett av den anmo- dade medlemsstatens officiella språk. 13. 2 Denna artikel grundar sig på artikel 17 i 1967 års Neapelkonvention. Artikel 11 Artikel 14 11. 1 Denna artikel omfattar framställningar om sär- skild bevakning som skall utföras av en med- lemsstat på en annan medlemsstats vägnar. Enligt denna artikel skall en anmodad myndighet i möjligaste mån själv utföra särskild bevakning av personer när det finns skälig grund att anta att de är inblandade i överträdelser. 14. 1 11. 2 På begäran skall medlemsstaten också bevaka platser, transportmedel och varor. I denna artikel föreskrivs att alla protokoll över fastställda sakförhållanden, uppgifter och hand- lingar som har inhämtats av tjänstemän vid den anmodade myndigheten, i enlighet med den nationella lagstiftningen, i de fall av bistånd som avses i artiklarna 10–12 i konventionen får användas som bevismaterial i enlighet med natio- nell lagstiftning av behöriga organ i den med- lemsstat där den begärande myndigheten är belä- gen. 11. 3 Den särskilda bevakning som avses i denna arti- kel skall utföras av en medlemsstats tullförvalt- ning på denna medlemsstats territorium. 14. 2 Denna artikel grundar sig på artikel 15 i 1967 års Neapelkonvention. C 189/8 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 17. 6. 98 AVDELNING III 17. 2 Denna artikel grundar sig på artiklarna 8 och 9 i Bistånd på eget initiativ 1967 års Neapalkonvention. TIII. 1 Bestämmelserna i denna avdelning gäller hur tullförvaltningarna skall bistå andra medlemssta- ter utan föregående framställan. Den allmänna princip som ligger till grund för denna avdelning är att medlemsstaterna utan föregående anmo- dan skall genomföra relevanta undersökningar och överlämna allt bevismaterial eller all infor- mation som de träffar på och som en annan medlemsstat kan ha nytta av för att upptäcka, utreda eller åtala överträdelser av tullbestämmel- serna. TIII. 2 Avdelningen är en upprepning av liknande bestämmelser i 1967 års Neapelkonvention. För- ordning (EG) nr 515/97 innehåller också lik- nande bestämmelser när det gäller gemenskapens tullfrågor liksom de flesta avtal om ömsesidigt bistånd som har ingåtts mellan gemenskapen och dess medlemsstater och tredje land (t. ex. de s. k. Europaavtalen). Artikel 15 I denna artikel fastställs som allmän princip att varje medlemsstat skall lämna bistånd utan föregående begäran i de fall som anges i artiklarna 16 och 17, såvida inget annat följer av eventuella begränsningar i nationell lag- stiftning. Artikel 16 16. 1 I denna artikel föreskrivs det att medlemssta- terna skall bedriva särskild övervakning av per- soner och varor samt överlämna alla uppgifter angående aktiviteter som har samband med pla- nerade eller begångna överträdelser till den berörda medlemsstaten, i den mån detta bidrar till att förhindra, upptäcka eller åtala överträdel- ser i en annan medlemsstat. 16. 2 Denna artikel grundar sig på artikel 6 i 1967 års Neapelkonvention. Artikel 17 17. 1 I denna artikel föreskrivs det att de behöriga myndigheterna i en medlemsstat omgående skall överlämna alla relevanta uppgifter som rör pla- nerade eller begångna överträdelser till de behö- riga myndigheterna i de övriga medlemsstaterna, i synnerhet uppgifter om berörda varor och om nya hjälpmedel och metoder som används vid överträdelserna. Artikel 18 18. 1 I denna artikel föreskrivs det att övervaknings- rapporter och uppgifter som har inhämtats inom ramen för denna avdelning får användas som bevismaterial i enlighet med nationell lagstiftning av de behöriga organen i den mottagande med- lemsstaten. 18. 2 Denna artikel hänför sig till artikel 15 i 1967 års Neapelkonvention. AVDELNING IV Särskilda samarbetsformer TIV. 1 I denna avdelning anges särskilda former av samarbete för att upptäcka, utreda och åtala överträdelser av tullbestämmelserna. De särskilda samarbetsformer som föreskrivs i denna avdel- ning är förföljande över gräns, gränsöverskri- dande övervakning, kontrollerade leveranser, hemliga utredningar och användning av gemen- samma specialutredningslag. TIV. 2 En del av de samarbetsformer som anges i denna avdelning inbegriper möjligheten att tjänstemän från en medlemsstat får befinna sig eller delta i verksamhet på en annan medlemsstats territo- rium i syfte att utreda gränsöverskridande över- trädelser av tullbestämmelserna enligt definitio- nen i artikel 19. 2. TIV. 3 I 1967 års Neapelkonvention föreskrivs inte uttryckligen gränsöverskridande utredningar och dessa bestämmelser utgör en av de viktigaste förändringarna i den nya konventionen. TIV. 4 När medlemsstaterna deponerar sina instrument för antagande av konventionen kan de förklara att de inte är bundna av en del eller alla bestäm- melser i vissa angivna artiklar i denna avdelning, nämligen artikel 20 om förföljande över gräns, artikel 21 om gränsöverskridande övervakning och artikel 23 om hemliga utredningar. Med- lemsstaterna får när som helst återkalla sina förklaringar avseende dessa bestämmelser. Artikel 19 19. 1 I denna artikel fastställs allmänna principer för de särskilda samarbetsformerna. Det anges klart 17. 6. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 189/9 och tydligt att de särskilda former av gränsöver- skridande samarbete som beskrivs i denna avdel- ning endast är tillåtna i följande fall av överträ- delse: a) Olaglig handel med narkotika och vissa andra varor belagda med förbud. b) Handel med prekursorer (dvs. ämnen som är avsedda för olaglig framställning av narko- tika). c) Olaglig gränsöverskridande handel med skat- tepliktiga varor för att undgå skatt eller obehörigt erhålla statligt stöd, där det kan medföra en avsevärd belastning för Europe- iska gemenskapernas budget eller för en med- lemsstats budget. d) Annan handel med varor som är förbjudna enligt gemenskapens eller nationella tullbe- stämmelser. 19. 2 Enligt artikeln kan en medlemsstat avvisa en begäran från en annan medlemsstat om den typ av utredning som efterfrågas inte omfattas av eller strider mot dess nationella lagstiftning. 19. 3 Om de rättsliga myndigheternas godkännande krävs skall en ansökan om detta lämnas och beviljas samt eventuella villkor uppfyllas. 19. 4 Om tjänstemän från en medlemsstat orsakar skador när de befinner sig på en annan medlems- stats territorium skall den senare gottgöra ska- dan. Belopp som betalas ut som skadeersättning till tredje part skall återbetalas av den medlems- stat vars tjänstemän har orsakat skadan. 19. 5 19. 6 I artikeln anges det att uppgifter som inhämtats genom det gränsöverskridande samarbetet enligt denna avdelning får användas som bevis i enlig- het med nationell lagstiftning av de behöriga organen i den medlemsstat som erhåller uppgif- terna. I artikeln anges det också att tjänstemän som deltar i de gränsöverskridande aktioner som anges i avdelning IV skall behandlas på samma sätt som tjänstemän i värdmedlemsstaten när det gäller överträdelser som de begår eller är offer för. Artikel 20 medlemsstat får fortsätta förföljandet in i en annan medlemsstat av en person som iakttas i färd med att göra sig skyldig till eller medverka i någon av de överträdelser som anges i artikel 19. 2 i konventionen och som kan leda till utläm- ning. Förföljandet får ske utan föregående till- stånd, om det på grund av de brådskande omständigheterna inte varit möjligt att på för- hand underrätta de behöriga myndigheterna i den andra medlemsstaten eller om dessa myndig- heter inte har kunnat ta sig till platsen i tid för att ta upp förföljandet. Senast när de passerar gränsen skall de förföljande tjänstemännen kon- takta de behöriga myndigheterna i den medlems- stat på vars territorium förföljandet skall äga rum, och den senare medlemsstaten får när som helst begära att förföljandet skall avbrytas. De förföljande tjänstemännen har inte rätt att anhålla personen i fråga men de får, om ingen framställan om att avbryta förföljandet har gjorts, gripa personen för att överlämna denna till de behöriga myndigheterna i den medlemsstat där förföljandet ägde rum. I dessa fall får perso- nen underkastas säkerhetsvisitation och hand- fängsel får användas. 20. 2 De bestämda fall i vilka förföljande över gräns får ske anges emellertid i denna artikel och i de förklaringar som medlemsstaterna har avgett i enlighet med artikel 20. 6 i konventionen. Varje medlemsstat som har valt att vara bunden av bestämmelserna om förföljande över gräns har vid undertecknandet av konventionen avgett en förklaring där det fastställs hur förföljandet på dess territorium skall genomföras. Dessa förkla- ringar omfattar begränsningar i tid eller rum för förföljande över gräns och om tjänstevapen får bäras. Dessa förklaringar får ersättas med andra förklaringar, under förutsättning att dessa inte inskränker räckvidden av de föregående. Danmark har avgett en förklaring i vilken det fastställs under vilka förhållanden förföljande över gräns kan tillåtas på danskt territorium. Denna förklaring återges i sin helhet i bilaga B till denna förklarande rapport. 20. 3 I artikeln anges de allmänna villkor som skall uppfyllas före, under och efter förföljandet. 20. 1 Denna artikel gäller förföljande över gräns. I artikeln föreskrivs det att tjänstemän från en 20. 4 Förföljandet får ske över alla typer av gränser. Tillträde till privatbostäder och platser som inte är tillgängliga för allmänheten är förbjudet, och C 189/10 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 17. 6. 98 de förföljande tjänstemännen måste alltid vara lätta att identifiera. 20. 5 De förföljande tjänstemännen får bära tjänsteva- pen såvida inte den medlemsstat vars territorium de önskar komma in på har avgett en förklaring som förbjuder detta. grund av brådskande omständigheter får gränsen överskridas under förutsättning att de behöriga myndigheterna i den medlemsstat på vars territo- rium bevakningen skall fortsättas omedelbart underrättas om gränspasseringen under bevak- ningen och en begäran om tillstånd lämnas in utan dröjsmål. 20. 6 När medlemsstaterna deponerar sina instrument för antagande av konventionen får de förklara att de inte är bundna av denna artikel eller del av denna. Sådana förklaringar får när som helst återkallas. 21. 2 20. 7 Artikel 41 i konventionen om tillämpning av Schengenavtalet innehåller en liknande bestäm- melse om förföljande över gräns. De viktigaste skillnaderna är följande: bestämmelsen i Schen- genkonventionen är tvingande medan signatär- staterna till föreliggande konvention kan välja att inte vara bundna av denna artikel eller del av denna, i den utsträckning sådana reservationer inte påverkar deras skyldigheter enligt Schengen- konventionen (1); enligt bestämmelsen i Scheng- enkonventionen får varje part i konventionen välja om förföljande över gräns skall vara tillåtet i samband med alla brott som kan medföra utlämning eller i samband med de allvarliga brott som anges i en förteckning, medan bestäm- melsen i föreliggande konvention endast avser de överträdelser av tullbestämmelserna som anges i artikel 19. 2 i konventionen och som kan leda till utlämning; bestämmelsen i Schengenkonventio- nen gäller endast landgränser medan bestämmel- sen i föreliggande konvention gäller alla gränser; enligt bestämmelsen i Schengenkonventionen får tjänstevapen alltid bäras, medan det enligt bestämmelsen i föreliggande konvention är tillå- tet för varje medlemsstat att avge en allmän förklaring om att vapen aldrig får föras in på dessa territorium eller att i ett särskilt fall besluta att vapen inte får bäras. Artikel 21 21. 1 Denna artikel gäller gränsöverskridande övervak- ning. I artikeln föreskrivs det att tjänstemän från en medlemsstat får tillåtas att fortsätta bevak- ningen i en annan medlemsstat av personer som skäligen kan förmodas vara inblandade i någon av de överträdelser som anges i artikel 19. 2 om den senare medlemsstaten ger sitt tillstånd i förväg. Tillståndet kan vara förenat med villkor. Om tillstånd inte kan begäras på förhand på (1) Se också kommentaren till artikel 30 i konventionen om ömsesidigt bistånd och samarbete mellan tullförvaltningar i denna förklarade rapport. Följande villkor gäller för gränsöverskridande övervakning: Tjänstemän som utför bevaknings- uppdrag skall rätta sig efter lagstiftningen i den medlemsstat på vars territorium uppdraget utförs och följa de anvisningar som denna medlemsstats behöriga myndigheter ger dem; de skall kunna styrka sin officiella tjänsteställning och sin offi- ciella befogenhet, och de äger inte tillträde till privatbostäder och till platser till vilka allmänhe- ten inte har tillträde. Dessa tjänstemän har inga befogenheter att ingripa, de får varken kvarhålla och förhöra eller anhålla den bevakade personen. Tjänstemännen får bära sina tjänstevapen såvida inte den medlemsstat vars territorium de önskar komma in på har avgett en förklaring som förbjuder detta. 21. 3 Alla gränsöverskridande övervakningsoperatio- ner skall avrapporteras till myndigheterna i den medlemsstat på vars territorium de har genom- förts. Det kan begäras att de tjänstemän som bedrivit övervakningen inställer sig personligen. 21. 4 När medlemsstaterna deponerar sina instrument för antagande av konventionen får de förklara att de inte är bundna av denna artikel eller del av denna. Sådana förklaringar får när som helst återkallas. 21. 5 Danmark har avgett en förklaring i vilken det fastställs under vilka förhållanden Danmark god- känner bestämmelserna i artikel 21. Förklaringen återges i sin helhet i bilaga B till denna förkla- rande rapport. 21. 6 I artikel 40 i Schengenkonventionen föreskrivs också gränsöverskridande övervakning. Bestäm- melserna i de båda konventionerna är likartade, enligt båda föreskrivs gränsöverskridande över- vakning med tillstånd som beviljats på förhand eller utan föregående tillstånd i särskilt bråd- skande fall. De viktigaste skillnaderna är föl- jande: bestämmelsen i Schengenkonventionen är tvingande medan signatärstaterna till förelig- gande konvention kan välja att inte vara bundna 17. 6. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 189/11 av artikeln om gränsöverskridande övervakning eller en del av denna, i den utsträckning sådana reservationer inte påverkar deras skyldigheter enligt Schengenkonventionen (1); bestämmelsen i Schengenkonventionen avser, när tillstånd har beviljats på förhand, alla brott som kan medföra utlämning och utan föregående tillstånd ett stort antal allvarliga brott, medan bestämmelsen i föreliggande konvention endast avser de överträ- delser av tullbestämmelserna som anges i artik- larna 4. 3 och 19. 2 i densamma; enligt bestäm- melsen i Schengenkonventionen får tjänstevapen bäras om inte den anmodade parten uttryckligen har beslutat något annat, medan det enligt bestämmelsen i föreliggande konvention är tillå- tet för varje medlemsstat att avge en allmän förklaring om att vapen aldrig får föras in på dess territorium eller att i ett särskilt fall besluta att vapen inte får bäras. Enligt denna konvention får inte endast personer som direkt begår en överträdelse bevakas utan även personer som är inblandade i en överträdelse. 22. 3 Denna artikel hänför sig till artikel 11 i Förenta nationernas konvention från 1988 mot olaglig hantering av narkotika och psykotropa ämnen (Wienkonventionen) som stöder principen om internationella kontrollerade leveranser i sam- band med narkotikahandel). 22. 4 Artikel 73 i Schengenkonventionen innehåller också en bestämmelse om kontrollerade leveran- ser. Bestämmelserna i de båda konventionerna är likartade. De viktigaste skillnaderna är att enligt föreliggande konvention skall den kontrollerade leveransen övervakas och det är tillåtet att för- sändelser hejdas för kontroll och tillåts att fort- sätta, antingen med oförändrat innehåll eller efter det att deras ursprungliga innehåll har avlägsnats eller ersatts helt eller delvis, medan Schengenkonventionen inte innehåller några före- skrifter om detta. Schengenkonventionen inne- håller bestämmelser om kontrollerade leveranser av narkotika och psykotropa ämnen, medan föreliggande konvention innehåller bestämmelser om kontrollerade leveranser i samband med brott som kan leda till utlämning. Artikel 22 Artikel 23 22. 1 Denna artikel avser kontrollerade leveranser. Kontrollerade leveranser är en undersökningsme- tod som går ut på att misstänkta eller olagliga sändningar av varor inte beslagtas vid gränsen utan övervakas till dess de når sin destination. Denna metod gör det möjligt för tullförvaltning- arna att identifiera de organisationer som står bakom den olagliga handeln och att åtala de viktigaste personerna i dessa organisationer, i stället för att bara beslagta varorna vid gränsen och/eller åtala de inblandade kurirerna. 22. 2 I artikeln föreskrivs det att medlemsstaterna skall se till att kontrollerade leveranser kan tillåtas på deras territorier inom ramen för utredningar av sådana brott som kan leda till utlämning. Beslu- tet om att tillåta kontrollerade leveranser skall fattas av den anmodade medlemsstatens behöriga myndigheter i enlighet med den nationella lag- stiftningen. Kontrollerade skall genomföras under ledning av de behöriga myn- digheterna i den medlemsstat där leveransen skall ske. Sändningar får hejdas för kontroll och tillå- tas att fortsätta med oförändrat innehåll eller först när innehållet avlägsnats eller ersatts helt eller delvis. leveranser (1) Se också kommentaren till artikel 30 i konventionen om ömsesidigt bistånd och samarbete mellan tullförvaltningar i denna förklarande rapport. 23. 1 Denna artikel avser hemliga utredningar. Hem- liga utredningar betyder i det här sammanhanget att en tjänsteman från en medlemsstats tullför- valtning (eller en tjänsteman som handlar på en sådan förvaltnings vägnar) får tillstånd att under antagen identitet verka på en annan medlems- stats territorium. Hur medlemsstaterna skall till- lämpa denna artikel beror på bestämmelserna i deras nationella lagstiftning. 23. 2 Framställningar om hemliga utredningar får göras endast om det skulle vara ytterst svårt att annars kunna klarlägga sakförhållandena. 23. 3 Vid en hemlig utredning har tjänstemännen endast tillstånd att samla in uppgifter och eta- blera kontakt med misstänkta eller andra perso- ner som har samröre med dessa. 23. 4 Hemliga utredningar skall genomföras enligt de villkor som anges i den nationella lagstiftningen i den medlemsstat där de äger rum, och de skall ha begränsad varaktighet. Den anmodade myn- digheten skall tillhandahålla den personal och de tekniska hjälpmedel som behövs. 23. 5 När medlemsstaterna deponerar sina instrument för antagande av konventionen får de förklara att de inte är bundna av denna artikel eller del av denna. Sådana förklaringar får när som helst återkallas. C 189/12 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 17. 6. 98 Artikel 24 24. 1 Denna artikel avser gemensamma specialutred- ningslag och ger medlemsstaterna möjlighet att inrätta sådana lag genom en överenskommelse. Syftet med dessa lag är att de skall genomföra svåra och krävande utredningar som kräver sam- tidiga och samordnade insatser samt samordna gemensamma insatser för att förhindra och upp- täcka bestämda typer av tullöverträdelser. 24. 2 Dessa lag får bara inrättas i ett bestämt syfte och för en begränsad tid. Laget skall ledas av en tjänsteman från den medlemsstat där laget är baserat och denna medlemsstat skall skapa de nödvändiga förutsättningarna för att laget skall kunna utföra sitt uppdrag. Laget skall följa lag- stiftningen i denna medlemsstat. 24. 3 Deltagande i laget medför inte någon befogenhet att ingripa på en annan medlemsstats territo- rium. AVDELNING V Dataskydd Artikel 25 25. 1 Denna artikel omfattar dataskydd vid utbyte av personuppgifter mellan tullförvaltningar enligt bestämmelserna i konventionen. 25. 2 Enligt artikeln är medlemsstaterna skyldiga att följa de relevanta bestämmelserna i Europarådets konvention från 1981 om skydd för enskilda vid automatisk databehandling av personuppgifter. 25. 3 Medlemsstaterna får enligt artikeln uppställa vill- kor för hur personuppgifter som lämnas till en annan medlemsstat skall behandlas. 25. 4 I denna artikel föreskrivs att personuppgifter av den mottagande myndigheten endast får behand- las för de ändamål som avses i artikel 1. 1 i konventionen. Den myndighet som tar emot uppgifter inom ramen för konventionen får vidarebefordra dem till sina tullförvaltningar samt utredande och rättsliga organ utan tillstånd från den medlemsstat som har tillhandahållit uppgifterna, för att möjliggöra för dessa att åtala och bestraffa de överträdelser som avses i artikel 4. 3. I övriga fall krävs samtycke från den medlems- stat som har tillhandahållit uppgifterna. 25. 5 Den medlemsstat som överlämnar uppgifterna skall se till att de uppdateras, ändras om de är oriktiga och förstörs om de inte är lagenligt överlämnade. En mottagande medlemsstat skall likaledes göra de nödvändiga korrigeringarna när den har underättats om dessa. Om den motta- gande medlemsstaten har anledning att förmoda att överlämnade uppgifter är oriktiga eller bör förstöras skall den underätta den överlämnande medlemsstaten. 25. 6 Den berörda personen har rätt att korrigera uppgifterna och kan begära att få veta vilka uppgifter om honom eller henne som har över- lämnats samt för vilka ändamål (om inte allmän- intresset av att inte lämna ut uppgifterna väger tyngre). Denna rätt till information skall regleras av nationella lagar, andra författningar och för- faranden i den medlemsstat på vars territorium uppgifterna begärs. Den överlämnande myndig- heten skall dock beredas tillfälle att yttra sig innan något beslut fattas om att lämna ut upp- gifterna. 25. 7 De överlämnade uppgifterna får bara bevaras så länge som det är nödvändigt för att syftet med överlämnandet skall uppnås. Uppgifterna skall också åtnjuta samma skydd som denna medlems- stat tillförsäkrar likartade uppgifter från natio- nella källor. 25. 8 Medlemsstaterna skall i enlighet med sina egna lagar, andra författningar och förfaranden vara ansvariga för den skada som åsamkas en person genom behandling av personuppgifter som har överlämnats enligt konventionen. 25. 9 Medlemsstaterna kan anförtro kontrolluppgiften åt de nationella dataskyddsmyndigheter som innehar denna uppgift när det gäller TIS-konven- tionen. 25. 10 Artikeln påverkar inte tillämpningen av TIS- konventionen som innehåller egna bestämmelser om dataskydd vid utbyte av personuppgifter med hjälp av TIS. 25. 11 Termen ”behandling av personuppgifter” i denna konvention skall ha den betydelse som anges i definitionen i direktiv 95/46/EG. Personuppgifter och behandling av personuppgifter definieras på 17. 6. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 189/13 följande sätt i artikel 2 a och 2 b i det direkti- vet: b) av alla domstolar. a) personuppgifter: varje upplysning som avser en identifierad eller identifierbar fysisk per- son (den registrerade). En identifierbar per- son är en person som kan identifieras, direkt eller indirekt, framför allt genom hänvisning till ett identifikationsnummer eller till en eller flera faktorer som är specifika för hans fysiska, fysiologiska, psykiska, ekonomiska, kulturella eller sociala identitet. b) behandling av personuppgifter (behandling): varje åtgärd eller serie av åtgärder som vidtas beträffande personuppgifter, vare sig det sker på automatisk väg eller inte, till exempel insamling, registrering, organisering, lagring, bearbetning eller ändring, återvinning, in- hämtande, användning, utlämnande genom översändande, spridning eller annat tillhan- dahållande av uppgifter, sammanställning eller samkörning, blockering, utplåning eller förstöring. Också de medlemsstater som inte godkänner att domstolen har denna uppgift får inkomma med inlagor eller skriftliga synpunkter när det gäller frågor som har hänskjutits till domstolen. 26. 3 Domstolen skall inte vara behörig att pröva giltigheten eller proportionaliteten av de aktivite- ter som behöriga brottsbekämpande organ utför eller av medlemsstaternas utövning av sitt ansvar för att upprätthålla lag och ordning och skydda den inre säkerheten. AVDELNING VII Tillämpning och slutbestämmelser Artikel 27 AVDELNING VI Tolkning av konventionen Genom denna artikel är tullförvaltningarna skyldiga att vid informationsutbyte ta hänsyn till kraven på utred- ningssekretess. I detta avseende får medlemsstaterna upp- ställa villkor för hur uppgifter som de lämnar till en annan medlemsstat får användas när kraven på utred- ningssekretess gör detta nödvändigt. Artikel 26 Artikel 28 26. 1 Denna artikel avser Europeiska gemenskapernas domstols (nedan kallad domstolen) roll när det gäller denna konvention. 26. 2 Domstolen skall vara behörig att avgöra tvister mellan medlemsstaterna om tolkningen eller till- lämpningen av konventionen, om rådet inte har lyckats med detta inom sex månader. Domstolen skall också vara behörig att avgöra tvister mellan medlemsstaterna och kommissionen om tolk- ningen eller tillämpningen av konventionen. Domstolen skall vidare vara behörig att meddela förhandsavgöranden i frågor som rör tolkningen av denna konvention, men endast för de med- lemsstater som genom en förklaring godkänner detta. En medlemsstat som avger en sådan för- klaring får ange att ett förhandsavgörande från domstolen får begäras antingen. a) av de domstolar mot vilkas avgörande det inte finns något rättsmedel, eller I denna artikel föreskrivs det att medlemsstaterna inte skall vara tvingade att lämna bistånd om detta skulle störa den allmänna ordningen eller skada andra väsent- liga intressen, särskilt när det gäller dataskydd, i den berörda medlemsstaten. Framställningar får också avvisas om omfattningen av de begärda åtgärderna, i synnerhet när det gäller de särskilda samarbetsformerna enligt avdelning IV, uppenbart inte står i proportion till den påstådda överträdelsens svårighetsgrad. Avslag skall motiveras. Artikel 29 I denna artikel föreskrivs det att medlemsstaterna nor- malt skall avsäga sig alla krav på ersättning för kostnader som uppstått vid genomförandet av denna konvention, med undantag av kostnader för arvoden till experter. Om utgifterna är betydande eller extraordinära skall de berörda tullförvaltningarna samråda med varandra för att fastställa hur kostnaderna skall bäras. C 189/14 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 17. 6. 98 Artikel 30 30. 1 Denna artikel avser reservationer till konventio- nen och det fastställs att de enda reservationer som är tillåtna enligt artikeln är de som medges enligt artiklarna 20. 8, 21. 5 och 23. 5, vilka ger medlemsstaterna möjlighet att välja att inte vara bundna av alla eller delar av bestämmelserna om förföljande över gräns, gränsöverskridande över- vakning och hemliga utredningar. 30. 2 Det noteras också att skyldigheter som följer av andra överenskommelser, särskilt de bestämmel- ser i konventionen om tillämpning av Schengen- avtalet som avser ett utvidgat samarbete, inte skall beröras av den här konventionen. Detta innebär att medlemsstater som är parter i Schengenkonventionen inte kan avsäga sig mer bindande skyldigheter enligt Schengenkonventio- nen genom att underteckna mindre bindande skyldigheter enligt den här konventionen. 30. 3 Till exempel är bestämmelsen i Schengenkonven- tionen om förföljande över landgräns tvingande. I konventionen om ömsesidigt bistånd och sam- arbete mellan tullförvaltningar föreskrivs förföl- jande över alla typer av gränser, men bestämmel- sen är frivillig. När det gäller landgränser kan parter i Schengenkonventionen emellertid inte välja bort bestämmelsen om förföljande över gräns i konventionen om ömsesidigt bistånd och samarbete mellan tullförvaltningar. 31. 2 Rådet får, genom enhälligt beslut och enligt det förfarande som föreskrivs i avdelning VI i För- draget om Europeiska unionen, anpassa punkt 1 till eventuella ändringar i de bestämmelser i gemenskapsrätten som anges i denna punkt. Artikel 32 I denna artikel föreskrivs att konventionen träder i kraft nittio dagar efter det att den sista medlemsstaten har underrättat depositarien om att den har fullgjort de konstitutionella förfarandena för antagande av konven- tionen. Under tiden får emellertid varje stat som har fullgjort dessa förfaranden förklara att konventionen (med undantag av artikel 26) är tillämplig i dess förbin- delser med de övriga medlemsstater som har avgett samma förklaring. 1967 års Neapelkonvention skall upp- hävas den dag då denna konvention träder i kraft. Artikel 33 I denna artikel föreskrivs att varje stat som i framtiden blir medlem av Europeiska unionen skall ha rätt att ansluta sig till konventionen. Det fastställs också förfa- randen för nya medlemsstater som önskar ansluta sig till konventionen. Artikel 34 Denna artikel avser framtida ändringar av konventionen och det fastställs att alla medlemsstater som har anslutit sig till konventionen får föreslå ändringar, vilka sedan skall beslutas av rådet. Artikel 31 Artikel 35 31. 1 Genom denna artikel begränsas den territoriella tillämpningen av konventionen till gemenskapens tullområde. Gemenskapens tullområde definieras fullständigt i artikel 3 i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 (tullkodexen). I denna artikel anges att rådets generalsekreterare skall vara depositarie för denna konvention, och att deposita- rien i EGT skall offentliggöra uppgifter om vilka med- lemsstater som har antagit och anslutit sig till konventio- nen, om genomförandet, förklaringar och reservationer samt alla andra meddelanden om denna konvention. 17. 6. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 189/15 BILAGA A Tabell över artiklar i 1967 års Neapelkonvention och i EG-förordning nr 515/97 vars innehåll sammanfaller med konventionen om ömsesidigt bistånd och samarbete mellan tullförvaltningar (konventionen) Konventionen Neapel I Förordning (EG) nr 515/97 Ämne Artikel 1. 1 Artikel 1. 1 Artikel 1 Tillämpningsområde Artikel 1. 2 och artikel 30 Artikel 23 Artikel 1 Förhållande till andra åtgärder som avser ömsesidigt bistånd Artikel 2 Artikel 3 Befogenheter Artikel 3 Artikel 51 Förhållandet till inbördes rättshjälp mellan rättsliga myndigheter Artikel 4 Artikel 2 Artikel 2 Definitioner Artikel 4. 7 Artikel 1. 2 Artikel 2. 2 Andra myndigheter som skall omfattas av begreppet tullförvaltningar när så är lämpligt/behöriga myndighe- ter Artikel 5 Artikel 10 Artikel 22. 1 Artikel 46 b Centrala samordningsenheter/direkt samarbete Artikel 6 Artikel 14 Artikel 11 Sambandsmän/tulltjänstemäns närvaro i en annan medlemsstat Artikel 7 Artikel 16 Artikel 11 Skyldighet att identifiera sig Artikel 8 Artiklarna 5–9 Artikel 4 Bistånd på framställan Artikel 9 Artikel 10 Artikel 8 och artikel 11 Artikel 5 Artikel 8 Artikel 10 Biståndsansökningarnas form och innehåll Framställningar om uppgifter Artikel 11 Artikel 6 Artikel 7 Framställningar om övervakning Artikel 12 Artiklarna 13–14 Artikel 9 Framställningar om utredningar Artikel 13 Artikel 17 Artikel 6 Delgivning Artikel 14 Artikel 15 Artikel 12 Användning som bevismaterial Artikel 15 Artikel 5, artikel 6, artikel 8, artikel 9 Artikel 13 Bistånd på eget initiativ C 189/16 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 17. 6. 98 Konventionen Neapel I Förordning (EG) nr 515/97 Ämne Artikel 16 Artikel 6 Artikel 14 Övervakning Artikel 17 Artiklarna 8–9 Artikel 15 Uppgiftslämnande på eget initiativ Artikel 18 Artikel 15 Artikel 16 Användning som bevismaterial Artikel 19 Artikel 20 Artikel 21 Artikel 22 Artikel 23 Artikel 24 Artikel 25 Artikel 20 Artiklarna 34–41 (vad gäller TIS) Artikel 42 Särskilda samarbetsformer Förföljande över gräns Gränsöverskridande övervakning Kontrollerade leveranser Hemliga utredningar Gemensamma specialutredningslag Dataskydd vid utbyte av uppgifter Artikel 26 Artikel 27 Artikel 20 Artikel 45 Artikel 51 Domstolen Utredningssekretess Artikel 28 Artikel 19 tilläggsprotokollet Artikel 48 Undantag från skyldigheten att lämna bistånd Artikel 29 Artikel 18 Artikel 50 Kostnader Artikel 30 Reservationer Artikel 31 Artikel 23. 2 Territoriell tillämpning Artikel 32 Artikel 24. 1 och 24. 2 Artikel 53 Ikraftträdande Artikel 33 Artikel 24. 3 Artikel 34 Artikel 35 Artikel 24. 1 Artikel 25. 3 Anslutning Ändringar Depositarie 17. 6. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 189/17 BILAGA FÖRKLARINGAR nr 1–8 SOM BIFOGATS KONVENTIONEN OCH SOM HAR OFFENTLIGGJORTS I GEMENSKAPERNAS OFFICIELLA TIDNING (EGT C 24, 23. 1. 1998, s. 20) 1. Till artiklarna 1. 1 och 28 Med hänvisning till undantagen från skyldigheten att lämna bistånd i artikel 28 i konventionen, förklarar Italien att verkställandet av en framställan om ömsesidigt bistånd på grundval av konventio- nen, när det gäller överträdelser som enligt italiensk lag inte är överträdelser av nationella tullbestäm- melser eller av gemenskapens tullbestämmelser – beroende på uppdelningen av behörigheten mellan de nationella myndigheterna när det gäller att förhindra och åtala brott – kan störa den allmänna ordningen eller skada andra väsentliga nationella intressen. 2. Till artiklarna 1. 2 och 3. 2 Danmark och Finland förklarar att de tolkar begreppet ”rättsliga myndigheter” eller ”rättslig myndig- het” i artiklarna 1. 2 och 3. 2 i konventionen på samma sätt som de gör i de förklaringar de har avgivit enligt artikel 24 i Europeiska konventionen om inbördes rättshjälp i brottmål, undertecknad i Strasbourg den 20 april 1959. 3. Till artikel 4. 3 andra strecksatsen Danmark förklarar för sin del att artikel 4. 3 andra strecksatsen endast omfattar sådana handlingar genom vilket en person deltar när en grupp personer, som handlar i ett gemensamt syfte, gör sig skyldig till en eller flera av de berörda överträdelserna, även om personen i fråga inte deltar i själva utförandet av brottet eller brotten i fråga. Ett sådant deltagande skall vara grundat på kunskaper om gruppens syfte och brottsliga aktiviteter i allmänhet, eller kunskaper om gruppens avsikt att begå det eller de ifrågavarande brottet(n). 4. Till artikel 4. 3 tredje strecksatsen Danmark förklarar för sin del att artikel 4. 3 tredje strecksatsen endast är tillämplig för de bakomlig- gande brott avseende vilka mottagande av stulna varor alltid är straffbara enligt dansk lag, däri inbegripet paragraf 191 a i den danska strafflagen om mottagande av stulna droger och paragraf 284 i strafflagen om mottagande av stulna varor i förbindelse med smuggling av särskilt grov art. 5. Till artikel 6. 4 Danmark, Finland och Sverige förklarar att sambandsmännen enligt artikel 6. 4 också kan företräda Norges och Islands intressen eller vice versa. De fem nordiska länderna har sedan 1982 haft ett arrangemang där de utplacerade sambandsmännen från ett av de deltagande länderna också företräder de andra deltagande länderna. Detta arrangemang gjordes för att förstärka kampen mot olaglig narkotikahandel och att begränsa den ekonomiska bördan för enskilda länder genom utplaceringen av sambandsmännen. Danmark, Finland och Sverige fäster stort avseende vid att detta väl fungerande arrangemang fortsätter. 6. Till artikel 20. 8 Danmark förklarar att man godtar bestämmelserna i artikel 20 på följande villkor: Om förföljelse utförs till havs eller i luften av tullmyndigheterna i en annan medlemsstat får förföljelsen utsträckas till danskt territorium, inbegripet danska territorialvatten och luftrummet ovanför danskt territorium, endast om behöriga danska myndigheter har fått förhandsunderrättelse därom. 7. Till artikel 21. 5 Danmark förklarar att man godtar bestämmelserna i artikel 21 på följande villkor: Gränsöverskridande övervakning utan föregående tillstånd får utföras endast i enlighet med artikel 21. 2 och 21. 3 om det finns allvarliga skäl att förmoda att de personer som bevakas är inblandade i någon av de överträdelser som anges i artikel 19. 2 och som kan föranleda utlämning. C 189/18 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 17. 6. 98 8. Till artikel 25. 2 i Medlemsstaterna skall åta sig att i rådet informera varandra om vilka åtgärder som har vidtagits för att säkerställa att de åtaganden som avses i punkt i efterlevs


title: 98/366/EG: Kommissionens beslut av den 28 maj 1998 om att befria import av vissa cykeldelar med ursprung i Kina från utvidgningen enligt rådets förordning (EG) nr 71/97 av den antidumpningstull som infördes genom rådets förordning (EEG) nr 2474/93 [delgivet med nr K(1998) 1427]

eurovoc_concepts:
China
anti-dumping duty
import
originating product
spare part
two-wheeled vehicle

formats: html pdf print

text: 9. 6. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 164/49 KOMMISSIONENS BESLUT av den 28 maj 1998 om att befria import av vissa cykeldelar med ursprung i Kina fr(cid:134)n utvidgningen enligt r(cid:134)dets f(cid:148)rordning (EG) nr 71/97 av den antidumpningstull som inf(cid:148)rdes genom r(cid:134)dets f(cid:148)rordning (EEG) nr 2474/93 [delgivet med nr K(1998) 1427] (98/366/EG) EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT med beaktande av F(cid:148)rdraget om uppr(cid:132)ttandet av Euro- peiska gemenskapen, med beaktande av r(cid:134)dets f(cid:148)rordning (EG) nr 384/96 av den 22 december 1995 om skydd mot dumpad import fr(cid:134)n l(cid:132)nder som inte (cid:132)r medlemmar i Europeiska gemen- skapen (1), (cid:132)ndrad genom f(cid:148)rordning (EG) nr 2331/96 (2), med beaktande av r(cid:134)dets f(cid:148)rordning (EG) nr 71/97 av den 10 januari 1997 om utvidgning av den slutgiltiga anti- dumpningstull som inf(cid:148)rs genom r(cid:134)dets f(cid:148)rordning (EEG) nr 2474/93 p(cid:134) cyklar som har sitt ursprung i Folkrepu- bliken Kina till att (cid:132)ven omfatta import av vissa cykel- delar fr(cid:134)n Folkrepubliken Kina, samt om uttag av den utvidgade tullen p(cid:134) s(cid:134)dan import som registrerats enligt f(cid:148)rordning (EG) nr 703/96 (3), med beaktande av kommissionens f(cid:148)rordning (EG) nr 88/97 av den 20 januari 1997 om bemyndigande av att import av vissa cykeldelar med ursprung i Folkrepubliken Kina befrias fr(cid:134)n utvidgning genom r(cid:134)dets f(cid:148)rordning (EG) nr 71/97 av den antidumpningstull som inf(cid:148)rs genom r(cid:134)dets f(cid:148)rordning (EEG) nr 2474/93 (4), s(cid:132)rskilt artikel 7 i denna, efter samr(cid:134)d med r(cid:134)dgivande kommitt(cid:130)n, och med beaktande av f(cid:148)ljande: A. ANS(cid:153)KNINGAR ENLIGT ARTIKEL 3 I F(cid:153)RORDNING (EG) Nr 88/97 (1) Efter ikrafttr(cid:132)dandet av f(cid:148)rordning (EG) nr 88/97 har ett antal cykelmonteringsf(cid:148)retag enligt artikel 3 i den f(cid:148)rordningen ans(cid:148)kt om befrielse fr(cid:134)n utvidg- ning av den slutgiltiga antidumpningstull som genom f(cid:148)rordning (EEG) nr 2474/93 inf(cid:148)rdes p(cid:134) cyklar med ursprung i Kina till att (cid:132)ven omfatta import av vissa cykeldelar med ursprung i Kina r(cid:134)dets f(cid:148)rordning (EG) nr 71/97 (nedan enligt kallad antidumpningstullen”). Kommissionen har i Europeiska gemenskapernas officiella tidning offentliggjort en f(cid:148)rteckning (cid:148)ver utvidgade ”den (1) EGT L 56, 6. 3. 1996, s. 1. (2) EGT L 317, 6. 12. 1996, s. 1. (3) EGT L 16, 18. 1. 1997, s. 55. (4) EGT L 17, 21. 1. 1997, s. 17. (2) (3) (4) (5) parter som (cid:132)r f(cid:148)rem(cid:134)l f(cid:148)r unders(cid:148)kning (5) och f(cid:148)r vilka betalning av den utvidgade antidumpnings- tullen r(cid:148)rande import av essentiella cykeldelar som deklarerats f(cid:148)r fri oms(cid:132)ttning har skjutits upp enligt artikel 5. 1 i f(cid:148)rordning (EG) nr 88/97. Kommissionen beg(cid:132)rde och erh(cid:148)ll n(cid:148)dv(cid:132)ndiga uppgifter fr(cid:134)n de parter som f(cid:148)rtecknas i bilagan till detta beslut och fann det m(cid:148)jligt att godk(cid:132)nna deras ans(cid:148)kningar enligt artikel 4. 1 i f(cid:148)rordning (EG) nr 88/97. De uppgifter som l(cid:132)mnades gran- skades och kontrollerades vid behov p(cid:134) platsen hos de ber(cid:148)rda parterna. De av kommissionen slutgiltiga fastst(cid:132)llda omst(cid:132)n- digheterna visar att de ber(cid:148)rda parternas monter- ingsverksamhet inte omfattas av artikel 13. 2 i f(cid:148)rordning (EG) nr 384/96. F(cid:148)r alla parterna konstaterades att v(cid:132)rdet av de delar med ursprung i Kina som anv(cid:132)ndes i cykelmonteringsverksam- heten underskred 60 % av det sammanlagda v(cid:132)rdet av de delar som anv(cid:132)ndes i denna verksamhet. F(cid:148)r vissa parter konstaterades (cid:132)ven att (cid:148)kningen av de inf(cid:148)rda delarnas v(cid:132)rde (cid:148)versteg 25 % av de f(cid:132)rdiga cyklarnas tillverkningskostnad. Av dessa sk(cid:132)l och i enlighet med artikel 7. 1 i f(cid:148)rordning (EG) nr 88/97 b(cid:148)r de parter som anges i bilagan till detta beslut befrias fr(cid:134)n den utvidgade antidumpningstullen. De ber(cid:148)rda parterna har underr(cid:132)ttats om detta och givits m(cid:148)jlighet att yttra sig. I enlighet med artikel 7. 2 i f(cid:148)rordning (EG) nr 88/97 b(cid:148)r de parter som anges i bilagan till detta beslut fr(cid:134)n och med dagen f(cid:148)r mottagandet av deras ans(cid:148)kan befrias fr(cid:134)n den utvidgade antidumpnings- tullen, och deras tullskuld f(cid:148)r den utvidgade anti- dumpningstullen b(cid:148)r fr(cid:134)n och med den tidpunkten anses som upph(cid:132)vd. B. INFORMATION TILL BER(cid:153)RDA PARTER (6) Efter antagandet av detta beslut kommer en uppda- terad f(cid:148)rteckning (cid:148)ver parter som befriats enligt artikel 7 i f(cid:148)rordning (EG) nr 88/97 och (cid:148)ver parter (5) EGT C 45, 13. 2. 1997, s. 3, C 112, 10. 4. 1997, s. 9 och C 378, 13. 12. 1997, s. 2. L 164/50 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 9. 6. 98 vars ans(cid:148)kningar enligt artikel 3 i den f(cid:148)rordningen (cid:132)r f(cid:148)rem(cid:134)l f(cid:148)r unders(cid:148)kning att offentligg(cid:148)ras i Europeiska gemenskapernas officiella tidning, serie C, enligt artikel 16. 2 i den f(cid:148)rordningen. H(cid:142)RIGENOM F(cid:153)RESKRIVS F(cid:153)LJANDE. Artikel 1 De parter som f(cid:148)rtecknas i bilagan till detta beslut skall befrias fr(cid:134)n utvidgning enligt f(cid:148)rordning (EG) nr 71/97 av den slutgiltiga antidumpningstull som genom f(cid:148)rordning (EEG) nr 2474/93 inf(cid:148)rdes p(cid:134) cyklar med ursprung i Kina till att (cid:132)ven omfatta import av vissa cykeldelar med ursprung i Kina. Befrielsen skall f(cid:148)r varje part g(cid:132)lla fr(cid:134)n och med den dag som anges i kolumnen ”Tidpunkt f(cid:148)r ikrafttr(cid:132)dande”. Artikel 2 Detta beslut riktar sig till medlemsstaterna och de parter som f(cid:148)rtecknas i bilagan till detta beslut. Utf(cid:132)rdat i Bryssel den 28 maj 1998. P(cid:134) kommissionens v(cid:132)gnar Leon BRITTAN Vice ordf(cid:148)rande 9. 6. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 164/51 BILAGA BEFRIADE PARTER Namn Stad Land Befriad i enlighet med f(cid:148)rordning (EG) nr 88/97 Dag f(cid:148)r ikrafttr(cid:132)dande Taric- till(cid:132)ggsnummer LDM Cycles SARL F-38500 Voiron Frankrike Artikel 5 3. 7. 1997 8331 Giant Europe Manufacturing BV NL-8218 Lelystad Neder- l(cid:132)nderna Artikel 5 10. 7. 1997 8328 Magna Technology UK-WA5 2UL Warrington F(cid:148)renade kungariket Artikel 5 3. 10. 1997 8525 Bikkel Bikes NL-6004 BE Weert Neder- l(cid:132)nderna Artikel 5 18. 11. 1997 8749 Ludo Cycles B-3070 Kortenberg Belgien Artikel 5 24. 11. 1997 8750 Cicli Frera s. n. c. I-35020 Arzergrande (PD) Italien Artikel 5 18. 2. 1998 8205


title: Relazione esplicativa riguardante il protocollo stabilito in base all'articolo K.3 del trattato sull'Unione europea relativo all'interpretazione, da parte della Corte di giustizia delle Comunità europee, della convenzione concernente la competenza, il riconoscimento e l'esecuzione delle decisioni nelle cause matrimoniali (Testo approvato dal Consiglio il 28 maggio 1998)

text: 16. 7. 98 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 221/65 RELAZIONE ESPLICATIVA riguardante il protocollo stabilito in base all’articolo K. 3 del trattato sull’Unione europea relativo all’interpretazione, da parte della Corte di giustizia delle Comunità europee, della convenzione concernente la competenza, il riconoscimento e l’esecuzione delle decisioni nelle cause matrimoniali (Testo approvato dal Consiglio il 28 maggio 1998) (98/C 221/05) I. OSSERVAZIONI GENERALI 1. Nella sessione del 10 e 11 dicembre 1993, il Consiglio europeo ha incaricato un gruppo di lavoro, denominato «Estensione della conven- zione di Bruxelles», di vagliare le possibilità di estendere il campo d’applicazione della suddetta convenzione, segnatamente al diritto di famiglia. Nel corso dei lavori su tale estensione che hanno portato ad una convenzione concernente la com- petenza giurisdizionale, il riconoscimento e l’ese- cuzione delle decisioni nelle cause matrimoniali è sembrato opportuno assegnare alla Corte di giu- stizia una competenza sull’interpretazione delle sue disposizioni, per garantirne l’applicazione uniforme. È stato stabilito un progetto di proto- collo sull’interpretazione da parte della Corte di giustizia. In seguito al compromesso politico del dicembre 1997, la presidenza ha consultato il Parlamento europeo, ai sensi dell’articolo K. 6 del trattato sull’Unione europea, in merito al testo del pro- getto di convenzione e sugli elementi essenziali del progetto di protocollo. Le opinioni del Parla- mento europeo sono state pubblicate nella Gaz- zetta ufficiale delle Comunità europee il 18 mag- gio 1998 (1). Il 28 maggio 1998 il Consiglio ha adottato i due atti che stabiliscono, da una parte, la conven- zione concernente la competenza giurisdizionale, il riconoscimento e l’esecuzione delle decisioni nelle cause matrimoniali, in prosieguo denomi- nata «convenzione» e, dall’altra, il protocollo relativo all’interpretazione da parte della Corte di giustizia delle Comunità europee della conven- zione concernente la competenza giurisdizionale, il riconoscimento e l’esecuzione delle decisioni nelle cause matrimoniali, oggetto della presente relazione esplicativa. Questi due strumenti sono stati firmati lo stesso giorno dai rappresentanti di tutti gli Stati membri. (1) GU C 152 del 18. 5. 1998. 2. a) L’articolo del protocollo si fonda innanzi tutto sulle disposizioni dell’articolo 177 del trattato CE. Esso si ispira in ampia misura al protocollo del 3 giugno 1971 (in prosieguo denominato protocollo del 1971) relativo all’interpretazione, da parte della Corte di giustizia, della convenzione di Bruxelles del 27 settembre 1968 concernente la compe- tenza giurisdizionale e l’esecuzione delle deci- sioni in materia civile e commerciale, nonché al protocollo del 26 maggio 1997 concer- nente l’interpretazione, da parte della Corte di giustizia, della convenzione relativa alla notificazione negli Stati membri dell’Unione europea di atti giudiziari ed extragiudiziali in materia civile o commerciale (in prosieguo denominato protocollo del 1997). Esso riprende in particolare i due modi per adire la Corte previsti nel protocollo del 1971. b) Le modalità di entrata in vigore del proto- collo sono simili a quelle istituite dal primo e secondo protocollo del 19 dicembre 1988 (in prosieguo denominati protocolli del 1988) concernenti l’interpretazione da parte della Corte di giustizia della convenzione sulla legge applicabile alle obbligazioni contrat- tuali, e identiche a quelle previste nel proto- collo del 1997. In effetti, la convenzione stabilisce il princi- pio dell’attribuzione di una competenza alla Corte (articolo 45), ma è il protocollo che definisce le condizioni per l’apertura della procedura di richiesta di pronunzia nonché le giurisdizioni nazionali che hanno il potere di presentare tale richiesta. L’entrata in vigore del protocollo non può precedere quella della convenzione; l’entrata in vigore della convenzione farà seguito alla ratifica da parte dei quindici Stati membri, quella del protocollo interverrà dopo l’ado- zione da parte di tre di questi Stati. Il protocollo non potrà quindi entrare in vigore prima della convenzione. Pertanto sol- tanto gli organi giurisdizionali di uno Stato C 221/66 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 16. 7. 98 membro che aderisce sia alla convenzione che al protocollo potranno chiedere alla Corte di giustizia di deliberare o di pronunciarsi su una questione d’interpretazione. c) Le disposizioni finali sono simili a quelle stabilite in materia dal Consiglio dell’Unione europea per quanto riguarda le convenzioni adottate nell’ambito del titolo VI del trattato sull’Unione europea. Esse coincidono con quelle della convenzione, fatte salve alcune modifiche indispensabili. II. OSSERVAZIONI SUI SINGOLI ARTICOLI Articolo 1 3. L’articolo 1 riprende il principio, stabilito dai protocolli del 1971 e del 1997, dell’attribuzione alla Corte di giustizia della competenza ad inter- pretare le disposizioni della convenzione concer- nente la competenza giurisdizionale, il riconosci- mento e l’esecuzione delle decisioni nelle cause matrimoniali, nonché del protocollo stesso. Articolo 2 4. L’articolo 2 contiene una disposizione nuova rispetto ai protocolli del 1971, del 1988 e del 1997. Esso stabilisce al paragrafo 1 che ogni Stato membro deve indicare secondo quale dei due sistemi alternativi indicati al paragrafo 2 gli organi giurisdizionali di tale Stato membro hanno il potere di chiedere alla Corte di giustizia di pronunciarsi, in via pregiudiziale, su una que- stione d’interpretazione. Tale disposizione è stata prevista poiché per alcune delegazioni questo potere dovrebbe essere limitato alle più alte giurisdizioni. Esse ritengono infatti che le decisioni nelle materie contemplate dalla convenzione esigano la massima rapidità possibile per non ledere gli interessi delle persone nei procedimenti di divorzio, separazione perso- nale o annullamento del matrimonio (in partico- lare perché le giurisdizioni nazionali non hanno in tali casi la possibilità di adottare provvedi- menti provvisori o cautelari) o relativi alla responsabilità dei genitori nei confronti dei figli avuti in comune. Ciò premesso, soltanto i casi sottoposti ai più alti organi giurisdizionali nazio- nali implicherebbero una decisione della Corte di giustizia. Il meccanismo previsto in tale articolo si ispira all’articolo K. 7 come formulato nel trattato di Amsterdam, firmato nel 1997. Ciascuno Stato membro deve indicare gli organi giurisdizionali competenti all’atto della notifica- zione di cui all’articolo 9, paragrafo 2. Il testo non lo precisa, ma dai risultati dei lavori emerge che, se gli Stati membri hanno dichiarato che soltanto i più alti organi giurisdizionali hanno il potere di chiedere alla Corte di giustizia di pronunciarsi in via pregiudiziale, essi potrebbero sempre estendere questo potere ad altri organi giurisdizionali quando giudicano in grado di appello. 5. Il paragrafo 2 definisce gli organi giurisdizionali degli Stati membri che hanno il potere di chie- dere alla Corte di giustizia di pronunciarsi, in via pregiudiziale, su una questione di interpretazione in base alla dichiarazione effettuata dagli Stati membri stessi a norma del paragrafo 1 di quest’articolo. Si tratta, anzitutto, dei più alti organi giurisdizio- nali degli Stati membri elencati all’articolo 3, paragrafo 1. In secondo luogo, in base a quanto stabilito al paragrafo 2, si tratta degli organi giurisdizionali degli Stati membri che giudicano in grado di appello. In via prioritaria sono pertanto prese in considerazione le corti d’appello, salvo qualora deliberino in prima istanza, nonché gli altri organi giurisdizionali nazionali che hanno il potere di giudicare una causa in quanto giurisdi- zioni d’appello. Gli organi giurisdizionali che statuiscono in prima istanza non hanno invece potere di adire la Corte. Articolo 3 6. Questo articolo individua i più alti organi giuri- sdizionali degli Stati membri che hanno il potere di chiedere alla Corte di giustizia di pronunciarsi, in via pregiudiziale, su una questione d’interpre- tazione. Questa enumerazione è limitativa e gli altri organi giurisdizionali supremi eventualmente esi- stenti degli Stati membri non hanno il potere di adire la Corte, neppure quando le loro decisioni hanno una ripercussione in materia civile. 7. L’elenco di cui al paragrafo 1 può essere modifi- cato su richiesta dello Stato membro interessato. Questa possibilità è stata prevista per la prima volta nel protocollo del 1997. Tale modifica può essere necessaria, per esempio, in caso di modifiche dell’organizzazione giudizia- ria di uno Stato. 16. 7. 98 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 221/67 La richiesta deve essere rivolta al segretario gene- rale del Consiglio, in quanto depositario del protocollo, che ne informa quanto prima gli altri Stati membri, compresi quelli che non sono ancora parti del protocollo. Il Consiglio adotta la decisione di modifica dell’elenco secondo le norme di procedura appli- cabili. Una volta adottata, la modifica produce effetti secondo quanto sarà stabilito nella decisione del Consiglio (ad esempio, l’entrata in vigore di tale modifica). Dato il suo carattere, non si è conside- rato necessario far adottare questa decisione dagli Stati membri secondo le rispettive norme costituzionali. Sono state pertanto previste norme particolari, che rappresentano un’ecce- zione alla procedura di cui all’articolo 11 del protocollo in materia di modifica. In caso di adesione al protocollo da parte di uno Stato che diventa membro dell’Unione europea, questo dovrà indicare, all’atto del deposito del suo strumento di adesione, le condizioni di appli- cazione dell’articolo 2, nonché quale o quali dei suoi più alti organi giurisdizionali hanno il potere di chiedere alla Corte di giustizia di pronunciarsi su una questione di interpretazione (articolo 10, paragrafo 3). Un tale meccanismo permette agli Stati membri, anche non parti del protocollo, di controllare quali giurisdizioni sono state designate, salva- guardando così la logica del sistema. Articolo 5 10. Ciascuno Stato membro, anche se non è parte del protocollo, nonché la Commissione e il Con- siglio dell’Unione europea hanno la facoltà di presentare alla Corte, adita per una questione d’interpretazione, memorie od osservazioni scritte. Articolo 6 11. Questo articolo riprende l’articolo 4 del proto- collo del 1971 e l’articolo 4 del protocollo del 1997. Esso prevede una seconda procedura che consente ai procuratori generali presso le Corti di cassazione, o a qualsiasi altra autorità desi- gnata dagli Stati membri, di chiedere alla Corte di giustizia di pronunciarsi su una questione d’interpretazione quando ritengano che una deci- sione emanata da una giurisdizione del loro Stato, e ormai passata in giudicato, è contraria all’interpretazione data su questo punto dalla Corte o da una giurisdizione, indicata all’arti- colo 2, paragrafo 2, di un altro Stato membro parte del protocollo. Questa disposizione intende parimenti promuo- vere un’interpretazione uniforme della conven- zione. Spetta all’autorità giudiziaria competente valu- tare l’opportunità di chiedere alla Corte di pro- nunciarsi su una questione d’interpretazione in tale caso. Articolo 4 Articolo 7 8. Questo articolo, che si ispira all’articolo 177 del trattato CE e riprende l’articolo 3 del protocollo del 1971 e l’articolo 3 del protocollo del 1996, riguarda la procedura di pronuncia in via pregiu- diziale. Il paragrafo 1 precisa che gli organi giurisdizio- nali di cui all’articolo 3, paragrafo 1, sono tenuti ad adire la Corte qualora ritengano necessaria un’interpretazione per potersi essi stessi pronun- ciare. Tale disposizione, nella misura in cui impone un obbligo alle più alte giurisdizioni, intende pro- muovere l’applicazione uniforme della conven- zione in seno agli Stati membri dell’Unione euro- pea. 9. Il paragrafo 2 di questo articolo prevede che le giurisdizioni, quando deliberano in appello, pos- sono chiedere alla Corte di giustizia di pronun- ciarsi su una questione d’interpretazione qualora ritengano necessaria una decisione su un punto sollevato in un giudizio pendente davanti ad esse. 12. Come nei protocolli del 1971 e del 1997, questo articolo stabilisce il principio dell’applicazione dello statuto della Corte di giustizia e del suo regolamento di procedura. Articolo 8 13. Questo articolo, che dispone che il presente protocollo non può essere oggetto di alcuna riserva, non richiede osservazioni particolari. Articolo 9 14. Questo articolo prevede l’entrata in vigore del protocollo secondo le norme stabilite in materia dal Consiglio dell’Unione europea. Per consentire alla Corte di giustizia di esercitare la sua competenza il più presto possibile, l’en- trata in vigore del protocollo è stata fissata allo scadere di un termine di novanta giorni dopo il deposito dello strumento di adozione da parte di C 221/68 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 16. 7. 98 quello Stato che procede per terzo a tale formali- tà, tra i quindici Stati membri dell’Unione euro- pea al 28 maggio 1998, data di adozione da parte del Consiglio dell’atto che stabilisce il pro- tocollo. Il protocollo non potrà tuttavia entrare in vigore prima della convenzione. In base all’articolo 47, la convenzione entrerà in vigore novanta giorni dopo che lo Stato — membro dell’Unione euro- pea al momento dell’adozione da parte del Con- siglio dell’atto che stabilisce la convenzione — che procede per ultimo a tale formalità, ha notificato la conclusione della procedura di ado- zione prevista dalle sue norme costituzionali. L’applicazione anticipata della convenzione a norma dell’articolo 47, paragrafo 4, non può quindi comportare l’attribuzione di una compe- tenza d’interpretazione alla Corte ai sensi dell’ar- ticolo 45. Neppure l’adozione del protocollo da parte di tutti gli Stati membri autorizza la Corte ad interpretare le disposizioni della convenzione prima dell’entrata in vigore di quest’ultima. Articolo 10 15. Questo articolo stabilisce che il protocollo è aperto alla firma di ogni Stato che divenga membro dell’Unione europea. Un paese terzo non può invece aderire né alla convenzione né al protocollo. Per quanto riguarda le modalità di adesione al in particolare protocollo, modalità semplificate di modifica dell’elenco l’articolo prevede delle più alte giurisdizioni di cui all’articolo 3, paragrafo 1, a seguito della designazione di quelle del nuovo Stato membro. Tra la data di deposito dello strumento di ade- sione e la data di entrata in vigore del protocollo nei confronti dello Stato membro che vi aderisce, il Consiglio approva le modifiche da apportare all’elenco delle più alte giurisdizioni. Articolo 11 16. Questo articolo riguarda la procedura di modi- fica del protocollo. Solo gli Stati membri che sono parti del proto- collo, come pure la Commissione, possono pro- porre modifiche. Il Consiglio raccomanda agli Stati membri di adottare, secondo le loro norme costituzionali, le modifiche da esso approvate. Questa procedura non si applica alla semplice modifica dell’elenco delle più alte giurisdizioni. Articolo 12 17. Questo articolo conferisce al segretario generale del Consiglio l’ufficio di depositario del proto- collo. Il segretario generale informa gli Stati membri di qualsiasi notifica relativa al protocollo e ne cura la pubblicazione nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee, serie «C»