title: Den Europæiske Ombudsmand - Årsberetning 1997

eurovoc_concepts:
European Ombudsman
activity report

text: 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/1 I (Meddelelser) DEN EUROPÆISKE OMBUDSMAND ÅRSBERETNING 1997 (98/C 380/01) Strasbourg, den 20. april 1998 JOSÉ MARÍA GIL-ROBLES GIL-DELGADO Formand for Europa-Parlamentet rue Wiertz B — 1047 Bruxelles I overensstemmelse med artikel 138 E, stk. 1, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab og artikel 3, stk. 8, i Europa-Parlamentets afgørelse vedrørende ombudsmandens statut og de almindelige betingelser for udøvelsen af hans hverv forelægger jeg hermed min beretning for 1997. Jacob SÖDERMAN Europæisk ombudsmand C 380/2 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 INDHOLD 1. FORORD AF DEN EUROPÆISKE OMBUDSMAND. 2. KLAGER TIL OMBUDSMANDEN. 2. 1. Retsgrundlaget for ombudsmandens arbejde. 2. 2. Hvordan klager behandles. 2. 2. 1. Den europæiske ombudsmands mandat. 2. 2. 2. Klagens antagelse til realitetsbehandling. 2. 2. 3. Grundlag for undersøgelser. 2. 3. Analyse af klagerne. 2. 4. Råd til klageren om at henvende sig til en anden myndighed. 2. 5. Afgørelser efter en undersøgelse foretaget af ombudsmanden. 3. AFGØRELSER EFTER EN UNDERSØGELSE. 3. 1. Sager, hvor der ikke er konstateret fejl eller forsømmelser. 3. 1. 1. Europa-Parlamentet. Afgørelse om ventepenge, jf. artikel 41 i vedtægten. Behandling af en klage. 3. 1. 2. Europa-Parlamentet, Europa-Kommissionen, Revisionsretten, Det Økonomiske og Sociale Udvalg. Popularklage: Aldersgrænser ved udvælgelsesprøver. 3. 1. 3. Rådet for Den Europæiske Union. Ansættelse: Udelukkelse fra en udvælgelsesprøve. 3. 1. 4. Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen. Forskelsbehandling i forbindelse med almindelige udvælgelsesprøver. Ansættelse: Vurdering af faglig erfaring og manglende svar. 3. 1. 5. Europa-Kommissionen. Udvælgelse af praktikanter: Adgang til den »blå bog«. Afvisning af et EUR 1-certifikat fra Elfenbenskysten. Ansættelse: Mundtlig udvælgelsesprøve. Fri bevægelighed: Behandling af klager til kommissionen. Ansættelse af midlertidigt personale. Ophævelse af en kontrakt. Fortolkning af en kommissionsforordning. Retten til fri bevægelighed for personer på efterløn. Ansættelse: Kvalifikationskrav for deltagelse i en udvælgelsesprøve. Udbudsprocedure. Opsigelse af en Phare-underleverancekontrakt: Kommissionens ansvar. Nægtelse af aktindsigt. Forsinket udbetaling af støtte. Kommissionens repræsentations behandling af en anmodning om information. Kontrakt om faglig bistand i Algeriet. Manglende anerkendelse af eksamensbevis fra et tredjeland. Side 6 9 9 10 10 15 16 16 17 17 19 19 19 19 20 21 21 23 23 24 24 25 27 27 28 31 31 35 37 38 40 41 43 44 46 47 50 51 53 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/3 Anerkendelse af eksamensbevis: Behandling af en klage til Kommissionen. Finansiering af et projekt under programmet MED-URBS. En kommissionsrepræsentations behandling af en borger. Ansættelse af midlertidigt personale. Radionavigationssystemer for Europa — Manglende gennemførelse. Landbrug — Licitation over levering af rugmel. Rekurs af afgørelse om ikke at forlænge et interuniversitært samarbejdsprogram. Personalespørgsmål — Betaling af berettiget ekstra løn. Udvikling — Ansøgning om støtte fra budgetposten til tropeskove. Ubesvaret klage. Personale — Godtgørelser fra administrationens side. Ansættelsesforhold — Rettigheder for en person på reserveliste. Manglende forfremmelse af en tjenestemand ved Kommissionen. Personale: Ytringsfrihed. Bilimport til andre medlemsstater — Behandling af klager til Kommissionen. Ansættelse: Udelukkelse fra en almindelig udvælgelsesprøve. Behandling af en klage til Kommissionen. Momsfritagelse for tjenesteydelser leveret til Kommissionens medkontrahent. Ansættelse: Udløb af reservelistens gyldighedsperiode. Beskatning af ekspertvederlag. Udvælgelse af kontrahenter ved udbud. Klage vedrørende ansættelsessag. Afvisning af ansøgning vedrørende Copernicus-programmet. Kommissionens undersøgelse vedrørende den årlige afgift på italienske pas. Afslag i forbindelse med udbudsprocedure. Proceduren i forbindelse med et udbud i Pakistan. Indplacering af tjenestemand. Adgang til udvælgelsesprøve nægtet. 3. 1. 6. De Europæiske Fællesskabers Domstol. Ansættelse: Kriterier for udvælgelse af ansøgere ved en udvælgelsesprøve. 3. 2. Sager, hvor klagen blev trukket tilbage. 3. 2. 1. Europa-Kommissionen. Forsinket besvarelse af klager. Ansættelse: Ukorrekte oplysninger. Anti-dumping-afgifter. Forskning: Manglende information. 3. 3. Sager afsluttet af ander årsager. 3. 3. 1. Europa-Parlamentet. Afskedigelse fra stilling i Europa-Parlamentet. Side 55 57 58 58 59 60 61 62 63 64 64 65 66 68 70 71 72 73 74 75 76 77 79 80 82 83 85 86 86 88 88 88 88 88 88 88 89 89 89 C 380/4 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 Side 3. 3. 2. Europa-Parlamentet og Europa-Kommissionen. 89 Europa-Kommissionens og Europa-Parlamentets tilbageholdelse af fællesskabsskat på vederlag til freelance-tolke. 3. 3. 3. Europa-Kommissionen. De spanske myndigheders manglende anerkendelse af universitetsuddannelser inden for folkesundhed. Forskelsbehandling ved prøve. Personale: En lokalt ansats pensionsrettigheder. 3. 3. 4. Revisionsretten. Overskridelse af tidsfrist for behandling. 3. 4. Sager løst af institutionen. 3. 4. 1. Europa-Parlamentet. Ansættelse: Sprogdiskriminering. Udelukkelse fra et udbud. Beløb udbetalt til praktikanter. Anerkendelse af modtagelsen af et andragende til Europa-Parlamentet. 3. 4. 2. Rådet for Den Europæiske Union. Opbevaring af dagsordensforslag fra Rådet (retlige og indre anliggender). 3. 4. 3. Europa-Kommissionen. Manglende besvarelse af korrespondance. Manglende besvarelse af skrivelser. Behandling af en klage om hindringer for udbetaling af socialsikringsydelser. Aktindsigt i dokumenter vedrørende traktatbrudsprocedure. Manglende besvarelse af skrivelser. Fri bevægelighed for personer: Behandling af klage til Kommissionen. Anmodning om oplysninger. Manglende besvarelse af skrivelse. 3. 4. 4. Det Europæiske Agentur for Lægemiddelvurdering (EMEA). Registrering af veterinærmedicinske produkter på EMEA’s liste. 3. 5. Mindelige løsninger opnået af ombudsmanden. 3. 5. 1. Europa-Kommissionen. Ansættelse: Offentliggørelse af udvalgte ansøgeres navne og resultater i forbindelse med en udvælgelsesprøve. 89 89 89 90 90 91 91 91 91 91 91 92 92 93 93 94 94 95 96 96 97 98 98 99 99 99 99 99 99 Forsinket honorarudbetaling og afregning af rejseudgifter. 102 Forsinket betaling af oversættelsesarbejde. 103 3. 6. Sager afsluttet met en kritisk bemærkning. 104 3. 6. 1. Europa-Kommissionen. 104 Manglende kontrol forud for udvælgelsen af en BC-korrespondent. 104 Kommissionens foranstaltninger til fordel for portugisiske toldklarerere og speditører efter det indre markeds ikrafttræden. 107 Ansættelse: Urimelige og alt for vidtgående forholdsregler over for en ansøger. 109 Mangelfuld orientering til eksternt personale om deres situation. 111 Ansvar for fællesskabsfinansierede projekter: »Life«-programmet. 113 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/5 Forsinket betaling af honorarer og udgifter og besvarelse af henvendelser. Påstået overtrædelse af direktiv: Behandling af klage til Kommissionen. Kommissionens ansvar for »fordelingsorganisationer«. Ansættelse: Vurderingskriterier og afsløring af navnene på opgaverettere. Ansættelse: Procedurer anvendt ved almindelig udvælgelsesprøve. Ansættelse: Oplysninger til ansøgeren. Afslag vedrørende aktindsigt. Ansættelse: Klage over en udvælgelseskomite´s afgørelse. Anerkendelse af eksamensbevis: Utilfredsstillende sagsbehandling. Udvælgelse af en konsulent til gennemførelse af et Tacis-projekt. Personale: Forkert klassificering af en ekspert. Lægetjenestens manglende overholdelse af tavshedspligten. Manglende åbenhed ved afviklingen af en udvælgelsesprøve. Kritik af afviklingen af en udvælgelsesprøve. Godtgørelse af lægeudgifter. 3. 7. Undersøgelser på eget initiativ. Gennemførelse af udvælgelsesprøve. Kommissionens administrative procedurer ved behandling af klager over medlemsstaters overtrædelse af fællesskabsretten. 4. FORBINDELSERNE MED EUROPA-PARLAMENTET, RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION OG EUROPA-KOMMISSIONEN. Side 114 116 117 120 122 124 125 126 127 129 131 132 134 136 139 139 139 140 143 4. 1. Europa-Parlamentet og Udvalget for Andragender. 143 4. 2. Europa-Kommissionen. 144 4. 3. Rådet for Den Europæiske Union. 145 5. FORBINDELSERNE MED DE NATIONALE OMBUDSMÆND OG TILSVARENDE ORGA- NER. 146 5. 1. Kontaktnettet. 146 5. 2. Samarbejde om behandling af klager. 147 5. 3. Samarbejde med de regionale ombudsmænd og tilsvarende organer. 147 5. 4. Møder med de nationale ombudsmænd i Europa. 147 6. PRESSE- OG INFORMATIONSARBEJDE. 148 6. 1. Årets gang hos ombudsmanden. 148 6. 2. Konferencer og møder. 149 6. 3. Ander begivenheder. 154 6. 4. Publikationer. 156 6. 5. Forbindelserne med medierne. 156 BILAG. 158 A. B. C. Statistikker. 158 Ombudsmandens budget. Ombudsmandens personale. 161 162 C 380/6 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 1. FORORD AF DEN EUROPÆISKE OMBUDSMAND Årsberetningen for 1997 er den tredje årsberetning fra ombudsmanden, men kun den anden, som omfatter den europæiske ombudsmands virksomhed gennem et helt år. Ombudsmandsinsti- tutionen befinder sig fortsat på et relativt tidligt udviklingsstadium. Ikke desto mindre lykkedes det i 1997 at indlede flere undersøgelser på eget initiativ, afslutte behandlingen af en del sager med en begrundet afgørelse og opnå positive resultater for klagerne. Tre forslag til mindelig løsning er blevet fremsat med succes, og den første særlige rapport blev forelagt Europa- Parlamentet. 1997 var også året, hvor det blev muligt at indvie hovedkontoret i Strasbourg med en mindre festligholdelse og åbne en afdeling i Bruxelles. Gennemførelsesbestemmelserne til statutten blev vedtaget af ombudsmanden i medfør af artikel 14 i ombudsmandens statut, og der blev oprettet et kontaktnet til de nationale ombudsmandskontorer og tilsvarende organer i medlemssta- terne. INFORMATION AF BORGERNE OM RETTEN TIL AT KLAGE Siden jeg begyndte mit arbejde som europæisk ombudsmand den 1. september 1995, har en betydelig del af min tid været helliget information af Europas borgere om deres ret til at klage til ombudsmanden, og formidling af oplysninger om, hvornår og hvordan man klager. For at udvide borgernes kendskab hertil har jeg løbende haft kontakt og samarbejde med de nationale ombudsmandsinstitutioner og tilsvarende organer, Europa-Parlamentets informationskontorer og Europa-Kommissionens repræsentationer i medlemsstaterne. Alle disse organer råder over vores oplysningsmateriale, herunder den frivillige standardformular for indgivelse af klager. Disse organer har til stadighed udvist stor samarbejdsvilje. I ønsket om hurtig og effektiv information af borgerne har vi ligeledes åbnet en website på Internettet, som er forbundet med Europa-Parlamentets, og som indeholder generelle oplysnin- ger om klageretten og vores aktiviteter. Vi har desuden offentliggjort oplysninger i den europæiske presse om afgørelser eller initiativer af almen interesse og redegjort for ombudsman- dens arbejde i flere fagblade. Jeg har endvidere aflagt besøg i medlemsstaterne for at forbedre kendskabet til ombudsmandens arbejde. Kun Portugal har jeg endnu ikke besøgt. Mit besøg i Portugal skal finde sted i april 1998 og er arrangeret i samarbejde med Europa-Parlamentets informationskontor i Lissabon og det nationale portugisiske ombudsmandskontor. De statistiske opgørelser over antallet af klager i forhold til de enkelte medlemsstaters befolkning giver et generelt indtryk af oplysningskampagnernes modtagelse (jf. bilag A). Disse viser visse signifikante udsving. Ud over Belgien, Luxembourg og Finland, for hvilke der gælder særlige forhold, kan det, for så vidt angår de mindre lande, konstateres et udbredt kendskab til klagemulighederne i Irland, hvorimod der er modtaget færre klager fra Østrig og Sverige. For så vidt angår de større lande, har informationskampagnen virket tilfredsstillende i Spanien og Frankrig og mindre tilfredsstillende i Tyskland og Italien. I alt modtog den europæiske ombudsmand 1 181 nye klager i 1997. Dette udgør en stigning på 40 % i forhold til de 842 nye klager i 1996. Antallet af klager, der kunne antages til realitetsbehandling, er ligeledes steget, om end i et klart mindre forhold. 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/7 Der ligger stadig et stort oplysningsarbejde forude. Jeg antager, at Europa-Parlamentet og Udvalget for Andragender har tilsvarende problemer angående kendskabet til retten til at indgive andragender. Forskellen er blot, at jeg som følge af mit ret begrænsede mandat — som er forbeholdt handlinger foretaget af Fællesskabets institutioner og organer — må foretrække en fokusering på målgrupper, som især kan have grund til at klage over den europæiske forvaltning, frem for mere generelle kampagner. I 1998 vil ombudsmandens informationskam- pagner tage sigte på borgere og organer, som er i kontakt med De Europæiske Fællesskabers forvaltning. Der vil i højere grad blive satset på Internettets muligheder for direkte kommunika- tion med borgerne og for formidling af oplysninger om retten til at klage til ombudsmanden, til de europæiske informationskontorer og organisationer. Øjensynlig bør der også i højere grad fokuseres på det regionale plan i medlemsstater med en mere decentraliseret struktur. Dette oplysende arbejde kunne ligeledes omfatte information om borgernes ret til at indgive andragen- der til Europa-Parlamentet. INITIATIVER VEDRØRENDE GENNEMSIGTIGHED Traktatens artikel 138 E bemyndiger ombudsmanden til at foretage undersøgelser på eget initiativ såvel som i forbindelse med klager. Jeg har inden for grænserne af mit mandat anvendt denne initiativbeføjelse til at skabe større åbenhed inden for Unionen ved i tre undersøgelser at klarlægge områder, hvor flere klager viste en generel utilfredshed fra borgernes side. Undersøgelsen på eget initiativ af Europa-Kommissionens procedure for behandling af klager fra borgerne over medlemsstaternes manglende overholdelse af fællesskabsretten blev indledt og afsluttet i 1997 og forelægges i denne beretning (jf. del 3). Parlamentet udtrykte tilfredshed med denne undersøgelse i sin beslutning om Kommissionens 14. årsberetning om kontrollen med gennemførelsen af fællesskabsretten (ordfører: Astrid Thors). En anden undersøgelse på eget initiativ, som ligeledes har til formål at fremme større gennemsigtighed, vedrører de procedurer, Fællesskabets institutioner anvender ved ansættelse af personale. Denne undersøgelse påbegyndtes i november 1997 og er fortsat under udarbejdelse. Endelig påbegyndte jeg i 1996 en undersøgelse på eget initiativ om aktindsigt. Den 20. december 1996 forelagde jeg 14 fællesskabsinstitutioner og -organer udkast til henstillinger om vedtagelse af let tilgængelige bestemmelser om aktindsigt. Årsberetningen for 1996 indeholder en fuldstæn- dig redegørelse for disse udkast til henstillinger og begrundelserne herfor. Institutionernes og organernes svar på udkastene til henstillinger omhandles i en særlig rapport fra ombudsmanden til Europa-Parlamentet, som jeg forelagde Parlamentets formand, Gil- Robles, den 15. december 1997. Eftersom det var den første særlige rapport, der blev forelagt i henhold til den europæiske ombudsmands statut, foreslog jeg, at den blev behandlet efter samme procedure som årsberetningen. For at sikre en konsekvent og effektiv opfølgning af ombudsmandens arbejde ville det være af allerstørste betydning, at det udvalg i Europa-Parlamentet, som er ansvarlig for forbindelserne med ombudsmanden, også behandler alle rapporter og beretninger, ombudsmanden forelægger Parlamentet i overensstemmelse med ombudsmandens statut. Hvis en given rapport kræver særlig ekspertise, bør denne selvsagt kunne indhentes, f. eks. i form af en udtalelse fra et andet udvalg. For at undgå misforståelser kunne Parlamentet hensigtsmæssigt overveje at indføje nærmere bestemmelser i sin forretningsorden om behandlingen af ombudsmandens årsberetnin- ger og særlige rapporter. C 380/8 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 ARBEJDSRESULTATER Hidtil har ombudsmandens arbejde hvert år haft stadig mere positive resultater for borgerne. I 1997 er antallet af sager, institutionerne har løst, steget, og de første mindelige løsninger er nået. Dog byder det kommende år stadig på udfordringer på dette område, før resultaterne kan anses for tilfredsstillende. Afdelingen i Bruxelles vil lette løsningen af tidskrævende opgaver i forbindelse med gennemgang af dokumenter og forhandlinger om mindelige løsninger. Vedtagel- sen og offentliggørelsen af en kodeks for god forvaltningsskik ville uden tvivl højne institutio- nernes forvaltningspraksis og bedre forbindelserne til Europas borgere. Selvom ombudsmandskontoret var i stand til hurtigt at afgøre, om nye klager opfyldte kravene for behandling, og om nødvendigt henvise klagerne til andre kompetente organer, og selvom det ligeledes afsluttede realitetsbehandlingen af betydeligt flere sager og indledte flere undersøgelser på eget initiativ, er der ikke desto mindre opstået en mindre forsinkelse i klagebehandlingen. Målet må være at gennemføre den nødvendige undersøgelse af en klage og informere borgeren om resultatet inden for et år, medmindre særlige omstændigheder nødvendiggør en længere undersøgelsestid. Ved udgangen af 1997 var dette mål ikke nået i ca. 30 sager, hovedsagelig fordi den indledende fase involverede mere administrativt arbejde end forventet, men også fordi der er et reelt behov for mere personale. Endvidere vil der opstå behov for mere personale med Amsterdam-traktatens udvidelse af den europæiske ombudsmands ansvarsområde. Det er mit håb, at dette problem vil finde en tilfredsstillende løsning under behandlingen af budgettet for 1999 og 2000. I beslutningen om ombudsmandens årsberetning for 1996 påpegede Parlamentet behovet for en nærmere definition af begrebet »fejl og forsømmelse«. Jeg forpligtede mig til at forelægge en sådan, og en definition, som tager hensyn til erfaringerne fra de nationale ombudsmandsinstitu- tioner og tilsvarende institutioner i medlemsstaterne, er indføjet i del 2 i denne årsberetning. Den samarbejdsvilje og positive atmosfære, jeg henviste til i de foregående årsberetninger, prægede ligeledes 1997, og jeg håber, at Europas borgere vil nyde godt af en mere åben og menneskelig europæisk forvaltning. Jacob SÖDERMAN 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/9 2. KLAGER TIL OMBUDSMANDEN Den europæiske ombudsmands vigtigste opgave er at behandle fejl og forsømmelser i forbindelse med handlin- ger foretaget af Fællesskabets institutioner eller organer. Mulige tilfælde af fejl og forsømmelser kommer navnlig til ombudsmandens kundskab gennem klager fra unions- borgere. Ombudsmanden har også mulighed for på eget initiativ at gennemføre undersøgelser. Enhver unionsborger og enhver statsborger fra et tredje- land med ophold i en medlemsstat kan indgive klage til ombudsmanden. Virksomheder, foreninger eller andre organer med hjemsted i Unionen kan også klage. Klager kan indgives til ombudsmanden enten direkte eller gen- nem et medlem af Europa-Parlamentet. Klager til ombudsmanden behandles offentligt, med- mindre klageren anmoder om fortrolighed. Det er vigtigt, at ombudsmanden udøver sin virksomhed på en så åben og gennemskuelig måde som muligt, både for at unions- borgerne kan følge og forstå hans arbejde og for at foregå andre med et godt eksempel. I 1997 behandlede ombudsmanden 1 412 sager. 1 181 af disse var nye klager, der blev indgivet i 1997. 1 067 af disse blev indgivet direkte af enkeltpersoner, 57 hidrørte fra foreninger og 38 fra virksomheder. 17 klager blev indgivet gennem medlemmer af Europa-Parlamentet. 227 sager blev overført fra 1996. Ombudsmanden iværksatte også fire undersøgelser på eget initiativ. Som nævnt i ombudsmandens årsberetning for 1995 er der indgået en aftale mellem Udvalget for Andragender og ombudsmanden om overførsel af klager og andragen- der i relevante tilfælde. I 1997 blev to andragender overført til ombudsmanden med andragerens samtykke for at blive behandlet som klager. 13 klager blev med klagerens samtykke overført til Europa-Parlamentet for at blive behandlet som andragender. Desuden rådede ombudsmanden i 86 tilfælde en klager til at indgive et andragende til Europa-Parlamentet (se bilag A, Statis- tik). 2. 1. RETSGRUNDLAGET FOR OMBUDSMANDENS ARBEJDE Europæiske Fællesskab og ombudsmandens statut (1). I medfør af statuttens artikel 14 skal ombudsmanden fast- lægge gennemførelsesbestemmelser. I betragtning af den begrænsede erfaring, der var til rådighed i 1996 med til den europæiske ombudsmandsinstitutions hensyn virke, blev der fastlagt gennemførelsesbestemmelser på et vejledende og foreløbigt grundlag den 4. september 1996. Ombudsmanden underrettede Europa-Parlamentets Ud- valg for Andragender og Udvalg for Forretningsordenen om, at han havde fastlagt gennemførelsesbestemmelser på et vejledende og foreløbigt grundlag, og at formelle og definitive gennemførelsesbestemmelser ville blive fastlagt i løbet af 1997. Den 16. oktober 1997 fastlagde ombudsmanden formelle og definitive gennemførelsesbestemmelser, som trådte i kraft den 1. januar 1998. Europa-Parlamentets Udvalg for Andragender og Udvalg for Forretningsordenen blev underrettet om, at de endelige bestemmelser var blevet fastlagt. Gennemførelsesbestemmelserne er blevet offent- liggjort på alle officielle sprog på ombudsmandens Web- site (http: www. euro-ombudsman-eu. int). Desuden kan bestemmelserne rekvireres fra ombudsmandsinstitutionen. I De Europæiske Fællesskabers Tidende blev der offent- liggjort en meddelelse, som gav nærmere oplysninger om fastlæggelsen og offentliggørelsen af gennemførelsesbes- temmelserne. omhandler Gennemførelsesbestemmelserne ombuds- mandsinstitutionens interne virksomhed. Der er imidlertid tale om et dokument, som også skal være forståeligt og brugbart ud fra borgernes synsvinkel, og derfor omfatter bestemmelserne også materiale vedrørende andre institu- tioner og organer, som allerede er indeholdt i ombuds- mandens statut. Artikel 13 i gennemførelsesbestemmelserne reviderer og konsoliderer reglerne om aktindsigt i dokumenter i ombudsmandens besiddelse. Tidligere fandtes reglerne om aktindsigt i klage-relaterede dokumenter i de foreløbige og vejledende gennemførelsesbestemmelser, mens reglerne om aktindsigt i andre dokumenter fandtes i en særskilt afgørelse fra ombudsmanden af 24. marts 1997. I 1997 stillede Parlamentets Udvalg for Forretningsorde- nen ændringsforslag til artikel 161 (ordfører: Brian Crowley). Ombudsmanden deltog i et udvalgsmøde den 24. september, hvor man drøftede de stillede ændrings- Ombudsmandens arbejde udføres i overensstemmelse med artikel 138 E i traktaten om oprettelse af Det (1) Europa-Parlamentets afgørelse 94/262/EKSF, EF, Euratom af 9. marts 1994 vedrørende ombudsmandens statut og de almindelige betingelser for udøvelsen af hans hverv (EFT L 113 af 4. 5. 1994, s. 15). C 380/10 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 forslag. Betænkningen fra Udvalget for Forretningsorde- nen om ændring af forretningsordenens artikel 161 blev enstemmigt vedtaget af udvalget på mødet den 4. novem- ber 1994, men blev ikke forelagt Parlamentets plenarfor- samling i 1997. Europa-Parlamentets forretningsorden ikke særlige bestemmelser om, hvordan Parlamentet behandler årsberetningen og særlige rapporter fra den europæiske ombudsmand. Hvis der konstateres et behov for sådanne bestemmelser, er ombudsmanden villig til at fremsætte et forslag herom, jf. forretningsordenens artikel 161. indeholder 2. 2. HVORDAN KLAGER BEHANDLES Alle klager, der indgives til ombudsmanden, registreres, og modtagelsen bekræftes. I den skrivelse, hvori modta- gelsen af klagen bekræftes, underrettes klageren om frem- gangsmåden ved behandlingen af hans eller hendes klage, og der er også angivet navn og telefonnummer på den juridiske sagsbehandler, som behandler klagen. Det næste skridt er at undersøge, om klagen henhører under ombudsmandens mandat. 2. 2. 1. DEN EUROPÆISKE OMBUDSMANDS MANDAT Ombudsmandens mandat som fastsat i EF-traktatens artikel 138 E bemyndiger ham til at modtage klager fra enhver unionsborger eller enhver fysisk eller juridisk person med bopæl eller hjemsted i en medlemsstat over tilfælde af fejl eller forsømmelser i forbindelse med hand- linger foretaget af Fællesskabets institutioner eller orga- ner, med undtagelse af Domstolen og Retten i Første Instans under udøvelsen af deres domstolsfunktioner. En klage falder derfor uden for den europæiske ombuds- mands sagsområde, hvis 1) klageren ikke er en person, som er berettiget til at indgive en klage; 2) klagen ikke er rettet mod en af Fællesskabets institu- tioner eller et af Fællesskabets organer 3) klagen er rettet mod Domstolen eller Retten i Første Instans under udøvelsen af deres domstolsfunktioner; eller 4) klagen ikke vedrører et muligt tilfælde af fejl eller forsømmelser. Hvem er berettiget til at klage? En tyrkisk statsborger med bopæl i USA klagede til ombudsmanden over Europa-Kommissionens behandling af Tyrkiets ansøgning om medlemskab af Den Europæi- ske Union. Eftersom klagen kom fra en person, som hverken var unionsborger eller havde bopæl i en medlemsstat i Unio- nen, henhørte den ikke under ombudsmandens mandat. Ombudsmanden foreslog klageren at rette direkte hen- vendelse til det ansvarlige medlem af Kommissionen og oplyste, hvilken adresse en sådan henvendelse skulle stiles til. (1017/97/OV) En marokkansk statsborger henvendte sig til ombuds- manden fra en adresse i Marokko for at klage over, at han var blevet udvist af Frankrig uden inddragelse af en retsinstans, efter at præfekten i Paris havde inddraget hans opholdstilladelse. Eftersom klagen kom fra en person, som hverken var unionsborger eller havde bopæl i en medlemsstat i Unio- nen, henhørte den ikke under ombudsmandens mandat. Ombudsmanden gav klageren en generel redegørelse for, hvilke betingelser der skulle være opfyldt for at få en sag behandlet hos Den Europæiske Menneskerettighedskom- mission. NB: Selv hvis klageren stadig havde været fysisk til stede i Frankrig, ville klagen alligevel ikke henhøre under ombudsmandens mandat, fordi klagen ikke var rettet mod en af Fællesskabets institutioner eller et af Fælles- skabets organer. (978/97/XD) Eksempler på klager, der ikke er rettet mod en af Fællesskabets institutioner eller et af Fællesskabets organer En britisk statsborger ansøgte om støtte fra et erhvervs- fremme- og innovationscenter til et nyt virksomhedspro- jekt. Han klagede til ombudsmanden over, at hans ansøg- ning ikke var blevet imødekommet på grund af centrets sagsbehandling. Det erhvervsfremme- og innovationscenter, som klagen var rettet mod, indgik i det europæiske erhvervsnet »European Business and Innovation Network«, der bes- tår af forskellige erhvervsfremmecentre i Fællesskabet. Fællesskabet støtter oprettelse og udvikling af disse centre både i økonomisk og teknisk henseende. Centrene er imidlertid baseret på offentlige og private partnerskaber mellem lokale myndigheder, handelskamre, faglige sam- institutioner, menslutninger, fagforeninger, finansielle 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/11 universiteter, forskningscentre, virksomheder og lignende lokale interesser. Kommissionen er ikke repræsenteret i centrenes styrende organer. Ombudsmanden meddelte derfor klageren, at erhvervs- fremmecentrene i det europæiske erhvervsnet »European Business and Innovation Network« ikke hører til blandt Fællesskabets institutioner og organer. (Klage 947/97/HMA) Spørgsmålet om ombudsmandens mandat blev atter aktuelt, da den britiske journalist Tony Bunyan på vegne af den ikke-statslige organisation »Statewatch« indgav seks klager over Rådet i november og december 1996. Klagerne vedrørte Rådets svar på henvendelser fra Tony Bunyan, der havde anmodet om aktindsigt i dokumenter vedrørende aktiviteter under den »tredje søjle«. (»Tredje søjle« er et uformelt udtryk, der henviser til samarbejdet om retlige og indre anliggender under afsnit VI i trakta- ten om Den Europæiske Union). En tidligere ansat ved Det Europæiske Laboratorium for Molekylærbiologi klagede til ombudsmanden over forhol- dene på laboratoriet. Klageren gjorde gældende, at hun var blevet behandlet dårligt og udsat for chikane, og at hun havde pådraget sig skader, fordi der manglede sik- kerhedsforanstaltninger på arbejdspladsen. Ombudsmanden fastslog, at de seks klager henhørte under hans sagsområde, at de opfyldte betingelserne for behandling, og at der var grundlag for at foretage en undersøgelse, hvorefter han fremsendte klagerne til Rådet i januar 1997. I marts 1997 sendte Rådet et svar, hvori der blev stillet spørgsmålstegn ved, om ombudsmanden havde kompetence til at behandle klagerne. Laboratoriet blev oprettet inden for rammerne af Den Europæiske Konference for Molekylærbiologi, der i øje- blikket har 16 medlemsstater. Aftalen om oprettelse af laboratoriet blev oprindelig undertegnet i 1973 af ti stater: Østrig, Danmark, Frankrig, Forbundsrepublikken Tyskland, Israel, Italien, Nederlandene, Sverige, Schweiz og Det Forenede Kongerige. Laboratoriet er således ikke oprettet i henhold til fællesskabstraktaterne og heller ikke i henhold til en akt vedtaget af fællesskabsinstitutionerne, ligesom laboratoriet ikke finansieres af Fællesskabet. Ombudsmanden meddelte derfor klageren, at laboratoriet ikke hører til blandt Fællesskabets institutioner og orga- ner. (Klage 374/15. 01. 96/MV/UK/PD) En tjenestemand fra Europa-Kommissionen indgav en klage til ombudsmanden over Europaskolen i Woluwe i Bruxelles. Klagen vedrørte afgørelser, der var truffet af skolens klasseråd og disciplinærråd vedrørende hans søn. Klage- ren gjorde gældende, at hverken eleven eller forældrene fik mulighed for at forsvare deres interesser. Han kritise- rede desuden Europaskolens appelsystem og påpegede, at det var uretfærdigt, at klasserådet kunne behandle klager over sine egne afgørelser. Ombudsmanden fastslog, at klagen ikke henhørte under hans mandat, fordi den ikke var rettet mod en af Fællesskabets institutioner eller et af Fællesskabets orga- ner. Kommissionen er repræsenteret i skolernes bestyrel- ser og dækker en stor del af budgettet, og derfor har institutionen et vist generelt ansvar uden at kunne drages til ansvar for interne skoleanliggender. (Klage 989/97/OV) Den 15. april 1997 skrev ombudsmanden til Rådet for at bekræfte sin oprindelige afgørelse, der gik ud på, at klagerne henhørte under hans sagsområde — i den for- bindelse gentog han sin anmodning om en udtalelse om klagernes indhold. Den 20. juni 1997 efterkom Rådet ombudsmandens anmodning (1). Det var Rådets opfattelse, at ombudsmanden ikke havde kompetence til at behandle klagerne fra Tony Bunyan, og denne opfattelse hvilede på to argumenter: 1. Ombudsmanden har ikke kompetence til at foretage undersøgelser vedrørende Rådets virksomhed under den tredje søjle. 2. Emnet for klagerne var Rådets virksomhed under den tredje søjle. Ombudsmanden fastholdt, at klagerne henhørte under hans sagsområde, og forklarede i den forbindelse, at Rådets andet argument var forkert. Derfor var det unød- vendigt for ombudsmanden at tage stilling til det første argument. Ombudsmanden påpegede, at klagerne vedrørte Rådets reaktion på begæringer om aktindsigt. Begæringerne var indgivet i henhold til Rådets afgørelse om aktindsigt i (1) Behandlingen af en af Tony Bunyans klager blev afsluttet i 1997, fordi institutionen fandt en løsning (se resume´et i del 3, punkt 3. 4. 2, under overskriften »Opbevaring af dagsor- densforslag fra Rådet (retlige og indre anliggender)«). Ved udgangen af 1997 havde ombudsmanden endnu ikke afslut- tet sin behandling af de fem andre klager. C 380/12 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 Rådets dokumenter (1), og Rådet hævdede, at begærin- gerne var blevet behandlet på grundlag af denne afgø- relse. Rådets afgørelse om aktindsigt blev truffet i hen- hold til artikel 151 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab. I sin dom i sagen Kongeriget Nederlandene mod Rådet for Den Europæiske Union (2) bekræftede Domstolen, at afgørelsen har retsvirkninger i forhold til tredjemand i henhold til fællesskabsretten. I ombudsmandens årsberetning for 1995 blev begrebet fejl og forsømmelser forklaret som følger: Der er klart tale om fejl og forsømmelser, hvis en af Fællesskabets institutioner eller organer ikke handler i overensstemmelse med traktaterne og retsakter, som er bindende for den, eller hvis den ikke overholder de regler og retsgrundsætninger, der er fastslået af Dom- stolen og Retten i Første Instans. Retten i Første Instans fortolkede og anvendte afgørelsen i sagen Carvel og Guardian Newspapers mod Rådet for Den Europæiske Union (3). Sagen vedrørte bl. a. aktind- sigt i dokumenter vedrørende Rådets virksomhed under den tredje søjle. Eksempelvis skal den europæiske ombudsmand tage højde for bestemmelsen i artikel F i traktaten om Den Europæiske Union om, at Fællesskabets institutioner og organer skal respektere de grundlæggende rettighe- der. I henhold til artikel L i traktaten om Den Europæiske Union er Domstolens kompetence underlagt en række begrænsninger, der indebærer, at Retten i Første Instans ikke ville have haft kompetence til at behandle dette aspekt af Carvel-sagen, hvis aktindsigt i Rådets dokumen- ter om virksomhed under den tredje søjle i sig selv var et tredje søjle-anliggende. Domstolen fastslog imidlertid sin kompetence i denne sag. Den korrete fortolkning og anvendelse af Rådets afgø- relse om aktindsigt henhører derfor under fællesskabsret- ten og er ikke et anliggende under den tredje søjle, selv ikke hvis de pågældende dokumenter vedrører virksom- hed under den tredje søjle. Begrebet fejl og forsømmelser I sin beslutning om ombudsmandens årsberetning for 1996 opfordrede Europa-Parlamentet ombudsmanden til i fuld udstrækning at gøre brug af sine traktatfæstede beføjelser til at undersøge fejl og forsømmelser i forbin- delse med handlinger foretaget af Fællesskabets institutio- ner eller organer. I sin beslutning henviste Europa-Parlamentet også til, at det var nødvendigt at definere begrebet fejl og forsøm- melser klart og entydigt. Der er mange andre forhold, der udgør fejl eller forsømmelser, såsom: — administrative uregelmæssigheder — administrative undladelser — magtmisbrug — uagtsomhed — ulovlige fremgangsmåder — urimelighed — fejl eller inkompetence — forskelsbehandling — undgåelig forsinkelse — mangel på eller nægtelse af oplysninger. Denne liste er ikke udtømmende. De erfaringer, som de nationale ombudsmænd har gjort, viser, at man står sig bedst ved ikke at definere fejl og forsømmelser alt for skarpt. Faktisk bidrager begrebets åbenhed til at adskille ombudsmandens rolle fra dommerens. Der er imidlertid grænser for, hvad der kan betegnes som fejl og forsømmelser. Alle klager over afgørelser af politisk snarere end administrativ art kan ikke antages til realitetsbehandling og må afvises; det gælder f. eks. klager over Europa-Parlamentets eller dets organers politiske arbejde, såsom Udvalget for Andragenders afgørelser. Det er heller ikke ombudsmandens arbejde at tage stilling til Fællesskabernes retsakter, såsom forordninger og direktiver. Traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab indeholder ikke en definition af fejl og forsømmelser. Da Parlamentet vedtog den ovennævnte beslutning, gav ombudsmanden tilsagn om, at han ville forsøge at formu- lere en mere præcis definition i årsberetningen for 1997. I sin betænkning om ombudsmandens årsberetning for 1995 godtog Europa-Parlamentet denne redegørelse for begrebet fejl og forsømmelser. På det møde, de europæi- ske nationale ombudsmænd holdt i september 1997, blev redegørelsen ligeledes omtalt i rosende vendinger. (1) Rådets afgørelse 93/731/EF (EFT L 340 af 31. 12. 1993, s. 43). (2) Sag C-58/94, dom af 30. april 1996. (3) Sag T-194/94, dom af 19. oktober 1995. I et forsøg på at udbygge denne redegørelse med en definition anmodede den europæiske ombudsmand de nationale ombudsmænd og tilsvarende organer om at 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/13 forklare, hvilken betydning begrebet fejl og forsømmelser havde i deres respektive medlemsstater. Ud fra de svar, ombudsmanden modtog, kan grundbegre- bet defineres som følger: Der foreligger fejl eller forsømmelser, når en offentlig myndighed ikke handler i overensstemmelse med en bin- dende regel eller et bindende princip. handlet i overensstemmelse med bindende regler og prin- cipper, består hans vigtigste opgave således i at fastslå, om de gældende retsregler er overholdt. I forbindelse med dette arbejde er ombudsmanden til enhver tid opmærk- som på, at Domstolen er højeste myndighed, hvad angår indholdet og fortolkningen af fællesskabsretten. Efter EF-traktatens artikel 138 E kan ombudsmanden desuden ikke foretage undersøgelser, når de påståede forhold er eller har været under retslig behandling. Det er nødvendigt at knytte to bemærkninger til denne definition. For det første er visse ombudsmænds mandat udtrykke- ligt afgrænset i henhold til den nationale lovgivning om oprettelse af en ombudsmandsinstitution. Eksempelvis indeholder loven om den britiske ombudsmand, »the UK Parliamentary Commissioner for Administration«, en bestemmelse om, at ombudsmanden almindeligvis ikke kan behandle klager i de tilfælde, hvor det er muligt at gå rettens vej (1). Naturligvis vil den pågældende ombuds- mand afgrænse sine undersøgelser af fejl og forsømmelser efter lovens ord. Sådanne restriktioner indgår ikke som en selvfølge i begrebet »fejl eller forsømmelser« — hvis det var tilfældet, ville det ikke være nødvendigt udtrykke- ligt at omtale dem. Den danske ombudsmandsinstitution, der fungerede som inspirationskilde ved oprettelsen af den europæiske ombudsmandsinstitution, kender således ikke til denne slags restriktioner, og Europarådets defini- tion af en ombudsmands rolle indbefatter en undersøgelse af forvaltningsakters lovlighed (2). For det andet gælder der forskellige særlige regler og principper for offentlige myndigheder alt efter de forfat- ningsmæssige, lovgivningsmæssige og administrative ram- mer i det enkelte land. Desuden er regler og principper ikke statiske størrelser. De ændrer sig og udvikler sig som et resultat af det arbejde, der foregår inden for lovgiv- ningsmagten, domstolene, ombudsmandsinstitutionen og selve forvaltningsapparatet. Derfor kan det være nyttigt at fremsætte en række supplerende bemærkninger om de regler og principper, der gælder inden for Det Europæiske Fællesskab. Retssikkerheden Arbejdet i alle de institutioner og organer, der er oprettet ved eller i henhold til EU-traktaterne, er baseret på lov og ret. Domstolen har gentagne gange understreget, at Det Europæiske Fællesskab er en fælles retsorden. Når den europæiske ombudsmand undersøger, om en af Fælles- skabets institutioner eller et af Fællesskabets organer har (1) Parliamentary Commissioner Act 1967, Section 5(2). (2) The Administration and You: a handbook, 1996, s. 44. Den europæiske ombudsmand modtager en række klager, der har relation til national ret. Navnlig gælder det, at i de tilfælde, hvor en klage vedrører et eksisterende aftale- forhold mellem klageren og en fællesskabsinstitution, er det den relevante nationale lovgivning, der finder anven- delse. I mange medlemsstater beskæftiger ombudsmanden sig ikke med aftaleretlige tvister enten på grund af de gene- relle kendetegn, sådanne aftaler har i henhold til national ret, eller fordi lovgivningen om ombudsmandens mandat udtrykkeligt udelukker aftaleretlige spørgsmål fra om- budsmandens sagsområde. I årsberetningen for 1995 blev det fastslået, at ombudsmanden bl. a. har til opgave at aflaste domstolene ved at foreslå mindelige løsninger og ved at fremsætte henstillinger, som forebygger retssager. Den europæiske ombudsmand beskæftiger sig derfor med klager over fejl og forsømmelser, der vedrører aftaleret- lige forhold. Ombudsmanden forsøger imidlertid ikke at afklare, om en af parterne har gjort sig skyld i aftalebrud. Dette spørgsmål kan i realiteten kun afgøres af en kompetent domstol, der får mulighed for at høre parternes anbrin- gender vedrørende relevant national ret og for at vurdere indbyrdes modstridende beviser, som har relevans for omtvistede kendsgerninger. Som et udtryk for god for- valtningsskik bør en offentlig myndighed, der er inddra- get i en aftaleretlig tvist med en privat part, altid være i stand til at give ombudsmanden en sammenhængende redegørelse for retsgrundlaget for myndighedens handlin- ger, ligesom myndigheden skal kunne begrunde, hvorfor dens opfattelse af de aftaleretlige forhold er korrekt. Regler og principper for god forvaltningsskik I reglen afgøres det fra sag til sag, hvad begreberne god og dårlig forvaltningsskik dækker over i praksis. Det er også muligt at indkredse begreberne ved at vedtage en lov eller en adfærdskodeks om god forvaltningsskik, hvilket C 380/14 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 er sket i mange medlemsstater. Det er et vigtigt fremskridt, at Roy Perry, medlem af Europa-Parlamentet og ordfører for betænkningen om arbejdet i Udvalget for Andragender i parlamentsåret 1996–1997 (1), har efter- lyst en adfærdskodeks for fællesskabsinstitutioner og -organer. På et møde i Strasbourg den 21. oktober 1997 meddelte Europa-Kommissionens generalsekretær om- budsmanden, at Kommissionen var begyndt at udarbejde en sådan kodeks for sine tjenestemænd. Sådanne initiativer må hilses med stor tilfredshed. En offentliggjort kodeks for god forvaltningsskik kan vejlede tjenestemændene om, hvilken service de skal yde, og samtidig får borgerne at vide, hvad de kan forvente. Derfor vil en adfærdskodeks sætte forvaltningsapparatet i stand til på e´n gang at forbedre sin arbejdsindsats og forholdet til borgerne. Den europæiske ombudsmandsinstitution har derfor bi- draget til det forberedende arbejde i Kommissionens Generalsekretariat ved at fremlægge oplysninger og eksempler fra medlemsstaterne og ved at kommentere de principper, der danner grundlag for de indledende udkast. Navnlig har ombudsmanden sendt generalsekretæren kopier af den danske lov om offentlighed i forvaltningen fra 1985 og den finske lov om forvaltningsprocedurer fra 1982, der begge indeholder detaljerede bestemmelser om proceduremæssige spørgsmål, herunder et krav om begrundede afgørelser, retten til at blive hørt og pligt til at give oplysninger om klageadgang. Ombudsmanden sendte endvidere generalsekretæren føl- gende kopier: den portugisiske lov om forvaltningsproce- durer fra 1991; et nyligt fransk lovforslag om forbindel- serne mellem forvaltningen og offentligheden, der fastsæt- ter bestemmelser om bekræftelse af modtagelse, forplig- telsen til at videresende henvendelser til den kompetente myndighed, tidsfrister for svar og retten til at fremsætte skriftlige og mundtlige bemærkninger inden en afgørelse; en redegørelse for principperne i det britiske »Citizen’s Charter«; kontrollister vedrørende god forvaltningsskik fra ombudsmændene i Irland og Hongkong samt andet relevant materiale. Afgrænsning af fejl og forsømmelser Afslutningsvis kan det være nyttigt at foretage en afgrænsning af begrebet fejl og forsømmelser dels i for- (1) A4-0190/97. hold til udøvelsen af skønsmæssige forvaltningsbeføjelser og dels i forhold til Parlamentets politiske arbejde. De forskellige fællesskabsinstitutioner og -organer udfø- rer en række administrative opgaver, som de har fået pålagt ved eller i henhold til traktaterne; ved udførelsen af dette arbejde kan de have beføjelse til at vælge mellem to eller flere mulige fremgangsmåder. Hvis Kommissionen eksempelvis mener, at en medlemsstat ikke har opfyldt en forpligtelse i henhold til EF-traktaten, kan den indbringe sagen for Domstolen efter traktatens artikel 169 efter at have fulgt den foreskrevne procedure. Der er tale om en skønsmæssig beføjelse, og Kommissionen er derfor ikke forpligtet til at indbringe en overtrædelse for Domsto- len. Ombudsmanden stiller ikke spørgsmålstegn ved skøns- mæssige forvaltningsafgørelser, forudsat at den pågæl- dende institution eller det pågældende organ har holdt sig inden for rammerne af sine retlige beføjelser. Den gene- relle afgrænsning af disse beføjelser foretages i Domsto- lens retspraksis, der eksempelvis kræver, at forvaltningen handler konsekvent og i god tro, undgår forskelsbehand- ling, overholder proportionalitetsprincippet, lighedsprin- cippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og respekterer menneskerettighederne og de grundlæggende friheder (2). I henhold til EF-traktatens artikel 138 E er Domstolens udøvelse af domstolsfunktioner udtrykkeligt udelukket fra ombudsmandens mandat, hvorimod traktaten intet nævner om Europa-Parlamentets politiske arbejde. Den klassiske ombudsmandsinstitution i de nordiske lande blev imidlertid oprettet for at overvåge forvaltningens arbejde på det nationale parlaments vegne og ikke for at (2) I denne forbindelse er det relevant at henvise til Europarådets anbefaling nr. R (80) 2, der fastslår, at en forvaltningsmyn- dighed ved udøvelsen af skønsmæssige beføjelser: 1) kun må tilgodese den målsætning, der er opstillet ved tildelingen af disse beføjelser 2) udviser objektivitet og upartiskhed og kun tager hensyn til de faktorer, der har relevans for den konkrete sag 3) iagttager lighedsprincippet for at undgå uretfærdig for- skelsbehandling 4) foretager en rimelig afvejning af de uheldige følgevirknin- ger, en afgørelse kan få for personers rettigheder, friheder eller interesser, i forhold til det formål, der søges tilgo- deset 5) træffer afgørelse inden for en tidsfrist, der kan betegnes som rimelig i det foreliggende tilfælde 6) håndhæver generelle forvaltningsmæssige retningslinjer på en konsekvent måde og samtidig tager hensyn til de særlige omstændigheder, der kendetegner den konkrete sag. Se The Administration and You: a handbook, 1996, s. 362. 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/15 overvåge det nationale parlaments politiske virke. Ombudsmændene i de øvrige medlemsstater overvåger tilsyneladende heller ikke det politiske arbejde i deres respektive nationale parlamenter. Under henvisning til dette forfatningsmæssige princip, der er grundfæstet i medlemsstaterne, har den europæiske ombudsmand der- for fastslået, at han ikke foretager undersøgelser vedrø- rende det politiske arbejde i Europa-Parlamentet. I prak- sis var det nødvendigt at tage stilling til dette spørgsmål, fordi ombudsmandsinstitutionen allerede på et tidligt tidspunkt modtog en række klager, som vedrørte på- ståede fejl eller forsømmelser i Europa-Parlamentets Udvalg for Andragender ved behandlingen af andragen- der. Eftersom udvalget er et politisk organ, der behandler andragender som led i Parlamentets politiske virke, blev disse klager ikke anset som henhørende under ombuds- mandens sagsområde. 2. 2. 2. KLAGERS ANTAGELSE TIL REALITETSBEHANDLING En klage, som falder ind under ombudsmandens mandat, skal opfylde yderligere betingelser for realitetsbehandling, inden ombudsmanden kan indlede en undersøgelse. Betin- gelserne, som er fastsat i ombudsmandens statut, er følgende: 1) klagerens navn og klagens indhold skal angives (sta- tuttens artikel 2, stk. 3) 2) ombudsmanden kan ikke gribe ind i en sag, der er anlagt ved en domstol, eller anfægte, at en retsafgø- relse er begrundet (artikel 1, stk. 3) 3) klagen skal indgives inden for en frist på to år, regnet fra den dato, hvor klageren blev gjort bekendt med de omstændigheder, der berettiger klagen (artikel 2, stk. 4) 4) der skal forinden være rettet de fornødne administra- tive henvendelser til de berørte institutioner eller organer (artikel 2, stk. 4) 5) klager, der vedrører arbejdsforholdene mellem Fælles- skabets institutioner eller organer og deres tjeneste- mænd eller øvrige ansatte, kan kun indbringes for ombudsmanden, hvis de interne administrative ansøg- nings- eller klagemuligheder er udtømt (artikel 2, stk. 8). Eksempler på klager, der ikke har kunnet antages til realitetsbehandling Klagen var baseret på følgende kendsgerninger. I 1990 blev han på grundlag af sin nationalitet udelukket fra at deltage i udvælgelsesprøver vedrørende stillinger som universitetsforsker ved det juridiske fakultet under »La Sapienza«-Universitetet i Rom og ved Instituto Universi- tario Di Lingue Moderne i Milano. I marts og juni 1990 klagede han skriftligt til Kommissionen over, at han var blevet udelukket fra udvælgelsesprøverne i modstrid med EF-traktatens artikel 48. Ifølge klagen til ombudsmanden havde Kommissionen ikke truffet tilfredsstillende foran- staltninger til at imødegå denne forskelsbehandling, selv om institutionen besvarede hans henvendelser i maj og juli 1990. Ombudsmanden fastslog, at klagen ikke kunne antages til realitetsbehandling, fordi klageren ikke havde henvendt sig til Kommissionen siden juli 1990, således at der var gået syv år, inden han klagede til ombudsmanden. Tids- grænsen på to år, der er fastsat i artikel 2, stk. 4, var således klart overskredet. (Klage 937/97/OV) En virksomhed klagede til ombudsmanden over Kommis- sionen i forbindelse med en udbudsprocedure, som virk- somheden havde deltaget i. Det drejede sig om et begræn- set udbud vedrørende befordring af diplomatpost og andre former for post. Ifølge klageren havde sagen haft følgende forløb: Kom- missionen opfordrede virksomheden til at afgive bud med en tidsfrist den 29. september 1997. Den 10. september og den 24. september anmodede virksomheden om sup- plerende oplysninger og stillede spørgsmål om visse aspekter af udbudsmaterialet. Den 19. september og 25. september svarede Kommissionen, at den ikke var i stand til at give de pågældende oplysninger. Ifølge klageren havde den virksomhed, der tidligere havde haft kontrakten, en fordel, fordi den rådede over flere baggrundsoplysninger. Virksomheden klagede derfor til ombudsmanden, som blev bedt om at kaste lys over forholdene. Selv om klageren havde været i kontakt med Kommissio- nen under udbudsproceduren, forelå der ingen oplysnin- ger om, at virksomheden havde gjort Kommissionen opmærksom på sin utilfredshed med gennemførelsen eller udfaldet af udbudsproceduren. Ombudsmanden fastslog derfor, at klagen ikke kunne antages til realitetsbehand- ling, eftersom den korrekte administrative procedure ikke var fulgt i overensstemmelse med statuttens artikel 2, stk. 4. I oktober 1997 klagede en græsk ph. d. -studerende, der forskede i folkeret og fællesskabsret, til ombudsmanden over Europa-Kommissionen. Ombudsmanden rådede den klagende virksomhed til at henvende sig til Kommissionen for at fremlægge sine kritiske bemærkninger vedrørende udbudsproceduren. C 380/16 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 Hvis virksomheden ikke var tilfreds med Kommissionens svar, kunne den derefter indgive en klage til ombudsman- den. (1136/97/IJH) 2. 2. 3. GRUNDLAG FOR UNDERSØGELSER Ombudsmanden kan behandle klager, der falder inden for hans mandat, og som opfylder betingelserne for behandling. Ombudsmanden skal »foretage de undersø- gelser, som han finder berettigede«, jf. EF-traktatens artikel 138 E. I nogle tilfælde er der måske ikke tilstræk- keligt grundlag for, at ombudsmanden iværksætter en undersøgelse, selv om klagen teknisk set opfylder kravene for behandling. Hvis Europa-Parlamentets Udvalg for Andragender allerede har behandlet klagen som andra- gende, er ombudsmanden almindeligvis af den opfattelse, at der ikke er noget grundlag for, at han iværksætter en undersøgelse, medmindre der forelægges nye bevislighe- der. Hvis der blot klages over, at en skriftlig henvendelse ikke er blevet besvaret, forsøger ombudsmandsinstitutionen almindeligvis at løse problemet via uformelle telefoniske henvendelser. Hvis den pågældende institution eller det pågældende organ reagerer prompte ved at sende klage- ren et svar, er ombudsmanden almindeligvis af den opfat- telse, at der ikke er noget grundlag for, at han foretager yderligere undersøgelser, og derfor afsluttes sagsbehand- lingen. Eksempler på klager, hvor der ikke var noget grundlag for at iværksætte en undersøgelse I juli 1997 klagede S. til ombudsmanden over, at to tjenestemænd fra Kommissionen, som havde afgivet for- klaring til Europa-Parlamentets Udvalg for Andragender, ikke på fyldestgørende måde havde redegjort for og begrundet, hvorfor Kommissionen mente, at der ikke forelå en overtrædelse af direktiv 92/43/EØF om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter i forbindelse med Newbury-omfartsvejen. Eftersom klagen vedrørte en sag, som Udvalget for And- ragender allerede havde taget op som led i behandlingen af andragender om Newbury-omfartsvejen, var ombuds- manden af den opfattelse, at der ikke var noget grundlag for at iværksætte en undersøgelse, hvilket S. blev under- rettet om. (646/97/IJH) Den 10. februar 1997 klagede V. til ombudsmanden over Kommissionens håndtering af BSE-problematikken (»ko- galskabssagen«). Hun gjorde gældende, at Kommissionen havde valgt at ignorere britiske og europæiske forskeres synspunkter. Den 18. juli 1996 nedsatte Europa-Parlamentet et midler- tidigt undersøgelsesudvalg i henhold til EF-traktatens artikel 138 C med det formål at undersøge BSE-sagen. Udvalget undersøgte, hvordan Kommissionen, Rådet og den britiske regering hver især havde varetaget deres forpligtelser. Den 7. februar 1997 (1) offentliggjorde udvalget sin beretning, der indeholdt kritik af Kommis- sionen og henstillinger vedrørende det fremtidige arbejde. Eftersom det midlertidige undersøgelsesudvalg allerede havde undersøgt, hvordan Kommissionen havde varetaget sine forpligtelser, var ombudsmanden af den opfattelse, at der ikke var noget grundlag for at iværksætte en undersø- gelse af klagen, hvilket V. blev underrettet om. (Klage 143/97/JMA) 2. 3. ANALYSE AF KLAGERNE Af de 2 321 klager, der er registreret, siden ombudsman- den påbegyndte sin virksomhed, hidrørte 14,9 % fra Frankrig, 14,7 % fra Tyskland, 14 % fra Spanien, 12,5 % fra Det Forenede Kongerige og 11 % fra Italien. En detaljeret analyse af klagernes geografiske oprindelse er indeholdt i bilag A, Statistik. I 1997 blev arbejdet med at gennemgå klager for at fastslå, om de falder ind under ombudsmandens mandat, om de opfylder betingelserne for realitetsbehandling, og om der er grundlag for at indlede en undersøgelse, afsluttet i 97 % af sagerne. 27 % af de klager, der blev gennemgået, faldt ind under ombudsmandens mandat. Heraf opfyldte 230 betingelserne for at blive antaget til realitetsbehandling, men i 34 sager syntes der ikke at være grundlag for at indlede en undersøgelse. Der blev derfor indledt undersøgelser i 196 sager. De fleste af de klager, som gav anledning til en undersø- gelse, var rettet mod Europa-Kommissionen (80 %). Eftersom Kommissionen er den fællesskabsinstitution, der først og fremmest træffer afgørelser med direkte følger for borgerne, er det normalt, at det i første række er Kommissionen, der er genstand for borgernes klager. Der var 18 klager over Europa-Parlamentet og 14 klager over Rådet for Den Europæiske Union. De vigtigste former for fejl og forsømmelser, der blev klaget over, var manglende åbenhed (60 sager), forskels- behandling (42 sager), utilfredsstillende procedurer eller manglende overholdelse af retten til at gøre indsigelse (32 sager), urimelighed eller magtmisbrug (23 sager), undgåe- (1) A4-0020/97, PE 220. 544/endel. /A. 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/17 lig forsinkelse og uagtsomhed (22 sager i begge tilfælde), manglende opfyldelse af forpligtelser, dvs. Europa-Kom- missionens manglende varetagelse af sine forpligtelser som »traktaternes vogter« over for medlemsstaterne (20 sager) og retlige fejl (14 sager). 2. 4. RÅD TIL KLAGEREN OM AT HENVENDE SIG TIL EN ANDEN MYNDIGHED Hvis en klage falder uden for ombudsmandens mandat ikke kan antages til realitetsbehandling, søger eller ombudsmanden at råde klageren til at henvende sig til en anden myndighed, som kan behandle klagen. Hvis det er muligt, overfører ombudsmanden klagen direkte til en anden kompetent myndighed med klagerens samtykke, forudsat at der er grundlag for en klage. I 1997 blev et sådant råd givet i 490 tilfælde, hvoraf de fleste omfattede et fællesskabsretligt spørgsmål. I 254 tilfælde blev klageren rådet til at indbringe klagen for en national eller regional ombudsmand eller en tilsvarende myndighed. Desuden blev tre klager med klagerens sam- tykke overført direkte til en national ombudsmand, og en klage blev overført som andragende til et nationalt parla- ment. 86 klagere blev rådet til at indgive et andragende til Europa-Parlamentet, og desuden blev 13 klager med klagerens samtykke overført til Udvalget for Andragender for at blive behandlet som andragender. I 76 tilfælde blev klageren rådet til at henvende sig til Europa-Kommissio- nen. Dette tal omfatter nogle sager, hvor en klage over Kommissionen ikke kunne antages til realitetsbehandling, fordi der ikke var rettet de fornødne administrative henvendelser til Kommissionen. I 73 sager blev klageren rådet til at henvende sig til andre myndigheder. 2. 5. AFGØRELSER EFTER EN UNDERSØGELSE FORETAGET AF OMBUDSMANDEN Når ombudsmanden beslutter at indlede en undersøgelse af en klage, er det første skridt at sende klagen og eventuelle bilag til den berørte fællesskabsinstitution eller det berørte fællesskabsorgan til en første udtalelse. Når den første udtalelse er modtaget, sendes den til klageren, som kan fremsætte sine bemærkninger hertil. I nogle tilfælde tager institutionen eller myndigheden selv skridt til at finde en løsning til klagerens tilfredshed. Hvis den første udtalelse og bemærkningerne viser, at dette er tilfældet, afsluttes behandlingen af sagen, der henlægges som »løsning fundet af institutionen«. I andre tilfælde beslutter klageren at frafalde klagen, og sagen henlægges af denne årsag. Hvis klagen hverken imødekommes af institutionen eller frafaldes af klageren, fortsætter ombudsmanden sine undersøgelser. Hvis der ikke konstateres nogen fejl eller forsømmelser under undersøgelserne, underrettes klageren og institutionen herom, og sagen henlægges. Hvis der ved ombudsmandens undersøgelser konstateres fejl eller forsømmelser, søger han at finde en mindelig løsning for at bringe disse til ophør og imødekomme klageren. På et møde i Strasbourg den 21. oktober 1997 nåede ombudsmanden og Kommissionens generalsekretær Carlo Trojan til enighed om, at man i visse tilfælde kunne afholde et uformelt møde for at finde frem til en mindelig løsning i sager vedrørende Kommissionen. Hvis en mindelig løsning ikke er mulig, eller hvis bestræ- belserne for at finde en mindelig løsning ikke fører til noget resultat, afslutter ombudsmanden enten sagen med en kritisk bemærkning til den pågældende institution eller myndighed, eller han fremsætter en formel erklæring om, at der foreligger fejl eller forsømmelser, ledsaget af udkast til henstillinger. En kritisk bemærkning anses for passende i sager, hvor tilfældene af fejl eller forsømmelser ikke synes at have generel rækkevidde, og ingen videre foranstaltninger fra ombudsmandens side synes nødvendige. I sager, hvor videre foranstaltninger fra ombudsmandens side derimod synes nødvendige (dvs. mere alvorlige til- fælde af fejl eller forsømmelser eller sager, som har generel rækkevidde), træffer ombudsmanden en afgørelse med udkast til henstillinger til den pågældende institution eller myndighed. Institutionen eller myndigheden skal fremsætte en detaljeret udtalelse inden tre måneder, jf. artikel 3, stk. 6, i ombudsmandens statut. Den detaljerede udtalelse kan indeholde en accept af ombudsmandens afgørelse og en beskrivelse af, hvilke foranstaltninger der er truffet for at gennemføre henstillingerne. Hvis en fællesskabsinstitution eller et fællesskabsorgan ikke reagerer tilfredsstillende på et udkast til henstilling, kan ombudsmanden i henhold til statuttens artikel 3, stk. 7, sende en rapport til Europa-Parlamentet og til den berørte institution eller det berørte organ. Rapporten kan indeholde henstillinger. Det er af uvurderlig betydning for ombudsmandsinstitutionens arbejde, at den europæiske ombudsmand kan forelægge en sådan særlig rapport for Parlamentet. Visse nationale ombudsmænd har måttet føre en lang og sej kamp for at opnå den samme mulighed. Særlige rapporter bør derfor ikke forelægge alt for hyppigt, men kun i forbindelse med vigtige sager, når Parlamentet kan gribe ind for at bistå ombudsmanden i overensstemmelse med ombudsmandens statut. C 380/18 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 Ombudsmandens første særlige rapport blev fremlagt den 15. december, efter at han havde foretaget en undersø- gelse på eget initiativ vedrørende aktindsigt i dokumenter i fællesskabsinstitutioners og fællesskabsorganers besid- delse (se del 4). I 16 sager fandt institutionen eller myndigheden selv en løsning. Yderligere to sager blev frafaldet af klageren. I 59 sager afslørede ombudsmandens undersøgelser ingen tilfælde af fejl eller forsømmelser. I 1997 iværksatte ombudsmanden 200 undersøgelser, hvoraf 196 blev iværksat på grundlag af klager, og fire blev iværksat på eget initiativ. I 21 sager fremsattes der en kritisk bemærkning til den pågældende institution. Der blev fundet en mindelig løs- ning i tre sager. Der blev ikke fremsat udkast til henstil- linger til de pågældende institutioner og myndigheder i 1997 (se endvidere bilag A, Statistik). 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/19 3. AFGØRELSE EFTER EN UNDERSØGELSE 3. 1. SAGER, HVOR DER IKKE ER KONSTATERET FEJL ELLER FORSØMMELSER at ændre denne ansøgning. Der var derfor ingen grund til at antage, at afgørelsen om at sætte hende på ventepenge var andet end yderst fordelagtigt for hende. 3. 1. 1. EUROPA-PARLAMENTET AFGØRELSE OM VENTEPENGE, JF. ARTIKEL 41 I VEDTÆGTEN Afgørelse om klage 483/4. 3. 96/DG/L/KT over Europa-Parlamentet Klagen Den 27. februar 1996 klagede G. til ombudsmanden over Europa-Parlamentets afgørelse om at sætte hende på ventepenge i henhold til artikel 41 i vedtægten for tjenestemænd og øvrige ansatte i De Europæiske Fælles- skaber. Hun havde allerede klaget til ombudsmanden den 12. februar 1996 om samme emne. Denne klage (424/ 14. 2. 96/GG/L/KT) blev ikke antaget til behandling, fordi de ikke var interne administrative klagemuligheder udtømt (artikel 2, stk. 8, i ombudsmandens statut). Europa-Parlamentet meddelte G. afgørelsen om at sætte hende på ventepenge i begyndelsen af januar 1996. Selve afgørelsen var dateret til den 21. december 1995 og trådte i kraft den 15. december 1995. G. klagede i en skrivelse til generalsekretæren over, at afgørelsen var blevet meddelt hende tre uger efter, den var truffet, og fandt anvendelse med tilbagevirkende kraft. Endvidere påpegede hun, at hun var på sygeorlov indtil udgangen af februar 1996. Klageren var efter at have modtaget generalsekretærens svar stadig ikke til- freds, og fornyede sin klage til ombudsmanden. Undersøgelsen Parlamentets udtalelse Afgørelsen om at sætte G. på ventepenge blev truffet ved årets udgang, eftersom budgetmyndigheden havde vedta- get at inddrage maksimalt 15 stillinger under 1995- programmet. For så vidt angår afgørelsens tilbagevirkende kraft, måtte det påpeges, at ansættelsesmyndigheden skulle høre Det Paritetiske Samarbejdsudvalg såvel som bedømmelses- udvalget, inden den traf afgørelse om at sætte hende på ventepenge. Disse høringer var afsluttet den 15. novem- ber 1995. Den 9. januar 1996 anmodede G. om, at datoen for hendes overførsel til ventepenge blev ændret til den 1. marts 1996, således at hun kunne fuldende den syge- orlov, hendes læge havde tilkendt hende fra den 24. oktober 1995 til den 29. februar 1996. Da Parlamentet erfarede, at det i henhold til stillingsfor- tegnelsen for 1996 kunne overføre uafsluttede eller uud- nyttede artikel 41-procedurer fra 1995 til 1996, foreslog personaleafdelingen, at udsætte ikrafttrædelsesdatoen for afgørelsen om at sætte G. på ventepenge til den 1. februar 1996. Finansinspektøren fandt dog, at de gæl- dende omstændigheder ikke berettigede en ændring af den oprindelige afgørelse. Parlamentets udtalelse blev sendt til G. med en opford- ring til at forelægge eventuelle bemærkninger. Der er ikke modtaget bemærkninger fra klageren. Afgørelsen Klagen blev forelagt Europa-Parlamentet, der i sin ud- talelse i det væsentlige anførte følgende: G. var en ud af 34 tjenestemænd, som i juli 1994 frivilligt ansøgte om at blive sat på ventepenge efter at have stiftet bekendtskab med et forslag om at nedskære antallet af stillinger ved hjælp af artikel 41 i vedtægten. Siden da havde hun på intet tidspunkt over for sine nærmeste foresatte eller over for administrationen ytret ønske om I henhold til tjenestemandsvedtægtens artikel 41, stk. 2, opstiller ansættelsesmyndigheden en liste over de tjeneste- mænd, der kan sættes på ventepenge. Enhver tjeneste- mand, der er ansat i en af de stillinger, der berøres af nedskæringen i antallet af stillinger, og som fremsætter ønske om at blive sat på ventepenge, optages automatisk på denne liste. De på listen anførte tjenestemænd sættes ved ansættelsesmyndighedens afgørelse på ventepenge. C 380/20 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 De oplysninger, ombudsmanden råder over, viser, at G. ønskede at blive sat på ventepenge, og at Europa- Parlamentet var af den opfattelse, at afgørelsen herom var yderst gunstig for hende. Der er ikke for ombudsmanden forelagt bevis for, at Europa-Parlamentet ikke har over- holdt vedtægtens bestemmelser i forbindelse med behand- lingen af denne sag. Det fremgår ligeledes, at Parlamentet efterkom G. s anmodning om at udsætte datoen for hendes overførsel til ventepenge, men at finansinspektøren ikke fandt tilstrækkelig begrundelse for at ændre den oprindelige afgørelse. Ombudsmanden er ikke blevet forelagt mate- riale, der stiller spørgsmålstegn ved finansinspektørens udøvelse af sin skønsret. Undersøgelsesresultaterne viste ingen tilfælde af fejl eller forsømmelser, og ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. BEHANDLING AF EN KLAGE Afgørelse om klage 130/97/HMA over Europa-Parlamentet Klagen I februar 1997 indgav X en klage over forvaltningskomi- te´en i den børnehave, der hører under Europa-Parlamen- tet. I løbet af en periode på 18 måneder var X’s søn blevet bidt seks gange af andre børn i børnehaven. X kontaktede gentagne gange børnehavens ledere såvel som forvaltningskomite´en i et forsøg på at løse problemet. Han klagede til forvaltningskomite´en over, at børne- havens leder ikke gjorde noget for at forhindre, at hans søn blev bidt igen. Han fandt, at forvaltningskomite´en ikke havde behandlet hans klage korrekt. Klageren mente, — at forvaltningskomite´en havde udvist forsømmelighed, eftersom den ikke havde grebet ind for at beskytte et barn i fare — at der forelå magtmisbrug i form af intimidation og trusler; X oplyste, at han havde fået besked om, at han under disse omstændigheder kunne risikere, at hans kommende baby ikke blev optaget i børneha- ven — at der var tale om forskelsbehandling og diskrimine- ring, eftersom børn, der bed andre børn, blev behand- let bedre end de børn, der var blevet bidt; X oplyste, at han havde fået at vide, at han blot kunne tage sin søn ud af børnehaven, hvis ikke han var tilfreds med situationen — at forvaltningskomite´en havde nægtet at oplyse nav- nene på de børn, som havde bidt X’s søn, og at den ikke havde redegjort for, hvilke konkrete foranstalt- ninger der var truffet i børnehaven over for børn, som til stadighed bed andre børn, og for at hindre dette. I medfør af artikel 2, stk. 3, i ombudsmandens statut blev klagen erklæret fortrolig efter anmodning fra klageren. Undersøgelsen Parlamentets udtalelse Klagen blev forelagt Europa-Parlamentet, der væsentligste anførte følgende: i det Der var ikke tale om forsømmelse, eftersom de berørte myndigheder havde behandlet klagen indgående. Det fremgik af sagsakterne, at et medlem af forvaltningskomi- te´en havde overværet en tilsvarende hændelse i børneha- ven og konstateret, hvordan problemet blev løst. Påstanden om intimidation og af trusler var ubegrundede. Der var intet til hinder for, at X’s kommende baby kunne optages i børnehaven. Påstanden om magtmisbrug tog til dels udgangspunkt i, at forvaltningskomite´en havde nægtet at ansøge om en overførsel af X’s søn til Kommissionens børnehave. Bestemmelserne om ansøgning om overførsler var meget restriktive, og en sådan anmodning kunne udelukkende indgives, hvis ansøgeren havde fortrinsret til en plads i børnehaven, og der ikke var ledige pladser i Parlamentets institution. Der var således ikke tale om magtmisbrug. Lederen af børnehaven havde forelagt forvaltningskomi- te´en en detaljeret redegørelse for de omhandlede hændel- ser og personalets fremgangsmåde i sådanne tilfælde. Forvaltningskomite´en havde på baggrund af disse redegø- relser ikke konstateret nogen form for diskrimination. Ifølge Parlamentet blev X på intet tidspunkt tvunget til at tage sin søn ud af Eastman-børnehaven. Det var korrekt ikke at have oplyst navnet på det barn, som havde bidt X’s søn. Denne fremgangsmåde havde til formål at forhindre sammenstød mellem forældre til børn i børnehaven, som kun kunne have negative følger for alle parter. Spørgsmålet var blevet behandlet mellem 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/21 børnehaven og forældrene til det barn, der havde bidt X’s søn. Parlamentet oplyste, at X i øvrigt var blevet holdt underrettet om denne fremgangsmåde og forvaltnings- komite´ens og børnehavelederens afgørelser. X var blevet opfordret til en yderligere drøftelse af spørgsmålet med lederen af børnehaven. kanaliserede deres vrede mod hende i stedet for mod andre forældre og deres børn. Denne pædagogisk betin- gede afgørelse synes ikke at stride mod god forvaltnings- skik. Klagerens bemærkninger X påpegede, at selo om klagen var blevet behandlet i forvaltningskomite´en, betød det ikke, at der ikke forelå en forsømmelse, for så vidt angik undersøgelsens indhold og resultat. Han protesterede mod, at han havde fået »forbud« mod direkte at kontakte forældrene til det barn, der havde bidt hans søn. Han påpegede, at børnehavelederen aldrig havde meddelt ham, at hun havde til hensigt selv at tale med forældrene, eller informeret ham om, hvilke kon- krete foranstaltninger der var truffet for at løse proble- met. Angående truslerne fastholdt X sin påstand om truslen om ikke at give hans kommende baby adgang til børne- haven under de foreliggende omstændigheder. Afgørelsen For så vidt angik påstanden om fejl og forsømmelser fra forvaltningskomite´ens side, kunne det konstateres, at komite´en havde behandlet klagen og udspurgt børnehave- lederen i sagen og således foretaget en undersøgelse, som synes at opfylde kravene til god forvaltningsskik. Angående påstanden om magtmisbrug oplyste Parlamen- tet i sin udtalelse, at der intet var til hinder for, at klageren kunne få andre børn optaget i børnehaven. Angående anmodning om overførsel af klagerens barn til Kommissionens børnehave, forekom det ikke længere relevant at undersøge begrundelsen for, at denne anmod- ning var blevet afvist, eftersom barnet i mellemtiden havde skiftet børnehave. Angående påstanden om diskriminering, fremgik det, at børnehavens pædagogiske retningslinjer fandt ensartet anvendelse på alle børn, og at der således ikke forelå nogen form for diskriminering. Der forelå intet bevis for, at klageren var blevet tvunget til at tage sit barn ud af børnehaven. At lederen med støtte fra forvaltningskomite´en havde nægtet at oplyse navnene på de børn, som havde bidt X’s søn, var begrundet i pædagogiske hensyn. Børnehavelede- ren var øjensynlig klar over, at en sådan afgørelse ofte var forældrene imod, men hun foretrak, at forældrene Det fremgik af sagsakterne, at klageren var blevet infor- meret om, at børn, som bed andre børn, blev straffet i henhold til børnehavens pædagogiske retningslinjer, og at lederen havde henvendt sig til disse børns forældre for at løse problemet. Klageren var blevet indbudt til en yderli- gere drøftelse af spørgsmålet med børnehavelederen. Beslutningen om ikke at oplyse, hvilke konkrete foran- staltninger der var blevet truffet, synes at tage udgangs- punkt i principielle overvejelser. Denne principbeslutning synes ikke at stride mod god forvaltningsskik. Forvaltningskomite´en for Europa-Parlamentets børnehave havde i henhold til ombudsmandens undersøgelser ikke gjort sig skyldig i fejl eller forsømmelser, og ombuds- manden afsluttede derfor behandlingen af sagen. 3. 1. 2. EUROPA-PARLAMENTET, EUROPA-KOMMISSIONEN, REVISIONSRETTEN, REGIONSUDVALGET OG DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG POPULARKLAGE: ALDERSGRÆNSER VED UDVÆLGELSESPRØVER Afgørelse om klage 1042/25. 11. 96/SKTOL/FIN/BB over Europa-Kommissionen, Europa-Parlamentet, Revisionsretten, Regionaludvalget og Det Økonomiske og Sociale Udvalg Klagen I november 1996 klagede B. på vegne af sammenslutnin- gen af finske oversættelsesbureauer (Soumen Käännöstoi- mistojen Liitto r. y. ) til ombudsmanden over fastsættelse af aldersgrænser i de udvælgelsesprøver, der afholdes af Fællesskabets især over udvælgelsesprøverne KOM/A/1029, EUR/LA/118 og EUR/LA/119. institutioner og organer og Klageren oplyste, at oversætterbranchen var af den opfat- telse, at fællesskabsinstitutionernes nuværende praksis udgjorde en forskelsbehandling på grund af alder og derfor var i modstrid med princippet om ligestilling og måske endog FN-charteret. Det var især foruroligende, at denne praksis fandtes inden for Den Europæiske Union, som lagde så stor vægt på fri konkurrence og borgernes Europa. C 380/22 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 B. bad ombudsmanden undersøge lovligheden af alders- grænser og tage de nødvendige skridt i sagen. durerne vil blive mere omfattende og omkost- ningskrævende uden tilsvarende stigning i antallet af ledige stillinger. Undersøgelsen Klagen blev forelagt de berørte institutioner og organer. Revisionsrettens udtalelse Kommissionens udtalelse Revisionsretten tilsluttede sig Kommissionens udtalelse af 19. marts 1997. Kommissionen henviste i sin udtalelse indledningsvis til et baggrundsnotat, den havde sendt til ombudsmanden den 31. oktober 1996. Endvidere oplyste Kommissionen, at fastsættelsen af aldersgrænser ved udvælgelsesprøver er en mulighed, som er hjemlet i tjenestemandsvedtægten, og som kan anven- des fleksibelt afhængigt af de omstændigheder og særlige formål, der måtte gøre sig gældende for den enkelte udvælgelsesprøve. Regionsudvalget og Det Økonomiske og Sociale Udvalg Regionsudvalget og Det Økonomiske og Sociale Udvalg afgav en fælles udtalelse, hvori de tilsluttede sig Kommis- sionens udtalelse af 19. marts 1997. Kommissionen forklarede endvidere, at fastsættelsen af aldersgrænser blev anvendt som et middel til at imødegå et højt antal potentielle ansøgninger. Afgørelsen Endvidere anførte Kommissionen, at aldersgrænser ikke forhindrer kvinder i at ansøge, og at resultaterne af udvælgelsesprøverne for de nye medlemsstater har vist, at alderen er af stor betydning for mobiliteten. Parlamentets udtalelse Parlamentet anførte, at i henhold til tjenestemandsved- tægten kan der fastsættes en aldersgrænse for ansøgere ved almindelige udvælgelsesprøver, som afholdes af Fæl- lesskabets institutioner. De forskellige ansættelsesmyndig- heder afgør selv ud fra deres egen vurdering og god forvaltningsskik, om en aldersgrænse er berettiget. Parlamentet understregede, at alle institutioner anvender aldersgrænser i deres ansættelsespolitik. De forskellige institutioner har begrundet aldersgrænserne som følger: a) opretholdelse af karrierestrukturen b) vanskelighederne ved at etablere sig i et multikulturelt og flersproget miljø i udlandet øges med alderen c) administrative og finansielle problemer forværres, hvis aldersgrænserne ophæves, eftersom ansættelsesproce- 1. Aldersgrænser i fællesskabsinstitutionernes ansæt- telsespolitik 1. 1. Det fremgik, at alle Fællesskabets institutioner generelt fastsætter aldersgrænser for ansøgeres adgang til udvælgelsesprøver. Denne mulighed er hjemlet i tjenestemandsvedtægtens bilag III, især artikel 1, litra g, om, at meddelelsen om en almin- delig udvælgelsesprøve bør specificere en eventuel aldersgrænse samt udskydelsen af aldersgrænsen for ansatte, der i mindst et år har været i institutio- nens tjeneste. 1. 2. Det fremgik, at aldersgrænserne kan forhøjes for bl. a. ansøgere, som har aftjent deres værnepligt, eller som har passet et barn, som er under den skolepligtige alder eller har et alvorligt mentalt eller fysisk handicap, og ansøgere med et fysisk handicap. 1. 3. Institutionerne anser aldersgrænserne som et vigtigt middel til at sikre tjenestemændenes karriereforløb og overholdelsen af de vedtægtsmæssige forpligtel- ser. Institutionerne følger et princip om at ansætte personale i nederste lønklasse, og fravigelser af dette princip kan få negative følger for motivatio- nen og forvaltningen. I henhold til Kommissionen viser en række undersøgelser, at jo højere alders- 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/23 grænserne sættes, jo klarere bliver den geografiske uligevægt i rekruteringen. Endvidere mente Kom- missionen, at erfaringerne havde vist, at der delta- ger flere kvinder i en almindelig udvælgelsesprøve til A8 end til A7/6. 3. 1. 3. RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION ANSÆTTELSE: UDELUKKELSE FRA EN UDVÆLGELSESPRØVE Afgørelse om klage 725/16. 7. 96/GD/FR/KH over Rådet 2. Den Europæiske Ombudsmands undersøgelse på eget initiativ af fastsættelsen af aldersgrænser ved ansættelse i De Europæiske Fællesskabers institu- tioner Klagen 2. 1. Den europæiske Ombudsmand har modtaget flere klager over fejl og forsømmelser ved fastsættelsen af aldersgrænser for ansættelse af personale ved Fællesskabets institutioner. 2. 2. På baggrund af ombudsmandens undersøgelse af denne og flere andre klager over fællesskabsinstitu- tionernes anvendelse af aldersgrænser fandt om- budsmanden det hensigtsmæssigt at gennemføre en mere generel undersøgelse af anvendelsen af alders- grænser. 2. 3. Klagerne til ombudsmanden viste, at institutioner- nes nuværende fremgangsmåde skabte betydelig utilfredshed blandt Europas borgere og især i de nye medlemsstater. 2. 4. I henhold til EF-traktatens artikel 138 E har ombudsmanden beføjelse til at foretage undersøgel- ser på eget initiativ vedrørende eventuelle tilfælde af fejl og forsømmelser i forbindelse med handlin- ger foretaget af Fællesskabets institutioner og orga- ner. Med udgangspunkt i denne bestemmelse ind- ledte ombudsmanden den 14. juli 1997 en under- søgelse på eget initiativ af anvendelsen af alders- grænser ved ansættelsen af tjenestemænd og andre ansatte ved De Europæiske Fællesskaber. D. klagede til ombudsmanden i juli 1996 over at være blevet udelukket fra en generel udvælgelsesprøve (C/360) afholdt af Rådet. Han havde bestået den skriftlige prøve og var ved skrivelse af 5. maj 1996 blevet indkaldt til den mundtlige prøve, som afholdtes i Paris den 10. juni 1996. Brevet var sendt til den adresse i Marseilles, som D. havde opgivet til Rådet. D. var rejst fra Marseilles til Bruxelles den 22. maj 1996 og havde bedt sin far videresende eventuel post. Først under en telefonsamtale med forældrene den 16. juni 1996 erfarede D. , at et brev fra Rådet var ankommet til ham. Da han modtog dette brev den 20. juni 1996, blev D. bekendt med indkaldel- sen til den mundtlige prøve. Da han kontaktede Rådet, fik han oplyst, at udvælgelseskomite´en havde afsluttet sit arbejde den 17. juni 1996. Ved skrivelse af 21. juni 1996 anmodede D. formanden for udvælgelseskomite´en om at afholde en ekstra mundt- lig prøve for ham. En af begrundelserne for denne anmodning var, at D. på grund af den normale alders- grænse for ansøgere ikke ville kunne deltage i andre udvælgelsesprøver afholdt af Fællesskabets institutioner. Den 25. juni 1996 meddelte formanden for udvælgel- seskomite´en i en skrivelse til D. , at komite´en havde afsluttet sit arbejde, og at han var blevet udelukket fra udvælgelsesprøven. Konklusion Undersøgelsen Rådets udtalelse På grundlag af ombudsmandens undersøgelser af denne og andre klager over aldersgrænser syntes det relevant at indlede en generel undersøgelse af anvendelsen af alders- grænser. Den 14. juli 1997 indledte ombudsmanden en undersø- gelse på eget initiativ af anvendelsen af aldersgrænser i forbindelse med ansættelse ved fællesskabsinstitutionerne. Denne specifikke klage vil blive behandlet som led i undersøgelsen på eget initiativ. Ombudsmanden afslut- tede derfor behandlingen af sagen. Klagen blev forelagt Rådet, der i sin udtalelse anførte følgende: Hvis D. havde kontaktet Rådets generalsekretær tidligt den 17. juni 1996, ville udvælgelseskomite´en sandsynlig- vis stadig havde kunnet indpasse ham i den mundtlige prøve. Men fra det øjeblik, reservelisten var fastlagt, forhindrede princippet om ligestilling Rådet i at genåbne udvælgel- sesproceduren ved at organisere en mundtlig prøve spe- cielt for D. C 380/24 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 Klagerens bemærkninger I sine bemærkninger til Rådets udtalelse opretholdt D. sin oprindelige klage. staltninger, som efter hans opfattelse var i modstrid med tjenestemandsvedtægten. 3. Rådet og Kommissionen foretog forskelsbehandling på grund af alder, eftersom de normalt fastsatte aldersgrænser ved ansættelse af tjenestemænd. Afgørelsen Ombudsmanden bemærkede, at i henhold til Rådets udtalelser ville det have været muligt at efterkomme klagerens anmodning, hvis den havde været fremsat retti- digt. Men eftersom anmodningen først fremkom til Rådet efter udvælgelsesprocedurens afslutning, ville en accept heraf havde betydet, at denne procedure skulle genåbnes. Undersøgelsesresultaterne viste ingen tilfælde af fejl eller forsømmelser, og ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. Klageren henstillede, at alle aldersgrænser blev ophævet ved Fællesskabets almindelige udvælgelsesprøver, og at man sikrede respekten for princippet om ikke-forskelsbe- handling på grund af nationalitet. Undersøgelsen Yderligere bemærkninger fra ombudsmanden Klagen blev forelagt Kommissionen og Rådet. Ombudsmanden bemærkede, at han på baggrund af det store antal klager, han havde modtaget vedrørende aldersgrænserne ved ansættelse af personale ved institu- tionerne, havde besluttet på eget initiativ at foretage en undersøgelse af praksis på dette område. Kommissionens udtalelse 3. 1. 4. RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION OG EUROPA-KOMMISSIONEN FORSKELSBEHANDLING I FORBINDELSE MED ALMINDELIGE UDVÆLGELSESPRØVER Afgørelse om klage 851/3. 9. 96/ALC/ES/VK over Europa-Kommissionen og Rådet for Den Europæiske Union Klagen I august 1996 klagede L. C. fra Spanien til ombudsman- den over fejl og forsømmelser fra Kommissionens og Rådets side vedrørende visse aspekter af deres ansættel- sesprocedurer. I sin klage anførte L. C. følgende tre forhold: 1. Han fandt, at der var uoverensstemmelse mellem oplysningerne i den brochure, Kommissionen havde offentliggjort på spansk, »La carrera en la Comisión de las Comunidades europeas«, og institutionens reelle politik for ansættelse af tjenestemænd. 2. Princippet om ikke-forskelsbehandling på grund af nationalitet var blevet tilsidesat ved ikrafttrædelsen af Rådets forordning (EF) nr. 626/95 af 20. marts 1995 (1), som indførte særlige og midlertidige foran- (1) EFT L 66 af 24. 3. 1995, s. 1. Efter en tidligere anmodning fra ombudsmanden havde Kommissionen allerede forelagt en udtalelse om det gene- relle spørgsmål om fastsættelse af aldersgrænser. Kommissionen anførte, at institutionerne fastsatte alders- grænser ved ansættelse af tjenestemænd i Fællesskabet med hjemmel i tjenestemandsvedtægtens bilag III, artikel 1. Eftersom disse aldersgrænser havde været genstand for kritik fra flere medlemmer af Europa-Parlamentet, havde Kommissionen dog indledt en indgående undersøgelse af følgerne af en eventuel afskaffelse af aldersgrænserne. Kommissionen fandt, at de væsentligste argumenter for opretholdelsen af aldersgrænser var: 1) bedre forudsætninger for en afbalanceret forvaltning af de menneskelige ressourcer 2) fremme af en ligevægtig geografisk fordeling af insti- tutionens tjenestemænd; og 3) fremme af kvinders ansøgninger. For så vidt angik de specifikke punkter i L. C. s klage, oplyste Kommissionen, at den brochure, klageren hen- viste til, ikke havde nogen retlig gyldighed og kun var udarbejdet i informationsøjemed. Angående klagen over krænkelse af princippet om ikke-forskelsbehandling på grund af nationalitet, indførte forordning (EF) nr. 626/95 særlige og tidsbegrænsede foranstaltninger til fremme af ansættelse af tjenestemænd fra de nye medlemsstater, som indtrådte i Unionen den 1. januar 1995. Kommissionen 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/25 påpegede, at klageren tidligere havde indsendt et andra- gende om samme emne til Europa-Parlamentet (nr. 0898/ 95). Udvalget for Andragender havde allerede behandlet andragendet og afsluttet behandlingen heraf på grundlag af Kommissionens svar. af Udvalget for Andragender som andragende nr. 0898/ 95. Ombudsmanden fandt derfor ikke anledning til at undersøge spørgsmålet yderligere. Rådets udtalelse Rådet understregede, at institutionens ansættelsespolitik blev gennemført under hensyntagen til det konkrete antal ledige stillinger såvel som de gældende budgetmæssige restriktioner. Endvidere tilkendegav Rådet, at forordning (EF) nr. 626/95 om indførelse af særlige og midlertidige foranstaltninger til fremme af ansættelse af tjenestemænd fra nye medlemsstater ikke var i modstrid med princippet om ikke-diskriminering på grund af nationalitet. Klagerens bemærkninger L. C. mente, at den i vedtægtens bilag III, artikel 1, anførte mulighed for fastsættelse af aldersgrænser var i modstrid med den europæiske menneskerettighedskon- vention og den spanske forfatning. Argumentet om, at karrieremulighederne for en nyansat tjenestemand med en højere alder ville være begrænsede, var irrelevant, efter- som ikke alle anså forfremmelse i løbet af deres karriere som en prioritet. Endvidere mente han, at en ligevægtig repræsentation af statsborgere fra alle medlemsstater ikke blot kunne opnås gennem en begrænsning af adgangen til almindelige udvælgelsesprøver på grundlag af statsborger- skab, men også og især ved at fremme lige adgang til disse udvælgelsesprøver for alle Unionens borgere. Afgørelsen Det fremgik af undersøgelserne, at den pågældende bro- chures art, udformning og indhold viste, at formålet ikke var at fastlægge en juridisk bindende definition af mulig- hederne for ansættelse som tjenestemand i Unionen men snarere en generel information om institutionernes almin- delige udvælgelsesprøver. Ombudsmanden konkluderede, at potentielle uoverensstemmelser mellem de gældende forhold og brochurens generelle målsætning ikke kunne betragtes som en fejl eller en forsømmelse fra Kommissio- nens side. Spørgsmålet om aldersgrænser blev behandlet i en under- søgelse på eget initiativ, som ombudsmanden havde ind- ledt den 14. juli 1997, og ombudsmanden fandt det derfor ikke nødvendigt at foretage yderligere undersøgel- ser af dette specifikke klagepunkt. Dog ville klageren blive informeret om resultatet af undersøgelsen på eget initiativ. Den Europæiske Ombudsmand afsluttede følgelig be- handlingen af sagen. ANSÆTTELSE: VURDERING AF FAGLIG ERFARING OG MANGLENDE SVAR Afgørelse om klage 940/11. 10. 96/AS/SW/BB over Europa-Kommissionen og Rådet for Den Europæiske Union Klagen I oktober 1996 klagede S. til ombudsmanden over vurde- ringen af hendes erhvervserfaring i forbindelse med udvælgelsesprøve EUR/LA/75, som afholdtes af Kommis- sionen, og over Rådets manglende besvarelse af S. s anmodning om udlevering af en kopi af hendes rettede besvarelse ved udvælgelsesprøve Rådet/LA/369. S. havde ikke fået adgang til almindelig udvælgelsesprøve EUR/LA/75, fordi hun ikke opfyldte kravet om minimum tolv års erhvervserfaring. Efter anmodning fra S. tog udvælgelseskomite´en sin afgø- relse op til fornyet overvejelse, men fastholdt den oprin- delige afgørelse. I en senere skrivelse til udvælgelseskomi- te´en anførte S. , at udvælgelseskomite´en ikke havde rede- gjort for, hvordan den havde vurderet hendes erhvervser- faring. Endvidere anførte S. , at hun ikke havde været klar over, at studieperioder parallelt med erhvervsaktivitet ikke blev anerkendt. Derfor havde hun ikke fremsendt sin »studiemeritförteckning«, men kun en »meritför- teckning« med de endelige datoer for hvert fag. Desuden havde S. regnet ud, at hendes »studiemeritförteckning« viste, at hun var i besiddelse af de krævede tolv års erhvervserfaring. For så vidt angik forskelsbehandling på grund af nationa- litet havde klageren indsendt et andragende til Europa- Parlamentet om samme emne, som var blevet behandlet I januar 1996 svarede komite´en, at den havde taget afgørelsen op til fornyet overvejelse. Komite´en henviste til punkt B. 3 i bekendtgørelsen, V. B. 2, VI. 2 og XI i ansøg- C 380/26 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 ningsskemaet offentliggjort i De Europæiske Fallesska- bers Tidende C 219A af 24. august 1995 og anførte, at ingen undtagelse fra disse bestemmelser var tilladt. Ordlyden af bekendtgørelsen af udvælgelsesprøve er juri- disk bindende og skal overholdes af udvælgelseskomi- te´en. I klagen til ombudsmanden gjorde S. gældende, at Kom- missionen ikke havde oplyst ud fra hvilke kriterier, den havde vurderet erhvervserfaringen. Hun påpegede, at hvis ansøgerne skulle sikres en ensartet behandling, måtte udvælgelseskomite´en forelægge oplysninger om vurde- ringsmetoden. Rådets udtalelse Rådet anførte i det væsentligste følgende: I februar 1996 sendte S. en skrivelse til Rådet med anmodning om en kopi af sin rettede besvarelse af engelskprøven i forbindelse med udvælgelsesprøve Rådet/ LA/369. I klagen til ombudsmanden anførte hun, at hun aldrig havde modtaget svar på denne skrivelse. Undersøgelsen Klagen blev forelagt Kommissionen og Rådet. I januar 1996 blev S. informeret om, at hun ikke havde fået adgang til den mundtlige prøve, fordi hun ikke havde bestået del 3 i den skriftlige prøve. I februar 1996 anmodede S. om at få udleveret en kopi af den rettede besvarelse af den skriftlige prøve. Formanden for udvælgelseskomite´en redegjorde i et detaljeret svar på hendes anmodning for de gældende procedurer, men afviste at fremsende den rettede besvarelse. I oktober 1996, samtidig med at S. klagede til ombuds- manden over, at Rådet havde afvist at forelægge den rettede besvarelse, sendte hun en skrivelse til hr. Brun- mayr, assisterende generaldirektør i Rådet, med anmod- ning om et svar. Kommissionens udtalelse I oktober 1996 blev en kopi af skrivelsen af 27. februar 1996 igen sendt til klageren. Kommissionen anførte i det væsentligste følgende: I henhold til meddelelsen om udvælgelsesprøven skulle ansøgerne være i besiddelse af mindst tolv års erhvervser- faring efter afsluttet universitetseksamen. I henhold til meddelelsen ville behørigt attesterede perio- der med special- eller videreuddannelseskurser ligeledes kunne medregnes under erhvervserfaring. Videreuddan- nelseskurserne skulle være på et niveau, som mindst svarede til det niveau, som krævedes for at få adgang til udvælgelsesprøven. Følgelig kunne specialiserings- eller genopfriskningskurser videreuddannelseskurser samt komme i betragtning ved beregningen af erhvervserfarin- gen. Dog burde der, for at de kunne indgå i beregningen af erfaringen, være tale om fuldtidskurser. Den samme regel fandt anvendelse for erhvervserfaring. Med andre ord kunne uddannelse under beskæftigelse ikke lægges til perioden med erhvervserfaring. I henhold til punkt XI i bekendtgørelsen om udvælgelsesprøve skulle fotokopier, der godtgjorde, at ansøgeren opfyldte de fastlagte betin- gelser, vedføjes ansøgningen. Rettede besvarelser er omfattet af bestemmelserne om fortrolighed af udvælgelseskomite´ens arbejde i artikel 6 i tjenestemandsvedtægtens bilag III. Det ville på baggrund af det store antal ansøgere, der deltager i udvælgelsesprøverne, være forbundet med store vanskeligheder at efterkomme anmodninger om kopier af rettede besvarelser. Klagerens bemærkninger S. s bemærkninger kan sammenfattes som følger: For så vidt angik vurderingen af erhvervserfaringen, mente S. fortsat, at det ikke fremgik af meddelelsen om udvælgelsesprøven, at videreuddannelse under beskæfti- gelse ikke kunne medregnes ud over perioden med erhvervserfaring. Hvis det klart var fremgået af meddelel- sen, at dette var tilfældet, ville S. have vedføjet sin »studiemeritförteckning« fra universitetet i Stockholm allerede ved den oprindelige ansøgning til almindelig udvælgelsesprøve EUR/LA/369. S. s erhvervserfaring blev beregnet på grundlag af hendes oprindelige ansøgning og dokumenter. I alt udgjorde hendes erhvervserfaring 11 år og 6 måneder. Efter hendes anmodning om fornyet behandling af afgø- relsen om ikke at give hende adgang til ovennævnte 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/27 udvælgelsesprøve, burde Kommissionen have beregnet hendes erhvervserfaring på grundlag af den »studiemerit- förteckning«, hun havde vedføjet anmodningen om for- nyet behandling. S. mente, at hvis hendes studiemeritter blev medregnet, opfyldte hun kravet om tolv års er- hvervserfaring. For så vidt angik Rådets skrivelse af 27. februar 1996, oplyste S. , at hun først modtog en kopi af denne skrivelse i oktober 1996. Hun hævdede, at Rådet aldrig havde sendt den første skrivelse. Hun fastholdt sin anmodning om en kopi af den rettede besvarelse. Afgørelsen 1. Vurdering af erhvervserfaring 1. 1. 1. 2. I henhold til Domstolens retspraksis har udvælgel- seskomite´er omfattende skønsbeføjelser. Udvælgel- seskomite´erne skal under udøvelsen af disse befø- jelser respektere den juridiske ramme for deres virksomhed, der er fastlagt i meddelelsen om udvælgelsesprøven. I skrivelse af 19. december 1995 og i sin udtalelse til ombudsmanden informerede Kommissionen S. om udvælgelseskomite´ens vurdering af erhvervser- faring. Endvidere redegjordes der i udtalelsen for, hvordan klagerens erhvervserfaring var blevet beregnet. 1. 3. Ombudsmandens undersøgelser af denne klage i viste, at udvælgelseskomite´en havde handlet overensstemmelse med meddelelsen. rernes manglende gennemsigtighed. Bl. a. havde klagerne vedrørt manglende udlevering af kopier af rettede prøvebesvarelser efter anmodning. 3. 3. Ombudsmanden har i henhold til EF-traktatens artikel 138 E beføjelse til at indlede undersøgelse på eget initiativ vedrørende eventuelle tilfælde af fejl og forsømmelser i forbindelse med handlinger foretaget af Fællesskabets institutioner eller orga- ner. Med hjemmel i denne bestemmelse indledte han den 7. november 1997 en undersøgelse på eget initiativ af fortroligheden i forbindelse med Kom- missionens ansættelsesprocedurer. 3. 4. Ombudsmanden vil som led i denne undersøgelse på eget initiativ indhente oplysninger om, hvorvidt institutionerne har til hensigt at tillade, at en ansøger kan få udleveret en kopi af sin rettede prøvebesvarelse. Ovennævnte undersøgelsesresultater viste ingen tilfælde af fejl eller forsømmelse fra Kommissionens eller Rådets side. Ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. Supplerende bemærkninger På baggrund af det store antal klager, ombudsmanden havde modtaget vedrørende manglende gennemsigtighed i procedurerne for de udvælgelsesprøver, Fællesskabets institutioner afholder, indledte han den 7. november 1997 en undersøgelse på eget initiativ om dette spørgs- mål. 3. 1. 5. EUROPA-KOMMISSIONEN 2. Undladelse af at besvare korrespondance 2. 1. Rådet forelagde ombudsmanden en kopi af skrivel- sen af 27. februar 1997. Heri oplyser Rådet, at den som en regel aldrig sender kopier af rettede prøve- besvarelser. UDVÆLGELSE AF PRAKTIKANTER: ADGANG TIL DEN »BLÅ BOG« Afgørelse om klage 111/95VK over Europa-Kommissionen 2. 2. Ombudsmanden mente ikke, at der forelå noget bevis for klagerens påstand om, at Rådet aldrig havde sendt ovennævnte skrivelse. Klagen 3. Kopi af rettet prøvebesvarelse 3. 1. Gældende fællesskabsret indeholder ikke nogen hjemmel for at fastslå, at Rådet skulle være forplig- tet til at forelægge en kopi af en rettet prøvebesva- relse efter anmodning fra en ansøger. 3. 2. Ombudsmanden havde modtaget flere klager ved- rørende ansættelsesprocedurerne og især procedu- I september 1995 klagede X til den europæiske ombuds- mand over, at praktikophold i Kommissionen ikke blev tildelt på grundlag af kvalifikationer men afhang af, om man havde de rette forbindelser til de rette personer. Som bevis for sin påstand henviste X til, at han to gange uden held havde ansøgt om et praktikophold i Kommis- sionen. Han forstod ikke, hvorfor han første gang var blevet optaget i Kommissionens såkaldte »blå bog« men ikke anden gang, hvor han var meget bedre kvalificeret. C 380/28 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 I overensstemmelse med artikel 2, stk. 3, i ombudsman- dens statut, behandledes klagen fortroligt efter anmod- ning fra klageren. Det måtte i øvrigt påpeges, at en administrativ myndig- hed inden for en vis margen selv kan skønne, om en given ansøgning opfylder kravene til en ledig plads. Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Ombudsmandens undersøgelse af ansøgningerne fra de øvrige kandidater med samme statsborgerskab som X viste ikke, at Kommissionen havde set bort fra de fast- lagte kriterier. Klagen blev forelagt Kommissionen, som i sin udtalelse anførte, at X reelt opfyldte de fastsatte krav for prakti- kanter, men at det som følge af det store antal ansøgnin- ger, Kommissionen modtog hvert år, var nødvendigt at foretage en yderligere udvælgelse på grundlag af ansøger- nes eksamensresultater og eventuelle studier i europæisk integration eller fællesskabsret. X hævdede, at han var blevet opført på den blå bogs supplerende liste efter anbefaling fra en højt indplaceret person. Eftersom klageren ikke oplyste identiteten på denne person eller den eller de personer, denne indfly- delse angivelig blev udøvet over for, var det ikke begrun- det at undersøge dette klagepunkt yderligere. Kommissionen oplyste, at X på grundlag af en yderst tilfredsstillende levnedsbeskrivelse var blevet optaget i den blå bog og kun på et senere tidspunkt ikke kunne opfylde de fastsatte krav. Endvidere understregede Kommissio- nen, at der principielt burde tages hensyn til den geogra- fiske ligevægt og antallet af ansøgere. Klagerens bemærkninger Kommissionens udtalelse blev forelagt klageren, som fast- holdt sin klage. Klageren tilføjede, at kun efter en anbefa- ling fra en højt indplaceret person var han, anden gang han søgte, blevet optaget på den blå bogs supplerende liste. Supplerende undersøgelser Ombudsmanden anmodede Kommissionen om oplysnin- ger vedrørende proceduren for registrering i den blå bog. Ombudsmanden anmodede endvidere om at få udleveret kopier af ansøgningsskemaerne fra de øvrige kandidater med samme statsborgerskab som X for at kunne vurdere deres kvalifikationer. Kommissionen fremsendte yderligere kommentarer såvel som kopier af ansøgningsskemaerne fra de øvrige kandi- dater af samme statsborgerskab som X. Kommissionen oplyste, at den supplerende liste blev udarbejdet med henblik på en yderligere vurdering af ansøgningerne og korrektion af tekniske fejl eller trykfejl. Afgørelsen Ombudsmanden bemærkede, at de kriterier, som i hen- hold til Kommissionens oplysninger, anvendtes ved udvælgelsen af praktikanter, syntes at være fuldt ud relevante. Ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. AFVISNING AF ET EUR 1-CERTIFIKAT FRA ELFENBENSKYSTEN Afgørelse om klage 187/17. 10. 95/FS/B/IJH over Europa-Kommissionen Klagen I oktober 1995 klagede S. på vegne af en virksomhed ved navn B. NV til ombudsmanden. Klageren oplyste, at B. NV i april 1994 havde opkøbt en mængde lange ris fra Elfenbenskysten via en britisk speditør med henblik på import i Fællesskabet. Ris fra Elfenbenskysten, som har undertegnet Lome´-konventionen, er pålagt reduceret importtold. B. NV forelagde et EUR 1-certifikat for de belgiske toldmyndigheder som bevis for risens oprindelse. Told- myndighederne havde dog mistanke om, at risen ikke havde oprindelse i Elfenbenskysten og nægtede at god- kende certifikatet. For at få risen frigivet indbetalte B. NV toldmyndighederne en garanti på 10 % af den yderli- gere told, der skulle erlægges, hvis risen ikke var fra Elfenbenskysten. De belgiske toldmyndigheder tog stikprøver af risen og indledte proceduren for efterfølgende kontrol af EUR 1-certifikatet. I marts 1995 modtog B. NV oplysning om, at Elfenbenskystens regering havde bekræftet gyldigheden af EUR 1-certifikatet. B. NV krævede derefter garantibe- løbet udbetalt. Med skrivelse af 28. juli 1995 meddelte de belgiske toldmyndigheder B. NV, at Fællesskabets bedra- geribekæmpelsesafdeling nægtede at udbetale garantibelø- bet og ønskede at undersøge sagen yderligere. 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/29 I klagen til ombudsmanden anførte S. , at eftersom kon- trolproceduren var afsluttet, skulle det af B. NV indbe- talte garantibeløb tilbagebetales, og at enhver tvivl vedrø- rende Elfenbenskystens udstedelse af EUR 1-certifikater var et spørgsmål, der måtte løses mellem Fællesskabets myndigheder og Elfenbenskystens regering. Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev forelagt Kommissionen i januar 1996. I sin udtalelse redegjorde Kommissionen for de belgiske told- myndigheders og Kommissionens mistanke om, at risen ikke var fra Elfenbenskysten. Endvidere anførte Kommis- sionen i det væsentlige følgende i udtalelsen: Selv om myndighederne i Elfenbenskysten havde bekræf- tet certifikatets gyldighed og varernes oprindelse, havde tidligere erfaringer vist, at man ikke altid kunne forlade sig på den kontrol, Elfenbenskystens myndigheder gen- nemførte, og at der ofte var tale om blot at kontrollere certifikatets eksistens og ikke varernes oprindelse. I overensstemmelse med artikel 26 i protokol nr. 1 til Lome´-konventionen anmodede Kommissionen Elfenbens- kystens myndigheder om at foretage en undersøgelse vedrørende risen og tilbød bistand fra Fællesskabet. Denne anmodning blev fremsat den 22. juni 1995 og gentaget den 12. september 1995. Eftersom senere korrespondance ikke gav svar på disse spørgsmål, indgav Kommissionens tjenestegrene spørgs- målet for AVS-EF-toldsamarbejdsudvalget. Selv om der ikke forelå bevis for, at B. NV var impliceret i bedrageri, herskede der fortsat alvorlig mistanke, for så vidt angik EUR 1-certifikatets gyldighed. Der var indledt en dialog med Elfenbenskystens myndig- heder, som havde anmodet om og fået forelagt yderligere oplysninger. I udtalelsen gav Kommissionen afsluttende udtryk for håb om, at dialogen kunne føre til en afgørelse i nærmeste fremtid. Klagerens bemærkninger Kommissionens kommentarer blev sendt til S. i april 1996. Klageren modsatte sig i sine bemærkninger beviset vedrørende EUR 1-certifikatets gyldighed og hævdede, at der ikke var nogen begrundet tvivl, som berettigede den efterfølgende kontrol og forebyggende foranstaltninger i henhold til Lome´-konventionen. Bemærkningerne belyste endvidere et nyt aspekt vedrø- rende den påståede forsinkelse i de belgiske myndigheders forelæggelse af EUR 1-certifikatet for Elfenbenskystens myndigheder til kontrol. Yderligere undersøgelser I marts 1997 bad ombudsmanden på ny Kommissionen undersøge, om dialogen med Elfenbenskystens myndighe- der var afsluttet, og hvilke skridt Kommissionen i modsat fald foreslog for at nå til en løsning i sagen. I sit svar redegjorde Kommissionen nærmere for sine seneste forsøg på at finde en løsning. Kommissionen oplyste bl. a. , at den havde fremsat en fornyet anmodning om samarbejde til AVS-EF-toldsamarbejdsudvalget i maj 1996, og havde udsendt en delegation med henblik på administrativt samarbejde i november 1996. Det fremgik af Kommissionens svar, at der fortsat var uoverensstemmelser mellem Fællesskabets delegation (som omfattede repræsentanter for Kommissionen og de belgiske toldmyndigheder) og Elfenbenskystens myndig- heder, for så vidt angik de relevante fakta. I svaret anførtes afslutningsvis: Kommissionen har fået oplyst, at de belgiske myndig- heder har forhøjet garantibeløbet fra B. NV (forskellen mellem preferencesatsen og ikke-preferencesatsen var blevet forhøjet fra 10 % til 100 %). Det påhviler de kompetente belgiske myndigheder at drage de relevante slutninger i denne sag. De belgiske myndigheder kan på nuværende tidspunkt ikke med- dele importøren (B. NV) denne toldgæld, eftersom de ikke er i besiddelse af tilstrækkelige beviser for, at risen ikke stammer fra Elfenbenskysten. Kommissionen kan kun endnu en gang understrege, at den under udøvelsen af sine beføjelser til fulde søger at beskytte Unionens finansielle interesser så effektivt som muligt (ud over tabet af egne indtægter vedrører dette spørgsmål også gennemførelsen af aftaler med AVS- landene). Dog beklager Kommissionen, at den til trods for de forventninger, der opstod på mødet den 3. april 1996, er blevet skuffet over Elfenbenskystens myndig- heders manglende samarbejdsvilje i de forskellige sam- menhænge, som er beskrevet ovenfor. C 380/30 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 Afgørelsen 3. Kommissionen og Elfenbenskystens myndigheder 1. Indledende bemærkninger 3. 1. Af det materiale, ombudsmanden var i besiddelse af, fremgik, at Kommissionen havde: 1. 1. Gennemførelsen af Fællesskabets toldlovgivning og anvendelsen af de relevante administrative proce- durer henhører under de nationale toldmyndig- heder. Selv om disse nationale toldmyndigheder gennemfører fællesskabsretten, er de ikke fælles- skabsinstitutioner eller -organer, og deres handlin- ger kan ikke undersøges af den europæiske ombudsmand. 1. 2. Ombudsmanden havde således ikke beføjelse til at behandle klagen, for så vidt som den vedrørte de belgiske toldmyndigheders administrative aktivite- ter. I særdeleshed kunne ombudsmanden ikke undersøge påstanden i klagerens bemærkninger til Kommissionens udtalelse om en uforholdsmæssig forsinkelse i de belgiske toldmyndigheders forelæg- gelse af EUR 1-certifikatet til kontrol for Elfen- benskystens myndigheder. 1. 3. Ombudsmanden har i sin undersøgelse af even- tuelle tilfælde af fejl og forsømmelser i handlinger foretaget af Europa-Kommissionen ikke kunnet tage stilling til det indholdsmæssige aspekt vedrø- rende risenes oprindelse. Dette spørgsmål kan afgø- res af den kompetente domstol, som vil kunne foranstalte bevisførelse og vurdere modstridende videnskabeligt materiale. 2. Kommissionens rolle 2. 1. Af Kommissionens svar fremgår, at dens beføjelser i denne sag tager udgangspunkt i to forskellige kilder: — Kommissionens deltagelse i toldsamarbejdsud- valget, som er oprettet i medfør af artikel 30 i protokol nr. 1 til Lome´-konventionen (1), som træffer afgørelse i de i protokollens artikel 26, stk. 7, og 27, stk. 7, nævnte tvister — Kommissionens ansvar i forbindelse med gen- nemførelsen af Fællesskabets budget, for en korrekt bogføring af den told (som er en fælles- skabsindtægt), der skal erlægges. — anmodet Elfenbenskystens myndigheder om at foretage de nødvendige undersøgelser, jf. artikel 26 i protokol nr. 1 til konventionen — anmodet om og deltaget i en delegation for administrativt samarbejde til Elfenbenskysten — taget spørgsmålet op til behandling på flere møder i AVS-EF-toldsamarbejdsudvalget. 3. 2. I henhold til Kommissionens materiale havde oven- nævnte tiltag ikke ført til en løsning i sagen, fordi Elfenbenskystens myndigheder ikke havde samar- bejdet i tilstrækkelig grad. 3. 3. Kommissionen syntes således at have udtømt sine aktionsmuligheder i henhold til Lome´-konventio- nens bestemmelser, for så vidt angik denne tvist. 4. Kommissionen og de belgiske toldmyndigheder 4. 1. I sin udtalelse afviste Kommissionen ikke, at Kom- missionens tjenestegrene havde nægtet at udbetale det garantibeløb, B. NV havde indbetalt. Og på baggrund af de meget begrænsede oplysninger, der foreligger, må det antages, at Kommissionens tje- nestegrene reelt har spillet en afgørende rolle. 4. 2. Kommissionens ansvar for gennemførelsen af Fæl- lesskabets budget indebærer, som ofte påpeget i Revisionsrettens beretninger, en forpligtelse til at beskytte Fællesskabets finansielle interesser. 4. 3. Kommissionens forskellige svar i denne sag viste, at tvivlen vedrørende risens oprindelse var baseret på konkrete beviser, og at der derfor var tale om »begrundet tvivl«, jf. artikel 6 i protokol nr. 1 til Lome´-konventionen. (1) Jf. Rådets forordning (EØF) nr. 714/90 af 5. marts 1990 om anvendelse af AVS/EØF-Ministerrådets afgørelse nr. 2/90 om de overgangsforanstaltninger der skal gælde fra den 1. marts 1990 (EFT L 84 af 30. 3. 1990, s. 1). 4. 4. På denne baggrund kan den manglende udvikling i bilæggelsen af denne tvist, som skyldes, at Kom- missionen fortsat betvivler, at risen har oprindelse i 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/31 Elfenbenskysten, ikke anses for en fejl eller en forsømmelse i form af en uberettiget forsinkelse. På det nuværende stade af fællesskabsretten er det ikke ulovligt at afvise en anmodning om at oplyse navnene på udvælgelseskomite´ens medlemmer. I lyset af disse undersøgelsesresultater mente ombuds- manden ikke, der forelå tilfælde af fejl eller forsømmelser. Ombudsmanden bemærkede endvidere, at klageren fort- sat havde mulighed for at indbringe sagen vedrørende risens oprindelse for en kompetent domstol i form af et sagsanlæg mod de nationale toldmyndigheder. Ombuds- manden afsluttede derfor behandlingen af sagen. Undersøgelsesresultaterne viste ingen tilfælde af fejl eller forsømmelser, og ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. ANSÆTTELSE: MUNDTLIG UDVÆLGELSESPRØVE Afgørelse om klage 252/22. 11. 95/TMF/VK over Europa-Kommissionen Klagen FRI BEVÆGELIGHED: BEHANDLING AF KLAGER TIL KOMMISSIONEN Afgørelse om klage 259/27. 11. 95/PL/UK/PD over Europa-Kommissionen R. gjorde i sin klage til ombudsmanden fra november 1995 gældende, at udvælgelseskomite´en ved sin opførsel havde givet ham det indtryk, at han havde bestået den mundtlige udvælgelsesprøve, der afholdtes af Kommissio- nens GD XII. I henhold til R. havde udvælgelseskomi- te´ens medlemmer udspurgt ham om hans fremtidige arbejde og givet ham hånden og lykønsket ham efter interviewet. Endvidere anførte han, at Kommissionen ikke ønskede at offentliggøre navnene på udvælgelses- komite´ens medlemmer. Klagen Den 20. november 1995 klagede L. til ombudsmanden på vegne af brødrene B. og som repræsentant for National Council for Civil Liberties (Liberty). Klageren henviste til fejl og forsømmelser ved behandlingen af to klager til Europa-Kommissionen. Undersøgelsen Kommissionens kommentarer Baggrunden for klagen Klagen blev forelagt Kommissionen i februar 1996. I sin udtalelse oplyste Kommissionen, at den havde udspurgt udvælgelseskomite´ens sekretariat, som oplyste, at ansøge- ren ikke var blevet lykønsket og fortalt, at han havde bestået. Endvidere understregede Kommissionen, at udvælgelseskomite´ens medlemmer får instrukser om, hvordan de skal forholde sig, og om, at de ikke må fremkomme med oplysninger om eller reaktioner på ansøgernes præstation. Dette kontrolleres af udvælgelses- komite´ens sekretariat. I bemærkningerne til Kommissionens udtalelse opretholdt R. sin klage. Afgørelsen Klageren anfører, at han blev udspurgt om stillingen og arbejdsopgaverne i forbindelse hermed. Indholdet af disse spørgsmål afvises ikke af Kommissionen. Det må anses for naturligt, at en kommende arbejdsgiver stiller sådanne spørgsmål med henblik på at vurdere en ansøger og f. eks. vedkommendes reaktion i bestemte arbejdssituatio- ner. Indholdet af disse spørgsmål kan således ikke betrag- tes som en tilkendegivelse af, at ansøgeren er valgt til stillingen. R. gør gældende, at udvælgelseskomite´ens medlemmer lykønskede ham. Dette konkrete forhold hersker der uoverensstemmelse om mellem parterne. Håndtrykket ved prøvens afslutning kan betragtes som et udtryk for høflig- hed snarere end som en lykønskning. I november 1990 rejste to walisiske brødre, G. B. og R. B. med tog til Belgien for at overvære en fodboldkamp med deltagelse af et walisisk hold. Brødrene blev taget ud af toget ved grænsen mellem Belgien og Luxembourg af det belgiske politi, som registrerede deres identitet og foto- graferede dem. Disse oplysninger blev senere videregivet til UK National Criminal Intelligence Service (NCIS) og registreret i en database. I november 1992 blev de registrerede oplysninger videre- givet til det belgiske politi i forbindelse med en anden fodboldkamp, brødrene B. overværede. Brødrene blev tilbageholdt på Kortrijk politistation og senere underkas- tet identitetskontrol i Bruxelles. Endvidere blev R. B. tilbageholdt på politistationen i Bruxelles i 16 timer, kropsvisiteret, fotograferet og senere udvist. I henhold til R. B. var begrundelsen for denne behandling, at hans navn figurerede på NCIS-listen. Den officielle rapport fra det belgiske indenrigsministerium til NCIS oplyser, at R. B. blev arresteret den 17. november 1992 i Bruxelles, fordi han var påvirket af alkohol, forstyrrede den offentlige orden under en identitetskontrol og øjen- synlig ikke var i besiddelse af identitetspapirer. Brødrene B. og deres nationale MP og deres MEP søgte uden held at klage på nationalt plan. C 380/32 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 Klagen til Europa-Kommissionen Eftersom Kommissionen ikke havde modtaget svar fra de belgiske myndigheder, havde den fremsat fornyet anmod- ning herom. Den 8. juli 1994 indgav brødrene B. , repræsenteret af Liberty, en klage til Europa-Kommissionen. Kommissio- nen registrerede klagerne som nr. 94/4998 over Det Forenede Kongerige og nr. 94/4999 over Belgien. Liberty svarede ved skrivelse af 11. oktober 1995 og forelagde de klagepunkter, det ikke mente var blevet behandlet: Liberty anmodede Kommissionen om at underrette de berørte medlemsstater om klagen og opnå tilsagn om, at de pågældende medlemsstater ville overholde fællesskabs- ligeledes alle rettens bestemmelser. Liberty krævede optegnelser vedrørende brødrene B. slettet. Endvidere blev Kommissionen anmodet om at opnå sik- kerhed for, at brødrene B. frit kunne bevæge sig inden for Den Europæiske Union og ikke længere ville være underlagt restriktioner, som var i modstrid med EF- traktaten. Hvis ikke begge stater på tilfredsstillende vis traf sådanne foranstaltninger, anmodedes Kommissionen om at indlede en traktatsbrudsprocedure i henhold til EF-traktatens artikel 169. Den 20. oktober 1994 svarede Kommissionens generaldi- rektorat XV med en skrivelse, hvori den fastslår føl- gende: Belgien og Det Forenede Kongerige er forpligtet til reelt at behandle brødrenes anmodning om at blive slettet fra enhver »sortliste«, de måtte være opført på. Jeg har rettet en skriftlig anmodning til begge medlems- stater herom og anmodet dem om at slette deres klienters navne fra alle sådanne »sortlister« eller, hvis ikke de er villige hertil, forelægge en begrundelse for at opretholde deres navne på en sådan liste. I skrivelse af 6. oktober 1995 oplyste Kommissionens GD XV, at den havde modtaget svar fra Det Forenede Kongerige: Kort beskrevet oplyste Det Forenede Kongeriges myn- digheder, at A. B. aldrig var blevet optaget i NICS’ registre, og at både G. B. og R. B. havde været registre- ret, men at der ikke længere forefandtes oplysninger vedrørende dem i disse registre. Eftersom deres klienter ikke længere er opført i NCIS’ registre, må det antages, at Det Forenede Kongerige ikke længere imødeser begrænsninger af deres ret til fri bevægelighed. Følgelig må det anses, at der ikke foreligger nogen overtrædelse af fællesskabsretten i den her omhandlede sag, og jeg har derfor til hensigt at foreslå Kommissio- nen at afslutte behandlingen af deres klage. Brødrene havde aldrig fået oplyst, præcis hvilke lister deres navne forekom på. Brødrene havde aldrig modtaget oplysninger om, hvilke andre stater og organisationer, der havde fået udleveret den eller de pågældende lister. Spørgsmålet om, hvorvidt den oprindelige registrering af deres navne, var legal, var ikke blevet behandlet tilfreds- stillende. Klagen til ombudsmanden Liberty gjorde gældende, at Kommissionen havde gjort sig skyldig i fejl og forsømmelser ved behandlingen af klagen over Det Forenede Kongerige af følgende årsager: 1) Der forelå først et konkret svar på klagen efter 16 måneder. 2) Kommissionen havde ikke krævet, at Det Forenede Kongerige skulle behandle samtlige punkter i klagen fra juli 1994. 3) Kommissionen havde ikke indledt en traktatbrudspro- cedure i henhold til EF-traktatens artikel 169. Liberty anførte, at Kommissionen havde gjort sig skyldig i fejl og forsømmelser ved behandlingen af klagen mod Belgien af følgende årsager: 1) Kommissionen havde ikke indhentet et svar fra de belgiske myndigheder efter klagens indgivelse i juli 1994. 2) Kommissionen havde ikke indledt en traktatbrudspro- cedure i henhold til EF-traktatens artikel 169, selv om der 16 måneder efter indgivelse af klagen til Kommis- sionen stadig ikke forelå nogen form for svar fra de belgiske myndigheder. Undersøgelsen EF-traktaten giver udelukkende den europæiske ombuds- mand beføjelse til at undersøge eventuelle tilfælde af fejl og forsømmelser i forbindelse med handlinger foretaget af institutioner og organer. Det fremgår Fællesskabets udtrykkeligt af den europæiske ombudsmands statut, at handlinger foretaget af andre myndigheder eller personer ikke kan gøres til genstand for en klage til ombudsman- den. Ombudsmanden undersøgte således i forbindelse 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/33 med denne klage, om Europa-Kommissionen havde gjort sig skyldig i fejl eller forsømmelser. oplysninger var blevet fremsendt til de berørte myn- digheder. Kommissionens udtalelse 7. Disse myndigheder havde endnu ikke reageret, og derfor var klagen over Belgien fortsat under behand- ling. Klagen blev forelagt Kommissionen, der i sin udtalelse i det væsentlige anførte følgende: 8. Kommissionen havde under hele denne 16 måneder lange periode i begge sager holdt klagerne informeret via deres advokater. Kommissionen havde med sin afgørelse om ikke at ind- lede traktatbrudsprocedure mod Det Forenede Kongerige gjort brug af sine skønsbeføjelser, som Domstolen havde anerkendt fuldt ud. Domstolen havde gentagne gange fastslået (1): ». fremgår det af opbygningen af EØF-traktatens artikel 169, at Kommissionen ikke har pligt til at indlede en procedure i henhold hertil. Den råder deri- mod i denne henseende over en skønsbeføjelse, som indebærer, at private hverken kan afkræve institutio- nen en bestemt stillingtagen eller rejse annullationssøg- mål til afprøvelse af Kommissionens afvisning heraf. « (2) 1. Kommissionen havde behandlet klagerne i overens- stemmelse med principperne om en hensigtsmæssig forretningsgang; 2. Klagerne var blevet registreret, svar tilsendt klagerne og skrivelser forelagt medlemsstaterne inden for de normale tidsfrister for behandling af klager eller påstande om traktatbrud. 3. Kommissionen havde rettet skriftlig anmodning til medlemsstaterne om oplysninger, hvorefter spørgs- målet om tidsfrister og forsinkelser afhang af de pågældende medlemsstater. 4. For så vidt angik Det Forenede Kongerige, fremsend- tes første skrivelse den 20. oktober 1994, og efter en påmindelse af 29. marts 1995 modtoges et svar fra Det Forenede Kongeriges myndigheder den 22. maj 1995. 5. Straks efter Kommissionens tjenestegrenes behand- ling af svaret var klagerne den 6. oktober 1995 blevet informeret via deres repræsentant. 6. For så vidt angik Belgien, fremsendte den faste repræsentation den 11. december 1994 en bekræf- telse på, at den havde modtaget henvendelsen, men først efter flere påmindelser, fremsendt den 28. februar 1995 og 27. juni 1995, bekræftede de belgi- ske myndigheder over for Kommissionen i en skri- velse af 19. oktober 1995, at anmodningen om (1) Sag 247/89, Star Fruit mod Kommissionen, Sml. 1989, s. 291, og sag 87/89, Sonito m. fl. mod Kommissionen, Sml. 1990, s. 1981. 9. Artikel 169-proceduren gav ikke klagerne specifikke procesuelle rettigheder som inden for andre områder, såsom konkurrencespørgsmål eller anti-dumping- sager. 10. For så vidt angik fristen for behandling af disse to sager, måtte der henvises til, at de begge vedrørte komplicerede juridiske og tekniske spørgsmål. Klagerens bemærkninger L. fremsatte i det væsentlige følgende bemærkninger: 1. Der var på intet tidspunkt stillet spørgsmålstegn ved Kommissionens skønsbeføjelser, for så vidt angik ind- ledelsen af formelle procedurer i henhold til artikel 169, eller ved at den oprindelige skrivelse til medlems- staterne blev afsendt inden for den normale tidsfrist. 2. Kommissionen behandlede i sin udtalelse ikke selve grundlaget for klagen over fejl og forsømmelser og i særdeleshed ikke følgende punkter: Den 20. oktober 1994 udtalte Kommissionen på grundlag af Domstolens domme i sagerne Boucher- eau og Adoui og Cornuaille (3), at Belgien og Det Forenede Kongerige er forpligtet til at tage aktiv stilling til brødrenes anmodning om at blive fjernet fra enhver sortliste, de måtte være opført på. Det forhold, at Kommissionen accepterede, at en sådan handling fra den pågældende medlemsstats side var påkrævet, var yderst relevant for vurderingen af, hvorvidt Kommissionens efterfølgende behandling af sagen var korrekt. Var det i overensstemmelse med god forvaltnings- skik, at Kommissionen havde foreslået at afslutte behandlingen af klagen over Det Forenede Konge- rige, selv om skrivelsen fra Det Forenede Kongeri- ges myndigheder ikke indeholdt svar på de fleste klagepunkter, og især ikke på, om brødrene B. s landes navne var blevet videregivet til andre (3) Sag 30/77, Sml. 1977, s. 1999 og (2) Sag 87/89, Sonito m. fl. mod Kommissionen, på s. 2008. sag 115/81 og 116/81, Sml. 1982, s. 1665. C 380/34 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 registre, og at Kommissionen ikke havde foreslået yderligere foranstaltninger over for de belgiske myndigheder, selv om den ikke havde modtaget nogen form for svar fra denne medlemsstat? Krævede god forvaltningsskik, at Kommissionen effektivt forfulgte den ubestridte kendsgerning, at der var sket en krænkelse af brødrenes B. s grund- læggende rettigheder i henhold til EF-retten? 1. 2. Klageren påpegede over for ombudsmanden, at Kommis- sionens svar var utilfredsstillende, og at god forvaltnings- skik krævede en effektiv opfølgning fra Kommissionens side. Yderligere undersøgelser terne under den administrative del af traktat- brudsproceduren i artikel 169. I henhold til Domstolens retspraksis skal medlems- staterne lette Kommissionen gennemførelsen af dens opgave som traktatens vogter i henhold til traktatens artikel 155 (1). Det kræves af medlems- stater, at de samarbejder i god tro i forbindelse med artikel 169-undersøgelser, som foretages af Kommissionen, og forelægger Kommissionen de oplysninger, den anmoder om i denne hense- ende (2). En medlemsstats afvisning af bistand til Kommissionen i forbindelse med undersøgelse udgør en manglende opfyldelse af den forpligtelse, der i henhold til artikel 5 påhviler enhver medlems- stat til at lette Kommissionen gennemførelsen af dens opgaver (3). I sådanne tilfælde kan Kommis- sionen indbringe spørgsmålet for Domstolen. Det fremgik, at Kommissionen ikke havde underrettet ombudsmanden om situationen angående klage nr. 94/ 4999. Ombudsmanden anmodede derfor Kommissionen om at oplyse, om den havde modtaget et svar fra de belgiske myndigheder vedrørende klage nr. 94/4999. 1. 3. Efter flere skriftlige påmindelser og yderligere kon- takter modtog Kommissionen endelig et svar fra de belgiske myndigheder den 17. juni 1996. Ombuds- manden mente derfor ikke, der forelå noget bevis for fejl eller forsømmelser, for så vidt angik dette aspekt af sagen. Kommissionen oplyste i sit svar, at den havde modtaget et kort formelt svar fra Belgiens faste repræsentation dateret til den 10. juni 1996. De belgiske myndigheder gav heri forsikringer om respekten for klagernes ret til fri bevægelighed på belgisk territorium. Kommissionen havde behandlet svaret og informeret kla- geren om indholdet via deres repræsentanter i skrivelse af 9. juli 1996. I denne skrivelse anførtes endvidere, at Kommissionens tjenestegrene på baggrund af de belgiske myndigheders holdning på næste møde i gruppen om traktatbrudssager ville foreslå behandlingen af sag nr. 94/4999 afsluttet. Kommissionens tjenestegrene fremsatte forslaget om at afslutte behandlingen af sagen på et møde den 10. oktober 1996. Afgørelsen blev bekræftet på Kommissio- nens ugentlige møde den 16. oktober 1996. Med skrivelse af 4. december 1996 blev afgørelsen om at afslutte behandlingen af sagen meddelt til L. , repræsen- tant for klagerne. Afgørelsen 1. Utilstrækkeligt svar fra de belgiske myndigheder 1. 1. Kommissionen bør i henhold til god forvaltnings- skik vedvarende søge at opnå svar fra medlemssta- 2. Forsinket besvarelse af klagen over Det Forenede Kongerige 2. 1. For så vidt angår den påståede forsinkelse på 16 måneder i forbindelse med besvarelsen af de fakti- ske aspekter af klagen mod Det Forenede Konge- rige, fastslog Liberty, at man ikke betvivlede, at den oprindelige skrivelse var blevet sendt til med- lemsstaterne inden for den normale tidsfrist. Kla- gen vedrørte således perioden efter 20. oktober 1994. Efter denne dato fremsendte Kommissionen en påmindelse og modtog et svar den 22. maj 1995. Med skrivelse af 6. oktober 1995 informe- rede Kommissionen klageren om, at behandlingen af klagen var afsluttet. 2. 2. Ombudsmandens undersøgelser viste, at Kommis- sionen vedvarende havde bestræbt sig på at opnå et svar fra Det Forenede Kongerige. God forvaltnings- skik kræver, at Kommissionen altid meddeler en afgørelse om at henlægge en sag til klageren for- holdsvis hurtigt. Ombudsmanden fandt ikke noget bevis for påstanden om en uberettiget forsinkelse i den konkrete besvarelse af klagen mod Det Fore- nede Kongerige. (1). skal Kommissionen: — drage omsorg for gennemførelsen af de i denne traktat indeholdte bestemmelser og de bestemmelser, som med hjemmel i denne traktat træffes af institutioner. (2) Sag 192/84, Kommissionen mod Den Hellenske Republik, Sml. 1985, s. 3967, præmis 19. (3) Sag 240/86, Kommissionen mod Den Hellenske Republik, Sml. 1988, s. 1835, præmis 28. 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/35 3. Manglende krav til Det Forenede Kongerige om behandling af samtlige klagepunkter 3. 1. For så vidt angår påstanden om, at Kommissionen ikke havde krævet, at Det Forenede Kongerige behandlede hvert enkelt punkt i den klage, der blev indgivet i juli 1996, havde Det Forenede Kongeri- ges myndigheder oplyst, at ingen detaljer vedrø- rende brødrene B. forblev i NCIS-registrene. Kom- missionen fandt derfor ikke, at Det Forenede Kon- gerige havde forbrudt sig mod fællesskabsretten. 3. 2. Kommissionen konkluderede, at der ikke forelå traktatbrud på nuværende tidspunkt, og besluttede ikke at forfølge spørgsmålet om tidligere krænkel- ser videre. I henhold til Domstolen er formålet med den administrative procedure i henhold til artikel 169 at give medlemsstaten lejlighed til at bringe forholdene i orden, inden der anlægges sag (1). Ombudsmandens undersøgelser viste således ingen tilfælde af fejl og forsømmelser fra Kommissionens side for så vidt angik påstanden om manglende krav om besvarelse af de enkelte punkter i kla- gen. 4. Afgørelse om ikke at indlede traktatbrudsproce- dure i henhold til EF-traktatens artikel 169 4. 1. For så vidt angår påstanden om, at Kommissionen har forsømt at indlede en formel traktatbrudspro- cedure mod Det Forenede Kongerige, foreskriver EF-traktatens artikel 160, at Kommissionen skal fremsætte en begrundet udtalelse, hvis den finder, at en medlemsstat ikke har overholdt en forplig- telse, der påhviler den i henhold til denne traktat. 4. 2. Traktatens artikel 169 fastlægger ikke nærmere procedurer eller kriterier for Kommissionens frem- gangsmåde i perioden inden fremsættelsen af en begrundet udtalelse til en medlemsstat. Endvidere indeholder Domstolens retspraksis kun begrænsede retningslinjer. Kommissionen må derfor selv afgøre, hvilke procedurer og kriterier den vil følge for at opfylde sine forpligtelser i henhold til artikel 169 i det forløb, som kan føre til fremsættelsen af en begrundet udtalelse. 4. 3. I henhold til Domstolens retspraksis har Kommis- sionen som traktatens vogter alene beføjelse til at afgøre, hvorvidt det er hensigtsmæssigt at ind- bringe en medlemsstat for Domstolen for man- glende overholdelse af sine forpligtelser (2). Om- budsmanden fandt derfor ingen tilfælde af fejl eller forsømmelser i forbindelse med Kommissionens afslutning af de undersøgelser, den havde foretaget i sagen. forsikringer, Undersøgelsesresultaterne såvel som de Kommissionen havde modtaget fra Det Forenede Konge- rige og Belgien om respekt for klagernes ret til fri bevægelighed, viste ingen tilfælde af fejl eller forsømmel- ser, og ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. Yderligere bemærkninger Ombudsmanden har på baggrund af undersøgelsen af denne og adskillige andre klager over Kommissionen fundet det hensigtsmæssigt at foretage en mere generel gennemgang af Kommissionens sagsbehandling af klager fra borgere over medlemsstaters manglende overholdelse af deres forpligtelser i henhold til fællesskabsretten. Føl- gelig indledte ombudsmanden den 15. april 1997 en undersøgelse på eget initiativ af mulighederne for at forbedre Kommissionens administrative procedure på dette område. ANSÆTTELSE AF MIDLERTIDIGT PERSONALE Afgørelse om klage 265/29. 11. 95/VKCG/PD/UK over Europa-Kommissionen Klagen G. havde besvaret en annonce om indsendelse af ansøg- ninger om en stilling som midlertidigt ansat i lønklasse A4/A5 i Kommissionens tjeneste for forbrugerpolitik. I august 1995 meddelte udvælgelseskomite´en hende, at hun ikke ville blive indkaldt til en samtale. I sin klage til ombudsmanden fra november 1995 gjorde G. gældende, at det på forhånd var afgjort, hvem der skulle have stillingen, og stillede en række spørgsmål. I særdeleshed bad hun om at få oplyst, hvor mange ansø- gere der havde været til samtale, og hvorfor hun ikke var blevet indkaldt til en samtale. G. mente, at annoncerne i den nationale presse var fejlagtige og misledende, fordi de omhandlede ledige stillinger, som ikke reelt eksisterede. Hun stillede endvidere spørgsmålstegn ved, om den (1) Sag 74/82, Kommissionen mod Irland, Sml. 1984, s. 317, (2) Sag 431/92, Kommissionen mod Forbundsrepublikken Tysk- præmis 13. land, Sml. 1995, s. I-2189, præmis 22. C 380/36 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 anvendte procedure var i overensstemmelse med ligestil- lingspolitikken, og om udgifterne i forbindelse med pro- ceduren var begrundede og forsvarlige. Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev forelagt Kommissionen, der i sin udtalelse anførte følgende: I Kommissionen ansættes midlertidigt ansatte ved hjælp af udvælgelsesprocedurer som offentliggøres i form af annoncer i medlemsstaternes nationale presse. Følgelig blev den midlertidige A-stilling annonceret i medlemssta- tens nationale presse. Ansøgninger, som modtages som svar på annoncer, fore- lægges en udvælgelseskomite´, som er sammensat af ledende tjenestemænd med speciale på de områder, der er omfattet af proceduren. Til den omhandlede stilling nedsattes en udvælgelses- komite´ på tre personer, som skulle behandle ansøgnin- gerne og udvælge de bedst egnede til en samtale. Udvælgelseskomite´en modtog 75 ansøgninger. Otte ansø- gere blev udvalgt til en samtale på grundlag af kriterier fastlagt af udvælgelseskomite´en vedrørende bl. a. kvalitet og varighed af ansøgernes faglige erfaring. Blandt de ansøgere, der blev indkaldt til samtale, blev fire opført på en reserveliste. Kommissionen afviste påstanden om, at den person, der fik tilbudt stillingen, var kendt på forhånd. Den oplyste, at udvælgelseskomite´en anerkendte klagerens kvalifikatio- ner, men fandt at andre ansøgere var bedre kvalificerede til den pågældende stilling. For så vidt angik ligestillingspolitikken, påpegede Kom- missionen, at to ud af de fire personer på reservelisten var kvinder. Den tilføjede, at udvælgelseskomite´en udeluk- kende baserede sine afgørelser på ansøgernes relative fortjenester. Klagerens bemærkninger G. s bemærkninger indeholdt en række spørgsmål vedrø- rende proceduren og begrundelsen for oprettelsen af en midlertidig A4/A5-stilling i tjenesten for forbrugerpolitik samt vedrørende den efterfølgende udvælgelsesprocedure og den ansatte ansøgers identitet. Endvidere foreslog G. , at ombudsmanden interviewede visse ansatte i Kommis- sionen. ubesvarede. Den 5. juli 1997 blev klagerens bemærknin- ger forelagt Kommissionen med henblik på en supple- rende udtalelse. Endvidere anmodede den europæiske ombudsmand Kommissionen om at tilsende ham den offentliggjorte stillingsannonce, de otte udvalgte ansøge- res ansøgninger og udvælgelseskomite´ens rapport. I den supplerende udtalelse oplyste Kommissionen, at udvælgelseskomite´ens rapport omfattede en liste over de otte ansøgere, der blev indkaldt til samtale, og en liste over de fire ansøgere, der ansås for bedst kvalificerede til stillingen. Generaldirektoratet for Forbrugerpolitik havde efterfølgende behandlet dokumenterne vedrørende de fire ansøgere, der var opført på listen, og udvalgt den person, man fandt bedst egnet til den pågældende stilling. Endvidere anførte Kommissionen, at sandsynligheden for, at den udvalgte ansøger ville få tilbudt den pågældende stilling ikke havde været større end for enhver anden person inden for eller uden for Kommissionen. Supplerende bemærkninger fra klageren Kommissionens supplerende udtalelse blev forelagt G. I sine supplerende bemærkninger opretholdt hun den oprindelige klage. Afgørelsen I henhold til artikel 2 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i De Europæiske Fællesskaber ansættes midlerti- digt ansatte i stillinger, som af budgetmyndighederne er betegnet som midlertidige. Ansættelsen af midlertidigt ansatte adskiller sig fra ansæt- telsen af tjenestemænd, for så vidt som vedtægten ikke fastlægger en specifik ansættelsesprocedure for midlerti- digt ansatte. I henhold til ombudsmandens undersøgelser forelå der ikke beviser for, at Kommissionen i den omhandlede sag ikke havde fulgt den normale procedure for ansættelse af midlertidigt ansatte. De oplysninger, der var tilgængelige for ombudsmanden, ingen beviser for påstanden om, at den indeholdt udvalgte ansøgers identitet var fastlagt på forhånd. Ombudsmanden fandt følgelig ikke, at der var tilstrække- lig begrundelse for at fortsætte undersøgelser af dette aspekt af klagen. Yderligere undersøgelser Behandlingen af Kommissionens udtalelser og klagerens bemærkninger viste, at flere aspekter af klagen forblev Undersøgelsesresultaterne viste ingen tilfælde af fejl eller forsømmelser, og ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/37 OPHÆVELSE AF EN KONTRAKT Afgørelse om klage 271/4. 12. 95/DEA-EF-en over Europa-Kommissionen ansættelse ikke ville blive godkendt, anførte Kommissio- nen, at den havde forstået, at det berørte selskab selv havde vurderet situationen og var nået frem til den konklusion, at A. s ansøgning ikke skulle godkendes. Klagen I A. s klage til den europæiske ombudsmand i november 1995 anførte han, at han var ansat på kontrakt i en virksomhed (»BMB«) som programkoordinator for et EU-finansieret i Nigeria (»the Middle Belt Programme«). I november 1994 ophæ- vede BMP A. s kontrakt og indvilgede efterfølgende i at udbetale ham 45 000 engelske pund som erstatning for ulovlig afskedigelse. landbrugsudviklingsprogram A. s klage indeholdt tre punkter: 1. Han gjorde gældende, at Kommissionen var direkte ansvarlig for ophævelsen af hans kontrakt, det være sig gennem Kommissionens delegation i Nigeria eller gennem handlinger foretaget af en tjenestemand med ansættelse i Bruxelles. 2. Han gjorde gældende, at han gik glip af en ansættelse i et andet selskab (»MM«) ved et andet EU-finansie- ret program i Nigeria, fordi Kommissionens delega- tion i Nigeria uformelt tilkendegav, at hans ansættelse ikke ville blive godkendt. 3. A. var af den opfattelse, at hvis han var sortlistet for arbejde ved EU-finansierede projekter, burde han informeres formelt herom og forelægges den fulde begrundelse, således at han fik mulighed for at gøre indsigelser herimod. Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev forelagt Kommissionen. Kommissionen benægtede i sin udtalelse, at ophævelsen af A. s kontrakt med BMB skyldtes et direkte indgreb fra Kommissionens tjenestemænds side. Kommissionen fastholdt, at kontak- terne mellem Kommissionens tjenestemænd og Middle Belt-programmet havde fokuseret på spørgsmål vedrø- rende forvaltning, kontrol og indberetning, som var ble- vet belyst i en kritisk uafhængig vurdering af program- met. I henhold til Kommissionen havde BMB på eget ansvar vedtaget at ansætte en anden programkoordina- tor. For så vidt angik A. s påstand om, at han mistede muligheden for ansættelse, fordi Kommissionens delega- tion i Nigeria uformelt havde tilkendegivet, at hans Endvidere oplyste Kommissionen, at der ikke forelå andre vurderinger af A. s arbejde end den positive udtalelse, delegationen i Nigeria havde udarbejdet, og som han havde modtaget en genpart af. Klagerens bemærkninger I sine bemærkninger til Kommissionens udtalelse oplyste A. , at et medlem af BMB’s bestyrelse personligt har informeret ham om, at Kommissionen havde henstillet, at han blev afskediget fra programmet. Endvidere oplyste A. , at MM direkte havde meddelt ham, at deres konsortiumpartner var blevet informeret om, at Kommissionen ikke ville støtte hans ansøgning. Endelig meddelte han, at han fortsat ikke var overbevist om, at Kommissionen ikke havde sortlistet ham. Afgørelsen 1. Ophævelse af kontrakten vedrørende Middle Belt- programmet 1. 1. Vurderingen af fællesskabsfinansierede program- mer er en normal og passende aktivitet for Kom- missionen. 1. 2. Det forekommer sandsynlig, at en kommissionstje- nestemands kritiske vurdering af Middle Belt- programmets forvaltning og resultater førte til ophævelsen af klagerens kontrakt. 1. 3. Der foreligger ingen beviser for, at Kommissionens tjenestemænd skulle have grebet direkte ind for at sikre kontraktens ophævelse. Den erstatning for ulovlig afskedigelse, som klagerens tidligere ar- bejdsgiver har udbetalt, tyder heller ikke på et sådant indgreb. 1. 4. Det var derfor unødvendigt at undersøge, hvorvidt og under hvilke omstændigheder direkte indgreb fra Kommissionens tjenestemænds side for at udvirke ophævelsen af en sådan kontrakt ville udgøre en fejl eller forsømmelse. C 380/38 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 2. Fortabt ansættelsesmulighed Undersøgelsen 2. 1. Klageren gjorde gældende, at et ansættelsestilbud blev trukket tilbage, fordi Kommissionens delega- tion i Nigeria uformelt tilkendegav, at den ikke ville støtte hans ansøgning. Kommissionen mener, at den pågældende virksomhed selv vurderede situationen. 2. 2. Klagerens påstand er baseret på hans potentielle arbejdsgivers udtalelse om Kommissionens delega- tions udtalelse til selskabets konsoritumpartner. Denne oplysning er ikke tilstrækkelig præcis og underbygget til at kunne understøtte en påstand om fejl eller forsømmelser. 2. 3. Det var derfor ikke nødvendigt at undersøge, hvor- vidt og under hvilke omstændigheder en uformel tilkendegivelse om, at en ansøgning ikke vil mod- tage støtte, udgør en fejl eller en forsømmelse. 3. Påstanden om »blacklisting« 3. 1. Klageren anførte, at hvis Kommissionen havde sortlistet ham for ansættelse ved fællesskabsfinan- sierede projekter, burde han modtage formel oplys- ning herom og en fuldstændig begrundelse, således at han fik mulighed for at tilbagevise den. Kom- missionen afviste ikke dette krav. 3. 2. Kommissionen afviste derimod at have sortlistet klageren, og der forelå øjensynlig ingen beviser for denne påstand. Undersøgelsesresultaterne viste ingen tilfælde af fejl eller forsømmelser, og ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. FORTOLKNING AF EN KOMMISSIONSFORORDNING Afgørelse om klage 308/96/PD over Europa-Kommissionen Kommissionens udtalelse Klagen blev forelagt Kommissionen, som i sin udtalelse oplyste, at hovedansvaret for forvaltningen af importli- censordningen påhvilede medlemsstaternes myndigheder, og at ifølge Kommissionens oplysninger havde virksom- heden X indgivet sin ansøgning om importlicens efter fristens udløb, og at denne frist i det pågældende tilfælde i henhold til Kommissionens forordning (EØF) nr. 1442/ 93 (1) først udløb den 7. september 1994. Klagerens bemærkninger I sine bemærkninger anførte klageren, at Kommissionen ikke havde behandlet realiteteten i klagen, nemlig at virksomheden Y havde fået tildelt importlicens, selv om virksomhedens ansøgning, der var indgivet den 7. septem- ber 1994, i henhold til en korrekt udlægning af forord- ning (EØF) nr. 1442/93 var indgivet efter udløbet af den fastsatte frist. tidspunktet Klageren gjorde endvidere gældende, at det var indly- sende, at virksomheden havde overskredet den fastsatte frist på baggrund af en efterfølgende ændring af de relevante bestemmelser i forordning (EØF) nr. 1442/93. På for de omhandlede kendsgerninger foreskrev forordning (EØF) nr. 1442/93, at ansøgnin- gerne skulle indgives »i den første uge i den sidste måned i hvert kvartal«. Denne bestemmelse blev senere ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 2444/94 (2), i henhold til hvilken ansøgninger om importlicenser skal indgives »i de syv første dage i den sidste måned i kvartalet forud for det kvartal, som licenserne udstedes for«. Således mente klageren, at »den første uge« af september 1994 ikke var det samme som »de første syv dage« i september 1994, og at den første uge udløb den 4. september 1994, og at Y’s ansøgning af 7. september 1994 følgelig var indgivet for sent. Klagen Supplerende undersøgelser I januar 1996 indgav en italiensk advokat, C. , en klage på vegne af virksomheden X. Han gjorde gældende, at de italienske myndigheder med Kommissionens kendskab havde gjort sig skyldig i forskelsbehandling på bekostning af X i efteråret 1994. Den omhandlede forskelsbehand- ling vedrørte ansøgninger om importlicens for bananer. Ifølge C. indgav X og en anden virksomhed, Y, begge deres ansøgninger efter udløbet af en frist, som var fastsat for indgivelse af ansøgninger, nemlig den 4. sep- tember 1994. Y’s ansøgning, som blev indgivet den 7. september 1994, blev godkendt, mens X’s ansøgning blev afvist. Ombudsmanden besluttede at anmode Kommissionen om en udtalelse om klagerens bemærkninger. Kommissionen anførte, at forordning (EF) nr. 2444/94 ikke ændrede tidsfristen for indgivelse af ansøgninger, men blot klar- gjorde de gældende bestemmelser. For det andet påpegede Kommissionen, at i henhold til klagerens og de italienske myndigheders oplysninger var X’s ansøgning indgivet (1) EFT L 142 af 12. 6. 1993, s. 6. (2) EFT L 261 af 11. 10. 1994, s. 3. 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/39 med 13 dages forsinkelse. Endvidere havde de italienske myndigheder aldrig meddelt Kommissionen, at der forelå en sag svarende til X’s. I øvrigt var ansøgningen indgivet den 7. september 1994 rettidig. I sine bemærkninger til denne supplerende udtalelse opretholdte C. sin klage og anførte især, at Kommissio- nen med urette fastholdt, at forordning (EF) nr. 2444/94 ikke ændrede tidsfristen for indgivelse af ansøgninger. Ifølge klageren henviser »den første uge« til en kalender- uge. Ifølge Kommissionen betyder »den første uge« de første syv dage i måneden. Til støtte for sit standpunkt henviser klageren til den efterfølgende ændring af den pågældende bestemmelses ordlyd ved forordning (EØF) nr. 2444/94, hvorefter artikel 14, stk. 2, affattes således: »Ansøgninger om importlicenser indgives til myndighe- derne i en hvilken som helst medlemsstat i de syv første dage i den sidste måned i kvartalet forud for det kvartal, som licenserne udstedes for. « Afgørelsen Den europæiske ombudsmand påpegede først, at han udelukkende havde beføjelse til at behandle tilfælde af fejl og forsømmelser i handlinger foretaget af Fællesska- bets institutioner og organer. Den europæiske ombuds- mand havde ikke beføjelse til at undersøge handlinger foretaget af nationale myndigheder, og kunne derfor ikke undersøge klager over de italienske myndigheder. Ifølge C. betyder denne nye ordlyd, at »den første uge« tidligere var en kalenderuge. Ifølge Kommissionen er den nye ordlyd blot en klarlæggelse af, at »den første uge« altid har betydet de første syv dage i måneden. Spørgsmålet var således, om Kommissionen havde foreta- get en korrekt fortolkning af bestemmelserne om tidsfris- ten for indgivelse af en ansøgning. Ved behandlingen af denne tvist mellem klageren og Kommissionen undersøgte den europæiske ombudsmand, om ændringsforordningens betragtninger understøttede et af disse synspunkter. Den relevante betragtning i forord- ning (EF) nr. 2444/94 har følgende ordlyd: Den lovgivningsmæssige baggrund var, at Rådet for at sikre fri bevægelighed for bananer inden for Fællesskabet havde vedtaget forordning (EØF) nr. 404/93 af 13. februar 1993 om den fælles markedsordning for bana- ner (1). I forordningen sondres grundlæggende mellem bananer produceret i) indenfor Fællesskabet, ii) i AVS- landene og iii) i andre lande. Med forordningen indføres der for de sidste to kategorier bananer en toldkontin- gentordning, hvorved der op til en vis grænse kan indfø- res bananer toldfrit eller mod betaling af en beskeden told. Over den fastsatte grænse finder en højere import- told anvendelse. For at dette toldkontingentssystem kan fungere er impor- ten af bananer til Fællesskabet underlagt en importlicens- ordning. Kommissionens forordning (EØF) nr. 1442/93 fastlagde de nærmere gennemførelsesbestemmelser for EF’s importordning for bananer. For så vidt angår bananer fra AVS-staterne under den fastsatte grænse, fandt de i forordning (EØF) nr. 1442/93 artikel 14, stk. 2, fastsatte bestemmelser anvendelse på det for klagen relevante tidspunkt: »Ansøgninger om importlicenser indgives til myndighe- derne i en hvilken som helst medlemsstat i den første uge i den sidste måned i hvert kvartal. « (1) EFT L 47 af 25. 2. 1993, s. 1. »med hensyn til betingelserne for importlicenser for traditionelle AVS-bananer er det af forvaltningsmæs- sige årsager mere hensigtsmæssigt at tilpasse perioden for indgivelse af licensansøgninger. «. Anvendelsen af termen »tilpasse« lader formode, at tids- fristen reelt blev ændret. Andre sprogudgaver peger i samme retning. F. eks. er i den tyske, franske, italienske, spanske og engelske udgave »tilpasset« oversat med hen- holdsvis »angepaßt«, »adapter«, »adattare«, »adaptar« og »adjusted«. Selv om dette til en vis grad underbyggede klagerens påstand om, at tidsfristen for indgivelse af ansøgninger inden ændringen af artikel 14, stk. 2, reelt var e´n kalenderuge, syntes en sådan fortolkning ikke indlysende. For det første ville C. s påstand om, at »den første uge« var en kalenderuge, betyde, at tidsfristen kunne udløbe den første eller den anden dag i en måned. Hvis disse dage faldt på en lørdag eller en søndag, ville det sågar betyde, at virksomhederne skulle indgive deres ansøgninger endnu tidligere i stedet for at råde over de første syv dage i den efterfølgende måned. Der blev ikke fremsat nogen begrundelse for en sådan afkortning af tidsfristen eller for en fortolkning, som betyder et reelt udsving i tidsfristen fra e´n måned til en anden. Endvidere var det ikke klart, at en sådan fortolkning ville sikre en ensartet anvendelse af reglerne i Fællesskabet. Kommis- sionens opfattelse af, at »den første uge« var ensbety- dende med de første syv dage i måneden, syntes således C 380/40 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 velbegrundet. Det må dog bemærkes, at Domstolen er den højeste myndighed i spørgsmål vedrørende fælles- skabsretten. 4. Kommissionen havde derfor truffet passende foran- staltninger for at sikre den fri bevægelighed for perso- ner, der modtager førtidspensionsydelser. Den europæiske ombudsmands undersøgelse af denne sag viste ingen tilfælde af fejl eller forsømmelse fra Europa- Kommissionens side. Ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. Afgørelsen RETTEN TIL FRI BEVÆGELIGHED FOR PERSONER PÅ EFTERLØN Afgørelse om klage 313/4. 1. 96/MB/ES/KH over Europa-Kommissionen Klagen I december 1995 klagede B. til ombudsmanden over, at Kommissionen ikke havde truffet foranstaltninger over for de danske efterlønsbestemmelser, som efter hans opfattelse var i strid med fællesskabsretten (den frie personbevægelighed). B. havde rettet henvendelse om dette spørgsmål til Kommissionens GD V i oktober 1995 og klagede til ombudsmanden over Kommissionens behandling af hans klage. Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev forelagt Kommissionen, som i det væsent- ligste anførte følgende: 1. Den havde ikke rettet henvendelse til de danske myndigheder vedrørende en påstand om forskels- behandling, fordi alle efterlønsmodtagere uanset stats- borgerskab var underkastet de samme bestemmelser. 2. Den eneste fællesskabsbestemmelse vedrørende udbe- taling af sociale ydelser til personer, der har bopæl i en anden medlemsstat, er Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71. Denne finder i henhold til Domstolen (1) ikke anvendelse på førtidspensionsydelser såsom den danske efterløn. 3. I 1980 forelagde Kommissionen Rådet et forslag om udvidelse af anvendelsesområdet for forordning (EØF) nr. 1408/71, men dette blev aldrig vedtaget (2). Den 10. januar 1996 (3) fik Rådet forelagt et nyt forslag om at lade forordningens anvendelsesområde omfatte førtidspensionsydelser. (1) Sag 171/82, Valentini, Sml. 1983, s. 2157. (2) Forslag af 18. juni 1980. (3) EFT C 62 af 1. 3. 1996, s. 14. Den europæiske ombudsmand har i henhold til EF- traktaten kun beføjelse til at undersøge eventuelle fejl og forsømmelser i forbindelse med handlinger foretaget af Fællesskabets institutioner og organer. Den europæiske ombudsmands statut fastslår udtrykkeligt, at handlinger foretaget af enhver anden myndighed eller person ikke kan gøres til genstand for en klage til ombudsmanden. Ombudsmandens undersøgelse af klagen vedrørte derfor eventuelle tilfælde af fejl eller forsømmelser i forbindelse med Kommissionens behandling af klagen. 1. Behandlingen af klagen 1. 1. De skrivelser, klageren rettede til Kommissionen i 1995, blev besvaret inden for en passende tidsfrist på ca. to måneder efter modtagelsen. 1. 2. Kommissionen henviste i sit svar til forordningen om socialsikring (forordning (EØF) nr. 1408/ 71 (4)). Denne forordning sikrer, at de kategorier arbejdstagere, den finder anvendelse på, herunder pensionister, har ret til at tage bopæl i en hvilken som helst medlemsstat uden at dette påvirker deres pensionsrettigheder. 1. 3. Det fremgik udtrykkeligt af svaret, at denne forordning ikke omfattede førtidspensionsydelser, og svaret indeholdt endvidere en henvisning til Domstolens retspraksis. Klageren blev endvidere informeret om Kommissionens seneste forslag til Rådet om at indbefatte ydelser såsom efterlønnen i forordningens anvendelsesområde. 1. 4. På baggrund af ovenstående fremgik det, at Kom- missionen fuldt ud havde handlet i overensstem- melse med de krav, der kan stilles til behandlingen af en sådan klage. 2. Klagens indhold 2. 1. Klageren anfægtede Kommissionens konklusioner ud fra to antagelser. For det første at traktaten anerkender retten til frit at bosætte sig inden for Unionen, og at denne ret også gælder for efter- (4) Rådets forordning af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet (konsolideret udgave i EFT C 325 af 10. 12. 1992, s. 1). 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/41 lønsmodtagere uden at påvirke deres ret til efter- løn. For det andet at det må anses for diskrimine- rende, at en gruppe personer — efterlønsmodta- gerne — er udelukket fra retten til fri bevægelig- hed. 2. 2. Retten til fri bevægelighed fastslås i traktatens artikel 48 ff. I henhold til artikel 51 skal Rådet vedtage de foranstaltninger vedrørende social tryg- hed, der er nødvendige for at gennemføre arbejdskraftens frie bevægelighed. Sådanne foran- staltninger er til dels truffet via forordning (EØF) nr. 1408/71. I henhold til retspraksis er personer med førtidspensionering udelukket fra forordnin- gens anvendelsesområde. Således er der fortsat behov for foranstaltninger, der kan sikre retten til fri bevægelighed for personer, som modtager før- tidspensioneringsydelser, uden at dette påvirker deres sociale ydelser. Derfor syntes Kommissionens konklusion om, at retten til fri bevægelighed for efterlønsmodtagere ikke er sikret af traktaten, ikke at være ukorrekt. 2. 3. Det fremgik klart, at den danske stat ikke sondrer mellem danske og ikke-danske statsborgere, for så vidt angår de forhold, der berettiger til udbetaling af efterløn. Derfor syntes Kommissionens konklu- sion om, at der ikke forelå diskriminerede elemen- ter i den danske lov at være korrekt. 2. 4. Det fremgik således, at klagens indholdsmæssige side var blevet behandlet i Kommissionens svar på en tilfredsstillende måde, og Kommissionens svar måtte anses for korrekt. Endvidere havde Kommis- sionen gennem sit forslag om at udvide forordnin- gens anvendelsesområde klart tilkendegivet, at den var opmærksom på de problemer, klageren hen- viste til. Der blev på grundlag af den europæiske ombudsmands undersøgelse af denne sag ikke konstateret tilfælde af fejl eller forsømmelse fra Europa-Kommissionens side. Om- budsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. Supplerende bemærkninger I henhold til artikel 2, stk. 5, i ombudsmandens statut kan ombudsmanden råde klageren til at henvende sig til en anden myndighed. Sagsanlæg indebærer udgifter og en risiko for at tabe sagen. Ombudsmanden vil derfor ikke tilråde et sagsanlæg. Denne afgørelse må helt og aldeles overlades til klageren. Med dette forbehold og under hensyntagen til klagerens udtrykkelige anmodning om at få oplyst, hvilke myndig- heder der kunne behandle hans klage, fremsatte ombuds- manden følgende bemærkninger. Klagen indeholdt ele- menter, som kunne indbringes for en national domstol. Det kunne givetvis anføres, at den direkte anvendelighed af traktatartiklerne om fri bevægelighed gør udelukkelse af førtidspensionsydelser fra det for forordning (EØF) nr. 1408/71 fastsatte anvendelsesområde irrelevant. En vis støtte for dette argument kan findes i en nyere dom- stolsafgørelse (1). Hvis sagen blev bragt for en national domstol, kunne dette foranledige en anmoding om præjudical afgørelse i medfør af EF-traktatens artikel 177 til Domstolen, som er den højeste myndighed vedrørende fællesskabsretten. ANSÆTTELSE: KVALIFIKATIONSKRAV FOR DELTAGELSE I EN UDVÆLGELSESPRØVE Afgørelse om klage 373/9. 1. 96/AM/L/PD over Europa-Kommissionen Klagen I januar 1996 klagede M. til ombudsmanden over en bekendtgørelse om afholdelse af en udvælgelsesprøve med henblik på ansættelse som tjenestemand i De Europæiske Fællesskaber. I henhold til meddelelsen skulle finner med afsluttet universitetseksamener have afsluttet en højere universitetsgrad (fil. kand. ). Klageren anførte, at der for universitetsstuderende fra andre medlemsstater såsom Sverige eller Det Forenede Kongerige kun krævedes en afsluttende eksamen på et niveau svarende til et lavere finsk niveau (hum. kand. ). Klageren antog, at meddelelsen om afholdelse af en udvælgelsesprøve indeholdt en fejl, og beklagede, at en lang række finner som følge heraf ikke havde fået mulig- hed for at ansøge om de pågældende stillinger. (1) Sag C-443/93, Vougioukas mod Ika, Sml. 1995, s. I-4033. I særdeleshed i præmis 36, hvor Domstolen udtaler, at artikel 4, stk. 4, i forordning (EØF) nr. 1408/71 (som udelukker de særlige ordninger for tjenestemænd og dermed ligestillede personer fra forordningens anvendelsesområde) ikke indebæ- rer, at en begæring om sammenlægning må afslås, når begæringen uden videre i medfør af traktatens artikel 48–51 kan imødekommes uden anvendelse af samordningsregler vedtaget af Rådet. C 380/42 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 Undersøgelsen Kommissionens svar indeholdt følgende hovedpunkter: Kommissionens udtalelse Klagen blev forelagt Kommissionen, som havde følgende kommentarer hertil: Medlemsstaterne havde ikke indgået aftale om en harmo- niseret ækvivalens for universitetseksamener. Kommissionen afgjorde derfor selv, hvilke eksamensbevi- ser der giver adgang til udvælgelsesprøverne på grundlag af de nationale myndigheders oplysninger. Kommissionen bestræbte sig på at nå frem til en løsning, som sikrer lighed mellem de afsluttende universitetseksa- mener, uanset hvilken medlemsstat de er opnået i. Kommissionen havde, for så vidt angik de finske universi- tetseksamener, valgt at fastsætte en højere universitets- grad som adgangsgivende til udvælgelsesprøver. Kommissionen konkluderede i sin udtalelse, at »den på baggrund af den seneste udvikling inden for de højere uddannelser har til hensigt at foretage en gennemgang af de generelle retningslinjer for eksamensbeviser, som giver adgang til Kommissionens udvælgelsesprøver, og nå frem til fælles retningslinjer for alle institutioner. « Klagerens bemærkninger M. påpegede i sine bemærkninger, at Kommissionens udtalelse betød, at kvalifikationskravene for finner var højere end for andre ansøgere. Hun mente ikke, det kunne være rigtigt, og bad ombudsmanden fortsætte sin undersøgelse af spørgsmålet. Yderligere undersøgelser Behandlingen af Kommissionens udtalelse og klagerens bemærkninger viste, at flere aspekter af klagen ikke var blevet besvaret. Ombudsmanden bad derfor Kommissio- nen forelægge yderligere oplysninger om de kriterier, den anvendte ved fastlæggelsen af adgangskravene for finske, svenske og britiske ansøgere. Ombudsmanden anmodede endvidere om en detaljeret redegørelse for indholdet af Kommissionens gennemgang af dens generelle retnings- linjer for eksamensbeviser, som giver adgang til Kommis- sionens udvælgelsesprøver. Kommissionens evaluering af universitetseksamenerne tog udgangspunkt i specifikke oplysninger forelagt af de nationale undervisningsministerier, den årligt opdaterede rapport fra NEED-arbejdsgruppen under Europarådet og oplysninger indsamlet af nettet af nationale informations- centre vedrørende akademisk anerkendelse (NARIC). For så vidt angik Finland og Sverige, havde Kommissio- nen truffet sine afgørelser på grundlag af oplysninger, som var blevet forelagt af de respektive nationale under- visningsministerier og bekræftet af NEED og NARIC. Afgørelsen om, hvilke universitetseksamener fra Det Fore- nede Kongerige, som skulle være adgangsgivende til udvælgelsesprøver, var blevet truffet ved landets tiltræ- delse. I alle tre tilfælde var en afsluttet universitetseksa- men påkrævet. Kommissionen konkluderede, at »så længe der ikke forelå en officiel mellemstatslig aftale om anerkendelse af akade- miske uddannelser, havde Kommissionen til hensigt at fastholde, at ansøgerne skulle være i besiddelse af en afsluttet universitetseksamen, som var adgangsgivende til doktor-studierne. « Afgørelsen 1. Bekendtgørelsen om afholdelse af udvælgel- sesprøve 1. 1. Den oprindelige klage vedrørte spørgsmålet om, hvorvidt meddelelsen om afholdelse af en udvæl- gelsesprøve indeholdt urigtige og misledende oplys- ninger. 1. 2. Det fremgår klart af Kommissionens udtalelse, at meddelelsen nøjagtig gengav Kommissionens afgø- relse om at kræve en højere universitetsgrad for universitetseksamener fra finske universiteter. 2. Kommissionens afgørelse om at kræve en højere universitetsgrad ved afsluttende eksamener fra fin- ske universiteter 2. 1. Artikel 27 i vedtægten for tjenestemænd og øvrige ansatte i De Europæiske Fællesskaber fastslår, at der ved ansættelse skal tilstræbes, at institutionerne sikres medarbejdere, der opfylder de højeste krav til kvalifikationer, indsats og integritet, og at de skal udvælges på et så bredt geografisk grundlag som muligt blandt statsborgere i Fællesskabets medlemsstater. 2. 2. Ansættelsesmyndigheden har ved fastlæggelsen af de kriterier, som skal opfyldes ved besættelsen af en stilling, skønsbeføjelser (1). (1) Sag 280/80, Bakke-d’Aloya mod Rådet, Sml. 1981, s. 2887. 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/43 2. 3. Ansættelsesmyndigheden skal ved udøvelsen af denne skønsbeføjelse overholde lighedsprincip- pet (1). Den må ikke udøve forskelsbehandling ved at behandle ansøgere i samme situation forskelligt, hvis ikke der foreligger en begrundelse herfor. udbud. I særdeleshed klagede han over mangelfuld kom- munikation og det faktum, at han, da hans projekt ikke blev godkendt, ikke modtog nogen tilfredsstillende godt- gørelse for det arbejde, han havde foretaget. 2. 4. Kvalifikationer inden for højere uddannelse henhø- rer under de enkelte medlemsstater. Fællesskabsak- tioner på dette område tager udgangspunkt i prin- cippet om gensidig anerkendelse (2). Det faktum, at de adgangsgivende universitetsstudier er af forskel- lig varighed i medlemsstaterne, er således ikke i sig selv tilstrækkelig bevis for manglende overholdelse af principperne om lighed og ikke-forskelsbehand- ling. 2. 5. Kommissionen har anerkendt principperne om lig- hed og ikke-forskelsbehandling i sin udtalelse om klagen, idet den anfører, at den ved fastlæggelsen af de adgangsgivende eksamensbeviser søger at sikre en løsning, som ligestiller universitetseksame- nerne, uanset hvilken medlemsstat de er opnået i. 2. 6. Der foreligger således ikke holdepunkter for at antage, at Kommissionen har misbrugt sin skøns- beføjelse til fastlæggelse af de kriterier, som skal opfyldes ved besættelsen af en stilling. Undersøgelsesresultaterne viste ingen tilfælde af fejl eller forsømmelse, og ombudsmanden afsluttede derfor be- handlingen af sagen. UDBUDSPROCEDURE Afgørelse om klage 444/20. 2. 96/TK/D/VK over Europa-Kommissionens Fælles Forskningscenter Klagen K. , tysk statsborger, indgav i januar 1995 et andragende til Europa-Parlamentet om Det Fælles Forskningscenter under Europa-Kommissionen. I maj 1995 overførte Udvalget for Andragender klagen til ombudsmanden til behandling som en klage. K. deltog i et begrænset udbud, som var udskrevet af Det Fælles Forskningscenter i Ispra. Han anførte, at procedu- ren ikke overholdt kravene i den tyske lovgivning om (1) Sag 130/75, Preis mod Rådet, Sml. 1976, s. 1589. (2) Rådets direktiv 89/48/EØF (EFT L 19 af 24. 1. 1989, s. 16). Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev forelagt Kommissionen, der i sin udtalelse anførte følgende: Det Fælles Forskningscenter i Ispra offentliggjorde med henblik på renovering af bygninger en indkaldelse af interessetilkendegivelser i Supplement til De Europæiske Fællesskabers Tidende af 25. maj 1993. En intern komite´ udvalgte 15 ud af de 42 virksomheder, som havde givet udtryk for interesse, herunder klagerens virksomhed. Alle relevante dokumenter vedrørende det begrænsede udbud blev tilsendt de 15 virksomheder. Endvidere afholdtes et informationsmøde. Klageren besluttede ikke at deltage i dette møde. En rapport fra mødet blev tilsendt alle 15 udvalgte virksomheder, herunder klage- ren. Det begrænsede udbud blev gennemført i overensstem- melse med de relevante fællesskabsbestemmelser, dvs. finansforordningen og udbudsdirektiverne. Alle de relevante dokumenter, der blev omdelt til virk- somheder, var korrekte og fuldstændige, og hver enkelt deltager blev personligt informeret om procedurens resul- tat. Kommissionens udtalelse var endvidere vedlagt doku- menter, som indeholdt detaljerede oplysninger om udvæl- gelsesproceduren og udvælgelseskomite´ens medlemmer. Kommissionen er ikke generelt forpligtet til at yde nogen godtgørelse til bydende, hvis projekt ikke godkendes. I denne specifikke sag havde Forskningscentret påtaget sig at udbetale en maksimal godtgørelse på 5 000 ECU for hvert bygningsprojekt, som blev forelagt, men ikke udvalgt, afhængigt af hvor progressivt og nyskabende forslaget var. På dette grundlag fik klageren udbetalt 2 500 ECU som godtgørelse for et udvalgt projekt samt 10 000 ECU for fem projekter, som ikke var kommet i betragtning. C 380/44 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 Klagerens bemærkninger K. anførte i sine bemærkninger til Kommissionens udta- lelse, at han, for så vidt angik procedurens gennemsigtig- hed, var tilfreds med de oplysninger, der var vedføjet Kommissionens udtalelse. OPSIGELSE AF EN PHARE-UNDER LEVERANCE KONTRAKT: KOMMISSIONENS ANSVAR Afgørelse om klage 475/7. 3. 96/SH/ROM/KT over Europa-Kommissionen Klagen For så vidt angik godtgørelsen, bemærkede K. , at projek- terne havde krævet et usædvanligt omfattende forbere- dende arbejde. Dette havde afstedkommet en debat blandt de bydende, som havde ført til en efterfølgende forhøjelse af godtgørelsen. Betingelserne for udbetalingen af godtgørelsen var uklare og usædvanlige, og det var uforståeligt, hvorfor betingelserne for udbetaling af godt- gørelsen, først blev offentliggjort ved konkurrencens afslutning. H. var lokalkoordinator for et Phare-projekt i Rumænien. Han fungerede som underleverandør til en virksomhed ved navn T. T. Virksomheden T. T. havde indgået en kontrakt med Europa-Kommissionen som led i Phare- programmet (»Phare-kontrakten«). I februar 1996 opsagde T. T. sin kontrakt med H. under henvisning til hans utilfredsstillende ydelser. Afgørelsen På grundlag af de oplysninger, der forelå for den euro- pæiske ombudsmand, blev det begrænsede udbud gen- nemført korrekt og i overensstemmelse med de relevante fællesskabsbestemmelser. For så vidt angår omfanget af den godtgørelse, der udbetaltes til de projekter, der ikke blev godkendt, er det god forvaltningsskik, at alle deltagere modtager fyldest- gørende og nøjagtige oplysninger om udbudsproceduren, herunder om godtgørelsen for indgivne projekter, når forberedelsen af projekter er meget arbejds- og omkost- ningskrævende. I henhold til den europæiske ombudsmands oplysninger havde Forskningscentret klart redegjort for proceduren for indgivelse af projekter og havde ligeledes forelagt præcise oplysninger om de fastlagte godtgørelsesbetingel- ser for de indgivne projekter. Der forelå intet bevis for, at Forskningscentret ikke havde opfyldt de betingelser, det havde fastlagt. For så vidt angår kommunikationen, deltog klageren ikke i det informationsmøde, Forskningscentret afholdt, og anmodede heller ikke om yderligere oplysninger. Der synes således ikke at være grundlag for et krav om yderligere information fra centrets side. Undersøgelsesresultaterne viste ingen tilfælde af fejl eller forsømmelser, og ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. I marts 1996 klagede H. til den europæiske ombudsmand over følgende: 1. Opsigelsen af kontrakten var ubegrundet, eftersom projektet var gennemført i overensstemmelse med den fastlagte tidsplan og det fastlagte budget. 2. Ændringer af projektet foretaget af Kommissionens delegation i Rumænien og T. T. var ikke i overens- stemmelse med Phare-kontrakten. De afgørelser ved- rørende projektet, Kommissionens delegation og T. T. havde truffet, krævede forudgående skriftlig godken- delse fra Kommissionens tjenestegrene med ansvar for forelå Phare-programmet, og denne godkendelse ikke. 3. H. blev nægtet adgang til en genpart af Phare- kontrakten. 4. H. s anmodning om et møde i Styringsudvalget for at drøfte ovennævnte spørgsmål blev afvist. Et år senere, i marts 1997, forelagde H. ombudsmanden genparter af dokumenter, han ligeledes havde tilsendt Revisionsretten og Europa-Kommissionens bedrageribe- kæmpelsesenhed, UCLAF. Materialet vedrørte påstandene om ulovligheder i forbindelse med tildelingen af kontrak- ter finansieret af De Europæiske Fællesskaber i Rumæ- nien. Herunder anklager mod to navngivne personer, bl. a. lederen af Kommissionens delegation i Rumænien. For så vidt angår behandlingen af påstanden om fejl og forsømmelser, som vedrører beskyttelsen af Fællesskabets finansielle interesser, må ombudsmanden henvise til Revi- sionsrettens beføjelser i henhold til artikel 188 C i Traktaten om Oprettelse af Det Europæiske Fællesskab og arbejdet i Kommissionens bedrageribekæmpelsesen- hed, UCLAF. H. s påstande syntes at vedrøre spørgsmål, 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/45 som snarere burde undersøges af Revisionsretten og UCLAF, som H. allerede havde forelagt sine formodnin- ger. Ombudsmanden indledte derfor ikke en ny undersø- gelse, og hans afgørelse i sagen vedrørte udelukkende punkterne i H. s oprindelige klage. Afgørelsen 1. Retsgrundlaget Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev forelagt Kommissionen, der i sin udtalelse anførte følgende: 1. I henhold til Kommissionens oplysninger havde der vist sig betydelige mangler under forberedelsen af et seminar og et vigtigt officielt arrangement under H. s ansvar. 2. Seminaret og flere workshops blev gentagne gange ændret med tilladelse fra Kommissionens delegation. Disse ændringer skyldtes i vid udstrækning utilstræk- keligt samarbejde og mangelfuld kommunikation mel- lem H. og de øvrige medarbejdere. Opsigelsen af underleverancekontrakten mellem T. T. og H. krævede ikke forudgående godkendelse fra Kommissionen. Omfordelingen af de bevillinger, der blev disponible som følge af kontraktens opsigelse, krævede derimod Kommissionens godkendelse. Kommissionen gav for- mel tilladelse til de ændringer i kontrakten, som udskiftningen af H. afstedkom. 3. H. modtog en genpart af kontrakten mellem Kommis- sionen og T. T. i september 1995. 4. Styringsudvalget bestod af kontrahenten, Kommissio- nens delegation i Rumænien og den rumænske rege- rings ministerium for europæisk integration. Udval- gets medlemmer mente enstemmigt, at det ikke var nødvendigt at indkalde til et møde for at drøfte opsigelsen af kontrakten med H. Klagerens bemærkninger H. henviste i sine bemærkninger til Kommissionens udta- lelse til specifikke bestemmelser i Phare-kontrakten, han mente T. T. havde overtrådt. Endvidere gentog han klage- punkterne vedrørende ubegrundet afskedigelse, forsinket adgang til Phare-kontrakten og styringsudvalgets man- glende drøftelse og begrundelse af hans afskedigelse. 1. 1. I henhold til de dokumenter, som forelå for ombudsmanden, var der ingen kontraktmæssig for- bindelse mellem klageren, H. , og Europa-Kommis- sionen. Kommissionen indgik en Phare-kontrakt med en konsulentvirksomhed, T. T. T. T. indgik derefter en underleverancekontrakt med H. om en række serviceydelser, virksomheden skulle levere i henhold til Phare-kontrakten. 1. 2. Kommissionen optrådte således i forhold til H. som en offentlig myndighed, som er bundet af gældende fællesskabsret, herunder god forvalt- ningsskik. 2. Opsigelsen af H. s kontrakt 2. 1. H. s kontrakt var indgået med T. T. og ikke med Kommissionen. Eftersom T. T. ikke er en fælles- skabsinstitution eller et fællesskabsorgan, havde den europæiske ombudsmand ikke beføjelse til at vurdere, om T. T. s opsigelse af H. s kontrakt var berettiget. 2. 2. For så vidt som T. T. s forbindelser med H. var i Phare-kontrakten, underlagt bestemmelserne havde ombudsmanden beføjelse til at undersøge, om Kommissionen havde gjort sig skyldig i fejl eller forsømmelser under udøvelsen af sine beføjel- ser i forbindelse med denne kontrakt. 2. 3. Ombudsmanden undersøgte indgående bestemmel- serne i den Phare-kontrakt, H. henviste til. De forhold, H. henviste til, synes ikke at udgøre et brud på den pågældende kontrakts bestemmelser. Ombudsmanden fandt det derfor ikke nødvendigt at undersøge, om Kommissionen havde undladt at håndhæve kontraktens bestemmelser over for T. T. , eller om Kommissionen selv havde foretaget ænd- ringer af projektet, som ikke var i overensstem- melse med kontrakten og på baggrund af sagens omstændigheder kunne udgøre et tilfælde af fejl eller forsømmelse. 3. H. s adgang til Phare-kontrakten 3. 1. Phare-kontrakten mellem T. T. og Kommissionen blev indgået den 25. juli 1995, og H. fik forelagt en genpart på et møde i styringsudvalget den 29. september 1995. 3. 2. Det materiale, ombudsmanden fik forelagt, inde- holdt ikke en anmodning om en genpart af kon- trakten, og klageren angav ikke nogen dato for fremsættelsen af en sådan anmodning. Det kunne C 380/46 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 således ikke fastslås, at de to måneder, der var forløbet mellem undertegnelsen af Phare-kontrak- ten og forelæggelsen af kontrakten for en underle- verandør udgjorde en fejl eller en forsømmelse. anmodning om at holde ham underrettet om eventuelle foranstaltninger i forbindelse med H. s påstande. Om- budsmanden modtog derefter meddelelse om, at UCLAF havde indledt en undersøgelse. 4. Anmodning om et møde i styringsudvalget NÆGTELSE AF AKTINDSIGT 4. 1. Kommissionen oplyste, at styringsudvalgets med- lemmer, som omfattede Kommissionens delegation, enstemmigt havde vedtaget ikke at efterkomme H. s anmodning om et møde i styringsudvalget. 4. 2. Det er et generelt forvaltningsprincip, at en person, hvis interesser berøres afgørende af en afgørelse, der træffes af en offentlig myndighed, får mulighed for at gøre sit synspunkt gældende (1). Hvis der var blevet afholdt et møde i styringsudvalget, ville H. have haft lejlighed til at tage til genmæle over for påstanden om en utilfredsstillende arbejdsindsats. 4. 3. I den foreliggende sag blev den relevante afgørelse (om at opsige H. s underleverandør-kontrakt) ikke truffet af Kommissionen men af T. T. Spørgsmålet var således, om Kommissionens delegation havde gjort sig skyldig i en fejl eller en forsømmelse ved ikke at kræve, at styringsudvalget afholdt et møde for at drøfte en afgørelse, som henhørte under T. T. s kompetenceområde, og som T. T. allerede havde truffet. 4. 4. Det fremgår af Kommissionens udtalelse til ombudsmanden, at Kommissionen, inden den efterkom T. T. s anmodning om de efterfølgende ændringer af Phare-kontrakten, sikrede sig, at der forelå beviser for T. T. s påstand om H. s utilfreds- stillende arbejdsindsats. Kommissionen kunne såle- des med rimelig sikkerhed fastslå, at T. T. s afgø- relse om at opsige H. s kontrakt ikke var klart ubegrundet. Påstanden om, at Kommissionen i henhold til god forvaltningsskik skulle have sikret en uformel ad hoc-høring om en kontraktmæssig tvist mellem T. T. og H. , synes således ubegrun- det. Undersøgelsesresultaterne viste ingen tilfælde af fejl eller forsømmelse, og ombudsmanden afsluttede derfor be- handlingen af sagen. På baggrund af de påstande, H. fremsatte i marts 1997, sendte ombudsmanden en genpart af sin afgørelse til Revisisonsretten og UCLAF til orientering med en (1) Sag 17/74, Transocean Marine Paint Association mod Kom- missionen , Sml. 1974, s. 1063, på s. 1081. Afgørelse om klage 532/28. 3. 96/UTEC/B/KT over Europa-Kommissionen Klagen I marts 1996 klagede F. til ombudsmanden over Kommis- sionens afvisning af hans begæring om en kopi af et tolddokument T5. F. s belgiske virksomhed U. , er en import-eksport-virk- somhed, som har specialiseret sig i handel med afrikanske stater. Som led i en international handel eksporterede virksomheden mælk til Togo gennem en hollandsk virk- somhed C. Importøren i Togo afviste mælken, eftersom den ikke opfyldte kontraktens betingelser. Virksomheden U. anlagde øjeblikkelig sag mod virksomheden C. for de hollandske domstole. Virksomheden U. gjorde gældende, at handelskammeret i Zutphen havde udleveret en falsk oprindelsesattest, som lå til grund for betalingen af virksomheden C. Efter resultatløse henvendelser til såvel de belgiske som de hollandske myndigheder anmodede virksomheden Kom- missionen om at få udleveret tolddokumentet T5. Kom- missionen svarede, at kun de nationale myndigheder kunne tilvejebringe dokumentet. F. indgav en klage til ombudsmanden med anmodning om at opnå T5-tolddokumentet fra Kommissionen. Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev forelagt Kommissionen. I sin udtalelse anførte Kommissionen, at den ikke kan intervenere i sager som den her omhandlede, eftersom den ikke er i besiddelse af administrative eller retlige beføjelser i tvister mellem privatpersoner. I henhold til Kommissionen henhører disse spørgsmål under national lovgivning. Kommissionen rådede derfor virksomheden U. til at indbringe sagen for en civilret i Nederlandene for at opnå en afgørelse i sagen. 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/47 Endvidere påpegede Kommissionen, at det pågældende dokument ikke var et kommissionsdokument, men at Kommissionens tjenestegrene havde adgang til de tolddo- kumenter, de nationale myndigheder anvendte ved kon- trol med import og eksport af varer. Kommissionens adgang til disse dokumenter var under- lagt specifikke bestemmelser i forordning (EØF) nr. 2468/ 81 af 19. maj 1981 (1), som giver Kommissionens tjenes- tegrene mulighed for at udføre deres opgaver i forbin- delse med kontrol, samordning og overvågning. Kommis- sionen understregede, at Kommissionen i henhold til forordningens artikel 19 som følge af tavshedspligten vedrørende tjenestehemmeligheder ikke kunne videre- bringe dokumenter, den havde adgang til i medfør af disse beføjelser, til en tredjepart med henblik på anven- delse i en civilretlig procedure. i besiddelse af hverken originalen eller en genpart af det pågældende dokument. Det var under disse omstændigheder ikke muligt for Kommissionen at give aktindsigt i det pågældende doku- ment, som ikke var omfattet af Kommissionens afgørelse om aktindsigt i Kommissionens dokumenter. Undersøgelsesresultaterne viste ingen tilfælde af fejl eller forsømmelser, og ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. FORSINKET UDBETALING AF STØTTE Beslutning om klage 533/01. 4. 96/ETEN/ES over Europa-Kommissionen Klagerens bemærkninger Klagen F. opretholdt sin oprindelige klage og protesterede over, at Kommissionen havde nægtet ham adgang til T5- dokumentet under henvisning til tavshedspligten. Yderligere undersøgelser Behandlingen af Kommissionens udtalelse og klagerens bemærkninger hertil viste, at visse aspekter af klagen ikke var besvaret. Ombudsmanden anmodede derfor Kommis- sionen om oplysninger om retsgrundlaget for Kommissio- nens afvisning af virksomhedens begæring om aktindsigt i dokumentet i særdeleshed på baggrund af Kommissio- nens afgørelse af 8. februar 1994 om aktindsigt i Kom- missionens dokumenter. Kommissionen svarede, at tolddokumentet T5 hverken var udfærdiget af Kommissionens tjenestegrene eller af en anden fællesskabsinstitution eller et andet fællesskabs- organ, men af virksomheden C. med de hollandske told- myndigheders visa. Kommissionen meddelte endvidere, at den ikke var i besiddelse af hverken originalen eller en genpart af det pågældende dokument. Afgørelsen Den 8. februar 1994 vedtog Kommissionen en afgørelse om aktindsigt i Kommissionens dokumenter (2). I denne afgørelse fastlægges principperne for en omfattende aktindsigt i Kommissionens dokumenter. Kommissionen meddelte ombudsmanden, at den ikke havde udfærdiget tolddokumentet T5, og at den ikke var (1) EFT L 144 af 2. 6. 1981, s. 1. (2) EFT L 46 af 18. 2. 1994, s. 58. I marts 1996 klagede C. , der er teknisk sekretær for det europæiske turistuddannelsesnet (European Tourism Edu- cation Network, ETEN), en almennyttig europæisk fore- ning, til ombudsmanden over, at Kommissionen ikke havde udbetalt de resterende 40 % af et godkendt støtte- beløb til to turistprojekter. Han klagede endvidere over, at Kommissionen ikke havde besvaret alle skrivelser fra ETEN, hvori Kommissionen anmodes om en forklaring på den forsinkede udbetaling. I december 1993 indvilgede Kommissionen (GD XXIII) i at finansiere 80 % af omkostningerne i forbindelse med to ETEN-projekter. De pågældende projekter bestod i henholdsvis oprettelsen af en international forening for studerende inden for turistfagene (ITSA-projektet) og offentliggørelsen af en thesaurus og ordbog over turistter- minologi (thesaurus-projektet). Rammen for denne støtte var EF-handlingsplanen for turisme (3). Støtten var gen- stand for kontrakter mellem ETEN og GD XXIII dateret den 30. og 31. december 1993, som omfattede »erklærin- ger fra modtagerne af finansiel støtte«. Støtten skulle udbetales i to dele på henholdsvis 60 og 40 % af det samlede støttebeløb. ITSA-projektet blev fuldført i december 1994. Thesaurus-projektet afsluttedes i juni 1995 efter en forlængelse på seks måneder, som Kommissionen havde indrømmet ETEN. Klageren oplyste endvidere, at al nødvendig dokumentation, herunder den endelige rapport og regnskaberne var indleveret inden for den fastsatte tidsfrist til GD XXIII. Den første udbetaling af de 60 % (57 450 ECU og 60 480 ECU) til henholdsvis ITSA- og thesaurus-projektet fandt sted i august 1994. (3) Rådets afgørelse 92/421/EØF af 13. juli 1992 om en EF- handlingsplan for turisme (EFT L 231 af 13. 8. 1992, s. 26); EF-handlingsplan for turisme, tidsplan for prioriteterne, ind- kaldelse af bud og indkaldelse af forslag (EFT C 128 af 8. 5. 1993, s. 7). C 380/48 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 Kommissionen undlod derefter at udbetale de resterende 40 % eller i alt 78 620 ECU (henholdsvis 38 300 ECU og 40 320 ECU). ETEN rettede følgelig gentagne gange henvendelse til Kommissionen med anmodning om udbetaling af det resterende beløb og en begrundelse for forsinkelsen. Det eneste svar, foreningen modtog fra GD XXIII var, at der var tale om en administrativ forsinkelse. Mellem juni 1995 og april 1996 sendte ETEN fem skrivelser og en fax til Kommissionen, som alle forblev ubesvarede. På denne baggrund klagede ETEN til den europæiske ombudsmand over, at Kommissionen ikke havde opfyldt sin forpligtelse til at betale de resterende 40 % og end ikke havde begrundet forsinkelsen over for ETEN. Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev forelagt Kommissionen, som i det væsent- ligste anførte følgende: tion på stedet i ETEN’s hovedsæde den 25. april 1996. 5. Kommissionen var ikke tilfreds med C. s redegørelser og de bilag, ETEN udleverede under og efter inspek- tionen på stedet. En yderligere undersøgelse af situa- tionen var derfor påkrævet for at fastslå, om det endelige beløb kunne udbetales til ETEN, eller om der tværtimod skulle fremsættes krav om tilbagebetaling af et beløb fra ETEN. Kommissionen havde til hensigt at træffe en endelig afgørelse inden udgangen af juli 1996. Klagerens bemærkninger F. , leder af ETEN, anførte i det væsentligste følgende: 1. Registreringsformaliteterne og de øvrige administra- tive forhold, Kommissionen henviste til, kunne ikke fuldt ud begrunde forsinkelsen i udbetalingerne. Mere specifikt kunne de administrative procedurer i forbin- delse med projekternes iværksættelse i 1994 anføres som begrundelse for en del af den oprindelige forsin- kelse, men ikke for de senere forsinkelser efter projek- tets afslutning. Endvidere vedrørte Kommissionens forklaring på dette område udelukkende ITSA-projek- tet og begrundede ikke forsinkelserne i udbetalingerne til thesaurus-projektet. 1. Kommissionen erkendte, at den ikke havde besvaret ETEN’s korrespondance og undskyldte dette. Proce- duren inden for GD XXIII for besvarelse af henven- delser om betalinger til tilsvarende organer var under omlægning for at sikre, at sådanne henvendelser blev registreret øjeblikkeligt og besvaret snarest muligt. 2. Kommissionens tjenestegrene kunne under deres inspektion notere, at der i forbindelse med ITSA- projektet var oprettet to praktikpladser for stu- derende, at de vedvarende blev konsolideret, men at projektets videre udvikling var blevet hindret på grund af manglende støtte fra Kommissionen. 2. Forsinkelsen i udbetalingen skyldtes, for så vidt angik ITSA-projektet, at to separate genparter af kontrak- ten, underskrevet af forskellige repræsentanter for ETEN, var blevet returneret til Kommissionen. Endvi- dere havde ETEN, som under projektperioden havde haft adresse i Spanien, fuldendt registreringsformalite- terne i Luxembourg i november 1993 og skiftet bankkonto fra Bruxelles til Luxembourg. 3. For begge projekters vedkommende var Kommissio- nen ikke tilfreds med de endelige regnskaber, som ikke afspejlede de reelle udgifter i forbindelse med projekterne. Endvidere var bilagene for de omhand- lede beløb utilstrækkelige og opfyldte ikke de betin- gelser, der var fastsat i kontrakten. 4. ITSA-projektet var ikke blevet gennemført i overens- stemmelse med kontraktbetingelserne, eftersom et af hovedmålene (oprettelse af praktikpladser) ikke var nået. Eftersom Kommissionen ikke var tilfreds med de oplysninger, den havde anmodet ETEN om at fore- lægge vedrørende den hidtidige gennemførelse af pro- jektet, fandt den det påkrævet at foretage en inspek- 3. Det materiale, Kommissionen havde anmodet om efter besøget, var blevet sendt til Kommissionens tjenestegrene inden for en kort tidsfrist. 4. Ved udgangen af juli 1996 forelå der stadig ingen afgørelse fra Kommissionen, og ingen angivelse af, hvornår en sådan kunne forventes. I en senere skrivelse til ombudsmanden bemærkede klage- ren, at forsinkelserne i udbetalingen af støttebeløbene til ITSA- såvel som thesaurus-projektet havde hindret udvik- lingen heraf. Supplerende undersøgelser Kommissionen meddelte ombudsmanden, at den med skrivelse af 3. december 1996 havde meddelt ETEN sin endelige afgørelse vedrørende udbetalingen af støttebelø- bene til ITSA- og thesaurus-projekterne. Kommissionen 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/49 havde konkluderet, at det resterende beløb på 40 320 ECU til thesaurus-projektet måtte reduceres til 25 519 ECU, eftersom visse af de afholdte udgifter ikke var støtteberettigede og ikke var understøttet af de nødven- dige bilag. For så vidt angik ITSA-projektet, fandt Kom- missionen, at hele det først udbetalte beløb (57 450 ECU) måtte tilbagesøges, eftersom projektet hidtil havde været fuldstændig mislykket, og ETEN’s indsats ikke sandsyn- liggjorde, at projektet på nogen måde kunne gennemføres tilfredsstillende. Kommissionen havde derfor udstedt en tilbagesøgningsordre på 31 931 ECU (nettobeløb) til ETEN. Supplerende bemærkninger fra klageren Klageren modsatte sig Kommissionens endelige afgørelse og tilbagesøgningsordren, eftersom han mente begge pro- jekter var gennemført tilfredsstillende inden for den fast- satte tidsfrist og i henhold til de fastlagte betingelser. For så vidt angik ITSA-projektet mente klageren, at Kommis- sionen i sin skrivelse af 3. december 1996 havde erkendt, at de fastlagte krav til projektet i det væsentligste var opfyldt ved udgangen af december 1994, og at Kommis- sionen var ansvarlig for de efterfølgende finansielle og organisatoriske problemer i forbindelse med begge pro- jekter. Endvidere bad klageren den europæiske ombudsmand ophæve tilbagesøgningsordren. Afgørelsen 1. Klagerens krav om ophævelse af tilbagesøgnings- ordren Ombudsmanden har ikke beføjelse til at ophæve en tilbagesøgningsordre. 2. Kommissionens manglende besvarelse af korre- spondance Kommissionen erkendte, at den ikke havde besva- ret ETEN’s skrivelser. Endvidere oplyste Kommis- sionen, at GD XXIII var i færd med at ændre proceduren for besvarelse af henvendelser om endnu ikke udbetalte beløb i den hensigt at sikre en øjeblikkelig registrering af disse henvendelser og en besvarelse snarest muligt. Yderligere bemærk- ninger fra ombudsmanden var således unødven- dige. 3. Kommissionens manglende udbetaling af de reste- rende 40 % af støttebeløbet 3. 1. Betingelserne for udbetaling af de resterende 40 % af støttebeløbet var enslydende og fastlagt i erklæ- ringerne fra modtagerne af finansiel støtte, som ETEN undertegnede den 30. og 31. december 1993. I henhold til de relevante bestemmelser i disse erklæringer ville de resterende 40 % af støtte- beløbet blive udbetalt, når Kommissionen havde fået forelagt og godkendt de nødvendige dokumen- ter (en redegørelse for udnyttelsen af støtten, en oversigt over udgifter og indtægter samt behørigt attesterede bilag med angivelse af de enkelte udgif- ters art og størrelse og den tilsvarende indtægt). Erklæringen foreskrev endvidere, at hvis der i over- sigten over udgifter ikke blev redegjort for anven- delsen af støtten, var ETEN forpligtet til efter anmodning fra Kommissionen at tilbagebetale ethvert uretmæssigt udbetalt beløb. 3. 2. ETEN var således berettiget til at modtage støtten, hvis den opfyldte betingelserne i de to erklæringer. I henhold til Kommissionens udtalelse skyldtes i udbetalingerne hovedsagelig, at forsinkelsen ETEN ikke fuldt ud opfyldte disse betingelser. 3. 3. Ombudsmanden var ikke i stand til at træffe en afgørelse i den grundlæggende tvist mellem Kom- missionen og ETEN om, hvorvidt sidstnævnte havde opfyldt de betingelser, der var fastlagt i de to erklæringer. Dette spørgsmål måtte afgøres ved en kompetent retsinstans, som ville kunne foran- stalte bevisførelse og bedømme modstridende bevi- smateriale. 3. 4. Ombudsmanden rolle i denne henseende var at afgøre, om der forelå bevis for, at Kommissionen ikke havde handlet i overensstemmelse med god forvaltningsskik. I henhold til god forvaltningsskik burde Kommissionen bl. a. ikke have udskudt udbetalingen af de resterende 40 % af den finan- sielle støtte til ETEN, medmindre den nærede alvorlig tvivl om, at ETEN opfyldte betingelserne i de to erklæringer. 3. 5. Selv om de registreringsformaliteter og øvrige administrative forhold, som Kommissionen hen- viste til, ikke, som klageren med rette påpegede det, fuldt ud kunne begrunde den forsinkede udbe- taling af de resterende 40 %, syntes de øvrige argumenter, som Kommissionen fremførte, at inde- holde bevis for, at Kommissionen nærede alvorlig tvivl om, at ETEN ville opfylde betingelserne i de to erklæringer. Især anførte Kommissionen i sin udtalelse, at den ikke mente, oversigten over udgif- C 380/50 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 ter og indtægter reflekterede de reelle udgifter i forbindelse med projektet. Desuden mente Kom- missionen ikke, at bilagene opfyldte de betingelser, der var fastlagt i kontrakten. Undersøgelsen Kommissionens udtalelse 3. 6. Endvidere bekræftede det forhold, at Kommissio- nen ikke var tilfreds med ETEN’s oplysninger om ITSA-projektets gennemførelse og vedtog at gen- nemføre en kontrol i ETEN’s hovedsæde og senere overvejede en tilbagesøgning af en del af det udbe- talte beløb, at Kommissionen nærede alvorlig tvivl om, hvorvidt ETEN opfyldte kontraktbetingel- serne. Denne tvivl fra Kommissionens side bekræf- tedes yderligere af den endelige afgørelse om at udstede en tilbagesøgningsordre, med den begrun- delse, at der i forbindelse med Thesaurus-projektet var afholdt udgifter, som ikke var understøttet af de nødvendige bilag, og at ITSA-projektet var fuldstændig fejlslagen. Undersøgelsesresultaterne viste ingen tilfælde af fejl eller forsømmelser fra Europa-Kommissionens side. Ombuds- manden afsluttede følgelig behandlingen af sagen. Supplerende bemærkninger Klagen blev forelagt Kommissionen, som i det væsent- ligste anførte følgende: A. rettede henvendelse til formanden for Europa-Kom- missionen i april 1996. Skrivelsen blev henvist til Kom- missionens repræsentation i København med henblik på yderligere behandling. Repræsentationskontorets helpdesk »Euro-jus« fik pålagt opgaven og i henhold til Kommissionen var dens juridi- ske rådgiver flere gange i telefonisk kontakt med A. A. blev lovet faglig bistand i sagen, hvis hun kunne tilveje- bringe yderligere oplysninger. Anmodningen om yderli- gere oplysninger blev forelagt i en skrivelse af 22. april 1996 og en påmindelse af 9. maj 1996. I påmindelsen gentog repræsentationen i København, at den var rede til at hjælpe, men behøvede yderligere oplysninger for at forfølge sagen. Den 29. maj 1996 fremsendte den juridi- ske rådgiver en endelig påmindelse, hvori han forklarede, at uden de pågældende oplysninger, var det ikke muligt at undersøge sagen. Ombudsmanden bemærkede, at klageren havde mulighed for selv at indbringe tvisten vedrørende udbetalingen af de resterende 40 % af støttebeløbet og Kommissionens endelige afgørelse for en kompetent domstol. Kommissionen udtalte, at den var mere end villig til at hjælpe A. Dog kunne sagen kun undersøges, hvis Kom- missionen rådede over de oplysninger, den havde rede- gjort for i korrespondancen med A. KOMMISSIONENS REPRÆSENTATIONS BEHANDLING AF EN ANMODNING OM INFORMATION Afgørelse om klage 539/3. 4. 96/MA/DK/PD over Europa-Kommissionen Klagerens bemærkninger Klagen I marts 1996 klagede A. til ombudsmanden over, at Kommissionens repræsentation i Danmark ikke havde ydet en korrekt bistand, eftersom den ikke forelagde hende oplysninger vedrørende hendes rettigheder i med- før af Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 (1). A. er svensk pensionist med bopæl i Danmark og har mødt en række problemer vedrørende socialsikring i Danmark. Hun rettede henvendelse til repræsentationen i formand med Danmark såvel som Kommissionens anmodning om rådgivning. (1) EFT L 149 af 5. 7. 1971, s. 2. I bemærkningerne fastholdt A. sin klage. Hun bekræf- tede, at hun havde rettet en skriftlig henvendelse til formanden for Kommissionen i april 1996, men gjorde gældende, at hun ikke havde modtaget et svar fra ham. A. benægtede, at hun gentagne gange havde været i telefonisk forbindelse med repræsentationens juridiske rådgiver. I henhold til A. havde der ikke været nogen telefonisk kontakt mellem hende selv og kontoret efter april 1996. Dog bekræftede hun, at hun e´n enkelt gang havde talt med repræsentanten for Euro-Jus, nemlig den 21. februar 1996. A. oplyste, at det ikke var hende muligt at forelægge den relevante dokumentation, før hun havde nøjagtigt kend- skab til fællesskabsretten. 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/51 A. oplyste, at hun først havde modtaget skrivelsen af 22. april 1996 ved udgangen af maj 1996. Faktisk modtog hun først påmindelsen af 9. maj 1996, som skrivelsen af 22. april var vedføjet. A. var forundret over den forsin- kede modtagelse af disse skrivelser. 1. 5. Ombudsmanden fandt således ingen tilfælde af fejl eller forsømmelser i forbindelse med Kommissio- nens besvarelse af ovennævnte skrivelser. 2. Forsinket modtagelse af skrivelser fra Kommissio- nens repræsentation For så vidt angik indholdet af skrivelsen af 22. april 1996, anførte A. , at hun allerede havde besvaret det første spørgsmål i sin tidligere skrivelse af 17. februar 1996. Endvidere mente hun, at de sidste tre spørgsmål var irrelevante og havde til formål at irritere hende. I henhold til A. var også disse spørgsmål allerede blevet besvaret. 2. 1. I sine bemærkninger nævnede A. den forsinkede modtagelse af skrivelserne fra Kommissionens repræsentation. De påståede forsinkelser synes at skyldes, at A. anvendte to forskellige adresser i sin korrespondance med Kommissionens repræsenta- tion og med formanden for Europa-Kommissio- nen. Afgørelsen 2. 2. De enkelte svar blev sendt til den adresse, A. have opgivet i de tilsvarende skrivelser. Endvidere frem- gik det, at A. ikke havde oplyst Kommissionen om sin adresseændring. Ombudsmandens undersøgel- ser viste derfor ingen tilfælde af fejl eller forsøm- melser vedrørende den forsinkede modtagelse af korrespondance. 1. Korrespondancen mellem klageren og Kommissio- nens tjenestegrene 3. Bistand fra Kommissionens repræsentation 1. 1. Den 17. februar 1996 sendte A. Kommissionens repræsentation i København en skriftlig anmod- ning om bistand i en sag. I sin skrivelse opgav hun en adresse på Frederiksberg. Den 22. februar 1996 havde A. en telefonsamtale med repræsentanten for Euro-Jus, F. , som lovede at undersøge sagen. Den 22. april 1996 besvarede F. A. s skrivelse af 17. februar 1996 med en anmodning om yderligere oplysninger. Denne skrivelse blev sendt til den adresse, der var angivet i A. s skrivelse af 17. februar 1996. 1. 2. Den 16. april 1996 skrev A. til formanden for Europa-Kommissionen. I denne skrivelse opgav hun en adresse i Humlebæk. Den 18. april 1996 sendte formanden hendes skrivelse til Kommissio- nens repræsentation i København. Den 9. maj 1996 svarede F. på vegne af Kommissionens for- mand, takkede A. for hendes brev og oplyste, at hun ville forsøge at hjælpe A. , men ville få brug for A. s besvarelse af de allerede stillede spørgsmål. Denne skrivelse blev sendt til Humlebæk, og A. modtog den ved udgangen af maj 1996. 3. 1. I sine svar havde Kommissionens repræsentation meddelt, at den havde brug for yderligere oplysnin- ger om A. s særlige situation, hvis den skulle under- søge sagen videre. Repræsentationen havde udtrykt vilje til at hjælpe, men A. havde fundet spørgs- målene irrelevante. 3. 2. Ombudsmanden fandt, at Kommissionens repræ- sentation havde forsøgt at bistå A. i sagen, og at repræsentationen i denne henseende havde anmo- det om yderligere oplysninger. Undersøgelsesresultaterne viste ingen tilfælde af fejl eller forsømmelser fra Europa-Kommissionens side. Ombuds- manden afsluttede derfor behandlingen af sagen. KONTRAKT OM FAGLIG BISTAND I ALGERIET Afgørelse om klage 572/24. 4. 96/ST/IT/KT over Europa-Kommissionen og Revisionsretten for De Europæiske Fællesskaber 1. 3. Kommissionens repræsentation sendte en påmin- delse den 29. maj 1996 til begge de adresser, A. havde anvendt i sin korrespondance. I denne skri- velse gentoges anmodningen om oplysninger. Klagen 1. 4. Af ovennævnte undersøgelser fremgår, at A. s skri- velser til Kommissionens repræsentation i Køben- havn og til formanden for Europa-Kommissionen blev besvaret den 22. april og 9. maj 1996. I april 1996 indgav T. en klage til ombudsmanden vedrørende en kontrakt om faglig bistand i Algeriet, som var indgået med Kommissionen. Hans klage vedrørte endvidere Revisionsrettens udtalelse om projektet. C 380/52 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 1. Vedrørende Kommissionen I 1994 indgik T. en kontrakt med Kommissionen om samarbejde i Algeriet inden for rammerne af det EF- finansierede strukturtilpasningsstøtteprogram Sasp. Efter et udbud, organiseret af Kommissionens delegation i Algeriet, fik klageren tildelt projekt »SEM/03/208/030/ A«. I marts 1995 påbegyndte klageren arbejdet i Algeriet. Til trods for visse vanskeligheder lykkedes det ham at afslutte opgaven inden for den frist, der var fastsat i kontrakten (marts 1995). Kommissionen betalte to reg- ninger vedrørende hans seks måneders arbejde i 1994, men foretog ikke udbetalinger i forbindelse med de øvrige regninger, som blev tilsendt Kommissionen den 15. februar 1995 og 18. maj 1995. T. anmodede om betaling af disse regninger, betaling af renter grundet i forsinkelsen samt en godtgørelse for forringelse af hans faglige anseelse. I marts 1996 indvilli- gede Kommissionen i at løse spørgsmålet. T. klagede til ombudsmanden over, hvad han mente var fejl og forsømmelser fra Kommissionens side i form af manglende faglig bistand, magtmisbrug i kontraktklausu- ler, administrative uregelmæssigheder og forelæggelse af urigtige oplysninger for Revisionsretten. 2. Vedrørende Revisionsretten T. klagede endvidere over flere bemærkninger i Revi- sionsrettens årsberetning for 1994 vedrørende Sasp- programmet for Algeriet. I årsberetningens punkt 11. 69 oplyser Revisionsretten, at den har »begrænset sin revi- sion til bilagsrevision og interviews med Kommissionens medarbejdere«. Klageren mener, at Revisionsretten også burde havde arrangeret et møde med ham, for at give ham lejlighed til at begrunde sine handlinger. Undersøgelsen Klagen blev forelagt de berørte institutioner. Kommissionens udtalelse Kommissionen anførte i det væsentligste følgende: T. havde gradvist afveget fra kontraktens tekniske specifi- kationer, og hans rapporteringer var ufuldstændige og upræcise. I februar 1995 fremsendte T. en kort rapport om sit arbejde i perioden 15. maj 1994 til 18. januar 1995. En anden rapport blev forelagt den 10. maj 1995 efter kontraktens afslutning. Disse rapporter var ufuldstændige hastearbejder, som ikke gav mulighed for en reel evalue- ring af det udførte arbejde. Kommissionen vedtog at udsætte betalingen af de sidste to regninger til projektet, indtil den havde afsluttet sin kontrolprocedure, som implicerede flere tjenestegrene. I juni 1996 nåede Kommissionen frem til en aftale med klageren, som indvilgede i at frafalde sine krav mod udbetaling af et beløb til fuld og endelig afgørelse. Revisionsrettens udtalelse Revisionsretten anførte i det væsentligste følgende: Revisionsretten havde undersøgt Sasp-programmet i perioden april 1994 til februar 1995. Denne opgave havde Revisionsretten udført i henhold til de kriterier, der var fastlagt i EF-traktaten, især artikel 188 C, stk. 3, om, at »revisionen foretages på grundlag af regnskabsbilag og i fornødent omfang ved undersøgelser på stedet i Fælles- skabets øvrige institutioner og i medlemsstaterne«. I dette tilfælde besluttede Revisionsretten ikke at foretage under- søgelser på stedet på grund af den vanskelige politiske situation i Algeriet. I årsberetningen for 1994 henviste Revisionsretten til Sasp-programmet. Revisionsretten havde udarbejdet flere afsnit i beretningen på grundlag af oplysninger fra Kom- missionen i overensstemmelse med artikel 188 C, stk. 4. T. var ikke blevet anmodet om at afgive vidnesbyrd, eftersom Revisionsretten ikke var forpligtet til at høre enkeltpersoner eller private organer. Endvidere havde klageren først informeret Revisionsretten om sit ønske om at blive hørt, efter at årsberetningen for 1994 var blevet offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende. I årsberetningen henvises ikke til aspekter vedrørende klagerens gennemførelse af kontrakten. Den specifikke ordlyd i årsberetningens punkt 11. 75, som klageren hen- viser til (»disse forhold bevirkede«) vedrørte samtlige betragtninger i de foregående afsnit og ikke kun de lokale eksperter. Klagerens bemærkninger Klageren bekræftede, at man var nået frem til en mindelig løsning, selv om han fastholdt kravet om en offentlig undskyldning fra Kommissionen og endvidere henstillede, at Revisionsretten tilføjede en rettelse til De Europæiske 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/53 Fællesskabers Tidende, hvoraf det fremgik, at »disse forhold«, i årsberetningens punkt 11. 75, ikke vedrørte den faglige bistand, han havde leveret. Klageren krævede, at få genopbygget sin faglige anseelse gennem en skriftlig erklæring fra Kommissionen om, at der var tale om en fejltagelse. Denne skrivelse skulle attestere, at hans kontraktlige forbindelser med institutio- nen var afklaret. 1992 flyttede han til Det Forenede Kongerige, hvor han søgte at genoptage erhvervet som klinisk psykolog. BPS nægtede dog at anerkende hans kvalifikationer og kræ- vede, at han bestod Det Forenede Kongeriges »Diploma in Psychology«, inden han kunne opnå en ækvivalens. Som følge af denne manglende anerkendelse var M. ikke kvalificeret til de fleste stillinger som klinisk psykologi inden for Det Forenede Kongeriges sundhedsvæsen. Han mente, at BPS skulle have anerkendt hans kvalifikationer i medfør af Rådets direktiv 89/48/EØF (1) og Rådets henstilling 89/49/EØF (2). Afgørelsen løsning vedrørende sagens Der fremgik af ombudsmandens undersøgelser, at T. såvel som Kommissionen oplyste, at der var nået en indholdsmæssige mindelig aspekter. Eftersom denne løsning øjensynlig gav klageren medhold i de fleste af hans krav, erklærede han sig tilfreds hermed. Eftersom Kommissionen havde offentlig- gjort aftalen med T. , var hans krav om offentlig oprejs- ning allerede efterkommet. Undersøgelsen af ordlyden i punkt 11. 75 i Revisionsret- tens årsberetning for 1994 viste, at der med »disse forhold bevirkede« ikke udelukkende henvises til klage- rens faglige bistand. Set i sammenhængen synes der at være tale om en henvisning til alle de foregående afsnit. Genstanden for Revisionsrettens beretning var Kommis- sionen og ikke klageren. Ombudsmandens undersøgelser af denne klage viste ingen tilfælde af fejl eller forsømmelser fra Kommissionens eller Revisionsrettens side. Ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. MANGLENDE ANERKENDELSE AF EKSAMENSBEVIS FRA ET TREDJELAND Afgørelse om klage 579/2. 5. 96/MAMG/UK/IJH over Europa-Kommissionen Klagen I april 1996 klagede M. til ombudsmanden over man- glende anerkendelse af hans argentinske eksamensbeviser som klinisk psykolog. Hans klage var rettet mod British Psychological Society (BPS) og Kommissionen. Ombuds- manden meddelte klageren, at han kun kunne behandle den del af klagen, der vedrørte Kommissionen, eftersom BPS ikke var en fællesskabsinstitution eller et fællesskabs- organ. I april 1993 indbragte Citizen’s Europe Advisory Service (som hører under Kommissionens kontor i London) på vegne af M. hans situation for Kommissionen med en anmodning om at få klarlagt, hvorvidt BPS’s krav om, at M. skulle tage hele den britiske eksamen for at opnå en ækvivalens, var i overensstemmelse med direktiv 89/ 48/EØF. I juni 1993 svarede Kommissionen (GD XV — Det Indre Marked og Finansielle Tjenesteydelser), at den ikke havde modtaget oplysninger vedrørende de franske myndigheders anerkendelse af klagerens argentinske eksa- mensbevis, og at den derfor nærede alvorlig tvivl om, hvorvidt han opfyldte de betingelser, der var fastlagt i direktiv 89/48/EØF. Kommissionen henviste især til, at den attest, M. havde overdraget de britiske myndigheder var udstedt af den spanske ambassade i Paris, og at der ikke var tale om en attesteret fotokopi af de kompetente franske myndigheders oprindelige afgørelse. Klageren fandt, at Kommissionen i sit svar fremsatte ubegrundede beskyldninger mod ham. I januar 1995 bemærkede et medlem af Europa-Parlamentet i en skri- velse til GD XV, at Kommissionens svar til Citizen’s Europe Advisory Service var yderst negativ og på ingen måde til hjælp for klageren. Han bad derfor Kommissio- nen om at tage sagen op til fornyet behandling og forelægge en mere velovervejet udtalelse. Det pågældende medlem af Europa-Parlamentet påpegede, at det franske undervisningsministerium havde givet klageren tilladelse til at praktisere den 24. september 1991, og at klageren opfyldte kravet om mindst tre års erhvervserfaring i Frankrig inden ankomsten til Det Forenede Kongerige. Kommissionen svarede i februar 1995 ved påny at hen- vise til, at direktiv 89/48/EØF om en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for videregå- ende uddannelser udelukkende fandt anvendelse, såfremt klageren var i besiddelse af tre års erhvervserfaring atte- steret af den medlemsstat, som anerkendte hans eksa- mensbevis udstedt i et tredjeland (artikel 1, litra a), i Ifølge klageren, som er spansk statsborger, fik han sin universitetseksamen som klinisk psykolog ved et argen- tinsk universitet og praktiserede senere i Frankrig, hvor hans kvalifikationer blev anerkendt i december 1991. I (1) EFT L 19 af 24. 1. 1989, s. 16. (2) EFT L 19 af 24. 1. 1989, s. 24. C 380/54 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 direktivet). Kommissionen påpegede, at det kun var muligt at rette henvendelse til de britiske myndigheder og anmode dem om at følge direktivets bestemmelser i denne sag, hvis klageren fremsendte en kopi af de franske myndigheders formelle anerkendelse af hans argentinske eksamensbevis såvel som attesten for tre års erhvervserfa- ring. På denne baggrund klagede M. til ombudsmanden over, at GD XV i Kommissionen 1) ikke havde hjulpet ham med at opnå anerkendelse af sine kvalifikationer 2) havde fremsat ubegrundede beskyldninger mod ham i sin korrespondance vedrørende sagen måde stillede spørgsmålstegn ved, om klageren hand- lede i god tro. 3. Angående fortolkningen af direktiv 89/48/EØF an- førte Kommissionen, at tredjelandseksamensbeviser udstedt til statsborgere fra medlemsstaterne kun er omfattet af den i direktivet fastlagte anerkendel- sesprocedure på to betingelser: a) eksamensbeviset skal først anerkendes af en EU-medlemsstat og b) indehaveren skal være i besiddelse af tre års erhvervs- erfaring attesteret af den medlemsstat, der har aner- kendt eksamensbeviset. 4. For så vidt angik den manglende gennemførelse af Rådets henstilling 89/49/EØF, påpegede Kommissio- nen, at henstillinger i henhold til EF-traktatens artikel 189 ikke er juridisk bindende. 3) havde foretaget en obstruktiv fortolkning af direktiv 89/48/EØF ved at kræve tre års beskæftigelse efter anerkendelsen, og Klagerens bemærkninger 4) ikke havde efterfulgt henstilling 89/49/EØF om stats- borgere fra medlemsstaterne, der er indehavere af eksamensbevis udstedt i et tredjeland. Undersøgelsen Klageren gentog sine tidligere bemærkninger og tilføjede, at dokumentationen for anerkendelsen af hans eksamens- bevis var fremsendt flere gange bl. a. af Citizen’s Europe Advisory Service og medlemmet af Europa-Parlamentet, men at GD XV havde fjernet beviset for denne anerken- delse. Klageren krævede endvidere fornyet ret til beskæf- tigelse. Kommissionens udtalelse Afgørelsen Klagen blev forelagt Kommissionen, som i det væsent- ligste anførte følgende: 1. Manglende bistand fra Kommissionen med hen- blik på anerkendelse af kvalifikationsbeviser 1. For så vidt angik påstanden om, at den ikke havde hjulpet klageren med at opnå en anerkendelse af hans kvalifikationer, bekræftede Kommissionen sit svar til kontoret i London ved at påpege, at der fortsat ikke forelå bevis for, at de franske myndigheder havde anerkendt det argentinske eksamensbevis. Kommissio- nen tilføjede, at den gentagne gange havde opfordret klageren til at sende en simpel kopi af anerkendelsen, men at han på intet tidspunkt havde efterkommet denne anmodning. Kommissionen påpegede endvi- dere, at så snart den modtog bevis for, at klageren reelt var omfattet af bestemmelserne i direktiv 89/ 48/EØF, ville den kunne rette henvendelse til myndig- hederne i Det Forenede Kongerige på hans vegne. 2. For så vidt angik påstanden om ubegrundede beskyld- ninger mod klageren, bemærkede Kommissionen, at det var normal fremgangsmåde ved behandling af klager mod medlemsstater at anmode klageren om at forelægge kopier af de vigtigste dokumenter i den hensigt at klarlægge sagens kendsgerninger og eva- luere klagepunkterne, inden Kommissionen kontak- tede den pågældende medlemsstats myndigheder, og at man ved denne fremgangsmåde ikke på nogen 1. 1. Hvis Kommissionen skulle hjælpe klageren med at opnå anerkendelse af hans kvalifikationer og kon- trollere, om Det Forenede Kongeriges myndigheder havde handlet i overensstemmelse med direktivet, måtte Kommissionen nødvendigvis være i besid- delse af alle dokumenter, som kunne hjælpe den med at bedømme og efterprøve de relevante juridi- ske forhold vedrørende klagerens erhvervsmæssige situation. De franske myndigheders anerkendelse af klagerens argentinske eksamensbevis udgjorde et sådant dokument. 1. 2. Det fremgik af Kommissionens udtalelse, at den gentagne gange havde anmodet klageren om en kopi af de franske myndigheders formelle afgørelse om anerkendelse, men at klageren ikke havde frem- sendt en sådan. I stedet havde Kommissionen mod- taget en attest udstedt af den spanske ambassade i Paris, hvilket ikke var det samme som en atteste- ret kopi af de franske myndigheders afgørelse om anerkendelse. Uden dette afgørende dokument kunne Kommissionen ikke indlede en undersøgelse. Kommissionen påpegede flere gange, at når først den havde modtaget den pågældende kopi, ville 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/55 den kunne rette henvendelse til de britiske myndig- heder. ANERKENDELSE AF EKSAMENSBEVIS: BEHANDLING AF EN KLAGE TIL KOMMISSIONEN 1. 3. På baggrund af ovenstående kunne det således fastslås, at der ikke forelå bevis for, at Kommissio- nen ikke havde ydet klageren den nødvendige bis- tand med henblik på anerkendelse af hans kvalifi- kationer. 2. Ubegrundede påstande vedrørende klageren Ved at anmode klageren om at forelægge en kopi af de franske myndigheders formelle afgørelse om anerkendelse og ved at afvise den spanske ambas- sades attest som bevis for denne anerkendelse forsøgte Kommissionen blot at opnå den relevante dokumentation for en juridisk vurdering af klage- rens erhvervsmæssige baggrund. Kommissionen kunne ikke i denne forbindelse anses for at have fremsat urigtige påstande vedrørende klageren. 3. Kommissionens fortolkning af direktiv 89/48/ EØF 3. 1. I henhold til direktivets artikel 1, litra a), kan et eksamensbevis fra et tredjeland erhvervet af en statsborger fra en medlemsstat kun omfattes af den i direktivet fastlagte ordning for anerkendelse, såfremt »indehaveren har en erhvervserfaring af tre års varighed attesteret af den medlemsstat, som har anerkendt et eksamensbevis, certifikat eller andet kvalifikaktionsbevis udstedt i et tredjeland«. 3. 2. Derfor kunne Kommissionens krav om tre års erhvervserfaring efter anerkendelsen af eksamens- beviset udstedt i et tredjeland ikke anses for at være i modstrid med ovenstående bestemmelser. Det skal dog påpeges, at Domstolen er den højeste myndighed, for så vidt angår fortolkning af fælles- skabsretten. 4. Kommissionens manglende gennemførelse af hen- stilling 89/41/EØF Eftersom henstillinger ikke er bindende (EF-trakta- tens artikel 189), kan Kommissionen ikke kræve, at en medlemsstat følger en henstilling. Kommissio- nen kunne således ikke anses for at have undladt at gennemføre henstilling 89/49/EØF. Undersøgelserne af denne klage viste ingen tilfælde af fejl eller forsømmelser fra Kommissionens side, og ombuds- manden afsluttede derfor behandlingen af sagen. Afgørelse om klage 583/3. 5. 96/MFCL/IT/KT over Europa-Kommisssionen Klagen I maj 1996 klagede C. til ombudsmanden over Kommis- sionens behandling af en klage, som hun havde indgivet over de portugisiske myndigheder. C. oplyste over for ombudsmanden, at hun var indehaver af en fransk doktorgrad i lingvistik. Hun havde uden held ansøgt om anerkendelse af sit franske eksamensbevis i Portugal. De portugisiske myndigheder anså, at hendes doktorgrad ikke henhørte under anvendelsesområdet for Rådets direktiv 89/48/EØF (1). I januar 1994 rettede C. en skriftlig henvendelse til Kommissionen om dette spørgsmål. Kommissionens gene- ralsekretariat informerede hende i maj 1994 om, at klagen var registreret under nr. 94/4382 og ville blive behandlet. I den her omhandlede klage anmodede C. ombudsman- den om at undersøge spørgsmålet, eftersom Kommissio- nen hverken havde afsluttet behandlingen af klage nr. 94/4382 eller indledt en traktatbrudsprocedure mod Por- tugal. Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev forelagt Kommissionen, som i det væsent- ligste anførte følgende: Den indholdsmæssige side af klagen vedrørte Kommissio- nens skønsbeføjelser i artikel 169-procedurer. Rådets direktiv 89/48/EØF af 21. december 1988 fast- lagde en generel ordning for anerkendelse af eksamensbe- viser for videregående uddannelser efter afslutning af en uddannelse af mindst tre års varighed. Med udgangspunkt i ovennævnte direktiv havde klageren ret til at opnå en anerkendelse med henblik på udøvelse af samme erhverv i Portugal, som doktorgraden gav adgang til i Frankrig. Kommissionens tjenestegrene havde korresponderet med de portugisiske og franske myndigheder og klageren. En detaljeret fortegnelse over denne korrespondance blev forelagt ombudsmanden. (1) EFT L 19 af 24. 1. 1989, s. 16. C 380/56 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 På baggrund af ovennævnte korrespondance, de franske myndigheders svar og flere skrivelser fra enkeltpersoner med tilsvarende problemer i andre medlemsstater, beslut- tede Kommissionen at drøfte spørgsmålet på et møde den 24. april 1996 med de nationale koordinatorer for gen- nemførelsen af direktiv 89/48/EØF. C. blev telefonisk underrettet om mødet med koordinato- rerne og om, at der som følge af Kommissionens møde- kalender tidligst kunne træffe afgørelse om eventuelt at indlede en traktatbrudsprocedure i oktober 1996. Supplerende undersøgelser Ombudsmanden vedtog at anmode Kommissionen oplyse, hvorvidt den havde indledt en traktatbrudsproce- dure i henhold til EF-traktatens artikel 169 mod Portugal for manglende gennemførelse af direktiv 89/48/EØF, som angivet i Kommissionens skrivelse til klageren fra januar 1997. Kommissionens svar Med udgangspunkt i de portugisiske myndigheders argu- menter og drøftelsen på koordinatorernes møde bad Kommissionens tjenestegrene C. fremsende en kopi af al korrespondance med de portugisiske myndigheder og en kopi af sine eksamensbeviser. Kommissionen svarede, at den havde vedtaget af indlede en traktatbrudsprocedure mod Portugal, jf. EF-traktatens artikel 169. Denne procedure var foranlediget af den ufuldstændige gennemførelse af direktiv 89/48/EØF i den portugisiske lovgivning. I henhold til Kommissionen informerede den i juni 1997 C. om procedurens forløb. Kommissionen oplyste, at C. s sag vedrørende komplice- rede spørgsmål, som var genstand for drøftelser mellem medlemsstaterne og Kommissionen. Endvidere påpegede Kommissionen, at når Kommissionens tjenestegrene ret- tede henvendelse til medlemsstaterne med anmodning om oplysninger, beroede sagsbehandlingstiden i vid udstræk- ning på sidstnævnte. Endvidere oplyste Kommissionen, at C. til stadighed var blevet informeret om udviklingen i sagen, og at Kommis- sionen fortsat ville holde hende underrettet om alle initiativer, Kommissionen måtte træffe i medfør af sine skønsbeføjelser. Klagerens bemærkninger C. fastholdt sin klage. Hun anførte, at hun var i besid- delse af erhvervserfaring inden for højere uddannelse, og at hendes eksamensbevis ikke var af akademisk karakter, eftersom det gav adgang til erhvervet »enseignant d’Uni- versite´«. Endvidere meddelte hun ombudsmanden, at Kommissionen først havde anmodet hende om yderligere oplysninger den 12. juni 1996, og at hun havde besvaret denne anmodning den 19. juni 1996. C. meddelte senere ombudsmanden, at hun i november 1996 havde modtaget en skrivelse fra Kommissionen om, at den ville sende en formel åbningsskrivelse til de portu- gisiske myndigheder. I januar 1997 modtog C. en anden skrivelse med meddelelse om, at åbningsskrivelsen af praktiske årsager endnu ikke var afsendt. C. gav udtryk for sin utilfredshed med forsinkelsen af åbningsskrivel- sen. Afgørelsen 1. Artikel 169-procedurens administrative stade 1. 1. EF-traktatens artikel 169 indeholder ikke nærmere bestemmelser vedrørende de procedurer eller krite- rier, Kommissionen skal følge i det forløb, der går forud for fremsættelsen af en begrundet udtalelse til en medlemsstat. Endvidere indeholder Dom- stolens retspraksis kun få retningslinjer på dette område. Kommissionen må derfor selv træffe afgø- relse om, hvilke procedurer og kriterier, den vil følge for at opfylde de forpligtelser, der påhviler den i henhold til artikel 169, i det forløb, som kan føre til fremsættelsen af en begrundet udtalelse. 1. 2. Kommissionen bør i henhold til god forvaltnings- skik vedvarende søge at opnå svar fra medlemssta- terne under den administrative del af traktat- brudsproceduren. I henhold til Domstolens rets- praksis skal medlemsstaterne i henhold til trakta- tens artikel 5 lette Kommissionen gennemførelsen af de opgaver, som påhviler Kommissionen i hen- hold til artikel 155, første led. Det kræves af medlemsstaterne, at de samarbejder i god tro i forbindelse med artikel 169-undersøgelser, som foretages af Kommissionen, og forelægger Kom- missionen de oplysninger, den anmoder om i denne henseende (1). 1. 3. Kommissionen har siden den 6. maj 1994, hvor C. s klage blev registreret under nr. 94/4382, til stadighed sendt skrivelser til den pågældende med- lemsstat og holdt C. skriftligt eller telefonisk underrettet om udviklingen i sagen, og ombuds- (1) Sag 192/84, Kommissionen mod Den Hellenske Republik, Sml. 1985, 3967, præmis 19. 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/57 manden mente derfor ikke, der forelå noget bevis for fejl eller forsømmelser, for så vidt angik dette aspekt af sagen. Klageren gjorde gældende, at denne uoverensstemmelse truede projektet som helhed og mente, at Kommissionen burde finde en løsning. 2. Afgørelse om at indlede traktatbrudsprocedure i henhold til EF-traktatens artikel 169 Undersøgelsen 2. 1. 2. 2. I henhold til EF-traktatens artikel 169 kan Kom- missionen forelægge en begrundet udtalelse, hvis den finder, at en medlemsstat ikke har overholdt sine forpligtelser efter traktaten. I henhold til Domstolens retspraksis har Kommis- sionen som traktatens vogter alene beføjelse til at afgøre, hvorvidt det er hensigtsmæssigt at ind- bringe en medlemsstat for Domstolen for man- glende overholdelse af sine forpligtelser (1). 2. 3. Kommissionen havde i juni 1997 informeret klage- ren om, at den havde fremsendt en formel åbningsskrivelse til de portugisiske myndigheder i medfør af EF-traktatens artikel 169 vedrørende den ufuldstændige gennemførelse af direktiv 89/ 48/EØF. 2. 4. Ombudsmanden fandt derfor ingen tilfælde af fejl eller forsømmelser i forbindelse med de undersøgel- ser, Kommissionen havde foretaget i denne sag. Undersøgelsesresultaterne viste ingen tilfælde af fejl og forsømmelser, og ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. FINANSIERING AF ET PROJEKT UNDER PROGRAMMET MED-URBS Afgørelse om klage 605/21. 5. 96/CGW/B/PD/XD over Europa-Kommissionen Klagen I maj 1996 klagede S. på en forenings vegne til ombuds- manden over et projekt finansieret inden for rammerne af programmet Med-Urbs. Kommissionen og en by i Grækenland havde undertegnet en kontrakt om finansiering af et Med-Urbs-projekt. Foreningen var omfattet af projektet og havde indgået en aftale med den græske by om placeringen af et kulturcen- ter. Senere opstod der et problem mellem foreningen og byen vedrørende centrets placering. (1) Sag 431/92, Kommissionen mod Forbundsrepublikken Tysk- land, Sml. 1995, s. I-2189, præmis 22. Kommissionens udtalelse Klagen blev forelagt Kommissionen, som i sin udtalelse anførte, at kontrakten om finansiering af projektet var indgået mellem Kommissionen og den græske by. Fore- ningen var ikke part i kontrakten. Endvidere påpegede Kommissionen, at der var indgået en separat aftale om kulturcentrets placering mellem byen og klageren, og at Kommissionen ikke var part i denne aftale. Kommissio- nen konkluderede, at den ikke kunne drages til ansvar for byrådets handlinger og derfor ikke var forpligtet til at indlede en undersøgelse. Klagerens bemærkninger Klageren gjorde gældende, at Kommissionen burde ved- kende sig et ansvar for projektet, eftersom den havde støttet det og gjort det muligt at oprette kulturcentret. Ifølge klageren havde Kommissionen en moralsk forplig- telse til at støtte projektet. Denne forpligtelse kunne aflæses af visse bestemmelser i kontrakten om at sikre projektets fortsættelse. Kommissionen kunne ikke på den ene side finansiere et projekt og på den anden side tillade, at dette projekt blev truet af den by, som var ansvarlig for koordinationen af projektet. Afgørelsen For det første tog ombudsmanden til efterretning, at der ikke fandtes nogen kontraktmæssige forbindelser mellem klageren og Kommissionen. På den ene side var kontrak- ten om finansiering af projektet indgået mellem Kommis- sionen og den græske by. På den anden side var aftalen vedrørende kulturcentrets placering udelukkende under- tegnet af klageren og byen. For det andet gennemgik ombudsmanden kontrakten mellem Kommissionen og byen. Kommissionen var i henhold til denne forpligtet til at finansiere projektet, for så vidt som byen respekterede de kontraktmæssige for- pligtelser. I henhold til Kommissionen blev projektet finansieret, fordi de i kontrakten fastlagte betingelser var opfyldt. Kontrakten pålagde ikke Kommissionen yderli- gere forpligtelser. C 380/58 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 For det tredje vurderede ombudsmanden kontrakten generelt som et led i det decentraliserede samarbejde inden for rammerne af det europæiske program Med- Urbs. Fællesskabet finansierer projekter, som respekterer programmets ånd og bogstav. Det kan ikke drages til ansvar for et projekt eller praktiske problemer i forbin- delse med et enkelt projekt. Klagerens bemærkninger I sine bemærkninger fastholdt K. sin klage. Endvidere gjorde hun gældende, at hun var berettiget til godtgørelse som følge af den forsinkede udbetaling af rejsegodtgørel- sen. Den europæiske ombudsmand fandt således ikke, Kom- missionen havde gjort sig skyldig i fejl eller forsømmelser, og afsluttede behandlingen af sagen. EN KOMMISSIONSREPRÆSENTATIONS BEHANDLING AF EN BORGER Afgørelse om klage 615/30. 5. 96/LK/FIN/KT/VK over Europa-Kommissionen Klagen I maj 1996 klagede K. til ombudsmanden over den behandling, hun havde modtaget i Kommissionens repræ- sentation i Finland. I april 1996 telefonerede K. til i Finland vedrørende Kommissionens repræsentation godtgørelse af hendes rejseudgifter i forbindelse med Kommissionens udvælgelsesprøve EUR/LA/74. Hun mente, at hun modtog et uhøfligt svar, eftersom hun fik besked på at kontakte Kommissionen i Bruxelles. K. havde tidligere i 1996 kontaktet repræsentationen i Fin- land med anmodning om oplysninger om ansættelsesmu- ligheder. Repræsentationen havde da tilsvarende henvist K. til Bruxelles. Afgørelsen 1. For så vidt angik det svar, Kommissionens repræsen- tation i Finland gav klageren, anførte Kommissionen, at repræsentationen efter anmodning regelmæssigt formidler generelle oplysninger om almindelige udvæl- gelsesprøver. Det er almindelig praksis i repræsenta- tionen, at borgere, som har detaljerede spørgsmål vedrørende specifikke ansættelsesspørgsmål, henvises til GD IX’s ansættelseskontor i Bruxelles. I henhold til Kommissionen blev K. s henvendelse behandlet korrekt. Kommissionen anførte, at frem for alt blev K. s personlige rettigheder til alle tider respek- teret. Rigtigheden heraf, for så vidt angår dette aspekt af sagen, blev på intet tidspunkt afvist eller modbevist i K. s bemærkninger. Ombudsmanden konstaterede derfor ingen fejl eller forsømmelser, for så vidt angik det svar, K. havde modtaget fra Kommissionens repræsentation i Fin- land. 2. Den 5. juni 1996 udbetalte Kommissionen rejsegodt- gørelsen. Den 10. juli 1996 oplyste K. , at hun havde modtaget denne godtgørelse nogle uger tidligere. Ombudsmanden bemærkede, at hvis klageren havde til hensigt at opretholde kravet om godtgørelse, skulle hun henvende sig direkte til Kommissionen. I klagen udtrykte K. utilfredshed med den måde, Kom- missionens repræsentation havde besvaret hendes henven- delser. Undersøgelsesresultaterne viste ingen tilfælde af fejl eller forsømmelser. Ombudsmanden afsluttede derfor behand- lingen af sagen. Undersøgelsen Kommissionens udtalelse ANSÆTTELSE AF MIDLERTIDIGT PERSONALE Afgørelse om klage 631/10. 6. 96/AS/L/KT over Europa-Kommissionen Klagen Klagen blev forelagt Kommissionen, som i sin udtalelse redegjorde for det svar, klageren havde modtaget af Kommissionens repræsentation i Finland. Den oplyste, at K. i denne sag var blevet rådet til at ringe til Bruxelles. I henhold til Kommissionen havde hun en uge senere rettet skriftlig henvendelse til den relevante tjenestegren. I juni 1996 klagede S. til ombudsmanden over Europa- Kommissionens udvælgelse af midlertidigt ansatte (AT/ 3/95, ref. 21T/SDT/95). Udvælgelseskomite´en havde med skrivelse af 23. april 1996 meddelt klageren, at den havde besluttet ikke at indkalde ham til samtale. S. protesterede mod denne afgørelse i en skrivelse til Kommissionen, der reagerede ved at bekræfte sin oprindelige afgørelse. Herefter sendte S. en klage til ombudsmanden over 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/59 vurderingen af hans kvalifikationer i forbindelse med udvælgelsesprocedure AT/3/95. RADIONAVIGATIONSSYSTEMER FOR EUROPA — MANGLENDE GENNEMFØRELSE Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Klagen fremsendtes til Kommissionen, som i sin udtalelse erklærede, at der var indkommet 213 ansøgninger til udvælgelseskomite´en. Medlemmerne af denne komite´ var eksperter på det område, udvælgelsesprøven vedrører. De kontrollerede først, at de generelle betingelser var opfyldt af samtlige ansøgere (jf. tjenestemandsvedtægtens artikel 12), og sammenholdt herefter ansøgernes særlige kompe- tence med kravene til de pligter, der skulle varetages. S. var ikke blandt den snævre kreds på 16 ansøgere, der udvalgtes til en samtale. Da S. protesterede mod at være blevet udelukket fra kredsen af udvalgte ansøgere, fik han skriftlig meddelelse om, at udvælgelseskomite´en havde genbehandlet hans ansøgning. Eftersom komite´en havde konkluderet, at andre ansøgere var bedre kvalificeret end klageren, fast- holdt den sin oprindelige afgørelse og begrundede den med kravet om, at ansøgereren skulle have et dybtgående kendskab til computerlingvistik som beskrevet i stillings- opslaget. Afgørelsen I modsætning til De Europæiske Fællesskabers tjeneste- mandsvedtægt, der gælder for ansættelse af tjeneste- mænd, fastsættes der ikke nogen specifik ansættelsespro- cedure i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Fællesskaberne, som gælder for midlertidigt ansatte. Ifølge Kommissionen var formålet med udvælgelsesproce- dure 21T/SDT/95 at ansætte midlertidigt personale i lønklasse LA7/LA6 med ansvar for udvikling af Kommis- sionens automatiske oversættelsessystemer. Kommissionen havde også erklæret, at udvælgelseskomi- te´en havde sammenlignet ansøgernes særlige kvalifikatio- ner med henblik på kravene til stillingen. Den konklu- derede, at klagerens erhvervskvalifikationer var begrænset til udvikling af e´t specielt computerlingvistisk system. I betragtning af, at udvælgelseskomite´en forelagde klage- ren en begrundet afgørelse, og at ombudsmandens under- søgelser ikke gav nogen grund til at betvivle ræsonnemen- tets korrekthed, tydede intet på fejl eller forsømmelser. Derfor afsluttede ombudsmanden behandlingen af sagen. Afgørelse om klage 638/13. 6. 96/CC/F/VK over Europa-Kommissionen Klagen I juni 1996 klagede C. til ombudsmanden og gjorde gældende, at Kommissionen havde undladt at opfylde sine forpligtelser i henhold til Rådets beslutning 92/ 143/EØF af 25. februar 1992 om anvendelse af radiona- vigationssystemer for Europa, især udbredelse af Loran- C-kæden i Middelhavsområdet. Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Klagen videresendtes til Kommissionen. I udtalelsen anførte Kommissionen i det væsentligste følgende: 1. Kommissionen var enig med klageren i, at der bør gøres alt for at anvende Loran-C-kæden og sikre fuld dækning af det vestlige Middelhavsområde med Loran-C-signalet. 2. I 1995 havde Kommissionen indgået en aftale med de spanske myndigheder om genåbning af den relevante station (Estarit). Imidlertid havde Spanien stadig ikke gennemført denne aftale. Kommissionen havde derfor planer om at rapportere til Rådet om denne man- glende gennemførelse samt at indlede en ny radionavi- gationspolitik, der skulle udmunde i, at et udkast til rapport om Loran-C-kæderne forelægges for Rådet. 3. Ved beslutning 92/143/EØF pålægges det medlemssta- terne og Kommissionen at udforme et verdensom- spændende radionavigationssystem, herunder eur- opæiske regionale Loran-C-kæder. I beslutningen overlades det imidlertid udelukkende til medlemssta- terne at deltage i regionale Loran-C-aftaler, og der fastsættes ingen bindende pligt til at opretholde eller udvikle systemet. 4. Kommissionen gjorde sig store bestræbelser på at overbevise medlemsstaterne om, at de burde indgå en regional Loran-C-aftale. Klagerens bemærkninger Klageren påpegede, at de kontraherende parter i en international aftale havde pligt til at etablere og opret- holde navigationshjælpemidler. C 380/60 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 Afgørelsen Kommissionen skal opfylde sine forpligtelser hvad angår anvendelsen af radionavigationssystemer, jf. beslutning 92/143/EØF. Ifølge beslutningens artikel 2 skal Kommissionen sørge for samarbejde mellem medlemsstaterne, fremme udvik- lingen af modtagere og fortsætte sit arbejde med at udforme en radionavigationsplan samt foreslå Rådet de nødvendige foranstaltninger. Det fremgik af de oplysninger, ombudsmanden modtog, at Kommissionen havde taget skridt til at opnå en aftale med medlemsstaterne. Det kom til en aftale med Spanien i 1995. Siden har de spanske myndigheder imidlertid ikke efterkommet de pågældende bestemmelser. Ifølge Kom- missionen havde den planer om at rapportere til Rådet om den manglende gennemførelse og indlede en ny radio- navigationspolitik, som skulle udmunde i, at Rådet ville få forelagt et udkast til rapport om Loran-C-kæderne. Det så således ud til, at Kommissionen havde opfyldt sine forpligtelser i henhold til Rådets beslutning fra 1992. Klageren påstod, at de kontraherende parter havde pligt til at sørge for etablering og opretholdelse af navigations- hjælpemidler. Denne pligt er baseret på den internationale konvention fra 1974 om sikkerhed for menneskeliv på søen (Solas 1974). Der er ikke tale om nogen pligt i henhold til Rådets beslutning fra 1992. Desuden er Kommissionen ikke kontraherende part i nævnte konvention. Derfor har Kommissionen ikke pligt til at sørge for etablering og opretholdelse af navigationshjælpemidler. Den europæiske ombudsmands undersøgelser i denne sag afslørede forsømmelser. Ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. tilfælde af fejl eller ingen LANDBRUG — LICITATION AF LEVERING AF RUGMEL Afgørelse om klage 647/18. 6. 96/JEW/A/VK over Europa-Kommissionen Klagen I juni 1996 klagede JEW, der er et østrigsk mølleri, til ombudsmanden over en kontrakt om levering af rugmel, som virksomheden opnåede ved licitation i henhold til Kommissionens forordning (EF) nr. 2389/95 af 11. okto- ber 1995 (1). Baggrunden var, at Kommissionen havde pålagt klageren en bøde på grund af for sen levering af varen. I oven- nævnte forordning fastsættes det, at varen skal leveres fra den 4. december 1995. Efter klagerens opfattelse har Kommissionen misfortolket forordningen ved at kræve, at varen skulle leveres senest den 4. december 1995. Især i betragtning af at varen overtoges af den pågældende fragtfører inden for ti dage som fastsat i forordningen, forekom bøden ikke berettiget. Endvidere gjorde klageren gældende, at Kommissionen diskriminerede mindre virk- somheder. Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Klagen videresendtes til Kommissionen. I udtalelsen er- klærede Kommissionen, at det ikke var meningen, at de ti dage skulle give leverandøren mulighed for at opdele melleverancen i flere leveringsetaper. Formålet var ude- lukkende at give fragtføreren mulighed for en mere fleksibel planlægning. Leverandøren har således ikke nogen tidsmargin til rådighed, og hele melleverancen skulle have været til rådighed til transport den 4. decem- ber 1995. Bøden var således berettiget. Hvad angår diskriminering af mindre virksomheder, er- klærede Kommissionen, at den specielt havde nedsat varemængden, for at mindre virksomheder skulle kunne deltage i licitationen. Klageren fremsatte ingen bemærkninger. Afgørelsen I artikel 12 i Kommissionens forordning (EF) nr. 2009/ 95 (2) fastsættes det, at den sikkerhed for levering, som tilslagsmodtageren har stillet til fordel for Fællesskabet, fortabes, hvis der konstateres leveringsforsinkelser, som skyldes producenten. Af de oplysninger, ombudsmanden fik forelagt, fremgik det, at varen ikke leveredes inden for den fastsatte tidsplan, og at bøden derfor var berettiget. Endvidere tydede intet på, at mindre virksomheder var blevet diskri- mineret. Den europæiske ombudsmands undersøgelser i denne sag forsømmelser. afslørede Ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. tilfælde af fejl eller ingen (1) EFT L 244 af 12. 10. 1995, s. 53. (2) EFT L 196 af 19. 8. 1995, s. 4. 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/61 REKURS AF AFGØRELSE OM IKKE AT FORLÆNGE ET INTERUNIVERSITÆRT SAMARBEJDSPROGRAM eller den pågældende institutions kontrol, f. eks. pludselig død eller sygdom. Afgørelse om klage 661/25. 6. 96/DG/FK/KT over Europa-Kommissionen Klagen G. var næstformand for Groupe École Supe´rieure de Commerce de Rennes (GSC Rennes), som modtog støtte under Erasmus-programmet til et interuniversitært sam- arbejdsprogram (ISP). GSC Rennes undlod at indgive en ansøgning om forlængelse af gruppens ISP for 1996/97. Eftersom der ikke forelå en ansøgning, besluttede Eras- mus-kontoret ikke at forlænge ISP for GSC Rennes i 1996/97. I en skrivelse af 13. maj 1996 klagede G. til lederen af Tao Socrates & Youth over afgørelsen og forklarede, at GSC Rennes ikke havde modtaget skemaet for ansøgning om forlængelse for 1996/97. Eftersom G. ikke havde modtaget svar på sin skrivelse pr. 21. juli 1996, klagede han til ombudsmanden i juli 1996. I klagen udtrykte han foruroligelse over Erasmus-konto- rets forretningsgang. I særdeleshed anførte han, at det ikke var muligt at appellere kontorets afgørelser. Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev forelagt Kommissionen, der i sin udtalelse anførte følgende: Der findes ingen institutionaliseret ordning for appel af Erasmus-kontorets afgørelser. Klager vedrørende saglige aspekter såvel som procedurespørgsmål behandles ad hoc. I tilfælde af administrative fejl i de procedurer, der anvendes af Kommissionen eller Kommissionens Kontor for Faglig Bistand (TAO) ved behandlingen af et forslag, har Kommissionen beføjelse til at korrigere disse fejl og tage forslaget op til fornyet behandling. Lighedsprincippet spiller en vigtig rolle for resultatet af appellen. Hvis udvælgelsesproceduren ændres på grund- lag af en klage, bør de øvrige ansøgere gives mulighed for at indgive fornyet ansøgning på de nye betingelser. Kommissionen forklarede, at den havde besluttet at afvise G. s appel med den begrundelse, at den to gange havde informeret universiteterne om, at der skulle indsendes en ansøgning om forlængelse for 1996/97. I henhold til Kommissionen havde G. øjensynligt modtaget mindst e´n af de pågældende skrivelser, eftersom han citerede den i sin appelskrivelse. Endvidere påpegede Kommissionen, at den i tilsvarende tilfælde af manglende opfyldelse af procedurebestemmel- ser ikke havde fundet tilstrækkelig begrundelse for at tage afgørelsen op til fornyet behandling. Lighedsprincippet betød således, at sagen ikke kunne tages op til fornyet behandling. Kommissionens udtalelse blev forelagt G. med en opford- ring til at fremsætte eventuelle bemærkninger. Der er ikke modtaget bemærkninger fra klageren. Afgørelsen I henhold til ombudsmandens oplysninger behandler Kommissionen appeller i henhold til en ad hoc-procedure. Proceduren kan anvendes til behandling og korrigering af administrative fejl begået af Kommissionen eller Kommis- sionens Kontor til Faglig Bistand såvel som af ansøge- ren. Kommissionen fremfører, at den ikke havde fundet G. s argument om, at han ikke havde modtaget skemaet for fornyet ansøgning, overbevisende. Kommissionen begrunder sin afvisning af en fornyet ansøgning efter den fastsatte frist ved at henvise til lighedsprincippet. Den påpeger, at tilsvarende sager, hvor ISP-koordinatorer har undladt at opfylde formelle krav, ikke er blevet accepteret af Kommissionen som tilstræk- keligt grundlag for at tage sin afgørelse op til fornyet behandling. Kommissionens praksis i sager, hvor ansøgeren foretager en proceduremæssig fejl, er at undersøge, om fejlen skyldes omstændigheder, som ligger uden for ansøgeren Undersøgelsesresultaterne viste ingen tilfælde af fejl eller forsømmelser, og ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. C 380/62 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 PERSONALESPØRGSMÅL — BETALING AF BERETTIGET EKSTRA LØN Afgørelse om klage 669/17. 6. 96/ND/L/VK, 670/27. 6. 96/KM/L/VK og 679/1. 7. 96/CS/L/VK over Europa-Kommissionen Klagen I juni 1996 klagede D. , S. og M. til ombudsmanden over, at Kommissionen nægtede at betale dem ekstra løn. Klagerne havde bestået en udvælgelsesprøve, som gav dem adgang til en højere lønklasse. Tjenestemændene blev udnævnt til stillinger i den højere lønklasse, men uden at der blev taget hensyn til deres faglige erfaring. Efter en dom fra Førsteinstansretten i sager indbragt af andre kommissionstjenestemænd tildeltes klagerne en ny indplacering. De ekstra lønudbetalinger skete imidlertid kun med tilbagevirkende kraft fra dagen, hvor Rettens dom faldt i 1993. Tjenestemændene havde udnyttet mulighederne for at klage internt, jf. tjenestemandsvedtægtens artikel 90, men deres klager tilbagevistes. Derefter klagede tjenestemæn- dene til ombudsmanden med påstand om, at de burde have modtaget ekstra løn for deres indplacering på et højere løntrin med virkning fra den dato, hvor de udnævntes til stillinger i den højere lønklasse. Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Efter cirkulærets offentliggørelse anmodede klagerne om at få ændret deres oprindelige indplacering, og der blev truffet afgørelse i så henseende. Derefter indgav tjeneste- mændene en klage, jf. tjenestemandsvedtægtens artikel 90, stk. 2. De protesterede imod, at den forbedrede løntrinsindplacering, de havde opnået, med hensyn til lønækvivalens først gjaldt fra tidspunktet for dommens afsigelse og ikke med tilbagevirkende kraft fra den dato, hvor de udnævntes til stillinger i den nye kategori. Klagen tilbagevistes af Kommissionen med den begrun- delse, at nytten af en dom kun kan opnås af sagens parter, og at en sag baseret på denne dom, som andre personer indbringer, kun kan have virkning for fremti- den. Havde det ikke været for Kommissionens cirkulære, ville klagerne have været afskåret fra at anfægte indplacerings- afgørelsen under henvisning til tjenestemandsvedtægtens artikel 90, stk. 2, og artikel 91. Disse bestemmelser, der bl. a. tjener retssikkerhedsformål, fastsætter, at en afgø- relse indeholdende et klagepunkt mod en tjenestemand skal anfægtes inden tre måneder efter dens offentliggø- relse. Klagernes bemærkninger Klagerne påstod, at Kommissionen havde krænket prin- cippet om ligebehandling. En klager fandt det uforståe- ligt, at Kommissionen på den ene side sørgede for tilbage- virkende ny indplacering, mens den på den anden side ikke ville betragte klageren som værende i samme situa- tion som parterne i Baiwir-sagen. Klagerne videresendtes til Kommissionen. I udtalelsen anførte Kommissionen i det væsentligste følgende: Ifølge Førsteinstansrettens dom i sagen Baiwir m. fl. mod Kommissionen (1) kan løntrinsindplaceringen af tjeneste- mænd, der består en almindelig udvælgelsesprøve til en højere kategori, ske i henhold til enten artikel 32 eller artikel 46 i tjenestemandsvedtægten, alt efter hvad der er til størst fordel for den pågældende tjenestemand. Den 10. februar 1994 udsendte Kommissionen et cirkulære, hvori tjenestemænd opfordredes til at få taget deres indplacering op til fornyet overvejelse på baggrund af dommen. I cirkulæret erklæredes det, at eventuelle ænd- ringer højest kunne få tilbagevirkende kraft til tidspunk- tet for dommens afsigelse (28. september 1993). (1) Forenede sager T-103/92, T-104/92 og T-105/92, Sml. 1993, s. II-987. Afgørelsen 1. Den 28. september 1993 afsagde Førsteinstansretten dom i de forenede sager Baiwir m. fl. mod Kommissio- nen og annullerede dermed Kommissionens afgørelser vedrørende sagsøgerne i disse sager. 2. Derefter udsendte Kommissionen et cirkulære, hvori det opfordrede andre tjenestemænd, der ikke var part i Baiwir-sagen, til at søge om at få deres indplacering taget op på ny på baggrund af dommen. Det erklære- des i cirkulæret, at eventuelle ændringer kun ville kunne få tilbagevirkende kraft til tidspunktet for dommens afsigelse. Spørgsmålet i denne klage var, hvorvidt Kommissionen havde ret til at foretage denne begrænsning. 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/63 3. Kommissionens oprindelige afgørelse vedrørende kla- gernes løntrinsindplacering blev truffet i juni 1984. Tidsfristen, jf. vedtægten, for at anfægte denne afgø- relse udløb for flere år siden. Disse tidsfrister er præceptive og blev fastsat med det formål at tilveje- bringe klarhed og retssikkerhed (1). Ifølge Domstolens retspraksis skal der foreligge nye omstændigheder for at få fristen til atter at begynde at løbe (2). 4. På dette punkt har Domstolen konsekvent fastholdt, at en dom om annullation af en administrativ afgø- relse kun kan anses for en ny omstændighed af de personer, der er direkte berørt af den annullerede afgørelse (3). 5. Hvad angår tjenestemænd, der ikke var parter i Baiwir-sagen, kunne Kommissionen således helt kor- rekt bestemme, at eventuelle ændringer rent lønmæs- sigt kun skulle have virkning fra tidspunktet for domsafsigelsen i denne sag. Derfor var Kommissionen også berettiget til at mene, at en forskellig behandling i den forstand mellem sagsøgerne i Baiwir-sagen og andre tjenestemænd var forsvarlig og ikke betød nogen tilsidesættelse af princippet om ligebehand- ling. (4) Det skal imidlertid understreges, at Domsto- len er den højeste myndighed, hvad angår spørgsmål inden for fællesskabsret. WS. erklærede, at de pågældende ansatte ved Kommissio- nens GD VIII ikke havde givet tilstrækkelige oplysninger, hvilket bevirkede, at den ikke kunne forelægge sit projekt til tiden og i den korrekte form. Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Klagen videresendtes til Kommissionen. I udtalelsen er- klærede Kommissionen, at sammenslutningen havde søgt at tilpasse sit oprindelige projekt. De efterfølgende versio- ner af projektet kom aldrig til fuldt ud at leve op til målene for den pågældende budgetpost. Kommissionen påstod, at den hele tiden havde søgt omhyggeligt at forklare sine successive forkastelser og fremlægge doku- mentation, der kunne hjælpe klageren med at revidere udformningen af projektet og skabe et nyt projekt, som ville være støtteberettiget under den pågældende budget- post. Kommissionen indrømmede, at det tog meget lang tid at vurdere projektet, hvilket til dels skyldtes, at klageren i lange perioder ikke meldte sig og ikke var i stand til at udforme et acceptabelt og bæredygtigt udviklingsprojekt. Den europæiske ombudsmands undersøgelser i denne sag afslørede ingen tilfælde af fejl eller forsømmelser. Han afsluttede derfor behandlingen af sagen. Klagerens bemærkninger UDVIKLING — ANSØGNING OM STØTTE FRA BUDGETPOSTEN TIL TROPESKOVE Afgørelse om klage 677/1. 7. 96/AYMY/NL/VK over Europa-Kommissionen Sammenslutningen erklærede, at en delegation fra dens Surinam-afdeling var mødtes med repræsentanter for Kommissionen for at drøfte projektet. Klageren gjorde opmærksom på, at denne drøftelse havde været meget positiv. Den endelige afgørelse skulle træffes i Bruxelles på et senere tidspunkt. Klagen Afgørelsen I juni 1996 klagede sammenslutningen WS. til ombuds- manden over omstændighederne omkring dens deltagelse i et udbud vedrørende et projekt for bæredygtig udvikling i tropiske regnskove i Surinam. (1) Sag C-191/84, Barcella m. fl. mod Kommissionen, Sml. 1986, s. 1541. (2) Sag 127/84, Esly mod Kommissionen, Sml. 1985, s. 1437. (3) Sag 43/64, Müller mod Rådet for EØF, Rådet for Euratom og Det Særlige Ministerråd for EKSF, Sml. 1965, s. 385, og sag 125/87, Leslie Brown mod De Europæiske Fællesskabers Domstol, Sml. 1988, s. 1619. (4) Sag T-93/94, Michael Becker mod Revisionsretten, Sml. 1996, s. II-145. Af de oplysninger, ombudsmanden har fået forelagt, fremgik det, at der i begyndelsen var sket visse uheldige forsinkelser. Kommissionen forklarede imidlertid de suc- cessive afslag og sørgede for dokumentation, der skulle hjælpe klageren med at revidere udformningen af projek- tet. Endvidere havde klageren mulighed for at ansøge på ny på de samme vilkår. Derfor var der intet bevis for, at disse forsinkelser forårsagede, at det ikke lykkedes klage- ren at opnå støtte til sit projekt. Ombudsmandens undersøgelser i denne sag afslørede ingen tilfælde af fejl eller forsømmelser. Han afsluttede derfor behandlingen af sagen. C 380/64 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 UBESVARET KLAGE Afgørelse om klage 701/3. 7. 96/JE/UK/KT over Europa-Kommissionen Klagen E. oplyste, at hun i september 1994 havde indgivet en klage til Kommissionen over manglende overholdelse af Rådets habitat-direktiv 92/43/EØF i forbindelse med »Newbury Bypass« i Det Forenede Kongerige. I juni 1996 klagede hun til den europæiske ombudsmand over ikke at have modtaget svar fra Kommissionen i denne sag. Undersøgelsen Kommissionens udtalelse 2. Kommissionen havde adresseret korrespondance ved- rørende sagen til klagerens advokat, hvorfra korre- spondance om klagen var blevet modtaget. Det frem- gik endvidere, at to skrivelser fra kommissær Bjerre- gaard blev sendt til klageren på en adresse (the Newbury Transport Forum), som anvendtes i hendes øvrige korrespondance vedrørende klagen. 3. Der forelå således ikke bevis for, at Kommissionen ikke skulle have opfyldt sine forpligtelser og besvaret klagen. Ydermere forekom det logisk, at Kommissio- nen havde stilet korrespondancen til klagerens advo- kat, og til klageren selv på adressen i Newbury Transport Forum. Undersøgelsesresultaterne viste ingen tilfælde af fejl eller forsømmelser, og ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. Klagen blev forelagt Kommissionen, som udtalte føl- gende: PERSONALE — GODTGØRELSER FRA ADMINISTRATIONENS SIDE Klagen blev den 14. september 1994 tilsendt Ken Collins, MEP, som videresendte den til Generaldirekto- rat XI den 20. september 1994, hvor den blev modta- get den 23. september 1994. Den 30. september 1994 havde E. en telefonsamtale med den tjenestemand i GD XI, klagen henhørte under. På et tidspunkt inden den 11. oktober 1994 indsatte E. D. som advokat for denne klage. I løbet af oktober og i begyndelsen af november 1994 modtoges korrespondance fra D. og E. GD XI sendte en skrivelse til D. den 10. november 1994, den 7. marts 1995 og endelig den 6. december 1995, hvor Kommissionens afgørelse af 20. oktober 1995 om ikke at indlede traktatbrudsprocedure blev meddelt dem. Yderligere korrespondance med D. har siden da fundet sted. Sideløbende med denne korrespondance med E. s advo- kat i sagen, henvendte kommissær Bjerregaard sig skriftligt til E. vedrørende sagen den 12. og 19. juli 1995 på den adresse i Newbury Transport Forum, hun havde angivet i sin øvrige korrespondance. Kommissionens udtalelse indeholdt endvidere en detalje- ret redegørelse for ovennævnte korrespondance. Afgørelse om klage 735/736/17. 7. 96/EE/L/VK over Europa-Kommissionen Klagen I juli 1996 indgav E. , der er tjenestemand ved Kommis- sionen, en klage til ombudsmanden vedrørende hans krav om godtgørelse af udgifter til et par briller til skærmar- bejde og et terapiapparat til muskler og nerver. Anmod- ningen om udgiftsgodtgørelse var blevet afvist. Undersøgelsen Klagen videresendtes til Kommissionen. Denne henviste i sine bemærkninger til ordningen vedrørende godtgørelse af udgifter til briller, hvorefter bærere af Varilux-linser på omkring 55 år på bestemte betingelser kan kræve udgifts- godtgørelse. I det foreliggende tilfælde vedtog Lægetjenes- ten, at E. ikke opfyldte de nødvendige betingelser. Den forklarede senere, at godtgørelse ikke var mulig, fordi kun linser, som er beregnet udelukkende til skærmarbejde på en afstand af ca. 70 cm, kan komme i betragtning. Kommissionens udtalelse blev forelagt E. , som opfordre- des til at forelægge eventuelle bemærkninger. Der er ikke modtaget bemærkninger fra klageren. Terapiapparatet kunne ikke betragtes som værende virk- ningsfuldt. Afgørelsen 1. Klageren gjorde gældende, at hun ikke havde modta- get korrespondance fra Kommissionen vedrørende sin klage fra september 1994. Klageren påpegede, at Kommissionen ikke fulgte sine egne beskyttelsesforanstaltninger for personalet, og at brillerne var nødvendige for at udføre arbejdet ordentligt. Terapiapparatet ville spare klageren besøg hos fysiotera- peuten, eftersom han kunne bruge det hjemme. Derfor kunne han arbejde uden afbrydelser. 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/65 Afgørelsen Ud fra de oplysninger, ombudsmanden fik forelagt, så det ud til, at de relevante bestemmelser var blevet anvendt korrekt, og at Lægetjenesten gennemførte evalueringspro- ceduren svarende hertil. Der syntes ikke at være nogen grund til at påstå, at de gældende regler var blevet anvendt ukorrekt. Undersøgelserne i denne sag afslørede ingen tilfælde af fejl eller forsømmelser. Ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. 2) manglende nøjagtig orientering, idet han, når han henvendte sig, altid henvistes til tjenestemænd, der intet kendskab havde til den pågældende sag 3) eventuel forskelsbehandling, fordi han ikke er italie- ner 4) uretfærdig behandling, fordi der afholdtes en ny udvælgelsesprøve, før reservelisten var blevet tømt 5) undgåelige forsinkelser, idet han først i april 1995 fik at vide, at den pågældende reservelistes gyldighedstid blev forlænget til den 31. december 1995. ANSÆTTELSESFORHOLD — RETTIGHEDER FOR EN PERSON PÅ RESERVELISTE Afgørelse om klage 746/96/KT over Europa-Kommissionen Klagen I juli 1996 klagede X til ombudsmanden over udvælgel- sesprøve COM/R/C/4/89950375. Efter anmodning fra klageren behandledes klagen fortroligt, jf. statuttens arti- kel 2, stk. 3. Ifølge oplysningerne i klagen ansøgte X i januar 1989 om en stilling i Det Fælles Forskningscenters Sikkerhedstje- neste i Ispra, Italien. Den 23. november 1990 fik klageren at vide, at han var opført på en reserveliste med henblik på midlertidig ansættelse. Reservelistens gyldighed skulle oprindelig udløbe den 30. juni 1991. Denne gyldig- hedsperiode forlængedes imidlertid senere til den 31. december 1994 og atter en gang til den 31. december 1995. På det tidspunkt, hvor klagen indsendtes, var X endnu ikke blevet ansat af Det Fælles Forskningscenter i Ispra. Klageren fandt ud af, at der ikke var flere ansøgere tilbage på reservelisten. I klagen gav X udtryk for sin skuffelse over at erfare, at der var planer om at afholde en ny udvælgelsesprøve for at besætte netop den stilling, han havde ansøgt om. Han forklarede, at han havde fået oplyst, at Sikkerhedstjenesten var underbemandet, og at der stadig var brug for en våbeninstruktør. X havde også hørt rygter om, at årsagen til, at man undlod at ansætte ham, var uenighed mellem kontorchefen i centret og lederen af den lokale sikkerhedstjeneste, da sidstnævnte, der selv er italiener, kun skulle være villig til at ansætte andre italienere. X erklærede, at han indgav sin klage af en række årsager: Undersøgelsen Kommissionens udtalelse I udtalelsen anførte Kommissionen i det væsentligste følgende: En ansøger opnår ikke ved at stå på en reserveliste nogen ret til at blive ansat af Kommissionen. X var personligt blevet orienteret herom. Hvad angår den påståede forskelsbehandling, var X’s oplysninger ukorrekte. Faktisk var der kun e´n italiener opført på reservelisten, men denne person ansattes ikke af centret. Kommissionen havde arrangeret en ny udvælgelsesprøve for midlertidigt ansatte til Det Fælles Forskningscenters Sikkerhedstjeneste i kategori D og ikke med henblik på ansættelse i kategori C som ved den udvælgelsesprøve, hvori X havde deltaget. Kommissionen mente ikke, at X’s klage var berettiget. Klageren kommenterede ikke disse bemærkninger. Afgørelsen 1. Rettigheder for en person på reserveliste 1. 1. Det fremgår af Domstolens retspraksis, at det forhold, at en persons navn figurerer på en reser- veliste, ikke giver denne person nogen ret til en stilling ved fællesskabsinstitutionerne. 1. 2. Hvad angår klagerens påstand om, at den pågæl- dende afdeling er underbemandet, kunne den ikke underbygges. 1) fejl og forsømmelser i administrationen, eftersom den pågældende tjeneste synes underbemandet 1. 3. Ud fra ovenstående og i betragtning af, at der ikke forelå noget, der tydede på, at Kommissionen C 380/66 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 havde anvendt ukorrekte procedurer, afslørede ombudsmandens undersøgelser ingen tilfælde af fejl eller forsømmelser i forbindelse med dette aspekt af klagen. 2. Manglende nøjagtig orientering 2. 1. Klagerens påstand om manglende nøjagtig oriente- ring skulle hidrøre fra hans telefoniske henvendel- ser til Kommissionen. 2. 2. I klagen til ombudsmanden erklærede klageren, at han regelmæssigt havde telefonisk og skriftlig kon- takt med den tjenestemand, der er ansvarlig for personaleafdelingen i Ispra. Denne tjenestemand havde i klagerens personlige papirer noteret, at han var interesseret i at blive ansat. 2. 3. Ombudsmanden fandt ingen tilfælde af fejl eller forsømmelser, hvad angår påstanden om man- glende nøjagtig orientering. 3. Forskelsbehandling på grund af nationalitet 3. 1. Med hensyn til den påståede forskelsbehandling på grund af nationalitet, mente klageren, at man ved ansættelse udelukkende havde foretrukket italie- nere. Kommissionen erklærede i sin udtalelse, at der på reservelisten kun var opført e´n italiensk ansøger, ikke ansattes af Det Fælles Forskningscenter. som 3. 2. Ud fra ombudsmandens undersøgelser kunne der således ikke konstateres nogen tilfælde af fejl eller forsømmelser i forbindelse med dette aspekt af klagen. 4. Afholdelse af en ny udvælgelsesprøve, før reserve- listen var tømt 4. 1. Ombudsmanden har i sine tidligere afgørelser været af den opfattelse, at Kommissionen, når der opstår personalebehov, ikke har pligt til at vente på, at en reserveliste tømmes, før den udskriver en ny udvælgelsesprøve. 4. 2. Kommissionen erklærede i sin udtalelse, at der var blevet afholdt en ny udvælgelsesprøve, denne gang for at ansætte personale i kategori D. Her er der faktisk tale om en lavere kategori end i forbindelse med den C-udvælgelsesprøve, hvori klageren havde deltaget i januar 1989. 4. 3. Derfor kunne der ikke ud fra ombudsmandens undersøgelser konstateres nogen tilfælde af fejl eller forsømmelser i forbindelse med afholdelsen af en ny udvælgelsesprøve for kategori D, før reser- velisten for kategori C var tømt. 5. Undgåelige forsinkelser ved en eventuel ansæt- telse 5. 1. Med hensyn til den påståede forsinkelse, da klage- ren først i april 1995 blev meddelt, at reservelistens gyldighedsperiode forlængedes til den 31. december 1995, medgiver ombudsmanden, at Kommissionen har ret til at forlænge en specifik reservelistes gyldighedsperiode. 5. 2. Gyldighedsperioden for reservelisten til udvælgel- sesprøve COM/R/C/4/89950375 var oprindelig fastsat til seks måneder frem, fra november 1990 til den 31. juni 1991. I maj 1993 orienteredes klageren om, at gyldighedsperioden var forlænget yderligere seks måneder, denne gang til den 31. december 1994. Faktisk fik klageren allerede den 15. marts 1995 at vide, at gyldighedsperioden var blevet forlænget med ni måneder til den 31. decem- ber 1995. 5. 3. Ud fra ovenstående og i betragtning af, at afgørel- sen om at forlænge reservelistens gyldighedsperiode måtte betragtes som værende til fordel for klage- ren, konstaterede ombudsmanden ingen tilfælde af fejl eller forsømmelser i forbindelse med dette aspekt af klagen. Disse undersøgelser afslørede således ingen tilfælde af fejl eller forsømmelser. Ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. MANGLENDE FORFREMMELSE AF EN TJENESTEMAND VED KOMMISSIONEN Afgørelse om klage 754/23. 7. 96/LS/IT/DT over Europa-Kommissionen Klagen I maj 1996 klagede S. til ombudsmanden over, at Konto- ret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikatio- ner havde undladt at sætte ham på forfremmelseslisten. Da S. ikke udvalgtes blandt de foreslåede kandidater til forfremmelse til lønklasse B1 i 1994, anvendte han den interne klageprocedure, jf. tjenestemandsvedtægtens arti- kel 90, stk. 2. I svaret på hans klage, jf. artikel 90, stk. 2, meddelte generaldirektøren for personale ham, at ingen uregelmæssigheder havde fundet sted under forfremmel- sesproceduren. Det erklæredes, at Publikationskontoret havde handlet på grundlag af bedømmelsesrapporterne fra alle de B2-tjenestemænd, der stod på forfremmelseslis- ten, og at de øvrige fem kandidater på listen var bedre kvalificerede end ham. I klagen til ombudsmanden anførte S. , at han havde været udsat for administrative uregelmæssigheder fra hans foresattes side i Publikationskontoret og desuden i Kommissionens Juridiske Tjeneste. 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/67 Han påstod desuden, at denne forskelsbehandling var fortsat, idet han ikke var blevet forfremmet hverken i 1995 eller 1996. anvendt for at nå frem til sin afgørelse. Heriblandt var bedømmelsesrapporter, sammenlignende lister og/eller lig- nende materiale, som ansættelsesmyndigheden anvendte ved sin bedømmelse af kandidaternes fortjenester. Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Klagen videresendtes til Kommissionen. I udtalelsen anførte Kommissionen i det væsentligste følgende: i) Andre ansøgere var bedre kvalificerede end klageren til forfremmelse i 1994. ii) Selv om S. i 1995 ikke foresloges forfremmet til lønklasse B1, foreslog hans foresatte, at han opførtes på forfremmelseslisten for 1996 eller 1997, forudsat at han fortsat udøvede sit hverv og levede op til samme standard. iii) Klageren var opført på forfremmel- seslisten for 1996 sammen med 31 andre tjenstemænd, men da bedømmelsesproceduren var afsluttet, blev kun tre forfremmet, og han var ikke blandt dem. iv) Bedøm- melsesudvalget for lønklasse B var blevet orienteret om S. s »langsomme karriereforløb«. Dette var imidlertid et problem, som hovedsagelig hans egen afdeling måtte løse, idet den skulle foreslå forfremmelse. v) Der var ikke begået uregelmæssigheder under udvælgelsesproceduren med henblik på forfremmelser, og hovedkriterierne for forfremmelser havde været baseret på kandidatens fortje- nester. Klagerens bemærkninger til Kommissionens bemærkninger I bemærkningerne understregede S. , at hans »langsomme« karriereforløb først begyndte i 1994, og at hans opførelse på forfrem- melseslisten for 1996 først skete efter en række uregel- mæssigheder på grund af obstruktion fra lederen af Publikationskontoret og Den Juridiske Tjeneste. Han påpegede endvidere, at ændringerne i proceduren til bedømmelse af karriereforfremmelser i 1993 havde gjort, at nogle af hans kolleger, der var dårligere kvalificerede end ham, havde fået fordel af hans udelukkelse fra listen. Supplerende undersøgelser Selv om Kommissionen i sin udtalelse havde erklæret, at der ikke havde fundet uregelmæssigheder sted under udvælgelsesproceduren for 1994, mente ombudsmanden ikke, at der i institutionens skrivelse havde været nogen objektive elementer, der kunne bekræfte denne påstand. Kommissionen sendte ombudsmanden de fortrolige oplys- ninger, som ansættelsesmyndigheden havde anvendt i udvælgelsesproceduren med henblik på forfremmelse i 1994. Afgørelsen Hvad angår udvælgelsesproceduren med henblik på for- fremmelser i 1994, har ansættelsesmyndigheden i kraft af forfremmelsesprocedurens karakter og jf. tjenestemands- vedtægtens artikel 45 — som fastslået af Domstolen — vide skønsbeføjelser. Når ansættelsesmyndigheden foreta- ger skønnet, skal den tage kandidaternes fortjenester i betragtning på grund af objektive elementer, som kan kontrolleres, således som Domstolen har fastslået. For at sikre sig, at Kommissionen ved udøvelsen af sine skønsbeføjelser i denne proces havde handlet i overens- stemmelse med god forvaltningsskik, undersøgte ombuds- manden en række fortrolige dokumenter, som ansættel- sesmyndigheden havde anvendt ved bedømmelsen af kan- didaternes fortjenester. Det fremgik af undersøgelsen, at Kommissionen var nået frem til sin afgørelse under behørig henvisning til en række umiddelbart objektive kriterier. Der var således ikke noget bevis for, at Kom- missionen under denne specielle forfremmelse i 1994 havde anvendt sin skønsbeføjelse på en vilkårlig eller diskriminerende måde. S. havde også klaget over Kommissionens påståede uret- færdige behandling under udvælgelsesprocedurerne for forfremmelser i 1995 og 1996. Han gjorde imidlertid ikke indsigelse mod disse procedurer internt i Kommissio- nen. Ifølge artikel 2, stk. 8, i ombudsmandens statut »kan klager, der vedrører arbejdsforholdene mellem Fæl- lesskabets institutioner eller organer og deres tjeneste- mænd eller øvrige ansatte, kun indbringes for ombuds- manden, hvis de interne administrative ansøgnings- eller klagemuligheder, navnlig dem, der er omhandlet i artikel 90, stk. 1 og 2, i vedtægten for tjenestemænd, er udtømt. «. For at være sikker på, at Kommissionen under udøvelsen af sine skønsbeføjelser i denne proces havde overholdt principper for god forvaltningsskik, anmodede ombuds- manden ved skrivelse af 18. juli 1997 om indsigt i en række fortrolige dokumenter, som Kommissionen havde Eftersom denne betingelse ikke var opfyldt med hensyn til udvælgelsesprocedurerne for forfremmelser i 1995 og 1996, gik ombudsmanden ikke videre med sine under- søgelser, hvad angår denne del af klagen. C 380/68 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 Disse undersøgelser afslørede således ingen tilfælde af fejl eller forsømmelser fra Kommissionens side. Ombudsman- den afsluttede derfor behandlingen af sagen. PERSONALE: YTRINGSFRIHED Afgørelse om klage 794/5. 8. 1996/EAW/SW/VK over Europa-Kommissionen Klagen W. , svensk statsborger, klagede i juli 1996 til ombuds- manden over en skrivelse fra Erkki Liikanen, medlem af Kommissionen, med ansvar for personale og administra- tion, til Carl-Magnus Lemmel, vicegeneraldirektør i Kom- missionens GD III. Det fremgik af de dokumenter, der var vedføjet klagen, at det svenske dagblad, Dagens Politik, havde citeret hr. Lemmel for kritiske udtalelser om Kommissionens arbejdsmetoder. Klagen vedrørte den kendsgerning, at hr. Liikanen efter offentliggørelsen af de ovennævnte udtalel- ser i Dagens Politik, rettede en skriftlig henvendelse til hr. Lemmel. Hr. Lemmel selv klagede ikke til ombudsman- den. Han var informeret om klagen og om ombudsman- dens undersøgelse af den. Han forelagde ikke sine syn- spunkter eller andre oplysninger for ombudsmanden. Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev forelagt Kommissionen. Kommissionens udtalelse indeholdt følgende kommentarer: Offentlig meningstilkendegivelse fra tjenestemænds side er underlagt artikel 12 i vedtægten, hvori det fastslås, at »Tjenestemanden skal afholde sig fra enhver hand- ling, især enhver offentlig meningstilkendegivelse, der vil kunne nedsætte den værdighed, hans stilling kræ- ver«. Endvidere indeholder vedtægtens artikel 17 bestemmelser om, at »Tjenestemanden skal iagttage fuldstændig tavshed om alle forhold og anliggender, som han i medfør af sin stilling bliver bekendt med«. Til trods for disse bestemmelser i vedtægten for tjenes- temænd vedtog Kommissionen ikke at indlede discipli- nærsag i det omhandlede tilfælde. , Den nøjedes med at sende en skrivelse, hvori den dels mindede den nyan- satte tjenestemand om den tavshedspligt, som påhviler alle tjenestemænd, og dels erindrede om, at Kommis- sionen forventer, at alle tjenestemænd og i særdeleshed højerestående tjenestemænd er nyskabende og op- mærksomme på muligheder for forbedringer af institu- tionens forretningsgang og arbejdsmetoder. Dog bør sådanne initiativer behandles og opfølges behørigt inden for Kommissionen, således at de kan afsted- komme forslag og omsættes til konkrete foranstaltnin- ger. Klagerens bemærkninger I sine bemærkninger til Kommissionens udtalelse anførte klageren, at ytringsfrihed i Sverige er en grundlovshjemlet rettighed, som også er sikret offentligt ansatte. Han mente endvidere, at Kommissionen foretog en alvorlig begrænsning af ytringsfriheden, og at dette var upas- sende. Afgørelsen 1. Grundlaget for ombudsmandens afgørelse Følgende relevante fakta fremkom ved den euro- pæiske ombudsmands undersøgelse: 1. 1. Kritiske udtalelser om Kommissionens arbejds- metoder blev offentliggjort i et svensk dagblad og tilskrevet hr. Lemmel. 1. 2. Der blev ikke truffet disciplinære foranstaltninger over for hr. Lemmel. 1. 3. Kommissær Liikanen sendte en skrivelse til hr. Lemmel. I henhold til Kommissionens udtalelse om klagen blev hr. Lemmel heri mindet om den tavs- hedspligt, der påhviler tjenestemænd. I denne sam- menhæng henviste Kommissionen til vedtægtens artikel 12 og 17. 2. Vedtægten 2. 1. Artikel 12, stk. 1, i vedtægten foreskriver, at: »Tjenestemanden skal afholde sig fra enhver handling, især enhver offentlig meningstilkende- givelse, der vil kunne nedsætte den værdighed, hans stilling kræver. « Kommissionen citerer i udtalelsen endvidere artikel 17, første punktum, i vedtægten: »Tjenestemanden skal iagttage fuldstændig tavs- hed om alle forhold og anliggender, som han i medfør af sin stilling bliver bekendt med. « 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/69 2. 2. For så vidt angår tjenestemænds loyalitetsforplig- telse over for Fællesskaberne, anførte Domstolen i sin dom i sagen Oyowe og Traore mod Kommis- sionen (1), at: »den loyalitetsforpligtelse over for Fællesska- berne, som ifølge vedtægten er pålagt tjeneste- mænd, under ingen omstændigheder må fortol- kes således, at der sker en begrænsning af ytringsfriheden, som er grundlæggende ret, hvis overholdelse Domstolen skal sikre inden for fæl- lesskabsretten«. 2. 3. I henhold til Domstolens retspraksis danner den europæiske menneskerettighedskonvention, som i øvrigt nævnes i artikel F, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Union, grundlag for menneskeret- tighederne som et generelt princip inden for fælles- skabsretten. 2. 4. Artikel 10 i den europæiske menneskerettigheds- konvention sikrer ytringsfriheden, som omfatter meningsfrihed og frihed til at give eller modtage indblanding fra meddelelser eller tanker uden offentlig myndighed. I konventionens artikel 10, stk. 2, fastslås, at udøvelsen af disse frihedsrettig- heder medfører pligter og ansvar, og at ytringsfri- heden under visse omstændigheder kan begrænses ved lov. 2. 5. Ifølge Den Europæiske Menneskerettighedsdoms- tols dom i sagen Vogt mod Tyskland (2) gælder det, at selv om det kan være berettiget med udgangspunkt i deres stilling at pålægge tjeneste- mænd en tavshedspligt, forbliver tjenestemænd individer og er som sådan omfattet af konventio- nens artikel 10. Domstolen nævnte i samme sag behovet for at sikre en retfærdig balance mellem individets grundlæggende ret til ytringsfrihed og en demokratisk stats legitime interesse i at sikre, at dens offentlige forvaltning fremmer de i artikel 10, stk. 2, nævnte mål. I denne sammenhæng bemær- kede Domstolen endvidere, at når som helst tjenes- temænds ret til ytringsfrihed drøftes, får de i arti- kel 10, stk. 2, nævnte pligter og ansvar en særlig betydning. (1) Sag C-100/88, Sml. 1989, s. 4285, på s. 4309. (2) Dom af 26. september 1995, Serie A, nr. 323. 2. 6. Kommissionen traf ikke disciplinære foranstaltnin- ger over for hr. Lemmel, men begrænsede sig til at sende ham en skrivelse med en påmindelse om hans vedtægtsmæssige pligter. I henhold til De Europæiske Fællesskabers Domstol kan disse plig- ter ikke fortolkes således, at der sker en begræns- ning af ytringsfriheden. 2. 7. Det kunne på grundlag af ombudsmandens under- søgelser derfor ikke konkluderes, at der var sket en begrænsning af ytringsfriheden i denne sag eller mere generelt, at Kommissionen ikke havde sikret en retfærdig balance mellem individets grundlæg- gende ret til ytringsfrihed og tjenestemandens for- pligtelser og ansvar. Undersøgelsesresultaterne viste således ingen tilfælde af fejl eller forsømmelser, og ombudsmanden afsluttede der- for behandlingen af sagen. Yderligere bemærkninger fra den europæiske ombudsmand I henhold til Domstolen må vedtægten ikke fortolkes således, at der sker en begrænsning af ytringsfriheden. Kommissionens udtalelse om klagen tog udgangspunkt i vedtægtens begrænsninger af tjenestemænds offentlige udtalelser. Kommissionen anerkendte ikke udtrykkeligt tjenestemænds grundlæggende ret til ytringsfrihed. Den europæiske menneskerettighedskonvention fastslår i artikel 10, at ytringsfrihed omfatter meningsfrihed og frihed til at give eller modtage meddelelser eller tanker uden indblanding fra offentlig myndighed. I konventio- nens artikel 10, stk. 2, imødeses en lovbestemt begræns- ning af ytringsfriheden under visse omstændigheder. I denne sammenhæng skal det endvidere påpeges, at Kommissionen i sin udtalelse til ombudsmanden om denne sag kun citerer første punktum i vedtægtens artikel 17. Det efterfølgende punktum har følgende ordlyd: Han må ikke på nogen måde videregive dokumenter eller oplysninger, der ikke er offentliggjort, til personer, som ikke er berettiget til at få kendskab hertil. Denne pligt ophører ikke med hans fratræden fra tjenesten. En umiddelbar fortolkning heraf uden hensyntagen til Domstolens udtalelse om, at vedtægten ikke må fortolkes således, at der sker en begrænsning af ytringsfriheden, kunne give det indtryk, at denne del af artikel 17 forbød tjenestemænd at offentliggøre enhver form for oplysnin- C 380/70 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 ger, og således forhindrede dem i at indlede en offentlig drøftelse om deres arbejde. En sådan fortolkning ville være ukorrekt. de portugisiske myndigheders overtrædelse af fællesskabs- retten. Kommissionens afdelinger besluttede imidlertid selv at tage initiativ til at undersøge sagen nærmere. Denne sagsbehandling var stadig i gang, da klageren henvendte sig til den europæiske ombudsmand. Kommissionen kunne eventuelt overveje, om det var muligt at forelægge Kommissionens tjenestemænd ret- ningslinjer for, hvad der måtte anses for en retfærdig afvejning af deres individuelle ret til ytringsfrihed, som omfatter meningsfrihed og frihed til at give eller modtage meddelelser og tanker, og deres pligt og ansvar som tjenestemænd i særdeleshed i henhold til vedtægtens artikel 12 og 17. Klageren gjorde gældende, at Kommissionen for det før- ste var alt for længe om at behandle klagen, og at den for det andet ikke gjorde noget positivt for at afklare de portugisiske myndigheders påståede brud på fællesskabs- retten. Fastlæggelsen af sådanne retningslinjer kunne bidrage til opfyldelsen af kravene i den europæiske menneskerettig- hedskonventions artikel 10, stk. 2, om at begrænsninger af ytringsfriheden skal være lovhjemlede; en tjenestemand vil således kunne bedømme eventuelle risici i forbindelse med bestemte handlinger. Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Offentliggørelsen af sådanne retningslinjer og især aner- kendelsen af tjenestemænds grundlæggende ret til ytrings- frihed kunne ligeledes forbedre forbindelserne mellem Kommissionen og Europas borgere, ved at fjerne en kilde til usikkerhed og misforståelser. BILIMPORT TIL ANDRE MEDLEMSSTATER — BEHANDLING AF KLAGER INDGIVET TIL KOMMISSIONEN Afgørelse om klage 822/16. 8. 96/SJH/PO/VK/XD over Europa-Kommissionen Klagen I august 1996 klagede H. til ombudsmanden over Europa-Kommissionen. I september og november 1996 fremsendte han supplerende oplysninger. I oktober 1995 klagede H. til Kommissionen og påstod, at de portugisiske myndigheder ikke overholdt fælles- skabsretten i forbindelse med bilimport til Portugal. Ikke- portugisiske borgere havde vanskeligheder med den lang- varige og kostbare registreringsprocedure for køretøjer, der tidligere havde været indregistreret i andre medlems- stater. I oktober 1996 vedtog Kommissionen at afslutte behand- lingen af sagen med den begrundelse, at en nøje under- søgelse heraf ikke havde afsløret tilstrækkelige beviser for Klagen videresendtes til Kommissionen. I udtalelsen anførte Kommissionen i det væsentligste følgende: 1. Klagen blev arkiveret, fordi en nærmere undersøgelse viste, at der ikke var tilstrækkelige beviser for, at der forelå brud på fællesskabsretten. 2. Senere skulle en undersøgelse, som Kommissionen selv tog initiativet til, sikre en indgående behandling af aspekter vedrørende fri vareudveksling, der nævn- tes i klagerens supplerende oplysninger. Der afholdtes et møde mellem Kommissionens repræsentanter og de portugisiske myndigheder for at diskutere sagen. 3. Kommissionen gjorde indsigelse mod påstanden om, at den ikke havde behandlet klagen inden for en rimelig tid, og påstanden om manglende positiv ind- sats for at afklare de påståede brud på fællesskabsret- ten. Den påpegede, at dens afdelinger havde foretaget en grundig analyse af de forelagte problemer, og at de havde sendt meget detaljerede skriftlige begrundelser til klageren om alle de aspekter, han havde rejst i forskellige skrivelser til Kommissionen. Klagerens bemærkninger I bemærkningerne til Kommissionens udtalelse erklærede klageren, at han vanskeligt kunne tro, at der ikke var tilstrækkelige beviser til at indlede en traktatbrudsproce- dure. Han fremførte en række forhold, der efter hans mening viste, at der klart var tale om brud på fælles- skabsretten. Han påstod endvidere, at Kommissionen under sine undersøgelser havde haft møde med den forkerte afdeling hos den portugisiske forvaltning. 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/71 Klageren anførte også, at det var bydende nødvendigt at behandle spørgsmålet. Han medgav, at han havde modta- get mange oplysninger fra Kommissionen. Alligevel mente han stadig, at situationen var uafklaret, og at de portugi- siske myndigheder stadig overtrådte fællesskabsretten. Han kunne ikke forstå, hvorfor Kommissionen havde undladt at handle i en periode på to år. 2. 2. Det skal også understreges, at Kommissionen har brug for en vis tid til at gennemføre en juridisk analyse af det forelagde spørgsmål, inden den træf- fer afgørelse om at indlede en traktatbrudsproce- dure mod en medlemsstat. Ved behandlingen af denne sag tyder intet på, at Kommissionen ikke har handlet i overensstemmelse med god forvaltnings- skik. Afgørelsen Konklusion 1. Hvad angår Kommissionens påståede forsinkede behandling af klagen 1. 1. Efter Kommissionens interne regler skal en afgø- relse om at henlægge en klagesag om traktatbrud, som ikke foranlediger Kommissionen til at træffe foranstaltninger, træffes senest et år fra det tids- punkt, hvor sagen registreres, medmindre der fore- ligger særlige omstændigheder. I det foreliggende tilfælde fremgår det, at klageren havde indgivet klage til Kommissionen i oktober 1995, og at Kommissionen besluttede at afslutte sagsbehandlin- gen uden at træffe nogen foranstaltning i oktober 1996. Fristen på et år var således blevet overholdt. Det fremgik også af de kopier af korrespondancen, som Kommissionen sendte ombudsmanden, at kla- geren blev holdt velunderrettet om behandlingen af klagen. 1. 2. Kommissionen besluttede i november 1996 på eget initiativ at undersøge sagen nærmere. Det fremgår, at Kommissionen i december 1996 sendte de por- tugisiske myndigheder en skrivelse og havde et møde med dem i februar 1997. At Kommissionen på eget initiativ indledte undersøgelser og kontak- tede de portugisiske myndigheder, viser, at den var rede til at afklare spørgsmålet. Det skal også næv- nes, at Kommissionen skal afgøre, hvilke under- søgelser der skal gennemføres, og under hvilke former det skal foregå. 2. Hvad angår den påståede mangel på konkret handling fra Kommissionens side Ombudsmandens undersøgelser i denne klagesag afslø- rede således ingen tilfælde af fejl eller forsømmelser fra Kommissionens side. Ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. ANSÆTTELSE: UDELUKKELSE FRA EN ALMINDELIG UDVÆLGELSESPRØVE Afgørelse om klage 827/22. 8. 96/YS/FIN/IHJ over Europa-Kommissionen Klagen Den 19. august 1996 klage S. til den europæiske ombuds- mand over, at han var blevet udelukket fra en almindelig udvælgelsesprøve (KOM/A/972), som Kommissionen havde afholdt med henblik på oprettelse af en reserveliste af rådgivende læger i lønklasse A5/A4 med østrigsk, finsk eller svensk statsborgerskab. Udvælgelsen fandt sted på grundlag af kvalifikationsbeviser og en mundtlig prøve. Udvælgelseskomite´en besluttede ikke at indkalde S. til den mundtlige prøve. S. anførte, at han tidligere havde deltaget i en almindelig udvælgelsesprøve (KOM/A/956 med henblik på ansæt- telse af lederen af Kommissionens delegation ved interna- tionale organisationer i Wien), og at udvælgelseskomite´en for denne udvælgelsesprøve havde anmodet ham om ud over ansøgningsskemaet at fremsende sin levnedsbeskri- velse. S. gjorde gældende, at den levnedsbeskrivelse, han indsendte til udvælgelsesprøve KOM/A/956 bevidst blev anvendt til at fastsætte adgangskravene for udvælgel- sesprøve KOM/A/972. 2. 1. Ifølge Domstolens retspraksis er Kommissionen som traktatens vogter enekompetent til at afgøre, hvorvidt det må anses for formålstjenligt at indlede en traktatbrudsprocedure mod en medlemsstat (1). Undersøgelsen Kommissionens udtalelse (1) Sag 431/92, Kommissionen mod Forbundsrepublikken Tysk- land, Sml. 1995, s. I-2189, præmis 22. Klagen blev forelagt Kommissionen, som i sin udtalelse anførte følgende: C 380/72 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 Udvælgelseskomite´en ved udvælgelsesprøve KOM/A/956 anmodede alle ansøgere om at fremsende en levneds- beskrivelse i tilslutning til ansøgningsskemaet. Levneds- beskrivelsen tjente intet andet formål end at lette og fremskynde komite´ens arbejde. Ansøgerne ved den almindelige udvælgelsesprøve KOM/ A/972 skulle være i besiddelse af en afsluttende eksamen i medicin og et certificeret speciale inden for arbejdsmedi- cin. Endvidere skulle ansøgerne have faglig erfaring inden for bl. a. tropesygdomme og strålingssikkerhed. Først- nævnte krav var begrundet i det faktum, at mange tjenestemænd i Kommissionen arbejder eller rejser i tropi- ske områder, og sidstnævnte i det forhold, at visse ansatte arbejder i nukleare anlæg eller med nukleare materialer. S. blev ikke indkaldt til den mundtlige prøve, fordi han ikke var i besiddelse af de nødvendige kvalifikationer. Der var ingen anden begrundelse for, at han ikke fik adgang til udvælgelsesprøven. Klagerens bemærkninger Klageren opretholdt sin oprindelige klage til ombudsman- den. Afgørelsen I henhold til bilag III, artikel 2, i vedtægten for tjeneste- mænd skal ansøgerne udfylde en formular, der er udar- bejdet af ansættelsesmyndigheden, og de kan afkræves supplerende papirer eller oplysninger. Der var således hjemmel for, at ansøgerne ved udvælgelsesprøven KOM/ A/956 skulle forelægge en levnedsbeskrivelse såvel som et ansøgningsskema. BEHANDLING AF EN KLAGE TIL KOMMISSIONEN Afgørelse om klage 996/5. 11. 96/JC/IRL/BB over Europa-Kommissionen Klagen I oktober 1996 klagede C. til ombudsmanden over Kom- missionens behandling af en klage, han havde indgivet over University of East London (UEL) i Det Forenede Kongerige. C. oplyste, at han havde fulgt et toårigt studieforløb ved UEL, som førte til en Master of Science i arkitektur. Han var blevet forsikret om, at det andet år var det sidste i en enhed, som førte til en afsluttende eksamen, på baggrund af oplysningsmateriale fra universitetet, i henhold til hvilket dette toårige uddannelsesforløb ikke var omfattet af del 2 i de krav, der er opstillet af de britiske arkitekters faglige sammenslutning, Royal Institute of British Archi- tects (RIBA). C. bestod første del af Master of Science i december 1991. Senere blev han informeret om, at han ikke havde bestået »Master of Science i arkitektur: RIBA, del 2«, men at han havde mulighed for at gå året om. C. sendte en skrivelse til medlem af Europa-Parlamentet, McKenna, som videresendte skrivelsen til Edith Cresson, medlem af Europa-Kommissionen. I maj 1996 svarede Kommissionen, at klagen vedrørte manglende udstedelse af et eksamensbevis inden for arkitektur, og konklu- derede, at dette spørgsmål vedrørte en bedømmelse, uni- versitetet havde foretaget, og ikke henhørte under Europa-Kommissionen. I oktober 1996 skrev C. igen til kommissær Cresson og til en kontrochef i GD XXII for at forklare, at han ønskede sin klage over UEL behandlet på baggrund af Rådets direkt 85/384/EØF (1). Kommissionen påpeger, at levnedsbeskrivelsen til udvæl- gelsesprøve KOM/A/956 kun tjente det ene formål at lette og fremskynde den pågældende udvælgelseskomite´s arbejde. Ombudsmanden fandt under sine undersøgelser intet bevis på, at dette ikke skulle være tilfældet. I klagen til Ombudsmanden anførte C. , at Kommissionen havde gjort sig skyldig i fejl og forsømmelser ved at tilbageholde oplysninger i forbindelse med behandlingen af C. s klage over UEL. I henhold til Kommissionen var den eneste grund til, at S. ikke fik adgang til udvælgelsesprøve KOM/A/972, at han ikke var i besiddelse af de nødvendige kvalifikationer. Ombudsmanden fandt under sine undersøgelser intet bevis på det modsatte. Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Undersøgelsesresultaterne viste ingen tilfælde af fejl eller forsømmelser, og ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. Klagen blev forelagt Kommissionen, som i det væsent- ligste anførte følgende: (1) EFT L 223 af 21. 8. 1985, s. 15. 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/73 Kommissionen var nået til den konklusion, at C. s klage udelukkende vedrørte det forhold, at han ikke havde bestået den afsluttende arkitekteksamen. Undersøgelsesresultaterne viste ingen tilfælde af fejl eller forsømmelser fra Kommissionens side, og ombudsman- den afsluttede derfor behandlingen af sagen. I maj 1996 fik C. meddelelse om, at spørgsmålet hen- hørte under universitetet, og at der ikke var grundlag for foranstaltninger fra Europa-Kommissionens side. Som svar på C. s anden skrivelse meddelte GD XXII ham i december 1996, at hans klage på baggrund af hans seneste anmodning var blevet registreret under nr. 96/ 4785. I januar 1997 sendte GD XV en begrundet afgørelse til C. , hvoraf det fremgik, at den toårige studieperiode, han havde påbegyndt, ikke var i modstrid med bestemmel- serne i artikel 7 i direktiv 85/384/EØF. Følgelig havde GD XV besluttet at foreslå, at Kommissionen undlod at behandle C. s klage yderligere. I april 1997 meddelte GD XV C. , at Kommissionen i marts 1997 havde besluttet at afslutte behandlingen af hans klage nr. 96/4785 over universitetet, eftersom der ikke forelå krænkelser af EF- retten. Klagerens betragtninger C. fastholdt sin klage. Afgørelsen I henhold til Domstolens retspraksis har Kommissionen som traktatens vogter alene beføjelse til at afgøre, hvor- vidt det er hensigtsmæssigt at indbringe en medlemsstat for Domstolen for manglende overholdelse af sine forplig- telser (1). Det fremgik af ombudsmandens undersøgelse af klagen, at Kommissionen efter formelt at have registreret C. s klage undersøgte denne på baggrund af direktiv 85/ 384/EØF. Kommissionen havde i forbindelse med afgørel- sen om at afslutte behandlingen af klage nr. 96/4785 redegjort for de juridiske betragtninger, som lå til grund for konklusionen om, at der i den pågældende sag ikke forelå krænkelser af bestemmelserne i direktiv 85/384/ EØF. Ombudsmandens undersøgelser af denne klage viste ingen tilfælde af fejl eller forsømmelser, for så vidt angik Kommissionens fortolkning af fællesskabsretten eller fæl- lesskabsrettens anvendelse i forbindelse med sagens kendsgerninger og den relevante nationale lovgivning. (1) Sag 431/92, Kommissionen mod Forbundsrepublikken Tysk- land, Sml. 1995, s. I-2189, præmis 22. MOMSFRITAGELSE FOR TJENESTEYDELSER LEVERET TIL KOMMISSIONENS MEDKONTRAHENT Afgørelse om klage 1000/8. 11. 96/VILA/IT/PD over Europa-Kommissionen Klagen I oktober 1996 klagede S. på vegne af et kooperativ til ombudsmanden over Kommissionens handlinger i en momssag mellem ham og de italienske myndigheder. Han gjorde gældende, at Kommissionen havde fejlfortolket de bestemmelser om momsfritagelse, som finder anvendelse på Kommissionen. Baggrunden for dette klagepunkt var følgende: Ved afgørelse C(93)256/5 af 16. februar 1993 tildelte Kommissionen kooperativet en bevilling fra Regionalfon- den. Denne bevilling skulle tjene til dækning af finansiel støtte til projekter til forbedring af små og mellemstore virksomheders adgang til ny teknologi. S. skulle forvalte programmet, herunder reklamekampagner og kontrol med de virksomheder, der modtog midlerne. En procent af midlerne tilfaldt kooperativet som vederlag, og det skulle træffe de nødvendige forholdsregler, for så vidt angik afgiftsfritagelse for de tjenesteydelser, det leverede til Kommissionen. sine leverandører Henset til denne bestemmelse om afgiftsfritagelse bad kooperativet fakturere det uden opkrævning af moms; ifølge S. var der hjemmel hertil i de relevante italienske lovbestemmelser om moms. De kom- petente italienske myndigheder modsatte sig senere denne fremgangsmåde og indtog det standpunkt, at kooperati- vet ikke kunne fritages for moms. S. bad følgelig den 15. maj 1996 Kommissionen om at tage stilling til spørgs- målet. Ved skrivelse af 9. juli 1996 besvarede Kommissionen anmodningen. Den anførte for det første, at den ikke havde beføjelse til at fortolke national lovgivning. For det andet anførte den, at finansielle bidrag fra Fællesskabet var fritaget for moms såvel som den del af bevillingen, som udgjorde betalingen til den enhed, som forvaltede fællesskabsprogrammet. For det tredje oplyste Kommis- sionen, at for så vidt som enheden selv erhvervede tjenesteydelser og varer med henblik på udøvelsen af sit hverv, var disse operationer underlagt de relevante C 380/74 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 bestemmelser i det sjette momsdirektiv. Endelig påpegede Kommissionen, at de omhandlede italienske bestemmelser kun fællesskabsfinansierede forskningsprojekter og således ikke på forvaltningen af andre fællesskabsprogrammer. anvendelse fandt på Undersøgelsesresultaterne viste ingen tilfælde af fejl eller forsømmelser, og ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. S. var ikke tilfreds med dette svar og indgav en klage til ombudsmanden, hvori han anførte, at den momsfrita- gelse, som finder anvendelse for Kommissionen, ligeledes burde gælde kooperativet ved køb af varer eller tjeneste- ydelser. ANSÆTTELSE: UDLØB AF RESERVELISTES GYLDIGHEDSPERIODE Afgørelse om klage 1036/15. 11. 96/AM/IT/PD over Europa-Kommissionen Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev forelagt Kommissionen, som i sin udtalelse oplyste, at den som følge af klagen havde taget sagen op til fornyet behandling og fastholdt de konklusioner, den havde redegjort for i skrivelse af 9. juli 1996. Endvidere fremlagde den et forslag til løsning af kooperativets problem i forhold til de italienske myndigheder. Kommissionens udtalelse blev forelagt S. med en opford- ring til at fremkomme med eventuelle bemærkninger. Der er ikke modtaget bemærkninger fra klageren. Afgørelsen Kommissionen har ingen beføjelser til bindende at for- tolke national lovgivning. Spørgsmålet var således, om Kommissionens holdning, for så vidt angik fællesskabs- lovgivningen, var korrekt. De relevante bestemmelser er opført i Rådets direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 (1) — det sjette momsdirektiv. I direktivets artikel 15, stk. 10, indrømmes internationale organisationer momsfrita- gelse. I henhold til ordlyden finder denne fritagelse ikke anvendelse på tjenesteydelser, der leveres til en person, som har indgået en kontrakt med den pågældende inter- nationale organisation. Denne fortolkning af bestemmel- sen er i overensstemmelse med Domstolens retspraksis om, at fritagelser skal fortolkes snævert, og en persons fritagelse ikke kan udvides til også at finde anvendelse på de personer, den pågældende indgår kontrakter med (2). Klagen I november 1996 klagede M. fra Italien til den euro- pæiske ombudsmand over, at Kommissionen ikke havde tilbudt ham ansættelse. Baggrunden var, at han i 1988 bestod den almindelige udvælgelsesprøve KOM/B/520 afholdt af Kommissionen. Hans navn blev således opført på reservelisten med henblik på eventuel fremtidig ansættelse i en fast stilling i Kommissionen. Reservelistens gyldighedsperiode, som oprindelig var fastsat til udgangen af december 1988, blev forlænget flere gange. I september 1989 blev M. tilbudt en stilling som hjælpeansat, men afviste tilbuddet af personlige årsager. I 1992 rettede M. to henvendelser til Kommissionen for at opnå tilbud om ansættelse. Den 31. december 1992 udløb reservelistens gyldigheds- periode, eftersom den ikke var blevet forlænget yderli- gere. Derefter fulgte skriftlige og telefoniske kontakter mellem klageren og de relevante tjenestegrene i Kommis- sionen, i forbindelse med hvilke M. anmodede om ansæt- telse, hvortil Kommissionen i det væsentlige anførte, at reservelistens gyldighedsperiode var udløbet, og at den derfor ikke kunne tilbyde M. en fast stilling. I klagen til ombudsmanden anførte M. , at to skrivelser til Kommissionen fra 1992 ikke var blevet besvaret, at Kommissionen burde have tilbudt ham en fast stilling, og at den ikke på noget tidspunkt havde meddelt ham, at han ikke ville blive tilbudt en stilling. Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Således måtte det svar, Kommissionen meddelte koopera- tivet uden unødig forsinkelse i skrivelse af 9. juli 1996 som svar på S. s skrivelse af 15. maj 1996, anses for korrekt. Det skal dog bemærkes, at Domstolen er den højeste myndighed i spørgsmål vedrørende fællesskabsret- ten. (1) EFT L 145 af 13. 6. 1977, s. 1. (2) Sag 107/84, Kommissionen mod Tyskland, Sml. 1985, s. 2655. Klagen blev forelagt Kommissionen. Kommissionen anførte i sin udtalelse, at den ikke i sine registre kunne se at have modtaget M. s skrivelser fra 1992. Angående det forhold, at M. ikke var blevet tilbudt en stilling, påpegede Kommissionen, at det var tilladt at opføre flere navne på en reserveliste end antallet af ledige stillinger. Den var derfor ikke retligt forpligtet til at ansætte alle personer på listen. For så vidt angik påstanden om, at Kommissionen ikke havde meddelt M. afgørelsen om ikke at tilbyde ham en stilling, anførte Kommissionen, at det af hans egen 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/75 korrespondance fremgik, at han havde modtaget Kom- missionens meddelelse om at forlænge reservelistens gyl- dighedsperiode. Eftersom han således havde modtaget en meddelelse om forlængelse af gyldighedsperioden til den 31. december 1992 og ikke modtaget yderligere meddelel- ser af denne art, var han indirekte informeret om, at listens gyldighed udløb den 31. december 1992. Kommis- sionen henviste endvidere til, at den i den efterfølgende korrespondance med M. havde gjort det klart, at listen ikke længere kunne anvendes som grundlag for ansæt- telse. Afgørelsen Kommissionen erklærede, at den ikke havde modtaget klagerens skrivelser fra 1992, hvorfor ombudsmanden ikke kunne anse det for et tilfælde af fejl eller forsøm- melse, at disse skrivelser ikke var blevet besvaret. For så vidt angår det manglende tilbud om ansættelse, fremgår det af Domstolens retspraksis, at det forhold, at en persons navn er opført på en reserveliste, ikke giver denne person ret til en stilling inden for Fællesskabets institutioner. På dette grundlag og eftersom der ikke var fastslået sagsbehandlingsfejl fra Kommissionens side konkluderede ombudsmanden, at der ikke var sket fejl eller forsømmelser i forbindelse med dette aspekt af klagen. Det sidste klagepunkt vedrørte klagerens manglende information om reservelistens udløb og følgelig om, at han ikke længere kunne ansættes fra listen. Det fremgår af sagsakterne, at listens gyldighedsperiode var blevet forlænget gentagne gange, sidst til den 31. december 1992. M. var blevet informeret om disse forlængelser. Eftersom listen ikke blev forlænget yderligere, var det klart, at listens gyldighedsperiode var udløbet. Undersøgelsesresultaterne viste ingen tilfælde af fejl eller forsømmelser, og ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. BESKATNING AF EKSPERTVEDERLAG Afgørelse om klage 1060/28. 11. 96/BK/DK/PD over Europa-Kommissionen Baggrunden for klagen var følgende: I 1988 og 1990 arbejde K. i Kina og Sydamerika inden for rammerne af Fællesskabets udviklings- og bistandsprogrammer. Hans vederlag blev efterfølgende beskattet af de danske myn- digheder. Han fandt denne beskatning fejlagtig og rettede henvendelse til Kommissionen. Kommissionen gav ham ikke medhold. Klagen gik i det væsentlige ud på, at Kommissionen ikke havde sikret, at de danske myndigheder overholdt fælles- skabslovgivningen, som ifølge K. betød, at han ikke var skattepligtig i Danmark. Han gjorde endvidere gældende, at Kommissionen ikke havde besvaret hans henvendelser efter 1994, herunder en klage, han havde indgivet over de danske myndigheder i februar 1996, og at Kommissio- nens kontor i Danmark ikke rettidigt havde videresendt hans skrivelser til Kommissionens centrale tjenestegrene. Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev forelagt Kommissionen. I sin udtalelse anførte Kommissionen, at K. var ansat som uafhængig »ekspert« og derfor ikke omfattet af artikel 13 i proto- kollen om De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter, i henhold til hvilken kun tjenestemænd og øvrige ansatte i De Europæiske Fællesskaber er undtaget fra national beskatning af vederlag udbetalt af Fællesska- berne. I henhold til Kommissionen hørte K. ikke ind under kategorien »øvrige ansatte«. Som begrundelse herfor hen- viste Kommissionen til Rådets forordning (Euratom, EKSF, EØF) nr. 549/69 af 25. marts 1969, som fastlæg- ger de kategorier af tjenestemænd og øvrige ansatte i De Europæiske Fællesskaber, som artikel 12, artikel 13, stk. 2, og artikel 14 i protokollen om Fællesskabernes privile- gier og immuniteter, finder anvendelse på. Kommissionen oplyste endvidere, at den i 1992 havde oplyst K. om, at den ikke mente, han var fritaget for national beskatning. Endelig fastholdt den, at Kommissio- nens repræsentationskontor altid havde videresendt hans skrivelser til de centrale tjenestegrene i Bruxelles. Klagen Klagerens bemærkninger I november 1996 klagede K. fra Danmark til ombuds- manden over, at Kommissionen ikke havde foretaget en korrekt behandling af spørgsmålet om, hvorvidt han var undergivet fællesskabsbeskatning af visse indtægter. I sine bemærkninger til Kommissionens udtalelse fast- holdt K. , at Kommissionens fortolkning af artikel 13 i ovennævnte protokol ikke var korrekt og opretholdt sin klage. C 380/76 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 Afgørelsen Det centrale spørgsmål i denne klage var, om Kommissio- nen havde foretaget en korrekt vurdering af K. s klage over de danske myndigheder. I artikel 13, stk. 2, i protokollen vedrørende De Europæi- ske Fællesskabers privilegier og immuniteter fastslås, at »Tjenestemændene og de øvrige ansatte fritages for natio- nal beskatning af løn, vederlag og honorarer, som de modtager fra Fællesskaberne«. I henhold til protokollens artikel 16 bestemmer Rådet, på hvilke grupper af Fælles- skabets tjenestemænd og øvrige ansatte bestemmelserne i artikel 13 finder anvendelse. Rådet efterkom denne bestemmelse i forordning (Euratom, EKSF, EØF) nr. 549/69, artikel 2: »Artikel 13, stk. 2, i protokollen vedrørende Fællesska- bernes privilegier og immuniteter gælder for følgende grupper: a) Personer, der er undergivet vedtægten for tjeneste- mænd eller ansættelsesvilkårene for øvrige ansatte i Fællesskaberne, herunder dem, der får den fastsatte godtgørelse i tilfælde af fritagelse fra stillingen af tjenstlige grunde, med undtagelse af lokalt ansatte b) personer, der får invalidepension, alderspension eller efterladtepension fra Fællesskaberne c) personer, der får den godtgørelse i tilfælde af udtrædelsen af tjenesten, der er fastsat i artikel 5 i forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 259/68. « Det stod klart, at K. hverken henhørte under litra b) eller c). Eftersom det ligeledes stod klart, at han ikke var tjenestemand, var spørgsmålet, om han var dækket af sætningen »personer, der er undergivet. ansættelsesvil- kårene for de øvrige ansatte i Fællesskaberne« i litra a). var han ikke undergivet ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Fællesskaberne og næppe omfattet af beskat- ningsfritagelsen i artikel 2, litra a). Henset hertil måtte Kommissionens vurdering af sagen anses for korrekt. For så vidt angår klagepunktet om, at Kommissionen ikke havde besvaret K. s skrivelser, fremgik det af sagsak- terne, at K. i 1994 havde sendt Kommissionen en skriftlig anmodning om at bekræfte de tjenesteydelser, han havde leveret i Kina. Kommissionen fremsendte denne bekræf- telse i sine skrivelser af 26. oktober og 19. november 1994. For så vidt angår klagen fra februar 1996 over de danske myndigheder, viste sagsakterne, at Kommissionen besvarede denne i skrivelser dateret til den 3. september og 6. december 1996. Det fremgik på ingen måde, at Kommissionens repræsentation skulle have undladt at videresende K. s skrivelser til de relevante tjenestegrene i Bruxelles. Undersøgelsesresultaterne viste ingen tilfælde af fejl eller forsømmelser, og ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. UDVÆLGELSE AF KONTRAHENTER VED UDBUD Afgørelse om klage 1138/31. 12. 96/JAON/UK/JMA over Europa-Kommissionen Klagen I december 1996 indgav O. på en virksomheds vegne (Tasil) en klage til ombudsmanden over fejl og forsøm- melser i forbindelse med Europa-Kommissionens udbud med henblik på udvælgelse af konsulenter til gennem- førelse af et Tacis-program. Som svar på opfordringen til at afgive bud om projekter vedrørende udvikling af turistsektoren i Rusland, indgav Tasil på vegne af et konsortium af forskellige virksom- heder fra flere europæiske lande en interessetilkendegi- velse til Kommissionen. Selv om forslaget modtog støtte fra flere russiske stats- organer, blev Tasil udelukket fra Kommissionens liste over godkendte bydende, hvilket klageren modsatte sig. Denne sætning omfatter ikke enhver, der leverer en tjenesteydelse til Fællesskabet. Derimod lader den til at referere til en bestemt retsakt, nemlig Rådets forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 259/68, som fastlægger »an- sættelsesvilkårene for de øvrige ansatte«. De »øvrige ansatte«, der er undergivet disse ansættelsesvilkår er »midlertidigt ansatte«, »hjælpeansatte«, »særlige rådgi- vere« og »lokalt ansatte«. Det står klart, at Kommissio- nen på intet tidspunkt ansatte K. som midlertidigt ansat, hjælpeansat, særlig rådgiver eller lokalt ansat. Følgelig Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev forelagt Kommissionen, som i sin udtalelse oplyste, at kontrakter om denne form for tjenesteydelser blev tildelt via udbud. I forbindelse med Tacis-program- 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/77 met optræder Kommissionen som kontraherende myndig- hed, og Kommissionens tjenestegrene (direktorat C under GD IA) er ansvarlige for offentliggørelse, vurdering og udvælgelse af buddene. KLAGE VEDRØRENDE ANSÆTTELSESSAG Afgørelse om klage 14/97/PD over Europa-Kommissionen I den her omhandlede sag blev Tasil efter Kommissionens vurdering af buddene ikke opført på den begrænsede liste over otte konsortier. Udelukkelsen af Tasil skete således som et resultat af en standardudvælgelsesprocedure. Kommissionen vedføjede en række bilag med generelle oplysninger om programmet, den fuldstændige forteg- nelse alle modtagne interessetilkendegivelser og tabellerne for sammenlignende vurdering af alle deltagernes kvalifi- kationer. Klagerens bemærkninger I sine bemærkninger om Kommissionens udtalelse hen- viste O. til Tasil-konsortiets enestående erfaring og fast- holdt sin klage om uretfærdig behandling. Afgørelsen Ombudsmanden påpegede, at Kommissionen har en vid skønsmargen ved indgåelse af en aftale efter udbud (1). Denne skønsmargen kan dog ikke undskylde åbenbare vildfarelser under udvælgelsesproceduren (2). Ved anven- delsen af en sådan skønsbeføjelse, må den pågældende institution basere sin afgørelse på objektive kriterier, som kan prøves ved Domstolen og Retten (3). I denne sag baserede Kommissionen sin vurdering på en række umiddelbart objektive kriterier, som fremgik af tabellerne for sammenlignende vurdering af alle deltager- nes kvalifikationer. Selv om klagerens konsortium var i besiddelse af ekspertise og kompetence inden for den sektor, dette specifikke projekt vedrørte, forelå der intet bevis for, at Kommissionen skulle have handlet vilkårligt eller diskriminerende. Ombudsmandens undersøgelser af klagen viste ingen til- fælde af fejl eller forsømmelser fra Kommissionen side. Ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. (1) Sag 19/95, Adia Interim SA mod Kommissionen, Sml. 1996, s. II-321, præmis 49. (2) Sag 56/77, Agence Europe´enne d’Interims mod Kommissio- nen, Sml. 1978, s. 2215, præmis 20. (3) Sag 166/94, Koyo Seiko mod Rådet, Sml. 1995, s. II-2129, præmis 103. Klagen I januar 1997 klagede V. til ombudsmanden over et stillingsopslag, som Kommissionen havde offentliggjort i juni 1994 under betegnelsen COM 1898/94. Opslaget drejede sig om en stilling i stillingsgruppe LA8-4, og stillingsbetegnelsen var »jurist-lingvist«. Under overskrif- ten »særlige kvalifikationer« blev det anført, at ansøgeren skulle have: En afsluttet juridisk kandidateksamen. Indgående kendskab til nederlandsk, et rimeligt kendskab til to andre fællesskabssprog, kendskab til nederlandsk juri- disk terminologi. Erfaring inden for oversættelse og revision. Den 4. juli 1994 søgte V. stillingen. Ifølge det curriculum vitae, der var vedlagt hans ansøgning, havde V. arbejdet i Domstolens nederlandske oversættelsesafdeling i mange år — som »juridisk oversætter« fra 1982 til 1989 og derefter som »ledende juridisk oversætter«. Fra 1991 pålagde hans chef ham regelmæssigt at udføre sprogrevi- sioner, og i 1994 blev han udnævnt til »juridisk revisor« (LA5). V. blev indkaldt til samtale hos den relevante tjenestegren i Kommissionen, men stillingen blev til sidst besat til anden side; den udvalgte ansøger var en af V. s kolleger fra Domstolen. Den person, der fik stillingen, havde arbejdet som »ledende juridisk oversætter« (LA5) ved Domstolen. I sin klage fremførte V. to hovedargumenter. 1. Hans kollegas udnævnelse var sket i modstrid med beskrivelsen i stillingsopslaget. Efter V. s opfattelse burde kollegaen aldrig være kommet i betragtning til stillingen, fordi han som ledende juridisk oversætter ikke havde revisorerfaring, og ifølge stillingsopslaget skulle man have erfaring inden for både oversættelse og revision. Til støtte for dette synspunkt henviste V. til, at Kommissionen på et senere tidspunkt, nemlig i 1996, havde omformuleret denne type stillingsopslag, således at der nu blev stillet krav om erfaring inden for oversættelse eller revision. Desuden henviste han til, at ordet »erfaring« ifølge den franske ordbog »Le Petit Robert« betyder øvelse, vane og rutine. Selv om en ledende juridisk oversætter til tider udfører juridisk revisionsarbejde, kan han altså ikke betegnes som erfaren. 2. Selv hvis det havde været rimeligt at lade hans kollega komme i betragtning til stillingen, måtte en sammen- lignende analyse af ansøgernes kvalifikationer føre til, C 380/78 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 at han ikke kunne ansættes i stillingen. Til støtte for denne påstand anførte V. navnlig, at hans kollega havde mindre erfaring end V. som juridisk oversætter og var blevet forfremmet senere end V. til en stilling som ledende juridisk oversætter. lere terminologi- og dokumentationsarbejde eller spe- cialistarbejde inden for andre lingvistiske områder; deltager i videreuddannelsen af oversættere. Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev fremsendt til Kommissionen, der i sin udta- lelse i det væsentligste anførte følgende: 1. Ifølge Domstolens stillingsbeskrivelser indgår revi- sionsarbejde både i en ledende juridisk oversætters arbejde og i en juridisk revisors arbejde. Desuden anførte Kommissionen, at en ledende juridisk over- sætter selv reviderer sit eget arbejde, jf. stillingsbeskri- velsen, hvori det hedder, at den ledende juridiske oversætter almindeligvis oversætter tekster uden revi- sion. 2. Ansættelsesmyndigheden havde brede skønsmæssige beføjelser i forbindelse med stillingsbesættelser og havde holdt sig inden for rammerne af disse skøns- mæssige beføjelser, da den pågældende stilling blev besat. Klagerens bemærkninger I sine bemærkninger til Kommissionens udtalelse fast- holdt V. sin klage. Afgørelsen I Kommissionens stillingsopslag blev en jurist-lingvists arbejdsopgaver beskrevet som følger: — at kontrollere, om den nederlandske version af retsak- ter og udkast til retsakter fra Kommissionen juridisk set stemmer overens med de andre versioner af tek- sterne — at kontrollere, at opstillingen af retsakterne følger de generelle retningslinjer på dette område — at udføre undersøgelser vedrørende lovteknik og national ret. Domstolens væsentligt fra stillingsbeskrivelsen ved Kommissionen. stillingsbeskrivelser adskilte sig således På denne baggrund skulle Kommissionens behandling af sagen bedømmes. Hvad angår Kommissionens ret til at lade ansøgninger fra ledende juridiske oversættere ved Domstolen komme i betragtning, måtte det fastslås, at ansøgere ifølge stillingsopslaget burde have erfaring inden for både oversættelse og revision. Det må være den tjenestegren, som står for ansættelsen, der skal tage stilling til, hvor megen erfaring og hvilken slags erfaring det er i tjenestens interesse at kræve; der forelå ikke grundlag for at fastslå, at det var i tjenestens interesse, at den ansættende tjenestegren generelt udelukkede ansø- gere, blot fordi deres formelle stillingsbeskrivelse ikke nævnte revisionsopgaver. Ved behandlingen af denne klage var det væsentligt at undersøge stillingsbeskrivelserne for de pågældende stil- linger både ved Domstolen og ved Kommissionen, således som disse beskrivelser fremgik af det forelagte dokumen- tationsmateriale. På Domstolen blev en ledende juridisk oversætters arbejdsopgaver i almindelighed beskrevet som følger: Desuden viste det forelagte dokumentationsmateriale, at ledende juridiske oversættere ved Domstolen i praksis blev pålagt revisionsarbejde med regelmæssige mellem- rum, og at revisionsopgaver faktisk var nævnt i deres formelle stillingsbeskrivelse. Hvis ledende juridiske over- sættere oversatte tekster uden at blive revideret, måtte det være underforstået, at de foretog revisionsarbejdet selv. Kvalificeret tjenestemand, der har til opgave at udføre oversættelse af tekster, sædvanligvis uden revision, og, i visse tilfælde, revision af oversættelser, at kontrollere terminologi- og dokumentationsarbejde eller specia- listarbejde inden for andre lingvistiske områder; delta- ger i videreuddannelsen af oversættere. Endelig angav stillingsopslaget tydeligt, at den opslåede stilling hørte hjemme i stillingsgruppe LA8-4, og derfor kunne selv »juridiske oversættere« søge stillingen. Domstolen beskrev en juridisk revisors arbejdsopgaver som følger: Kvalificeret tjenestemand, der har til opgave at udføre revision af oversættelser og, i visse tilfælde, oversæt- telse af tekster med eller uden revision og at kontrol- Kommissionen var således berettiget til at lade ansøgnin- gen fra V. s kollega komme i betragtning. Selv om Kom- missionen på et senere tidspunkt havde valgt at ændre formuleringen af standardstillingsopslaget af klarhedshen- syn, kunne dette forhold ikke føre til nogen anden konklusion. Det understregedes imidlertid, at Domstolen 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/79 er den højeste myndighed i spørgsmål vedrørende fælles- skabsretten. KOMMISSIONENS UNDERSØGELSE VEDRØRENDE DEN ÅRLIGE AFGIFT PÅ ITALIENSKE PAS Hvad angår Kommissionens vurdering af ansøgernes kva- lifikationer, kunne det ikke konstateres, at Kommissionen havde overskredet rammerne for de skønsmæssige befø- jelser, institutionen har på dette område. Hvis der stilles krav om, at den ansøger, der har længst anciennitet, automatisk skal have forrang frem for andre ansøgere, fratages ansættelsesmyndigheden de skønsbeføjelser, der tilkommer den ifølge Domstolens retspraksis. Den europæiske ombudsmands undersøgelse af denne klage viste ingen tilfælde af fejl eller forsømmelser fra Europa-Kommissionens side. Ombudsmanden afsluttede derfor sin behandling af sagen. AFVISNING AF ANSØGNING VEDRØRENDE COPERNICUS-PROGRAMMET Afgørelse om klage 98/97PD over Europa-Kommissionen I januar 1997 klagede A. til den europæiske ombudsman- den over, at Kommissionen fejlagtigt havde afvist hans ansøgning vedrørende Copernicus-programmet, som er et kommissionsprogram for videnskabeligt og teknologisk samarbejde. Klagen blev forelagt Kommissionen den 5. februar 1997. I sin udtalelse anførte Kommissionen, at A. s ansøgning ikke opfyldte de gældende bestemmelser om, at ansøgnin- gen skulle vedrøre mindst to deltagere etableret i forskel- lige medlemsstater. A. s ansøgning omfattede to deltagere, som begge var etableret i Italien. Følgelig havde Kommis- sionen afvist ansøgningen. I sine bemærkninger til Kommissionens udtalelse opret- holdt A. sin oprindelige klage. Ombudsmandens undersøgelser viste, at Kommissionens afgørelse vedrørende A. s ansøgning var fuldt ud i over- ensstemmelse med de gældende regler. Intet i sagsakterne viste, at Kommissionen skulle have truffet en forkert beslutning vedrørende denne ansøgning. Undersøgelsesresultaterne viste ingen tilfælde af fejl og forsømmelser, og ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. Afgørelse om klage 190/97/DT over Europa-Kommissionen Klagen I 1995 klagede I. til Kommissionen over, at de italienske myndigheder forpligter italienske statsborgere til at erlægge en særlig årlig afgift for anvendelsen af deres italienske pas. I februar 1996 informerede Kommissionen I. om, at den behandlede spørgsmålet og undskyldte den forsinkede besvarelse af hans skrivelse. Kommissionen meddelte end- videre, at den havde modtaget mange henvendelser om samme spørgsmål, og ønskede at behandle disse sager nærmere, før den traf en afgørelse. I februar 1997 klagede I. til ombudsmanden over, at Kommissionen ikke havde truffet en afgørelse et helt år efter, han havde modtaget det første svar. Undersøgelsen Ombudsmandens undersøgelse havde til formål at fastslå, om der forelå fejl eller forsømmelser i forbindelse med Kommissionens behandling af I. s klage. I marts 1997 blev klagen forelagt Kommissionen, der i sin udtalelse anførte følgende: Kommissionen havde efter to parlamentariske forespørgs- ler og flere skrivelser fra borgere besluttet at undersøge spørgsmålet indgående og foretage en generel undersø- gelse ved at anmode alle medlemsstater om oplysninger vedrørende deres betingelser og afgifter ved udstedelse af pas. Klageren blev informeret om denne beslutning. I marts 1997 modtog Kommissionen det sidste svar fra en medlemsstat og tog derefter stilling i sagen og rettede en skrivelse til I. den 2. maj 1997. I denne skrivelse oplyste Kommissionen, at medlemssta- terne i henhold til fællesskabsbestemmelserne er forpligtet til at udstede pas eller identitetskort til deres statsborgere. Det faktum, at Italien opkræver en årlig afgift for pas- sene, er forenelig med fællesskabsbestemmelserne, fordi udgifterne til passet og udstedelsesproceduren henhører under medlemsstatens beføjelser. Kommissionen fandt ikke, at ordningen for udstedelse af pas mindsker den i fællesskabslovgivningen fastlagte frie bevægelighed for personer. C 380/80 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 Kommissionens udtalelse blev i juli måned forelagt I. , som havde følgende bemærkninger hertil: Enten var Kommissionen ikke reelt interesseret i spørgs- målet om fri bevægelighed for personer, eller også havde den ikke undersøgt spørgsmålet, eftersom den først havde truffet sin afgørelse efter to år. Italienske pas var udformet efter modellen for europæiske pas, hvori der ikke er afsat plads til stempelmærkerne for den indbetalte afgift. Dette måtte betyde, at fællesskabs- lovgiver havde til hensigt at afskaffe afgiften. Denne fortolkning blev bekræftet af de internationale bestem- melser om, at et pas er et dokument, som tillader passage fra et land til et andet. Eftersom ingen anden medlemsstat opkrævede en afgift af denne art, og EU-traktaten tilstræbte en harmonisering mellem medlemsstaterne, kunne det ikke tillades, at Ita- lien opkrævede denne »atypiske« afgift. Kommissionen var traktatens vogter og burde derfor have indledt trak- tatbrudsprocedure mod Italien. 2. Forsinket besvarelse af klagen 2. 1. Kommissionen sendte den første skrivelse til klage- ren den 13. februar 1996, dvs. fem måneder efter, han indsendte sin anmodning om oplysninger. Kommissionen begrundede denne forsinkelse med, at problemet »var vanskeligt at løse«, og at den ønskede at foretage en indgående undersøgelse af sagen. Den 16. oktober 1996 sendte Kommissio- nen en anden skrivelse til klageren for at informere ham om undersøgelsen af forholdene i de forskel- lige medlemsstater. Den sidste skrivelse om Kom- missionens afgørelse i sagen blev sendt til klageren den 2. maj 1997. 2. 2. Eftersom sagen var yderst kompliceret og desuden var genstand for to skriftlige forespørgsler fra medlemmer af Europa-Parlamentet, som ikke kunne besvares uden en gennemgang af forholdene i alle medlemsstater, konkluderede ombudsman- den, at i denne sag kunne det forhold, at Kommis- sionen først nåede frem til en endelig afgørelse efter ca. to år, ikke anses for en fejl eller en forsømmelse. Undersøgelsesresultaterne viste ingen tilfælde af fejl eller forsømmelser, og ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. Afgørelsen AFSLAG I FORBINDELSE MED UDBUDSPROCEDURE Afgørelse om klage 199/97/PD over Europa-Kommissionen 1. Kommissionens behandling af klagen Klagen 1. 1. Det fremgår af sagsakterne, at Kommissionen på baggrund af klagerne og forespørgsler fra medlem- mer af Europa-Parlamentet indhentede oplysninger fra medlemsstaterne om deres procedurer og afgif- ter ved udstedelse af pas. Det fremgik endvidere, at Kommissionen havde undersøgt, om den årlige afgift på italienske statsborgeres pas var i modstrid med fællesskabslovgivningen. 1. 2. Kommissionen konkluderede, at de italienske bestemmelser ikke var i modstrid med fællesskabs- lovgivningen, eftersom udgifterne til passene og udstedelsesproceduren ikke henhørte under Fælles- skabet, men udelukkende under medlemsstaterne. 1. 3. Ifølge Ef-traktatens artikel 169 indleder Kommis- sionen kun traktatbrudsprocedure, hvis den anser, at en medlemsstat har undladt at opfylde sine forpligtelser i henhold til traktaten. 1. 4. Undersøgelsesresultaterne viste ingen tilfælde af fejl eller forsømmelser fra Kommissionens side ved behandlingen af klagen. I marts 1997 klagede T. til ombudsmanden over en udbudsprocedure, der var gennemført af Kommissionen. I 1996 bød hans firma på en kontrakt med Kommissio- nen om tjenesteydelser i forbindelse med drikkevandsdi- rektivet. I det afsnit af udbudsmaterialet, der vedrørte kravene til kontrahentens faglige ekspertise, blev det fastslået, at kontrahenter »skal dokumentere, at de har bred viden og ekspertise inden for vandforskning, og at de har præsteret gode resultater på dette område, også hvad angår mikrobio- logi, toksikologi, vandteknik og sanitær teknik. Desu- den er det af afgørende betydning, at kontrahenten har et indgående kendskab til drikkevandsdirektivet og forslaget til revision af dette direktiv. « Under overskriften »Udvælgelseskriterier« blev det oplyst, at buddene ville blive vurderet i to faser. Kun tilbud, der opfyldte udvælgelseskriterierne i første fase, ville fortsætte videre til anden fase (tildelingsfasen). Et af kriterierne i første fase lød som følger: 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/81 »Tilbudsgiverne skal bevise deres erfaring og sagkund- skab inden for området vandforskning, som kan godt- gøres ved kvalifikationer, eksempler på udførte arbej- der og sammensætningen af det foreslåede team, inklu- sive CV. « Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Ved skrivelse af 7. januar 1997 meddelte Kommissionen T. , at hans tilbud ikke var blevet udvalgt. Den 13. januar 1997, 31. januar 1997 og 15. februar 1997 bad T. Kommissionen om at begrunde afslaget. Ved skrivelse af 13. marts 1997 meddelte Kommissionen T. , at hans firma ikke levede op til udvælgelseskriterierne, fordi det man- glede den nødvendige erfaring inden for vandforskning med hensyn til forskning, udvikling og projektering af vandrensningsanlæg. T. fandt ikke Kommissionens svar tilfredsstillende og henvendte sig derfor atter til Kommissionen. Ved skri- velse af 10. april 1997 gav Kommissionen ham en mere detaljeret begrundelse for afslaget. Ifølge denne skrivelse var den afgørende faktor fortsat firmaets manglende erfaring inden for vandteknik og sanitær teknik, dvs. projektering af vandrensningsanlæg. Klagen blev fremsendt til Kommissionen, der i sin udta- lelse i det væsentligste anførte følgende: 1. Kravet om »erfaring« måtte forstås i lyset af den krævede ekspertise, dvs. »bred viden og ekspertise inden for vandforskning. gode resultater på dette område, også hvad angår. vandteknik og sanitær teknik«. Tilbudsgiveren måtte navnlig fremlægge dokumentation for erfaring inden for sanitær teknik og vandteknik i forbindelse med drikkevandsdirekti- vet. Dette burde en potentiel kontrahent ikke være i tvivl om, og under alle omstændigheder kunne til- budsgiveren have anmodet Kommissionen om nær- mere oplysninger. 2. Kommissionen mente fortsat, at T. s firma ikke var i besiddelse af den nødvendige erfaring inden for vand- teknik og sanitær teknik, selv om firmaet var velkvali- ficeret inden for andre grene af vandforskningen. 3. Kommissionen havde besvaret T. s henvendelser retti- digt, og institutionen havde begrundet sin afgørelse. T. var fortsat utilfreds med Kommissionens standpunkt og klagede til ombudsmanden med tre klagepunkter: Klagerens bemærkninger 1. Ordet »erfaring« i de ovennævnte udvælgelseskriterier må fortolkes bredt som en henvisning til vand- forskning, der har forbindelse til drikkevandsdirekti- vet. Kommissionen kunne ikke kræve, at der skulle være tale om erfaring inden for sanitær teknik og vandteknik, eftersom et sådant krav ikke fremgik udtrykkeligt af udbudsmaterialet. Denne opfattelse fandt støtte i det forhold, at drikkevandsdirektivet først og fremmest beskæftiger sig med drikkevands- kvalitet og sundhedsforhold og ikke med tekniske spørgsmål. 2. Under alle omstændigheder havde hans firma den nødvendige erfaring inden for vandteknik og sanitær teknik, og Kommissionen havde derfor foretaget en fejlvurdering. 3. Kommissionen havde overtrådt artikel 12 i Rådets direktiv 92/50/EØF om tjenesteydelser, hvori det hed- der, at den ordregivende myndighed over for alle forbigåede ansøgere eller tilbudsgivere, der skriftligt anmoder herom, skal begrunde, hvorfor deres ansøg- ning eller tilbud er forkastet, senest 15 dage efter datoen for modtagelsen af anmodningen. I sine bemærkninger fastholdt T. sin klage. Desuden erklærede han, at Kommissionen burde tilbyde hans firma erstatning. Afgørelsen Hvad angår T. s første påstand, var det afgørende spørgs- mål, om Kommissionen i henhold til udvælgelseskrite- rierne havde ret til at tage hensyn til erfaring inden for vandteknik og sanitær teknik. Under overskriften »ud- vælgelseskriterier« blev der ganske vist kun i generelle vendinger stillet krav om, at kontrahenten skulle have »erfaring« inden for vandforskning. Når dette kriterium blev sammenstillet med kravene til kontrahentens faglige ekspertise, virkede det imidlertid ikke urimeligt at fastslå, at den krævede »erfaring« vedrørte de krav, der blev stillet til kontrahentens ekspertise, dvs. »bred viden og ekspertise inden for vandforskning. gode resultater på dette område, også hvad angår mikrobiologi, toksikologi, vandteknik og sanitær teknik«. Derfor var Kommissionen berettiget til at tage hensyn til tilbudsgivernes erfaring inden for vandteknik og sanitær teknik ved vurderingen af tilbuddene. C 380/82 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 Med hensyn til Kommissionens vurdering af firmaets kunnen inden for vandforskning indeholdt sagsakterne intet, der kunne tyde på, at denne vurdering ikke var udført korrekt. Klageren foreslog, at den projektpakke, der var blevet tildelt, blev fordelt mellem vinderen og hans eget firma, men Kommissionen afviste denne mulighed. Hvad angik T. s påstand, at Kommissionen havde undladt at overholde den tidsfrist på 15 dage, der er fastsat i artikel 12 i direktiv 92/50/EØF om tjenesteydelser, fandt direktivet ikke anvendelse, fordi kontraktens værdi ikke overskred den tærskelværdi, der er fastsat som betingelse for direktivets anvendelse. God forvaltningsskik var ble- vet iagttaget, eftersom Kommissionen havde besvaret T. s skrivelser rettidigt og givet ham en begrundelse. Ombudsmandens undersøgelse af denne klage afslørede ikke fejl eller forsømmelser fra Kommissionens side, ligesom der heller ikke var grundlag for et erstatningskrav fra T. s firma. Ombudsmanden afsluttede derfor sin behandling af sagen. PROCEDUREN I FORBINDELSE MED ET UDBUD I PAKISTAN Afgørelse om klage 160/97/JMA over Europa-Kommissionen Klagen I februar 1997 klagede G. til ombudsmanden over Kom- missionen, idet han gjorde gældende, at institutionen havde gjort sig skyld i fejl eller forsømmelser i forbindelse med en udbudsprocedure. Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev fremsendt til Kommissionen. I sin udtalelse fastslog Kommissionen, at det var den pakistanske rege- ring, der havde ansvaret for at udvikle projektet med bistand fra en teknisk gruppe i det pakistanske arbejdsmi- nisterium og Den Internationale Arbejdsorganisation ILO, og at Kommissionen blot overvågede hele denne proces. Kommissionen forklarede, at klagerens forslag var blevet forbigået, fordi tilbuddet ikke stemte overens med de tekniske specifikationer på en række punkter: i) det uddannelsesmateriale, der blev forelagt, var beregnet til demonstrationsformål og ikke til permanent brug inden for erhvervsuddannelserne; ii) materialet levede ikke op til de tekniske specifikationer; iii) en række oplysninger fra klagerens firma var hverken præcise eller udtøm- mende; iv) en hasteanmodning fra evalueringskomite´en til klagerens firma om yderligere oplysninger var ikke blevet besvaret. Hvad angår klagerens anmodning om en opdeling af »pakke nr. 5«, påpegede Kommissionen, at den pakistan- ske regering og Kommissionen på forhånd havde tilken- degivet, at eventuelle forslag skulle gælde hele pakken som fastsat i udbudsbetingelserne. Desuden understregede Kommissionen, at en række firmaer faktisk havde fremsat forslag, der vedrørte pakke nr. 5 som helhed. Klagerens firma deltog i et udbud, der blev offentliggjort af den pakistanske regering; udbuddet vedrørte projekt nr. ALA/85/18, »Second Rural Vocational Training Pro- ject«, der skulle finansieres af Kommissionen. Firmaets tilbud vedrørte e´n enkelt del af projektet, nemlig pakke nr. 5 (»personer, der demonstrerer og underviser i elek- tronik og elbaseret køleteknik«). Tilbuddet blev ikke udvalgt af bedømmelseskomite´en, fordi det ikke stemte overens med de tekniske specifikationer. Klagerens bemærkninger I sine bemærkninger til Kommissionens udtalelse forkla- rede G. , at han ikke havde besvaret bedømmelseskomi- te´ens anmodning om yderligere oplysninger, fordi det var hans indtryk, at der allerede var truffet afgørelse i sagen. Klageren bad Kommissionen undersøge, om der kunne konstateres uregelmæssigheder i udbudsprocedurerne eller i forbindelse med de foranstaltninger, Kommissionens tjenestemænd havde gennemført i Pakistan, og om disse uregelmæssigheder i givet fald kunne føre til, at resulta- terne af udbuddet blev annulleret. I sit svar oplyste Kommissionen, at »pakke nr. 5« var tildelt firmaet H. G. anmodede derefter skriftligt Kommissionen om at vur- dere, om afgørelsen i udbudsproceduren var ugyldig på grund af formelle eller materielle uregelmæssigheder. Afgørelsen Det fremgik af klagen, det ledsagende materiale og de undersøgelser, der var gennemført, at det var den pakis- tanske regering, der i sin egenskab af ordregivende myn- dighed havde truffet endelig afgørelse om projekttildelin- gen. Afgørelsen blev imidlertid truffet på grundlag af en evalueringsrapport om alle tilbud, der blev udarbejdet af bedømmelseskomite´en — det pakistanske arbejdsministe- riums nationale uddannelseskontor (NTB) og Den Inter- 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/83 nationale Arbejdsorganisations internationale uddannel- sescenter (ITC/ILO) — som også skulle godkendes af Kommissionen. Den retlige baggrund for klagen findes i tjenestemand- svedtægtens artikel 32, hvori det hedder: Ifølge Kommissionens udtalelse blev det fastslået i evalue- ringsrapporten, at klagerens forslag var utilstrækkeligt på en række punkter, og selv om der blev gjort forsøg på at gennemgå disse mangler direkte med klagerens firma, modtog man ikke noget svar. Klageren bestred ikke dette. Ombudsmanden konstaterede derfor, at udvælgelsespro- ceduren var foregået i overensstemmelse med reglerne om udbud, og at Kommissionen tilsyneladende havde over- holdt principperne for god forvaltningsskik ved overvåg- ningen af hele denne procedure. Der var stillet krav om, at »pakke nr. 5« skulle behandles som en udelelig størrelse, og eftersom Kommissionens rådgivning på dette punkt var i overensstemmelse med udbudsreglerne, konkluderede ombudsmanden, at Kom- missionen ikke havde overtrådt principperne om god forvaltningsskik. Ombudsmanden afsluttede derfor sin behandling af sagen. INDPLACERING AF TJENESTEMAND Afgørelse om klage 198/97/PD over Europa-Kommissionen Klagen I februar 1997 klagede R. til ombudsmanden over sin indplacering som tjenestemand ved Kommissionen. Ifølge klagen fik han sin universitetseksamen i 1988, og han fik arbejde i februar 1989. Den 16. juni 1994 blev han tjenestemand ved Kommissionen (lønklasse A8, løn- trin 2). Han var blandt de udvalgte ansøgere ved almin- delig udvælgelsesprøve KOM/A/764 og blev ansat som fuldmægtig med virkning fra den 16. februar 1995 i lønklasse A7, løntrin 1, og med anciennitet inden for løntrinnet fra 1. februar 1994. Det var denne afgørelse om hans indplacering, han klagede over. Inden R. klagede til ombudsmanden, havde han indbragt en klage til Kommissionen over denne indplaceringsafgø- relse, jf. tjenestemandsvedtægtens artikel 90. Han mente, at Kommissionen havde fejlfortolket sin egen beslutning fra oktober 1983 om indplacering. Ifølge klageren ville en korrekt anvendelse af beslutningens bestemmelser inde- bære, at Kommissionen måtte anerkende hans erhvervser- faring med virkning fra december 1989. Kommissionen anerkendte imidlertid kun erhvervserfaringen med vir- kning fra december 1990 og afviste klagerens argumen- ter. »Den ansatte tjenestemand indplaceres på første løn- trin i sin lønklasse. Ansættelsesmyndigheden kan dog under hensyn til den pågældendes uddannelse og særlige faglige erfaringer give tjenestemanden en anciennitetsforbedring inden for denne lønklasse. Forbedringen kan i lønklasserne A1–4, LA3 og LA4 ikke overstige 72 måneder og 38 måneder i de andre lønklasser. « De detaljerede retningslinjer for indplacering er fastsat i den ovennævnte beslutning fra oktober 1983. Efter beslutningens artikel 2 indplaceres A7 tjenestemænd, der har tre års erhvervserfaring på ansættelsestidspunktet, på løntrin 1. Beslutningens artikel 3 og bilag II omhandler mulighederne for anciennitetsforbedring og indebærer, at en A7 tjenestemand med fire års forudgående erhvervser- faring tildeles en anciennitetsforbedring på tolv måneder, og at en A7 tjenestemand med fem års forudgående erhvervserfaring tildeles en anciennitetsforbedring på 24 måneder og således indplaceres som A7, løntrin 2. I beslutningens bilag I er der imidlertid fastsat en undtagel- sesbestemmelse, der har følgende indhold: Universitetsuddannelserne i medlemsstaterne har en varighed på mellem tre og otte år, hvilket kan medføre urimeligheder ved indplaceringen, og derfor er der truffet foranstaltninger til i praksis at nedbringe afstan- den fra fem år til to år. Hvor universitetsuddannelserne strækker sig over kort tid (en universitetsgrad svarende til studier af mindre end fire års varighed), godkendes kun den erhvervserfa- ring, der er opnået tidligst et år efter den afsluttende eksamen. Hvor universitetsuddannelserne strækker sig over lang tid (en universitetsgrad svarende til studier af over seks års varighed), vil erhvervserfaring blive anerkendt med virkning fra det syvende år i et videregående uddannel- sesforløb. (Ombudsmandens understregning) R. tog sin afsluttende eksamen i december 1988 efter to års studier på universitetsniveau. Kommissionen aner- kendte hans erhvervserfaring med virkning fra december 1990, men R. mente, at hans erhvervserfaring i hvert fald burde godskrives med virkning fra december 1989; i stedet for en indplacering i lønklasse A7, løntrin 1, burde han være indplaceret i lønklasse A7, løntrin 2. R. mente, at reglen i bilag I om kortvarige universitetsud- dannelser medførte forskelsbehandling af statsborgere fra medlemsstater, hvor universitetsuddannelserne strækker sig over kort tid, og at Kommissionen ikke havde efterle- C 380/84 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 vet sin egen beslutning fra oktober 1983. I denne forbin- delse understregede R. navnlig, at selv om hans universi- tetsstudium kun var normeret til to år, var der i realiteten tale om et studium, der normalt var normeret til tre år. erhvervserfaring ikke skal anerkendes under henvisning til varigheden af den universitetsuddannelse, der gik forud for den erhvervsaktive periode. Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev fremsendt til Kommissionen. I sin udtalelse anførte Kommissionen, at formålet med beslutningen fra oktober 1983 var at opstille en række kriterier, som kunne sikre, at indplacering fandt sted på et rimeligt grundlag. Eftersom medlemsstaterne opererer med univer- sitetsuddannelser af forskellig varighed, mente Kommis- sionen, at det var berettiget at vedtage særlige foranstalt- ninger for at undgå, at disse indbyrdes forskelle i for vidt omfang kom til at afspejle sig i det karriereforløb, man tilbyder tjenestemænd, som netop skal rekrutteres fra det bredest mulige geografiske spektrum — målsætningen var således at sikre ligebehandling i praksis. Kommissionen bestred altså, at beslutningens bilag I var et udtryk for forskelsbehandling. Hvad angår anvendelsen af beslutningen, anførte Kom- missionen, at spørgsmålet om R. ’s indplacering var blevet taget op til fornyet overvejelse, og at det kunne konsta- teres, at beslutningen var anvendt korrekt. Navnlig understregede Kommissionen, at formålet med bilag I var at nedbringe forskellen i universitetsuddannelsers varig- hed fra fem til to år. I R. s tilfælde betød denne målsæt- ning, at erhvervserfaring fra før december 1990 ikke kunne godskrives. Klagerens bemærkninger I sine bemærkninger fastholdt klageren sin klage. Afgørelsen Ifølge Domstolens retspraksis indebærer princippet om ligebehandling, at identiske situationer ikke kan behand- les forskelligt, og at forskellige situationer ikke kan behandles ens. Ved anvendelsen af dette princip er det afgørende at fastslå, hvornår der foreligger identiske situationer, og hvornår der foreligger forskellige situatio- ner. På den anden side må Kommissionen have adgang til at udøve et vist skøn om, der skal tages højde for universi- tetsuddannelsernes vekslende varighed. Det er Kommis- sionens vurdering, at universitetsuddannelsernes længde er et relevant kriterium, når der tages stilling til indplace- ringen af tjenestemænd — indplaceringen vil nemlig alt andet lige afspejle sig i deres fremtidige karriereforløb. Hvis universitetsuddannelsernes varighed blev ladt ude af betragtning, kunne det ikke udelukkes, at tjenestemænd fra medlemsstater med korte studieforløb systematisk ville opnå bedre karrieremuligheder end tjenestemænd fra medlemsstater, hvor universitetsuddannelserne er af læn- gere varighed. Kommissionen er således berettiget til at mene, at univer- sitetsuddannelsernes vekslende varighed kan begrunde, at tjenestemænd med korte universitetsuddannelser og tje- nestemænd med lange universitetsuddannelser ikke får den samme behandling. Det er således ikke indlysende, at bilag I i beslutningen fra oktober 1983 indebærer en overtrædelse af ligebe- handlingsprincippet. I denne sammenhæng må det dog understreges, at Domstolen er den højeste myndighed i spørgsmål vedrørende fællesskabsretten. indebærer bilagets ordlyd Hvad angår anvendelsen af bilag I i den konkrete sag, er det i bilaget fastsat, at kun den erhvervserfaring, der er opnået tidligst et år efter den afsluttende eksamen, kan anerkendes for korte universitetsuddannelsers vedkom- mende, dvs. uddannelser af under fire års varighed. Eftersom R. tog sin afsluttende eksamen i december 1988, tilsyneladende, at erhvervserfaring i hans tilfælde burde godskrives fra december 1989. På den anden side forudsætter bilaget, at det korteste universitetsstudium er af tre års varighed, og målsætningen er at nedbringe den tidsmæssige afstand mellem de korteste universitetsuddannelser og de længste universitetsuddannelser til to år. Den underliggende mål- sætning betyder, at R. s erhvervserfaring kan anerkendes fra december 1990, og Kommissionen har således valgt at fortolke bilaget i overensstemmelse med denne underlig- gende målsætning. Kommissionen er berettiget til at lægge sig fast på en sådan fortolkning. Det understreges imidlertid, at Domstolen er den højeste myndighed i spørgsmål vedrørende fællesskabsretten. På den ene side kan der argumenteres for, at erhvervser- faring vurderes uafhængigt af universitetsstudiers varig- hed. Hvis to personer har den samme erhvervserfaring, kan det være vanskeligt at begrunde, at den ene persons Ombudsmandens undersøgelse af denne klage afslørede ikke fejl eller forsømmelser fra Europa-Kommissionens side. Ombudsmanden afsluttede derfor sin behandling af sagen. 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/85 ADGANG TIL UDVÆLGELSESPRØVE NÆGTET Afgørelse om klage 233/97/PD over Europa-Kommissionen Klagen I marts 1997 klagede F. til ombudsmanden, fordi Kom- missionen havde nægtet ham adgang til en udvælgel- sesprøve. Den 6. februar 1996 havde Kommissionen offentliggjort en meddelelse om en åben udvælgelsesprøve på grundlag af eksamensbeviser og mundtlige prøver, KOM/A/975, med henblik på opstilling af en reserveliste til en stilling i stillingsgruppe A5/A4. Et af adgangskriterierne vedrørte erhvervserfaring: »Efter afslutningen af den adgangsgivende uddannelse skal ansøgerne have opnået tolv års fagrelevant erhvervserfaring, heraf mindst seks års erfaring på et område, som har relevans for de arbejdsopgaver, der er beskrevet i meddelelsen om udvælgelsesprøven. I meddelelsen om udvælgelsesprøven blev arbejdsopga- verne beskrevet som følger: »Leder af Kommissionens delegation ved internationale organisationer i Wien, Østrig, under Generaldirektorat I. A, — Eksterne Forbindelser: Europa og de Nye Uafhængige Stater, den Fælles Udenrigs- og Sikker- hedspolitik, Kommissionens Delegationer. Lederen af Kommissionens delegation har følgende arbejdsopgaver: — at repræsentere Kommissionen inden for alle kom- petenceområder og i alle aktiviteter — at sikre en ensartet gennemførelsee af alle Kommis- sionens foranstaltninger på det udenrigspolitiske område — at overvåge, uddybe og udvide kontaktfladerne til de tilstedeværende internationale organisationer — at oprette og bibeholde regelmæssige kontakter mellem organisationerne og Kommissionens tjenes- tegrene. Desuden skal ansøgerne have et indgående kendskab til Fællesskabets politikker og Unionens funktion (økono- miske, handelspolitiske og politiske aspekter, eksterne anliggender) og være i stand til at lede et team. « havde arbejdet i over otte år inden for dette område i USA, Frankrig og Tyskland. Derefter havde han arbejdet i ti år for det østrigske forsknings- og teknologiministe- rium, og nu beskæftigede han sig med at samordne og føre tilsyn med forskningsaktiviteter inden for elektronik, databehandling og -kommunikation, mikrosystemteknik og laserteknik. Inden for dette tidsrum havde han delta- get i et tre måneders kursus om Det Europæiske Fælles- skab. Desuden varetog han ministeriets forbindelser til en international organisation med hensyn til informationste- knik og kommunikation. I maj 1996 meddelte udvælgelseskomite´en F. , at han ikke kunne få adgang til at deltage i udvælgelsesprøven. På en formular, der var vedlagt skrivelsen, oplyste udvælgel- seskomite´en, at man ikke mente, at han havde seks års erhvervserfaring svarende til de krav, der var opstillet i meddelelsen om udvælgelsesprøven. F. anmodede skrift- ligt udvælgelseskomite´en om at tage denne afgørelse op til fornyet overvejelse. Udvælgelseskomite´en meddelte ham imidlertid, at den fastholdt sin afgørelse, fordi det var komite´ens opfattelse, at F. navnlig manglede relevant diplomatisk erfaring og indblik i de forskellige politiske emneområder, Den Europæiske Union beskæftiger sig med. F. gjorde indsigelse mod denne afgørelse, men udvælgelseskomite´en meddelte ham, at sagen var endeligt afgjort, og at komite´en havde afsluttet sit arbejde. I sin klage gjorde F. gældende, at udvælgelseskomite´en ikke havde givet en fyldestgørende begrundelse for at udelukke ham fra udvælgelsesprøven, og at udelukkelsen var sket i modstrid med de adgangskrav, der var offent- liggjort i meddelelsen om udvælgelsesprøven. Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev fremsendt til Kommissionen. I sin udtalelse fastholdt Kommissionen udvælgelseskomite´ens stand- punkt. Navnlig understregede Kommissionen, at udvæl- gelseskomite´ens afgørelse i F. s sag stemte helt overens med meddelelsen om udvælgelsesprøven. Desuden påpe- gede Kommissionen, at udvælgelseskomite´en havde for- søgt at forklare F. , hvorfor hans erhvervserfaring ikke blev anset for relevant i forhold til den stilling, der skulle besættes. Klagerens bemærkninger I marts 1996 søgte F. stillingen. Hans curriculum vitae viste, at han havde en ph. d. -grad i naturvidenskab og I sine bemærkninger fastholdt klageren klagen. Desuden tilføjede han, at udvælgelseskomite´ens begrundelse for at nægte ham adgang til udvælgelsesprøven var formuleret på en uigennemskuelig måde. C 380/86 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 Afgørelsen gelse på eget initiativ den 7. november 1997 for bl. a. at vurdere, om Kommissionen kan udlevere oplysninger om vurderingskriterierne til ansøgere, som anmoder herom. Ifølge Domstolens retspraksis har udvælgelseskomite´er brede skønsmæssige beføjelser. Ved udøvelsen af disse beføjelser skal udvælgelseskomite´er holde sig inden for de retlige rammer, der er opstillet i meddelelsen om udvæl- gelsesprøven. I øvrigt indebærer vurderingen af ansøgere ifølge sagens natur altid en sammenligning. I denne sag er det afgørende spørgsmål, om udvælgelses- komite´en efterlevede meddelelsen om udvælgelsesprøven. Ifølge de krav, der blev stillet til erhvervserfaring, kunne ansøgere kun få adgang til udvælgelsesprøven, hvis de havde arbejdet i forbindelse med internationale organisa- tioner og havde et indgående kendskab til Fællesskabets politikker. Udvælgelseskomite´en fortolkede dette krav således, at ansøgere skulle have relevant diplomatisk erfaring i forbindelse med Unionens politikker. Med en sådan fortolkning holdt udvælgelseskomite´en sig inden for rammerne af meddelelsen om udvælgelsesprøven. Klageren gjorde gældende, at udvælgelseskomite´ens begrundelse var formuleret på en uigennemskuelig måde; i denne forbindelse bemærkes det, at begrundelsen for en afgørelse skal være formuleret således, at både modtage- ren og — hvis afgørelsen giver anledning til et sagsanlæg — en dommer kan forstå grundene for afgørelsen. Dom- stolen har desuden fastslået, at man ikke kan vurdere, om der er givet en fyldestgørende begrundelse uden at ind- drage den sammenhæng, hvori den indgår. Det er rigtigt, at udvælgelseskomite´ens begrundelse i skrivelsen til klage- ren var yderst kortfattet. Ud fra den begrundelse, der blev givet, kunne F. imidlertid — eller en dommer, hvis F. havde valgt at indbringe afgørelsen for retten, og den europæiske ombudsmand — identificere de to punkter, hvor F. efter udvælgelseskomite´ens opfattelse ikke havde tilstrækkelig erfaring. Derfor var der givet en fyldestgø- rende begrundelse. Ombudsmandens undersøgelse af denne klage afslørede ikke fejl eller forsømmelser fra Europa-Kommissionens side. Ombudsmanden afsluttede derfor sin behandling af sagen. 3. 1. 6. DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS DOMSTOL ANSÆTTELSE: KRITERIER FOR UDVÆLGELSE AF ANSØGERE VED EN ALMINDELIG UDVÆLGELSESPRØVE Afgørelse om klage 869/10. 9. 96/EP/IT/DT over Domstolen Klagen I september 1996 klagede P. til den europæiske ombuds- mand over, at han ikke havde fået adgang til en udvæl- gelsesprøve, som Domstolen havde afholdt (CJ/A/11). På baggrund af hans ansøgning af 30. august 1995 meddelte udvælgelseskomite´en ham den 30. maj 1996, at han ikke havde fået adgang til prøven, fordi han ikke havde indsendt dokumentation for sit kendskab til et andet fællesskabssprog. P. appellerede afgørelsen og udvælgel- seskomite´en foretog en fornyet behandling af afgørelsen vedrørende kravet til et fremmedsprog. Ikke desto mindre meddelte komiteen P. , at det fortsat ikke var muligt at give ham adgang til den skriftlige prøve, eftersom udvæl- gelseskomite´en under udvægelsens andet stadie havde fastlagt, at hans gennemsnitlige universitetskarakterer lå under det kriterium, der var fastlagt for udvælgelses- prøven (99 ud af 110 point). Klageren mente, at kriteriet for udvælgelse af ansøgere var nyt og ubegrundet. Efter en anden appel bekræftede udvælgelseskomite´en sin afgørelse om ikke at give ham adgang til de skriftlige prøver. På baggrund af ovenstående klagede P. over udvælgel- sesprocedurens varighed. Han gjorde endvidere gældende, at den af udvælgelseskomite´en fastsatte minimumsgrænse for karaktererne (99/110) var diskriminerende og tog ikke hensyn til hans faglige erfaring på seks år som jurist og halvandet år som advokat. Supplerende bemærkninger Undersøgelsen Domstolens udtalelse Ombudsmanden har modtaget talrige klager over den manglende åbenhed, der kendetegner procedurerne i for- bindelse med fællesskabsinstitutionernes udvælgelsesprø- ver, og på denne baggrund iværksatte han en undersø- Klagen blev forelagt Domstolen. I sin udtalelse forklarede Domstolen, at udvælgelsen af ansøgere til de skriftlige opgaver i udvælgelsesprøve CJ/A/11 fandt sted i to faser. De to faser var beskrevet i vejledningen til udvægelsesprø- 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/87 ven. I første fase fastlagde udvælgelseskomite´en en liste over de ansøgere, som opfyldte de krav, der fremgik af meddelelsen om udvægelsesprøven (afsluttet eksamen, faglig erfaring, sprogkundskaber og aldersgrænse). I anden fase fastlagde og derefter håndhævede udvælgel- seskomite´en de kriterier for bedømmelse af eksamensbevi- serne, der var afgørende for, om ansøgerne fik adgang til prøven. Efter at have bedømt ansøgerne besluttede udvælgel- seskomite´en at afvise P. s ansøgning, eftersom den ikke indeholdt dokumentation for sprogkundskaber i overens- stemmelse med kravene i del III. B. 2 i meddelelsen om afholdelse af udvælgelsesprøve. Dog efterkom udvælgel- seskomiteen ansøgerens anmodning om fornyet behand- ling af spørgsmålet og fandt, at ansøgningen reelt var vedføjet dokumentation for de nødvendige sprogkundska- ber. På andet stadie i udvælgelsesproceduren, besluttede udvælgelseskomite´en at udelukke ham, fordi han ved sin afsluttende eksamen ikke havde opnået de minimumska- rakterer, udvælgelseskomite´en havde fastlagt som et krite- rium. Domstolen anførte endvidere, at den ikke mente sagen henhørte under ombudsmandens men som personale- spørgsmål under proceduren i artikel 90, stk. 1 og 2, i vedtægten. Den tilføjede, at ombudsmanden kunne oplyse P. om, at den mest hensigtsmæssige fremgangsmåde var en appel for Retten i Første Instans. Klagerens bemærkninger I sine bemærkninger anførte P. , at det af den skriftlige vejledning til udvælgelsesprøven klart var fremgået, at de relevante krav alt efter deres betydning ville blive taget i betragtning af udvælgelseskomite´en i forbindelse med den pågældende udvælgelsesprøve. Klageren understregede endvidere sin utilfredshed med, at udvælgelsesproceduren havde været så langvarig. I henhold til artikel 2, stk. 8, i ombudsmandens statut kan klager, der vedrører arbejdsforholdene mellem Fæl- lesskabets institutioner og organer og deres tjenestemænd eller øvrige ansatte kun indbringes for ombudsmanden, »hvis de interne administrative ansøgnings- eller klagemu- ligheder, navnlig dem, der er omhandlet i artikel 90, stk. 1 og 2, i vedtægten for tjenestemænd, er udtømt«. Disse procedurekrav finder anvendelse på tjenestemænd og øvrige ansatte i Fællesskabet og ikke nødvendigvis på ansøgere ved en generel udvælgelsesprøve, som ikke er tjenestemænd eller øvrige ansatte i Fællesskaberne. En ansøger ved en generel udvælgelsesprøve kan anlægge en sag for Retten i Første Instans i overensstemmelse med vedtægtens artikel 91. Alternativt kan ansøgeren indgive klage til ombudsmanden. P. valgte at klage til ombudsmanden. Intet i ombudsman- dens statut pålægger klageren at afvente udløbet af tids- fristen for eventuelle sagsanlæg. Kun hvis klageren reelt har indledt en retssag, må ombudsmanden afvise klagen. 2) Anvendelse af karaktergennemsnit som kriterium I henhold til afsnit VI i meddelelsen om afholdelse af udvælgelsesprøve kunne udvælgelseskomite´en frit vælge blandt flere udvælgelseskriterier. For så vidt angår de under universitetsstudierne opnåede karakterer, henvises der udtrykkeligt til dette kriterium i sidste afsnit. Det syntes således ikke ubegrundet at foretage en udvælgelse på grundlag af en fastlagt gennemsnitskarakter, selv om dette kriterium ikke nødvendigvis kan betragtes som perfekt. 3) Tidsfrist for afvikling af udvælgelsesprøvens første fase Afgørelsen 1) Sagens antagelse til realitetsbehandling Tidsplanen for udvælgelsesprocedurens afvikling, som fremgik af afsnit XII i meddelelsen om udvælgelsesprøve, var en skønsmæssig angivelse og ikke en endegyldig tidsplan. Det store antal ansøgere til denne form for udvælgelsesprøve kan gøre det nødvendigt at udsætte afholdelsen af de første prøver. Ombudsmanden fastslår inden for rammerne af de i traktaten og ombudsmandens statut fastlagte bestemmel- ser, hvilke klager der kan antages til behandling i over- ensstemmelse med fællesskabsretten. Undersøgelsesresultaterne viste ingen tilfælde af fejl og forsømmelser, og ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. C 380/88 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 3. 2. SAGER, HVOR KLAGEN BLEV TRUKKET TILBAGE Eftersom klageren ikke ønskede at forfølge sagen yderli- gere, afsluttede ombudsmanden behandlingen af sagen. 3. 2. 1. EUROPA-KOMMISSIONEN FORSINKET BESVARELSE AF KLAGER ANTIDUMPINGAFGIFTER Afgørelse om klage 732/17. 7. 96/BAWA/NL/VK over Europa-Kommissionen Afgørelse om klage 349/97/PD over Europa-Kommissionen I juli 1996 klagede et nederlandsk advokatfirma til ombudsmanden på vegne af to nederlandske virksomhe- der, fordi Kommissionen efter sigende havde undladt at besvare klager om Nederlandenes overtrædelser af Rådets direktiv 92/50/EØF (1). Klagen blev fremsendt til Kommissionen. I sin udtalelse oplyste Kommissionen, at der var sket en misforståelse i Kommissionens tjenestegrene, hvilket havde givet anled- ning til en forsinkelse — Kommissionen havde derefter truffet foranstaltninger til at forbedre de interne procedu- rer. Hvad angår Nederlandenes overtrædelse af direktivet, fastslog Kommissionen, at der ikke var retsgrundlag for at anlægge sag mod Nederlandene. Kommissionens udtalelse blev sendt til klageren, der svarede, at han ønskede at trække klagen tilbage. I april 1997 klagede en virksomhed til ombudsmanden, fordi der uden forudgående varsel var lagt en antidum- pingafgift på zink. I løbet af foråret 1997 havde virksom- hedens ledelse gentagne gange forhørt sig om, hvorvidt der ville blive pålagt en afgift. Hver gang fik de at vide, at der ville blive pålagt en afgift, men at dette ikke var umiddelbart forestående, og at der almindeligvis ville blive givet seks til otte ugers varsel. Virksomhedens ledelse forsøgte at skaffe sig yderligere oplysninger om sagen hos Kommissionen, men uden held. Klagen blev fremsendt til Kommissionens formand. Alle- rede inden Kommissionens svar forelå, modtog ombuds- manden endnu en skrivelse fra klageren, der oplyste, at han ønskede at trække klagen tilbage, eftersom virksom- heden nu selv var i direkte kontakt med Kommissionen. Ombudsmanden afsluttede derfor sin behandling af sagen. Ombudsmanden afsluttede derfor sin behandling af sagen. ANSÆTTELSE: UKORREKTE OPLYSNINGER Afgørelse om klage 919/2. 10. 1996/LJ/B/PD over Europa-Kommissionen I oktober 1996 indgav J. , belgisk statsborger, en klage til ombudsmanden over administrative fejl ved besættelsen af en stilling ved et udviklingsprojekt i Latinamerika. Han mente, at Kommissionen havde givet ham urigtige oplys- ninger vedrørende kravene til kvalifikationer ved besæt- telse af stillingen. Klagen blev forelagt Kommissionen, som i sin udtalelse anførte, at alle ansøgere til stillingen havde modtaget de samme oplysninger. Enhver eventuel fejl ville derfor have ramt alle ansøgere. Klageren oplyste i sine bemærkninger, at eftersom Kom- missionen havde erkendt, at hans klage var berettiget, ønskede han ikke at forfølge sagen yderligere. FORSKNING: MANGLENDE INFORMATION Afgørelse om klage 474/97/VK over Europa-Kommissionen I juni 1997 klagede B. , græsk studerende, til ombudsman- den vedrørende en anmodning om oplysninger til Kom- missionens repræsentation i Athen. Hun fandt, at konto- rets personale og især lederen af dokumentationsafdelin- gen havde opført sig ubehageligt og nægtet de forsknings- studerende oplysninger. I forbindelse med undersøgelserne meddelte klageren ombudsmanden, at hun ikke ønskede at opretholde kla- gen, fordi Kommissionen havde udnævnt en ny direktør for repræsentationen, og situationen nu var forbedret. (1) EFT L 209 af 24. 7. 1992, s. 1. Eftersom klageren ikke ønskede at opretholde klagen, afsluttede ombudsmanden behandlingen af sagen. 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/89 3. 3. SAGER AFSLUTTET AF ANDRE ÅRSAGER 3. 3. 1. EUROPA-PARLAMENTET AFSKEDIGELSE FRA STILLING I EUROPA-PARLAMENTET Afgørelse om klage 458/27. 2. 96/HS/B/KT over Europa-Parlamentet Den 15. februar 1996 klagede S. til den europæiske ombudsmand over, at han var blevet afskediget fra en stilling i Europa-Parlamentet. Den 11. marts 1996 blev klagen forelagt formanden for Europa-Parlamentet. Efter modtagelse af Parlamentets udtalelse og klagerens bemærkninger vedtog ombudsman- den at fortsætte undersøgelsen af sagen. Den 17. juli 1997 meddelte Europa-Parlamentet ombuds- manden, at klageren havde indbragt de i klagen omhand- lede spørgsmål for Retten i Første Instans. En kopi af parternes indlæg blev forelagt ombudsmanden. Eftersom der var indledt en retssag om de anførte for- hold, afsluttede ombudsmanden Behandlingen af klagen den 21. juli 1997 i overensstemmelse med artikel 138 E i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab. Resultaterne af de undersøgelser, ombudsmanden havde foretaget indtil da, blev henlagt, jf. artikel 2, stk. 7, i ombudsmandens statut. 3. 3. 2. EUROPA-PARLAMENTET OG EUROPA-KOMMISSIONEN EUROPA-KOMMISSIONENS OG EUROPA-PARLAMENTETS TILBAGEHOLDELSE AF FÆLLESSKABSSKAT PÅ VEDERLAG TIL FREELANCE-TOLKE Afgørelse om klage 463/28. 2. 96/RK/CH/PD, 770/29. 7. 96/MAC/CH/PD og 1017/13. 11. 96/AVL/FR/JMA over Europa-Kommissionen og Europa-Parlamentet K. , A. -C. og L. klagede uafhængigt af hinanden til den europæiske ombudsmand over, at Europa-Parlamentet og Europa-Kommissionen havde tilbageholdt fællesskabsskat ved udbetaling af vederlag til freelance-tolke. Klagerne blev indgivet i februar 1996, juli 1996 og november 1996. trak fællesskabsskat fra deres vederlag. Parlamentet ind- ledte denne praksis i 1983 efter en afgørelse fra Parla- mentets Præsidium. Afgørelsen ændrede artikel 78 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Fællesska- berne, idet freelance-tolke blev sidestillet med hjælpeansat personale under mødeperioderne. Kommissionen indførte denne fremgangsmåde via en aftale, den i 1989 indgik med den internationale sammenslutning af konference- tolke (AIIC). Klagerne, som er bosiddende i Schweiz, blev dobbeltbe- skattet af deres vederlag i perioden 1989–1994, idet de betalte både schweizisk indkomstskat og fællesskabsskat. I 1994 gav en ændring af AIIC-aftalen mulighed for tilbagebetaling af de nationale skatter. Dog krævede Kommissionen detaljeret dokumentation for de allerede indbetalte nationale skatter. Klagerne mente, at disse krav udgjorde en krænkelse af deres ret til respekt for deres privatliv. Under ombudsmandens undersøgelse indledte to af kla- gerne, A. -C. (770/29. 7. 96/MAC/CH/PD) og L. (1017/ 13. 11. 96/AVL/FR/JMA) søgsmål mod Kommissionen i Retten i Første Instans (sag T-202/96 og T-204/96). Disse sagsanlæg vedrører øjensynlig de anførte forhold i kla- gerne til ombudsmanden. Resultaterne af de undersøgelser, ombudsmanden indtil da havde foretaget i disse to klager, blev henlagt, jf. artikel 2, stk. 7, i ombudsmandens statut. Ombudsmanden fandt, at han ikke kunne fortsætte sin undersøgelse af den tredje klage fra K. (463/28. 2. 96/ RK/CH/PD) uden at tage stilling til konkrete og retlige forhold, som var indbragt for Retten i Første Instans i sagerne T-202/96 og T-204/96. Ombudsmanden udsatte derfor den videre behandling af klagen, indtil resultatet af retssagerne forelå. 3. 3. 3. EUROPA-KOMMISSIONEN DE SPANSKE MYNDIGHEDERS MANGLENDE ANERKENDELSE AF UNIVERSITETSUDDANNELSER INDEN FOR FOLKESUNDHED Afgørelse om klage 713/11. 07. 96/LMV/ES/PD over Europa-Kommissionen Klagen Klagerne havde i en årrække arbejdet som freelance-tolke for Parlamentet og Kommissionen. Begge institutioner I juni 1996 klagede M. til ombudsmanden, fordi de spanske myndigheder havde nægtet at anerkende hans C 380/90 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 franske kvalifikationer som specialist i folkesundhed; samtidig gjorde han gældende, at Kommissionen havde undladt at sikre en korrekt gennemførelse af Rådets direktiv 93/16/EØF (1) fra spansk side. M. tog sin lægeeksamen i Frankrig og forsøgte derefter at få de spanske myndigheder til at anerkende uddannelsen. Ligesom i andre tilsvarende sager gav de spanske myndig- heder et afslag, fordi den relevante fællesskabslovgivning (direktiv 75/262/EØF) på daværende tidspunkt ikke var blevet inkorporeret i spansk ret. Selv om direktiv 75/ 262/EØF derefter blev ændret ved direktiv 93/16/EØF, blev den mest relevante forpligtelse i artikel 8 bibeholdt uændret. Artikel 12a i den spanske gennemførelseslovgiv- ning (RD 2072/95) omfattede bestemmelserne i direkti- vets artikel 8, men kun delvis. Kommissionen indledte en traktatbrudsprocedure mod Spanien i denne sag i 1990, men nåede aldrig frem til at sende en begrundet udtalelse. Traktatbrudsproceduren blev genoptaget igen i 1996, fordi Spanien på daværende tidspunkt ændrede sin oprindelige gennemførelseslovgiv- ning. Der måtte afsendes en formel åbningsskrivelse i 1996. I løbet af de seks år, proceduren havde varet, havde Kommissionens tjenstegrene foretaget en vurdering af den spanske lovgivning via kontakter og møder med de spanske myndigheder. supplerende Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev fremsendt til Kommissionen. I sin udtalelse oplyste Kommissionen, at det var hensigten at videreføre traktatbrudsproceduren mod Spanien for ukorrekt gen- nemførelse af direktiv 93/16/EØF og at træffe de nødven- dige foranstaltninger til at indbringe sagen for Domsto- len. Klageren blev opfordret til at fremsætte bemærknin- ger til Kommissionens udtalelse. gen. Den europæiske ombudsmand afsluttede derfor sin behandling af sagen. FORSKELSBEHANDLING VED PRØVE Afgørelse om klage 944/15. 10. 96/JBW/B/BB over Europa-Kommissionen W. deltog i en intern udvælgelsesprøve afholdt af Europa- Kommissionen (KOM/T/A/96). Han bestod de skriftlige prøver, men ikke den mundtlige prøve. Den 3. oktober 1996 klagede han til ombudsmanden over urimelighed og forskelsbehandling i forbindelse med de spørgsmål, han var blevet stillet under den mundtlige prøve. Klagen blev forelagt Kommissionen. Med skrivelse af 17. februar 1997 meddelte Kommissionen ombudsmanden, at W. den 5. november 1996 havde appelleret udvælgelses- komiteens afgørelse i overensstemmelse med vedtægtens artikel 90, og at denne appel fortsat var under behand- ling. Artikel 2, stk. 8, i den europæiske ombudsmands statut fastslår: »Klager, der vedrører arbejdsforholdene mellem Fælles- skabets institutioner eller organer og deres tjeneste- mænd eller øvrige ansatte, kan kun indbringes for ombudsmanden, hvis de interne administrative ansøg- nings- eller klagemuligheder, navnlig dem der er omhandlet i artikel 90, stk. 1 og 2, i vedtægten for tjenestemænd, er udtømt, og den pågældende myndig- heds svarfrist er udløbet. « Den i vedtægtens artikel 90 omhandlede procedure var ikke afsluttet, og ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen uden yderligere undersøgelse. Ombudsmanden fik forelagt oplysninger, der viste, at M. også havde sendt et andragende om det samme spørgsmål til Europa-Parlamentet, og at Parlamentets Udvalg for Andragender behandlede klagen. PERSONALE: EN LOKALT ANSATS PENSIONSRETTIGHEDER Afgørelse om klage 970/24. 10. 96/DBR/B/BB over Europa-Kommissionen Afgørelsen Eftersom Udvalget for Andragender havde besluttet at behandle M. s andragende, var der ikke grund til, at ombudsmanden foretog yderligere undersøgelser af kla- (1) EFT L 165 af 7. 7. 1993, s. 1. I oktober 1996 klagede R. til ombudsmanden, fordi der var opstået problemer i forbindelse med anerkendelsen af hendes pensionsrettigheder som lokalt ansat hos Kommis- sionen. Klagen blev fremsendt til Kommissionen, der underret- tede ombudsmanden om, at R. havde indgivet en intern anke den 23. oktober 1996, jf. artikel 35 i ordningen for lokalt ansatte i Benin. 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/91 Artikel 2, stk. 8, i den europæiske ombudsmands statut har følgende ordlyd: »Klager, der vedrører arbejdsforholdene mellem Fælles- skabets institutioner eller organer og deres tjeneste- mænd eller øvrige ansatte, kan kun indbringes for ombudsmanden, hvis de interne administrative ansøg- nings- eller klagemuligheder, navnlig dem, der er omhandlet i artikel 90, stk. 1 og 2, i vedtægten for tjenestemænd, er udtømt, og den pågældende myndig- heds svarfrist er udløbet. « Eftersom denne betingelse ikke var opfyldt, afsluttede ombudsmanden sin behandling af sagen uden at foretage yderligere undersøgelser. 3. 3. 4. REVISIONSRETTEN OVERSKRIDELSE AF TIDSFRIST FOR BEHANDLING Afgørelse om klage 525/25. 3. 96/HDC/FR/PD/IJH/XD over Revisionsretten I juli 1995 klagede C. til ombudsmanden over Revisions- retten vedrørende hændelser, der fandt sted i 1980’erne. Ombudsmanden erklærede, at klagen ikke opfyldte kra- vene for behandling i artikel 4, stk. 2, i ombudsmandens statut, fordi de omstændigheder, der berettigede klagen, havde været klageren bekendt i mere end to år. I marts 1996 indgav C. en ny klage over Revisionsretten, hvori han gjorde gældende, at der var tale om nye kendsgerninger. Efter behandlingen af Revisionsrettens udtalelse og klagerens bemærkninger hertil fastslog ombudsmanden, at klagen ikke inddrog nye kendsgernin- ger i forhold til den foregående klage. Klagen opfyldte derfor ikke kravene til behandling i artikel 2, stk. 4, i ombudsmandens statut, og han afsluttede derfor behand- lingen af sagen. 3. 4. SAGER LØST AF INSTITUTIONEN 3. 4. 1. EUROPA-PARLAMENTET ANSÆTTELSE: SPROGDISKRIMINERING Afgørelse om klage 627/6. 5. 1996/PS/B/VK over Europa-Parlamentet I juni 1996 klagede S. , belgisk statsborger, til den euro- pæiske ombudsmand over en indkaldelse af ansøgninger offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende med henblik på besættelse af ledige stillinger i Europa- Parlamentets Sikkerhedstjeneste i Bruxelles. I henhold til indkaldelsen af ansøgninger krævedes der, for så vidt angik sprogkundskaberne, udelukkende kendskab til fransk. Klageren mente, at der var tale om en diskrimina- tion mod det flamske sprog. Klagen blev forelagt Europa-Parlamentet til udtalelse. Parlamentet svarede, at indkaldelsen af ansøgninger ved- rørende stillinger i sikkerhedstjenesten i Bruxelles var blevet trukket tilbage pr. 21. januar 1997. Parlamentets svar blev forelagt klageren med en opford- ring til at fremsætte eventuelle bemærkninger. Der er ikke modtaget bemærkninger fra klageren. Ombudsmandens undersøgelser viste, at Parlamentet havde truffet foranstaltninger for at forebygge eventuel forskelsbehandling begrundet i sprog i den omhandlede indkaldelse af ansøgninger til besættelse af stillinger i Parlamentets Sikkerhedstjeneste i Bruxelles. Europa-Parlamentet havde øjensynlig truffet en afgørelse i sagen, som var tilfredsstillende for klageren, og ombuds- manden afsluttede derfor behandlingen af sagen. UDELUKKELSE FRA ET UDBUD Afgørelse om klage 7/97/BB over Europa-Parlamentet Klagen Den 3. januar 1997 klagede de V. , belgisk statsborger, til ombudsmanden over at være blevet udelukket fra et udbud offentliggjort af Europa-Parlamentet. Parlamentet havde offentliggjort et internationalt udbud vedrørende handicappedes adgang til Europa-Parlamentet. Klageren indsendte sit bud inden for den fastsatte tidsfrist og tog derefter på ferie. Imidlertid sendte Parlamentet en skri- velse til alle bydende om, at Parlamentet på grund af administrative problemer vedrørende postmodtagelse ikke havde kunnet åbne buddene. Parlamentet anmodede føl- gelig de bydende om at indsende en genpart af deres bud inden for en ny tidsfrist. Efter sin ferie erfarede de V. , at den nye tidsfrist allerede var udløbet. Hun sendte øjeblik- kelig en fax til Parlamentet, hvori hun redegjorde for situationen og foreslog at sende en genpart af sit bud den følgende mandag. Parlamentet svarede, at de V. ikke kunne få tilladelse til at deltage i udbuddet. Klageren krævede udbuddet annulleret på grund af fejl og forsøm- melser vedrørende proceduren og offentliggørelse af et nyt udbud. Undersøgelsen Den 6. februar 1997 forelagde ombudsmanden klagen for Parlamentets formand til udtalelse. C 380/92 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 Den 25. februar 1997 meddelte de V. skriftligt ombuds- manden, at Parlamentet ved skrivelse af 20. februar 1997 havde informeret hende om, at det havde besluttet at annullere det oprindelige udbud og offentliggøre et nyt udbud i nærmeste fremtid. De V. var tilfreds med afgørel- sen og takkede ombudsmanden for at have undersøgt sagen. Parlamentets udtalelse Som et resultat af disse initiativer tog Parlamentet sin holdning op til fornyet overvejelse og vedtog at udbetale det oprindelige beløb til klagerne. P. meddelte derfor ombudsmanden, at klagerne havde fået opfyldt deres krav og ikke ønskede at opretholde klagen. Europa-Parlamentet havde øjensynlig truffet en afgørelse i sagen, som var tilfredsstillende for klageren, og ombuds- manden afsluttede derfor behandlingen af sagen. Den 9. april 1997 meddelte Parlamentet den europæiske ombudsmand, at udbuddet var annulleret ved en medde- lelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende af 15. marts 1997, og at et nyt udbud ville blive offentliggjort i nærmeste fremtid. Parlamentet forklarede, at annullerin- gen af udbudsproceduren skyldtes en uheldig skrivefejl den 30. oktober 1996 under åbningen af buddene. Parla- mentet anførte, at den havde meddelt dette til de V. såvel som hendes advokat. ANERKENDELSE AF MODTAGELSEN AF ET ANDRAGENDE TIL EUROPA-PARLAMENTET Afgørelse om klage 569/97/IJH over Europa-Parlamentet Klagen Afgørelsen Europa-Parlamentet havde øjensynligt truffet en afgørelse i sagen, som var tilfredsstillende for klageren, og ombuds- manden afsluttede derfor behandlingen af sagen. Den 21. juni 1997 klagede P. til den europæiske ombuds- mand. Han gjorde gældende, at Europa-Parlamentet havde undladt at anerkende modtagelsen af et andra- gende, han havde sendt til Parlamentets formand den 26. april 1997. Han havde atter henvendt sig den 18. maj 1997 og den 5. juni 1997 for at bede Parlamentet om at anerkende modtagelsen. BELØB UDBETALT TIL PRAKTIKANTER Afgørelse om klage 37/97/JMA over Europa-Parlamentet Parlamentets udtalelse Undersøgelsen P. m. fl. klagede i januar 1997 til den europæiske ombudsmand over, at de beløb, Europa-Parlamentet udbetalte til dem som praktikanter ikke svarede til det beløb, de oprindelig var blevet tilbudt. Da Europa-Parlamentet havde underrettet klagerne om, at deres ansøgning om en praktikperiode var blevet godkendt, havde de fået oplyst, at de ville modtage en betaling på ca. 49 000 BEF om måneden. Senere blev klagerne dog informeret om, at den månedlige betaling kun ville andrage 35 054 BEF. Europa-Parlamentet begrundede denne ændring med, at nye bestemmelser om praktikophold og dermed for- bundne finansielle betingelser var blevet godkendt af Parlamentets generalsekretær i den mellemliggende periode. Klagerne modsatte sig anvendelsen af disse nye bestem- melser over for de ansvarlige tjenestegrene i Parlamentet såvel som i en klage til ombudsmanden. Den 2. juli 1997 blev klagen fremsendt til Europa- Parlamentets formand. I sin udtalelse anførte Parlamentet i det væsentligste følgende: Siden 1991 havde P. sendt en stadig strøm af breve — ofte med identisk ordlyd — hvori han anmodede Parla- mentet om at fremme anvendelsen af esperanto. Tre skrivelser blev registreret som andragender (515/91, 364/ 93 og 270/95). I hvert tilfælde afsluttede Udvalget for Andragender en behandling af andragendet og oriente- rede andrageren om de vigtigste beslutninger, Parlamentet havde vedtaget om anvendelsen af sprog. P. sendte en række skrivelser for at klage over disse beslutninger og for at fremhæve værdien af esperanto. Senere bad han om at få registereret et nyt andragende. Eftersom andragendets indhold og ordlyd svarede til de andragender, der allerede var behandlet, registrerede Par- lamentet ikke hans henvendelse som et nyt andragende. Til gengæld blev henvendelsen videresendt til Udvalget for Andragender som korrespondance, der vedrørte hans seneste andragende, 270/95. Det var hensigten, at formanden for Udvalget for Andra- gender på et møde i juni eller juli 1997 ville høre 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/93 udvalget om, hvordan P. s skrivelser skulle følges op. Formanden meddelte udvalgssekretariatet, at det i mel- lemtiden ikke var nødvendigt — eller passende — at anerkende modtagelsen af korrespondance fra en person, der i årenes løb havde sendt Parlamentet en stadig strøm af breve, der ved flere lejligheder var blevet registreret som andragender, oversat til alle sprog og behandlet og besvaret af Udvalget for Andragender. Udvalget for Andragender fik ikke tid til at behandle sagen på møderne i juni og juli 1997. Den 11. juli 1997 skrev formanden for Udvalget for Andragender til P. for at meddele, at sagen ville blive forelagt udvalget på et senere tidspunkt, og at han ville blive underrettet om udfaldet. Klagerens bemærkninger Parlamentets udtalelse blev fremsendt til P. den 28. oktober 1997. I sine bemærkninger henviste klageren til, at Parlamentet i sin udtalelse havde givet en udtømmende redegørelse for hans klage, ligesom han erklærede sig tilfreds med, at Udvalget for Andragender ville behandle sagen. Han mente, at den europæiske ombudsmand nu kunne afslutte sin behandling af klagen. Afgørelsen I lyset af Europa-Parlamentets udtalelse og klagerens bemærkninger kunne det konstateres, at Parlamentet havde fundet en tilfredsstillende løsning ud fra klagerens synsvinkel. Ombudsmanden afsluttede derfor sin behand- ling af sagen. 3. 4. 2. RÅDET OPBEVARING AF DAGSORDENSFORSLAG FRA RÅDET (RETLIGE OG INDRE ANLIGGENDER) Afgørelse om klage 1054/25. 11. 96/STATEWATCH/UK/IJH over Rådet I november og december 1996 indgav B. seks klager over Rådet til den europæiske ombudsmand. Ombudsmanden besluttede at gennemføre undersøgelser vedrørende de seks klager, hvorefter Rådet stillede spørgsmålstegn ved, om ombudsmanden havde kompe- tence til at foretage en sådan behandling. Den 15. april 1997 skrev ombudsmanden til Rådet for at forklare, hvorfor han havde fastslået, at klagerne hørte ind under hans kompetenceområde, og den 20. juni 1997 sendte Rådet sin udtalelse om klagerne. Spørgsmålet om ombudsmandens kompetence er behand- let i del 2 (se side 9). Dette resume´ vedrører ombudsmandens afgørelse om en af klagerne. Ved udgangen af 1997 var ombudsmandens undersøgelser vedrørende de fem øvrige klager endnu ikke afsluttet. Klagen Der blev klaget over, at Rådet tilsyneladende kasserede dagsordenerne for møder, der blev afholdt under Rådet (retlige og indre anliggender), efter et års forløb. B. forelagde følgende dokumentation: I 1995 skrev han til Rådet for at anmode om et eksem- plar af dagsordenerne for elleve møder i grupper under K4-Udvalget samt dagsordenerne for de møder, der var holdt i styringsgrupperne og deres arbejdsgrupper i løbet af 1994. I begge tilfælde svarede Rådet, at dagsordenerne kun eksisterede i form af telexer, som ikke blev opbevaret i mere end et år. I maj 1996 skrev han til Rådet med en tilsvarende henvendelse, der vedrørte møder, som var afholdt under Rådet (retlige og indre anliggender) i tidsrummet fra juli 1994 til juni 1996. I sit svar erklærede Rådet, at de pågældende dokumenter ikke blev opbevaret. Han skrev atter til Rådet i juli 1996 for at anmode institutionen om at overveje, om det ikke ville være hensigtsmæssigt at opbevare disse dokumenter. Fra Rådet modtog han et svar, hvori der efter hans opfattelse ikke blev taget stilling til spørgsmålet. Klageren fremsatte sine anmodninger under henvisning til Rådets afgørelse 93/731/EF af 20. december 1993 om aktindsigt i Rådets dokumenter (1). I sin klage til ombudsmanden henviste B. desuden til Rådets forordning (EØF, Euratom) nr. 354/83 om åbning for offentligheden af de historiske arkiver (2) — denne forordning lægger op til, at alle dokumenter og optegnel- ser af administrativ eller historisk værdi skal overføres til historiske arkiver. Han gjorde gældende, at dagsorde- nerne for møderne om retlige og indre anliggender inde- holder oplysninger, der er af stor værdi for borgerne, når der skal gøres historisk status over Rådets aktiviteter, og at disse dokumenter burde bevares for eftertiden. (1) EFT L 340 af 31. 12. 1993, s. 43. (2) EFT L 43 af 15. 2. 1983, s. 1. C 380/94 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 Undersøgelsen Rådets udtalelse Klagen blev fremsendt til Rådet i januar 1997. Efter at ombudsmanden havde bekræftet, at sagen hørte under hans kompetenceområde, sendte Rådet sin udtalelse om klagen. I denne udtalelse forelagde Rådet følgende oplys- ninger: »Klagen vedrører telexer, der er sendt til delegationer i forbindelse med mødeindkaldelser — spørgsmålet er, om sådanne telexer skal opbevares og inkorporeres i de historiske arkiver. Disse telexer opbevares i det eksisterende edb-styrede telexsystem i omtrent et år. Derefter er den systemati- ske klassificering af sådanne dokumenter et internt anliggende i hver enkelt tjenestegren i Rådets General- sekretariat. Der føres optegnelser over hvert indkaldt møde ude- lukkende på grundlag af mødedagsordenen, som ved- tages ved begyndelsen af selve mødet ud fra det dagsor- densforslag, der udsendes pr. telex, men dagsordenen kan adskille sig fra forslaget. Efter at problemet blev bragt på bane takket være B. s henvendelser, har de relevante tjenestegrene i generalse- kretariatet systematisk opbevaret dagsordensforslagene for møderne under Rådet (retlige og indre anliggender — RIA). « Klagerens bemærkninger 3. 4. 3. EUROPA-KOMMISSIONEN MANGLENDE BESVARELSE AF KORRESPONDANCE Afgørelse om klage 604/21. 5. 96/SW/IRL/IJH over Europa-Kommissionen Klagen Den 16. maj 1996 klagede W. til den europæiske ombudsmand, idet hun gjorde gældende, at Kommissio- nen havde undladt at besvare en henvendelse. Hun havde sendt en skrivelse til Europa-Kommissionens kontor i Dublin, fordi de irske myndigheder havde nægtet at anerkende den læreruddannelse, hun havde fået i Det Forenede Kongerige. Den 26. juli 1995 meddelte Kom- missionens kontor i Dublin hende, at hendes skrivelse var blevet fremsendt til en tjenestemand i Kommissionens Generalsekretariat, og at hun ville høre fra ham i nær- meste fremtid. W. klagede over, at hun ikke havde hørt mere fra Kommissionen om sagen. Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Rådets udtalelse blev fremsendt til B. i juni 1997. I sine bemærkninger konstaterede han, at sagen var løst til hans fulde tilfredshed. Klagen blev fremsendt til Kommissionen. I sin udtalelse fastslog Kommissionen, at generalsekretariatet havde fremsendt W. s skrivelse af 12. juli 1995 til det rette generaldirektorat, og at: Afgørelsen I sin udtalelse meddelte Rådet, at klagen havde givet anledning til en praksisændring, således at de berørte tjenestegrene i generalsekretariatet nu systematisk opbe- varede dagsordensforslag. Klageren konstaterede i sine bemærkninger, at sagen var løst til hans fulde tilfredshed. Rådet havde således løst problemet til klagerens fulde tilfredshed ved at beslutte sig for systematisk at opbevare dagsordensforslagene for møderne vedrørende retlige og indre anliggender. Ombudsmanden afsluttede derfor sin behandling af sagen. »en intern undersøgelse har vist, at skrivelsen ikke blev besvaret, fordi den pågældende tjenestegren, der også beskæftiger sig med andre spørgsmål af relevans for borgerne, har måttet tage sig af en omfattende korre- spondance. Kommissionen beklager den ulejlighed, man har forvoldt W. Samtidig bemærkes det, at der bliver givet et klart svar på det spørgsmål, hun stillede, i brugervejledningen om det generelle system til aner- kendelse af faglige kvalifikationer. «. Hvad angår anerkendelse af hendes undervisningskvalifi- kationer i Irland, fastslog Kommissionen i sin udtalelse, at hendes sag faldt ind under Rådets direktiv 89/48/ EØF (1), der fastslår, at i tilfælde, hvor der er væsentlig forskel på indvandrerens uddannelse og den uddannelse, værtslandet kræver, kan den pågældende stat stille krav (1) EFT L 19 af 24. 1. 1989, s. 16. 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/95 om, at indvandreren underkaster sig enten en prøvetid eller en egnethedsprøve efter eget valg. Afslutningsvis meddelte Kommissionen, at man ville kon- takte den nationale koordinator for gennemførelsen af direktiv 89/48/EØF for at indhente yderligere oplysninger om W. s sag, og at hun ville blive holdt underrettet om resultatet. Kommissionens udtalelse blev fremsendt til W. , der blev anmodet om eventuelt at fremsætte bemærkninger. Ombudsmanden modtog ingen bemærkninger fra klage- ren. Supplerende undersøgelser Den 16. oktober 1997 henvendte ombudsmandens kon- tor sig telefonisk til W. Hun oplyste, at hun ikke havde modtaget de oplysninger, Kommissionen havde lovet hende i sin udtalelse. 2. Selv om en uventet omfattende korrespondance kan forklare, at en henvendelse besvares med en vis forsin- kelse, er en stor arbejdsbyrde ikke en acceptabel undskyldning for en helt manglende besvarelse. Det gælder navnlig i tilfælde som den foreliggende sag, hvor Kommissionen netop har meddelt den pågæl- dende, at der vil blive svaret. 3. I Kommissionens udtalelse blev det samtidig påpeget, at klageren kunne finde et svar på sit spørgsmål i brugervejledningen om det generelle system til aner- kendelse af faglige kvalifikationer. Det ville have været hensigtsmæssigt, hvis Kommissionens kontor i Dublin havde henvist klageren til brugervejledningen som svar på hendes henvendelse. I denne forbindelse bemærkede ombudsmanden, at Kommissionen (GD X) siden august 1996 har haft en særlig tjeneste, »Europe Direct«, der har til opgave at give hurtige svar på de generelle anmodninger om oplysninger, som Kommissionen modtager. 4. Kommissionens skrivelse af 18. november 1997 til klageren behandlede de spørgsmål, hun havde rejst i sin skrivelse af 12. juli 1995. Ombudsmandens kontor henvendte sig derefter til Kom- missionen for at forhøre sig om sagen. Kommissionen reagerede på klagen på en tilfredsstillende måde, jf. punkt 4. Ombudsmanden afsluttede derfor sin behandling af sagen. Den 14. november 1997 sendte Kommissionen ombuds- manden kopier af skrivelser om W. s sag, som GD XV havde sendt til de irske myndigheder den 16. oktober 1997 og den 12. november 1997, samt et svar fra de irske myndigheder, der var dateret den 13. november 1997. MANGLENDE BESVARELSE AF SKRIVELSER Afgørelse om klage 723/16. 7. 96/EJ/IRL/PD over Europa-Kommissionen Den 19. november 1997 sendte Kommissionen ombuds- manden en kopi af en skrivelse, Kommissionen havde sendt til W. den 18. november 1997 i forlængelse af korrespondancen med de irske myndigheder. I denne skrivelse anbefalede Kommissionen W. at henvende sig til de ansvarlige nationale myndigheder for at oplyse, om hun ønskede en egnethedsprøve eller en prøvetid. I skri- velsen fik W. navn, adresse, telefon- og faxnumre på en kontaktperson. I juli 1996 klagede J. til ombudsmanden, fordi Kommis- sionen havde undladt at besvare en skrivelse og en rykkerskrivelse fra ham. I juli 1995 havde han henvendt sig til Kommissionens repræsentation i Irland med et forsikringsspørgsmål. Hans skrivelse blev fremsendt til Kommissionen i Bruxelles. Eftersom J. ikke hørte fra Bruxelles, sendte han en rykkerskrivelse. Derefter klagede han til ombudsmanden. I skrivelsen oplyste Kommissionen også, at fællesskabsin- stitutionerne ikke havde beføjelse til at tilbagekalde en forvaltningsafgørelse fra de nationale myndigheders side, og at sådanne afgørelser kan appelleres til en national retsinstans i henhold til artikel 8 i direktiv 89/48/EØF. Klagen blev fremsendt til Kommissionen. I sin udtalelse beklagede Kommissionen, at J. s skrivelse ikke var blevet besvaret rettidigt. Kommissionen forklarede, at fejlen skyldtes mangler ved institutionens interne postsystem, og at der var truffet foranstaltninger til at sikre en bedre opfølgning af indgående post. Desuden vedlagde Kom- missionen en skrivelse af 18. oktober 1996, der var sendt til J. som svar på hans oprindelige henvendelse. Afgørelsen 1. I sin udtalelse konstaterede Kommissionen, at klage- rens skrivelse af 12. juli 1995 ikke var blevet besvaret, fordi den pågældende tjenestegren varetog en meget omfattende korrespondance. Kommissionen beklagede den ulejlighed, man havde forvoldt klageren. Klageren fremsatte ikke bemærkninger til Kommissionens udtalelse. Kommissionen erkendte og beklagede, at der var begået en fejl, ligesom der blev truffet foranstaltninger til at rette C 380/96 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 op på problemerne og således afslutte sagen på en for klageren tilfredsstillende måde. Ombudsmanden afslut- tede derfor sin behandling af sagen. BEHANDLING AF EN KLAGE OM HINDRINGER FOR UDBETALING AF SOCIALSIKRINGSYDELSER Afgørelse om klage 785/2. 8. 96/PKP/IT over Europa-Kommissionen Klagen Den 29. juli 1996 klagede P. til den europæiske ombuds- mand over, at Kommissionen ikke havde truffet foran- staltninger på baggrund af de italienske myndigheders manglende overholdelse af forordningen om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet (1). P. ankom til Italien den 8. oktober 1994 efter at have været arbejdsløs i Finland siden juni samme år. Hun meldte sig til arbejdsløshedsformidlingen i Padua den 10. oktober 1994. Arbejdsformidlingen bad hende opnå et »arbejdskort« fra den lokale myndighed med henblik på udbetaling af arbejdsløshedsunderstøttelse. Eftersom P. ikke var bosiddende i Padua, kunne dette dokument først udstedes ved udgangen af oktober 1994. I denne periode nægtede de italienske myndigheder at udbetale nogen form for arbejdsløshedsunderstøttelse til hende. P. gjorde gældende, at de italienske myndigheders krav om, at hun skulle opfylde bestemte administrative krav for at få udbetalt arbejdsløshedsunderstøttelse, var i modstrid med artikel 69 i forordning (EØF) nr. 1408/ 71. Efter modtagelse af klagen havde Kommissionen foretaget en uformel henvendelse til de italienske myndigheder. Da der ikke skete fremskridt i sagen, sendte Kommissio- nen en skrivelse til det italienske arbejds- og socialminis- terium med anmodning om, at de relevante myndigheder lod bestemmelserne i artikel 69 i forordning (EØF) nr. 1408/71 finde anvendelse i denne sag. Efterfølgende kon- taktede Kommissionens tjenestegrene de italienske myn- digheder telefonisk, og blev forsikret om, at problemet ville blive løst øjeblikkeligt. Kommissionen var af den opfattelse, at som i andre tilsvarende sager ville problemet blive løst i den nærmeste fremtid uden yderligere indgreb. Den fandt det derfor ikke nødvendigt at kontakte klageren igen. Efter henvendelsen fra ombudsmanden i sagen, blev Kommissionen opmærksom på, at der ikke var sket tilstrækkeligt i sagen, og kontaktede på ny de italienske myndigheder, som bekræftede, at problemet ville blive løst. Klagerens bemærkninger Kommissionens udtalelse blev forelagt P. Hun informe- rede derefter ombudsmanden om, at hun havde fået udbetalt den manglende arbejdsløshedsunderstøttelse den 26. marts 1997. Afgørelsen Eftersom P. havde modtaget den arbejdsløshedsunderstøt- telse, hun havde fremsat krav om, var sagen blevet løst på en for klageren tilfredsstillende måde. Ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. P. klagede oprindelig til EFTAs tilsynsmyndighed, men som følge af Finlands tiltrædelse af Den Europæiske Union den 1. januar 1995 blev hendes klage overført til Europa-Kommissionen (GD V) den 8. marts 1995. Hun havde endvidere rettet henvendelse til Kommissionen den 30. maj 1995 vedrørende sagen. AKTINDSIGT I DOKUMENTER VEDRØRENDE TRAKTATBRUDSPROCEDURE Afgørelse om klage 790/5. 8. 96/GM/IT/DT over Europa-Kommissionen Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev forelagt Europa-Kommissionen, som i sin udtalelse anfører følgende: Klagen I juli 1996 klagede M. til den europæiske ombudsmand over, at Kommissionen ikke havde givet ham aktindsigt i dokumenter vedrørende en traktatbrudsprocedure mod Italien i henhold til traktatens artikel 169. Traktat- brudsproceduren vedrørte tildeling af en offentlig kon- trakt om opførelse af en bro over Messinastrædet. (1) Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 (EFT L 149 5. 7. 1971, s. 2). M. havde erhvervsmæssig interesse i udviklingen af en vejforbindelse over Messinastrædet, som han havde udviklet en særlig bro for. Han havde informeret den 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/97 daværende formand for Kommissionen, Delors, om sine tanker og bedt ham støtte gennemførelsen af planen. Kommissionen havde takket M. for hans interesse og meddelt ham, at han kun kunne deltage i projekter af denne art efter anmodning fra den italienske regering. som oprindelig var blevet udvalgt til at gennemføre byggeriet, ikke var blevet godkendt, og at projektet således ikke ville blive gennemført. Klageren udtrykte tilfredshed med dette resultat, som øjensynlig løste pro- blemet, og takkede ombudsmanden for behandlingen af sagen. De italienske myndigheder havde tildelt kontrakten til en virksomhed, hvis hovedaktionær var det offentlige italien- ske holdingselskab, IRI. Efter tildelingen indledte Kom- missionen traktatbrudsprocedure mod Italien. Den 9. februar 1996 sendte M. en skriftlig anmodning til det italienske udenrigsministerium om en kopi af den rele- vante korrespondance med Kommissionen. En kopi af skrivelsen blev sendt til Kommissionen. Afgørelsen Eftersom det af klagerens bemærkninger fremgik, at sagen havde fundet en for ham tilfredsstillende løsning, fandt ombudsmanden, at yderligere undersøgelser var ubegrundede, og afsluttede behandlingen af sagen. Kommissionen svarede, at det var de italienske myndighe- der, der skulle tage stilling i denne sag. Det italienske udenrigsministerium svarede, at det efter forskellige hen- vendelser til Kommissionen havde erfaret, at der ikke ville blive givet aktindsigt i de pågældende dokumenter. MANGLENDE BESVARELSE AF SKRIVELSER Afgørelse om klage 835/22. 8. 96/GL/F/VK over Europa-Kommissionen Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev forelagt Kommissionen. I sin udtalelse anførte Kommissionen følgende: M. havde aldrig direkte anmodet Kommissionen om aktindsigt i de pågældende dokumenter; han havde blot sendt Kommissionen en kopi af anmodningen til det italienske udenrigsministerium. Hørt af det italienske udenrigsministerium om anmodnin- gen havde Kommissionen svaret, at for så vidt angik Kommissionens tjenestegrene, fandt bestemmelserne om fortrolighed anvendelse, men at de italienske myndighe- der kunne fastlægge deres egne retningslinjer på dette område. Hvis begæringen havde været rettet direkte til Kommis- sionen, ville den ikke have kunnet efterkomme den, eftersom dokumenter vedrørende en traktatbrudsproce- dure er omfattet af undtagelserne i Kommissionens afgø- relse om aktindsigt i Kommissionens dokumenter (1). Klagen L. , som var ansat i det nationale franske institut for statistiske undersøgelser (INSEE) klagede i august 1996 til ombudsmanden over, at Kommissionen ikke havde besvaret hans skrivelser vedrørende standarder, der var fastlagt af Den Internationale Standardiseringsorganisa- tion (ISO). Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev forelagt Kommissionen. Kommissionen anførte i sin udtalelse, at L. s skrivelse var adresseret til kontoret for udgivelse af Den Europæiske Unions Bulle- tin. Skrivelsen havde form af et notat, der henledte opmærksomheden på visse forhold uden anmodning om et svar. Den anden skrivelse, som var adresseret til Generalsekretariatet, krævede derimod et svar. Kommis- sionen beklagede, at den på grund af interne koordina- tionsproblemer ikke havde besvaret klagerens skrivelse. En svarskrivelse vedrørende den indholdsmæssige side, nemlig ISO-standarderne var blevet sendt til klageren. Klagerens bemærkninger Klagerens bemærkninger I bemærkningerne til Kommissionens udtalelse anførte M. , at anmodningen om finansiering fra den virksomhed, (1) Kommissionens afgørelse 94/90/EKSF, EF, Euratom af 8. februar 1994 om aktindsigt i Kommissionens dokumenter (EFT L 46 af 18. 2. 1994, s. 58). Kommissionens udtalelse blev sendt til klageren med en opfordring til at forelægge eventuelle bemærkninger. Som svar sendte klageren ombudsmanden en kopi af sit svar på Kommissionens skrivelse. I svaret udtrykte klageren tilfredshed med dele af Kommissionens svar og uenighed med andre dele af svaret. C 380/98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 Afgørelsen Kommissionen erkendte, at den burde have besvaret klagerens skrivelse tidligere og undskyldte forsinkelsen. Yderligere bemærkninger fra ombudsmanden var derfor unødvendige. Europa-Kommissionens udtalelse og klagerens bemærk- ninger viste, at Kommissionen nu havde besvaret skrivel- sen og forelagt de oplysninger, klageren havde anmodet om vedrørende ISO-standarder. rer, oplyste ombudsmanden, at han på baggrund af undersøgelser af flere andre klager havde fundet det hensigtsmæssigt at foretage en mere generel gennemgang af Kommissionens administrative procedurer ved behand- ling af klager fra borgere over medlemsstaters manglende overholdelse af deres forpligtelser i henhold til fælles- skabsretten. Den 15. april 1997 havde ombudsmanden således indledt en undersøgelse på eget initiativ af mulig- hederne for at forbedre Kommissionens administrative procedurer på dette område. Kommissionen synes derfor at have fundet en løsning i sagen, som var tilfredsstillende for klageren, og ombuds- manden afsluttede behandlingen af sagen. ANMODNING OM OPLYSNINGER Afgørelse om klage 118/97/PD over Europa-Kommissionen FRI BEVÆGELIGHED FOR PERSONER: BEHANDLING AF KLAGE TIL KOMMISSIONEN Klagen Afgørelse om klage 1100/16. 12. 96/FS/UK/KH over Europa-Kommissionen I februar 1997 klagede E. til den europæiske ombuds- mand, fordi Kommissionen havde undladt at besvare en anmodning om oplysninger. Klagen I december 1996 klagede S. til ombudsmanden over, at Kommissionen ikke havde foretaget en korrekt behand- ling af en klage, han havde indgivet til Kommissionen over, at de danske myndigheder havde nægtet at udstede en opholdstilladelse til hans hustru, som var statsborger i et tredjeland. Undersøgelsen Under ombudsmandens undersøgelse af klagen fortsatte klageren med at korrespondere direkte med Kommissio- nen, som øjensynlig løste spørgsmålet til klagerens til- fredshed. Efter modtagelse af Kommissionens udtalelse meddelte klageren ombudsmanden, at han ikke ønskede at opretholde klagen og fremsatte udelukkende forslag til fremtidige forbedringer af Kommissionens klageproce- dure. Afgørelsen Kommissionen havde øjensynlig løst sagen til klagerens tilfredshed, og ombudsmanden afsluttede derfor behand- lingen af sagen. Yderligere bemærkninger fra ombudsmanden E. arbejdede som rejsefører for udenlandske turister i Østrig. Han oplyste, at en udenlandsk rejseleder ifølge den østrigske lovgivning ikke har ret til at give forklarin- ger eller baggrundsoplysninger på sådanne turistrejser, stillede men kun må udpege spørgsmålstegn ved, om denne regulering var i overens- stemmelse med hans ret til at udføre tjenesteydelser, jf. EF-traktatens artikel 59. Ved skrivelse af 14. august 1996 henvendte han sig til Kommissionen for at få opklaret dette spørgsmål. seværdigheder. E. Eftersom han ikke modtog noget svar fra Kommissionen, indgav han en klage til ombudsmanden. Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev fremsendt til Kommissionen. I sin udtalelse fastslog Kommissionen, at klagen vedrørte et vanskeligt og kompliceret spørgsmål, som havde været til drøftelse i årevis. Drøftelserne resulterede endelig i et arbejdsdoku- ment fra Kommissionen den 13. maj 1997. Forud for vedtagelsen af dette dokument havde den ansvarlige tje- nestegren undladt at svare E. , hvilket Kommissionen beklagede. Desuden meddelte Kommissionen, at man nu havde sendt klageren det nævnte arbejdsdokument og andet relevant materiale. For så vidt angik klagerens bemærkninger om fremtidige forbedringer af Kommissionens administrative procedu- Klageren fremsatte ikke bemærkninger. 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/99 Afgørelsen Kommissionens udtalelse viste, at der var truffet foran- staltninger til at afklare sagen, og at problemet var løst til klagerens tilfredshed. Ombudsmanden afsluttede derfor sin behandling af sagen. MANGLENDE BESVARELSE AF SKRIVELSE Afgørelse om klage 375/97/PD over Det Økonomiske og Sociale Udvalg I maj 1997 klagede F. til ombudsmanden, fordi Det Økonomiske og Sociale Udvalg ikke havde besvaret hen- des skrivelser fra juli 1996 vedrørende problemer med sociale ydelser i Grækenland. Ombudsmanden henvendte sig til Det Økonomiske og Sociale Udvalg, der svarede, at man ikke var i stand til at spore F. s skrivelser. Den ansvarlige tjenestemand var indstillet på at give F. et svar, selv om emnet for hendes skrivelse ikke hørte under Det Økonomiske og Sociale Udvalgs kompetenceområde. Følgelig blev F. orienteret om Euro-Jus-nettet, der kunne rådgive hende om spørgs- mål vedrørende fællesskabsretten i relation til hendes socialsikringsproblemer. Klageren erklærede sig tilfreds med dette svar, og ombudsmanden afsluttede derfor sin behandling af sagen. 3. 4. 4. DET EUROPÆISKE AGENTUR FOR LÆGEMIDDEL-VURDERING (EMEA) REGISTRERING AF VETERINÆRMEDICINSKE PRODUKTER PÅ EMEA’s LISTE Afgørelse om klage 345/97/VK over Det Europæiske Agentur for Lægemiddelvurdering (EMEA) En virksomhed, som er registreret i Tyskland og forhand- ler biologiske veterinærmedicinske produkter, klagede i april 1997 til den europæiske ombudsmand. EMEA havde nægtet at vurdere klagens ansøgning om registre- ring af veterinærmedicinske produkter med den begrun- delse, at de relevante dokumenter var modtaget efter fristens udløb. Virksomheden klagede over ikke i tilstræk- kelig grad at være blevet gjort opmærksom på fristen. Ved skrivelse af 20. maj 1997 meddelte klageren ombudsmanden, at der i London var blevet afholdt et møde med repræsentanter for EMEA, og at misforståel- serne parterne imellem kunne løses. Klageren glædede sig over ombudsmandens intervention og takkede for hans indsats. I henhold til klagerens oplysninger til den europæiske ombudsmand har EMEA fundet en løsning, som er tilfredsstillede for klageren. Ombudsmanden afsluttede derfor behandlingen af sagen. 3. 5 MINDELIGE LØSNINGER OPNÅET AF DEN EUROPÆISKE OMBUDSMAND 3. 5. 1. EUROPA-KOMMISSIONEN ANSÆTTELSE: OFFENTLIGGØRELSE AF UDVALGTE ANSØGERES NAVNE OG RESULTATER I FORBINDELSE MED EN UDVÆLGELSESPRØVE Afgørelse om klage 16/17. 1. 95/GS/IT over Europa-Kommissionen Klagen S. deltog i en udvælgelsesprøve (KOM/A/770), som Kom- missionen afholdt for at rekruttere assisterende fuldmæg- tige i lønklasse A8. Ved skrivelse af 16. december 1994 meddelte Kommissionen ham, at han ikke havde bestået prøven. I skrivelsen blev det også oplyst, hvilke pointtal han havde opnået i de skriftlige prøver og de efterføl- gende mundtlige prøver, og hvilket minimumspointtal en bestået ansøger skulle opnå. Den 22. december 1994 skrev S. til Kommissionen for at gøre opmærksom på, at der var en klar uoverensstem- melse mellem de pointtal, han havde opnået ved de mundtlige prøver, og hans resultater fra de skriftlige prøver. Han anmodede Kommissionen om at udlevere: 1) en liste over de udvalgte ansøgere og de pointtal, de havde opnået i hver enkelt prøve 2) en liste over medlemmerne af udvælgelseskomite´en, der havde stået for de mundtlige prøver, med de stemmer, de havde afgivet ved vurderingen af hver enkelt ansøger. Ved skrivelse af 23. januar 1995 afviste Kommissionen at udlevere disse oplysninger. I sin klage til ombudsmanden, der blev indgivet i januar 1995, gjorde S. gældende, at Kommissionen burde have forsynet ham med en liste over de udvalgte ansøgere med hver enkelt udvalgt ansøgers pointtal, eftersom udvælgel- sesprøven var blevet finansieret med offentlige midler for at ansætte tjenestemænd, der skulle aflønnes med offent- lige midler. Han anmodede desuden ombudsmanden om at undersøge, hvorvidt udvælgelsesprøven var gennemført forskriftsmæssigt og navnlig: 1) om flere forskellige komite´er havde stået for de mundtlige prøver, og — i bekræftende fald — om dette havde ført til væsentlige forskelle i vurderingen af ansøgerne C 380/100 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 2) om de pointtal, han havde opnået ved de mundtlige prøver, var rimelige i lyset af hans pointtal fra de skriftlige prøver. Supplerende undersøgelser Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev fremsendt til Kommissionen, der i sin udta- lelse gav følgende oplysninger: 1) Der deltog 1 800 ansøgere i de skriftlige prøver, og 600 ansøgere fik derefter adgang til de mundtlige prøver. Antallet af udvalgte ansøgere var på forhånd fastsat til de bedste 300 ansøgere i meddelelsen om udvælgelsesprøven. S. var blevet underrettet om, at han havde fået 78,75 point ud af 120 ved de skriftlige og mundtlige prøver — et samlet pointtal på 88,58 var nødvendigt for at få plads blandt de bedste 300 ansøgere. 2) Kommissionen havde afvist at udlevere en liste over de udvalgte ansøgere med deres pointtal, fordi udvæl- gelseskomite´ers arbejde er fortroligt og går ud på at vurdere og sammenligne personer; resultatet af dette arbejde kan ikke meddeles den enkelte ansøger på anden måde end i form af et samlet pointtal. En omhyggelig gennemgang af Kommissionens udtalelse og klagerens bemærkninger viste, at ikke alle klagepunk- ter var blevet besvaret. Derfor anmodede ombudsmanden Kommissionen om at forklare, hvorfor det ikke er muligt at offentliggøre en liste over de udvalgte ansøgere fra en udvælgelsesprøve. I sit svar gav Kommissionen bl. a. følgende oplysninger: 1) En ansøger, der opnår placering på en reserveliste, er ikke automatisk berettiget til en stilling ved Kommis- sionen. De fleste udvalgte kandidater har allerede stillinger uden for Kommissionens regi, og man kunne skade deres karrieremuligheder ved at offentliggøre sådanne oplysninger. Af denne grund er det ikke praksis i Kommissionen at offentliggøre reservelis- terne med navnene på de udvalgte ansøgere fra åbne udvælgelsesprøver. 2) Ifølge vedtægten er udvælgelseskomite´ernes arbejde fortroligt. Derfor er det ikke praksis hos Kommissio- nen at offentliggøre navnene på medlemmer af udvæl- gelseskomite´er eller disse komite´ers rapporter. Ombudsmandens forsøg på at opnå en mindelig løsning 3) Det var ikke muligt at give nærmere oplysninger om de udvalgte ansøgeres resultater; man kunne kun oplyse, at de havde alle opnået et pointtal på mindst 88,58. I medfør af statuttens artikel 3, stk. 5 (1), skrev ombuds- manden til Kommissionen og opsummerede følgende punkter: 4) S. havde haft mulighed for at indbringe sagen for Retten i Første Instans, men havde undladt at gøre dette. Klagerens bemærkninger I sine bemærkninger til Kommissionens udtalelse gentog S. sin påstand om, at uoverensstemmelsen mellem hans pointtal i de skriftlige og mundtlige prøver måtte betyde, at man kunne stille spørgsmålstegn ved, om pointgivnin- gen var foregået korrekt. Han gentog sin oprindelige anmodning til ombudsmanden om at undersøge, om udvælgelsesprøven var blevet afviklet forskriftsmæssigt. Desuden gjorde han gældende, at det var uacceptabelt, at man hemmeligholdt resultaterne af udvælgelsesprøver, der blev finansieret med offentlige midler for at rekruttere tjenestemænd, som skulle aflønnes med offentlige mid- ler. 1. Unionen har offentligt givet tilsagn om at håndhæve princippet om åbenhed (2), og dette tilsagn må gene- relt betyde, at der foreligger en begrundet formodning om, at man har ret til adgang til oplysninger, med- mindre vigtige interesser må tillægges større vægt end princippet om åbenhed. 2. Som svar på ombudsmandens supplerende spørgsmål forklarede Kommissionen, at den havde afslået at udlevere navnene på de udvalgte ansøgere, fordi en sådan fremgangsmåde kunne skade deres karrieremu- ligheder. 3. Det lader til, at Kommissionen har udviklet denne praksis, før Unionen forpligtede sig til at respektere (1) »Så vidt muligt forsøger ombudsmanden sammen med den berørte institution eller det berørte organ at finde en løsning, der kan bringe tilfælde af fejl eller forsømmelser til ophør og imødekomme klagen. « (2) Eksempelvis i erklæring nr. 17 i slutakten til traktaten om Den Europæiske Union; den interinstitutionelle aftale om demokrati, åbenhed og nærhed af 25. oktober 1993 (EFT C 329 af 6. 12. 1993, s. 133). 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/101 princippet om åbenhed, og at Rådet og Europa- Parlamentet ikke følger samme praksis som Kommis- sionen. Derfor er det formålstjenligt at tage Kommis- sionens praksis op til revision for at afveje fordele og ulemper: spørgsmålet er, om man skal satse på større åbenhed eller på en hypotetisk beskyttelse af udvalgte ansøgeres karrieremuligheder. Herefter gik Kommissionen med til at lade klageren se listen over udvalgte ansøgere fra udvælgelsesprøve KOM/ A/770. Desuden erklærede Kommissionen, at den i frem- tidige meddelelser om udvælgelsesprøver ville give tilsagn om at offentliggøre listen over udvalgte ansøgere. 1. 2. Kommissionen havde derfor ret til at afslå klage- rens anmodning om en liste over medlemmerne af den udvælgelseskomite´, der havde gennemført de mundtlige prøver, med de stemmer, de hver især havde givet hver enkelt ansøger. 1. 3. Der kunne således ikke konstateres fejl eller for- sømmelser fra Kommissionens side, hvad angår dette klagepunkt. 2. Offentliggørelse af navnene på de udvalgte ansø- gere Klageren blev underrettet om Kommissionens forslag til en mindelig løsning. Han stillede to betingelser for at godtage denne løsning. For det første skulle Kommissio- nen forelægge ham de pointtal, hver enkelt udvalgt ansø- ger havde opnået i udvælgelsesprøve KOM/A/770. For det andet skulle Kommissionen betale ham 500 000 lire til dækning af sagsomkostninger i forbindelse med kla- gen. 2. 1. Ombudsmanden forsøgte at nå frem til en mindelig løsning ved at foreslå Kommissionen at tage prak- sis op til revision, og Kommissionen indvilgede i at give klageren adgang til at se listen over navne på udvalgte ansøgere i udvælgelsesprøve KOM/A/770 og i at offentliggøre sådanne lister ved fremtidige udvælgelsesprøver. Den europæiske ombudsmand anmodede Kommissionen om at reagere på det første krav. I sit svar konstaterede Kommissionen, at det er fastslået i retspraksis, at udvæl- gelseskomite´er har beføjelse til at vurdere ansøgeres præ- stationer, og at kravet om at få en begrundet afgørelse fra en udvælgelseskomite´ er opfyldt i det øjeblik, hvor en ansøger får oplyst, hvilke pointtal han selv har opnået. Med hensyn til kravet om dækning af sagsomkostninger meddelte den europæiske ombudsmand klageren, at han ikke havde beføjelse til at tilkende sagsomkostninger, og at klageren måtte henvende sig direkte til Kommissionen, hvis han ønskede at gå videre med sagen. Afgørelsen 1. Afslaget vedrørende navnene på udvælgelseskomi- te´ens medlemmer og medlemmernes stemmer 1. 1. I henhold til vedtægtens bilag III, artikel 6, er udvælgelseskomite´ers arbejde fortroligt. Fortrolig- hedsprincippet blev indført for at beskytte udvæl- gelseskomite´er mod enhver form for indblanding og pression, således at de kunne arbejde uafhæn- gigt og objektivt (1). 2. 2. Tilsyneladende erkendte Kommissionen således, at det var vigtigere at satse på større åbenhed end at sikre udvalgte ansøgere en hypotetisk beskyttelse af deres karrieremuligheder. 2. 3. Ved at indvilge i at offentliggøre navnene på de ansøgere, der blev udvalgt ved udvælgelsesprøver, tog Kommissionen et vigtigt skridt i retning af at skabe større åbenhed, og dette spørgsmål blev således løst til klagerens tilfredshed. 3. Offentliggørelse af udvalgte ansøgeres pointtal 3. 1. Kommissionen agter at fastholde sin nuværende praksis, der går ud på at underrette ansøgere om deres egne pointtal og om, hvilket minimumspoint- tal der kræves for at blive udvalgt. 3. 2. Kommissionen begrundede sit standpunkt ved at henvise til, at det er fastslået i retspraksis, at udvælgelseskomite´er har beføjelse til at vurdere ansøgeres præstationer, og at kravet om at få en begrundet afgørelse fra en udvælgelseskomite´ er opfyldt i det øjeblik, hvor en ansøger får oplyst, hvilke pointtal han selv har opnået. (1) Se f. eks. dom af 4. juli 1996 i sag C-254/95, Europa- Parlamentet mod Angelo Innamorati, Sml. 1996, s. I-3423. 3. 3. Kommissionen forklarede således ikke, hvorfor det generelle princip om åbenhed ikke skulle finde anvendelse på udvalgte ansøgeres pointtal. C 380/102 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 3. 4. Den europæiske ombudsmand agter at foretage en undersøgelse på eget initiativ for at belyse fælles- skabsinstitutioners og -organers ansættelsespolitik, og spørgsmålet om offentliggørelse af pointtal vil blive taget op i den forbindelse sideløbende med andre spørgsmål vedrørende åbenhed. Derfor blev der ikke foretaget supplerende undersøgelser på dette punkt. 4. Ud fra de foreliggende oplysninger om vurderingspro- ceduren måtte ombudsmanden konstatere, at misfor- holdet mellem klagerens pointtal i de skriftlige og mundtlige prøver ikke gav ham anledning til at betvivle, at udvælgelsesprøven var afviklet forskrifts- mæssigt. 5. Den europæiske ombudsmand har ikke beføjelse til at tilkende sagsomkostninger. 4. Den forskriftsmæssige gennemførelse af udvælgel- sesprøve KOM/A/770 4. 1. Kommissionen oplyste, at 1 800 ansøgere havde fået adgang til at deltage i de skriftlige prøver, og at 600 af disse ansøgere senere havde fået adgang til de mundtlige prøver. Det blev fastslået, at de pointtal, der gives ved den mundtlige prøve, er et udtryk for udvælgelseskomite´ens sammenlignende vurdering af ansøgerne. Dette stemmer overens med Domstolens retspraksis (1). 4. 2. Ud fra disse oplysninger om vurderingsproceduren måtte ombudsmanden konstatere, at misforholdet mellem klagerens pointtal i de skriftlige og mundt- lige prøver ikke gav ham anledning til at betvivle, at udvælgelsesprøven var afviklet forskriftsmæs- sigt. 5. Klagerens krav om dækning af sagsomkostninger Den europæiske ombudsmand har ikke beføjelse til at tilkende sagsomkostninger. Konklusioner 1. Kommissionen havde ret til at nægte at udlevere en liste over medlemmerne af den udvælgelseskomite´, der havde stået for de mundtlige prøver, med de stemmer, hvert enkelt medlem havde afgivet for hver enkelt ansøger. 2. Ved at indvilge i at offentliggøre navnene på de ansøgere, der udvælges ved udvælgelsesprøver, tog Kommissionen et vigtigt skridt i retning af at skabe større åbenhed, og dette spørgsmål blev således løst til klagerens tilfredshed. 3. Den europæiske ombudsmand agter at foretage en undersøgelse på eget initiativ for at belyse fællesskabs- institutioners og -organers ansættelsespolitik, og spørgsmålet om offentliggørelse af pointtal vil blive taget op i den forbindelse sideløbende med andre spørgsmål vedrørende åbenhed. Derfor blev der ikke foretaget supplerende undersøgelser på dette punkt. (1) I ibid. På grundlag af disse konklusioner besluttede ombuds- manden at afslutte behandlingen af sagen. FORSINKET UDBETALING AF VEDERLAG OG AFREGNING AF REJSEUDGIFTER Afgørelse om klage 748/22. 7. 96/LB/NL/PD over Europa-Kommissionen Klagen I juli 1996 klagede B. til ombudsmanden over en tjene- steydelseskontrakt, han havde indgået med Kommissio- nen. Efter kontraktens udløb opstod der uoverensstem- melser vedrørende vederlag og rejseomkostninger. Baggrunden for klagen var, at B. begyndte at arbejde for Kommissionen i maj 1994. Det var ubestridt, at Kommis- sionen først sendte B. en skriftlig kontrakt til underskrift den 10. juni 1994. B. underskrev og returnerede kontrak- ten til Kommissionen. Kontrakten blev først underskrevet af den ansvarlige tjenestemand den 28. juni 1994. Kon- trakten gjaldt for et tidsrum af tre måneder fra underskri- velsesdatoen at regne og kunne opsiges af en af parterne med en måneds varsel. Ved fax af 30. juni 1994 opsagde Kommissionen kon- trakten med virkning fra den 6. juli 1994. Den underskrevne kontrakt blev først sendt til B. den 18. juli 1994. Den 7. oktober 1994 sendte B. sin faktura til Kommissio- nen. Ifølge fakturaen beløb hans honorar sig — med rejseomkostninger — til et beløb på 19 059,22 ECU minus et udbetalt forskud på 7 128,00 ECU, således at det udestående beløb var på i alt 11 931,22 ECU. Denne faktura havde som udgangspunkt, at B. havde præsteret 44 arbejdsdage à 373,58 ECU. B. rettede senere dette til 43 arbejdsdage, der var placeret i tidsrummet 6. maj–6. juli 1994, således at det udestående beløb var på i alt 11 557,64 ECU. Ifølge kontrakten skulle Fællesskabet betale kontrahenten et fast beløb på 23 760 ECU for udførelsen af de i kontrakten anførte opgaver. Dette beløb blev beregnet på 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/103 grundlag af 63,6 arbejdsdage à 373,58 ECU pr. arbejds- dag = 23 760 ECU. Klagerens bemærkninger Ifølge den brevveksling, der var vedlagt klagen, havde Kommissionen haft skiftende holdninger til B. s faktura men havde endeligt indtaget det standpunkt, at der kun ville blive betalt for arbejdsdage, der faldt efter den 3. juni 1994, fordi Kommissionens finansinspektør havde indvilget i at betragte datoen for godkendelsen af det interne forpligtelsesforslag, dvs. den 3. juni 1994, som datoen for påbegyndelsen af arbejdet. Kommissionens standpunkt indebar, at der skulle betales for 35 arbejds- dage. B. kunne ikke godtage Kommissionens synspunkt og gjorde derfor gældende, at han ifølge kontrakten havde krav på et fast beløb på 23 760,00 ECU, uanset hvor mange arbejdsdage der var præsteret. Kontrakten indeholdt ingen særlige bestemmelser om rejseomkostninger. Ifølge de generelle vilkår, der var vedlagt kontrakten, og som var udfærdiget af Kommissio- nen, ville der ske godtgørelse af rejse- og opholdsudgifter mod forevisning af behørig dokumentation, herunder kvitteringer og brugte billetter. Ifølge den brevveksling, der var vedlagt klagen, havde Kommissionen indled- ningsvis ment, at rejseudgifter ikke var dækket af kon- trakten. Derefter indvilgede Kommissionen i at betale rejseudgifter, der var afholdt efter den 3. juni 1994 — denne dato blev valgt ud fra den samme argumentation som ovenfor. I sin klage gjorde B. gældende, at Kommissionen ikke var berettiget til kun at betale vederlag og rejseudgifter for tidsrummet efter den 3. juni 1994. Undersøgelsen I sine bemærkninger fastholdt klageren klagen. Ombudsmandens forsøg på at finde en mindelig løsning Efter en gennemgang af B. s klage, Kommissionens udta- lelse og klagerens bemærkninger henvendte ombudsman- den sig til Kommissionen i medfør af artikel 3, stk. 5, i ombudsmandens statut. I sin skrivelse til Kommissionen anførte han i det væsentligste følgende: — Hvad angår vederlaget, havde Kommissionen afvist at betale for alle de oprindeligt fakturerede 43 dage ene og alene under henvisning til dens interne finanskon- trols godkendelse af det relevante forpligtelsesforslag. Ombudsmanden noterede sig navnlig, at Kommissio- nen ikke stillede spørgsmålstegn ved, at B. rent faktisk havde præsteret 43 arbejdsdage. — Hvad angår rejseudgifterne, havde Kommissionen ind- taget skiftende holdninger og havde til sidst ikke givet nogen juridisk begrundelse for, hvorfor rejseudgifter ikke var omfattet af kontrakten. På denne baggrund fastslog ombudsmanden, at behand- lingen af denne sag ikke havde overbevist ham om, at Kommissionen i sit virke levede op til den høje standard, som borgerne med rette kunne forvente at finde hos fællesskabsinstitutionerne. Han foreslog derfor Kommis- sionen at tage sit standpunkt op til fornyet overvejelse for at nå frem til en mindelig løsning. Herefter meddelte Kommissionen ombudsmanden, at Kommissionen havde tilbudt B. at udbetale det udestå- ende beløb, jf. den oprindelige faktura, og at B. havde accepteret dette tilbud. Kommissionens udtalelse Afgørelsen Klagen blev fremsendt til Kommissionen. I sin udtalelse anerkendte Kommissionen, at kontrakten først var blevet underskrevet den 28. juni 1994 på grund af interne forsinkelser i administrationen. Hvad angår vederlaget, fastholdt Kommissionen, at det ikke var muligt at betale for arbejdsdage, der lå forud for forpligtelsesforslagets godkendelse den 3. juni 1994. Ombudsmandens initiativ gav anledning til, at Kommis- sionen og klageren nåede frem til en mindelig løsning. Ombudsmanden afsluttede derfor sin behandling af sagen. FORSINKET BETALING AF OVERSÆTTELSESARBEJDE Afgørelse om klage 1038/25. 11. 96/WS/UK/JMA over Europa-Kommissionen Klagen Med hensyn til rejseomkostninger meddelte Kommissio- nen, at kravet af juridiske årsager ikke kunne godtages af institutionens relevante tjenestegrene. I november 1996 indgav S. en klage til ombudsmanden, fordi Kommissionen havde foretaget forsinket afregning C 380/104 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 af en faktura vedrørende oversættelsesarbejde. S. havde oversat dokumentet »Guide de l’artisanat et de la petite entreprise dans l’Union Europe´enne« til engelsk. Ved udgangen af juni 1996 var oversættelsen færdig, og S. sendte en faktura til den relevante tjenestegren hos Kom- missionen. terne om at anerkende kreditorers ret til morarenter ved for sen betaling på nationalt plan (1). Desuden havde Kommissionen udsendt en meddelelse af 10. juni 1997 om for sen betaling og morarenter (2), hvori det blev fastslået, at Kommissionens kreditorer havde ret til rente ved for sen betaling. Ifølge klagerens kontrakt skulle betaling ske inden 60 dage efter modtagelsen af fakturaen. Eftersom han ikke modtog betaling inden for denne tidsfrist, sendte S. to rykkerskrivelser til Kommissionen i august og oktober 1996. Kommissionen foretog først udbetalingen i novem- ber 1996, dvs. fire og en halv måned efter fakturaens udstedelse. S. anmodede ombudsmanden om at sikre, at Kommissio- nen skabte klarhed omkring kontrahenters rettigheder og institutionens egne forpligtelser i sager vedrørende forsin- ket betaling, og samtidig ønskede han om muligt en godtgørelse for det økonomiske tab, han havde lidt. Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Kommissionen oplyste, at den lange forsinkelse skyldtes, at den ansvarlige tjenestegren havde udført en detaljeret kvalitetskontrol med oversættelsen af dette lange doku- ment (over 200 sider) midt i ferietiden og midt i en administrativ omstrukturering. Kommissionen understregede, at oversættelsen var af god kvalitet, og beklagede, at betalingen først var sket med så stor forsinkelse. Hvad angår kravet om en godtgørelse, fastslog Kommissionen, at rammekontrakten ikke inde- holdt bestemmelser om godtgørelse for forsinket betaling, og at der derfor ikke kunne udbetales en sådan godtgø- relse. Klagerens bemærkninger I sine bemærkninger til Kommissionens udtalelse fast- holdt S. , at Kommissionen burde indføre generelle ret- ningslinjer for sager vedrørende forsinket betaling. Han mente, at rammekontrakten burde indeholde bestemmel- ser om betaling af rente ved forsinkelser, der strækker sig ud over 60-dages-grænsen for afregning af fakturaer, og at sådanne bestemmelser måtte inkorporeres i kontrak- ten, når dens indhold blev taget op til revision. Det virkede således inkonsekvent, at Kommissionen næg- tede at yde S. en godtgørelse, og ombudsmanden fore- slog, at Kommissionen rettede sig efter de retningslinjer, der var opstillet i dens egen meddelelse af 10. juni 1997, og udbetalte rente til klageren. I sit svar erklærede Kommissionen, at der allerede var truffet foranstaltninger til at sikre betaling af rente på forsinkede betalinger; derfor var Kommissionen indstillet på at tilbyde S. et kulancebeløb. Samtidig beklagede Kommissionen den ulejlighed, den forsinkede betaling havde givet anledning til. Ombudsmanden opfordrede klageren til at overveje Kom- missionens tilbud. I sit svar accepterede klageren Kom- missionens tilbud og undskyldning. Samtidig udtrykte S. sin tilfredshed med den europæiske ombudsmands indsats for at finde en mindelig løsning. Afgørelsen Ombudsmandens initiativ gav anledning til, at institutio- nen og klageren nåede til enighed om en mindelig løs- ning. Ombudsmanden afsluttede derfor sin behandling af sagen. 3. 6. SAGER AFSLUTTET MED EN KRITISK BEMÆRKNING 3. 6. 1. EUROPA-KOMMISSIONEN MANGLENDE KONTROL FORUD FOR UDVÆLGELSEN AF EN BC-KORRESPONDENT Afgørelse om klage 171/09. 10. 95/HGF/UK over Europa-Kommissionen Klagen Klagen blev indgivet til den europæiske ombudsmand i oktober 1995 af Tony Cunningham, medlem af Europa- Parlamentet, på vegne af en vælger F. fra hans valgkreds. Sagen kan opsummeres som følger: Ombudsmanden henvendte sig til Kommissionen i med- før af statuttens artikel 3, stk. 5, for at søge at nå frem til en mindelig løsning. Ombudsmanden henviste til, at Kommissionen havde rettet en henstilling til medlemssta- (1) Kommissionens henstilling 95/198/EF af 12. maj 1995 (EFT L 127 af 10. 6. 1995, s. 19). (2) SEK (97)1205. 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/105 F. opfandt et jordstabiliseringssystem. I 1993 blev han præsenteret for A. , der drev et firma ved navn Cumbria International Trade Centre (CITC). A. viste F. en skriftlig aftale, han havde indgået med Europa-Kommissionen. F. opfattede aftalen således, at A. optrådte som Kommissio- nens repræsentant efter særlig aftale. A. tilbød at indgive en ansøgning om midler fra »Euro- Investment Partnership«-ordningen pean Community (ECIP) på vegne af F. s firma. Ansøgningen gjaldt et jordstabiliseringssystem, som omfattede forskning og partnerskabsarbejde i Pakistan, Indien og Afghanistan. A. meddelte senere F. , at ansøgningen var imødekommet, og at han havde modtaget ECIP-midler til formålet, som han ville udbetale til F. Eftersom F. alligevel ikke modtog penge, fik han det indtryk, at A. havde modtaget ECIP- midler, som var beregnet til hans projekt om et jordstabi- liseringssystem, og at A. havde valgt at omdirigere disse midler til eget brug. Han rettede telefonisk henvendelse til Kommissionen, hvor en tjenestemand, der arbejdede for ECIP, fortalte ham, at midler til et tilsvarende projekt i Malaysia var trukket tilbage, og at eventuelle henvendelser skulle rettes til A. Derefter fortalte A. F. , at han havde en partner i ECIP- kontoret, som hjalp ham med at få tildelt ECIP-midler og omdirigere disse midler til eget brug. F. mente, at ECIP-ledelsen skulle have kontrolleret A. s baggrund, før han blev udnævnt til korrespondent, og at en sådan kontrol ikke var blevet udført tilfredsstillende. Klagen indeholdt bilag, der viste, at den skriftlige aftale mellem A. og Kommissionen var en aftale, hvori A. på vegne af CITC blev udnævnt til BC-korrespondent (BC er forkortelsen for Business Cooperation Centre). Undersøgelsen ikke i forhold til F. og hans selskaber var sket udbetaling eller svigagtig anvendelse af ECIP-midler. Kommissionen havde aldrig modtaget en ansøgning om midler fra ECIP-ordningen fra F. eller de selskaber, han er engageret i. I 1992 modtog Kommissionen rent faktisk en ECIP-ansøgning, hvor A. s navn optrådte. Ansøgningen vedrørte udvælgelse af investeringsprojekter og -partnere i Argentina og Chile og blev godkendt til finansiering. F. havde misforstået de telefonsamtaler, han havde haft med en tjenestemand i Kommissionen. Man havde ikke oplyst, at finansieringen af hans projekt var trukket tilbage, og heller ikke at han måtte henvende sig til A. eller bruge ham som mellemled. Kommissionen afviste fuldstændig påstandene om, at A. havde en »partner i ECIP-kontoret«. UCLAF havde i to omgange kontrolleret, at det var korrekt, at Kommissio- nen kunne afvise påstandene om ECIP-udbetalingsordnin- gerne. Kommissionen havde godkendt A. s ansøgning om at blive BC-korrespondent, fordi hans virksomhed var registreret som et egentligt selskab. og fordi han kunne dokumen- tere, at han havde gode muligheder for at udbrede kendskabet til BC-samarbejdsmuligheder blandt virksom- hederne i det pågældende område. Cumbria International Trade Centre havde adresse i det nordlige England — et område, der er underforsynet med BC-korrespondenter — og også dette argument talte til fordel for hans ansøgning. Hvis A. havde påstået over for F. , at han kunne skaffe midler fra Kommissionen gennem BC, havde han givet et misvisende billede af sig selv og BC, eftersom BC er en ordning, der udelukkende går ud på at finde frem til partnere, uden at der ydes midler af nogen art. I sin udtalelse redegjorde Kommissionen også for indhol- det af den BC-aftale, der indgås mellem Kommissionen og BC-korrespondenterne. Kommissionens udtalelse blev fremsendt til Tony Cun- ningham og til F. s advokater. F. fremsatte bemærkninger gennem sine advokater. I realiteten var der tale om en gentagelse af den oprindelige klage. Klagen blev fremsendt til Kommissionen, hvis bemærk- ninger kan opsummeres som følger: Kommissionen havde haft kendskab til F. s påstande siden marts 1994 og havde truffet foranstaltninger til at fore- tage en undersøgelse. Kommissionens UCLAF-bedrageri- bekæmpelsesenhed havde foretaget en grundig undersø- gelse og var overbevist om, at der ikke i den foreliggende sag uretmæssigt var blevet søgt om midler fra Kommis- sionen, og at sådanne midler heller ikke uretmæssigt var blevet tildelt eller udbetalt. Revisionsretten havde ligele- des foretaget undersøgelser og meddelt Kommissionen, at man fra Revisionsrettens side var overbevist om, at der Afgørelsen 1. Indledende bemærkninger om den europæiske ombudsmands rolle 1. 1. Traktaten giver den europæiske ombudsmand beføjelse til at undersøge eventuelle tilfælde af fejl eller forsømmelser i forbindelse med handlinger foretaget af Fællesskabets institutioner eller orga- ner. Ombudsmandens behandling af denne klage C 380/106 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 havde til formål at fastslå, om der forelå fejl eller forsømmelser fra Europa-Kommissionens side. 1. 2. Når der foreligger påstande om fejl eller forsøm- melser, der vedrører beskyttelsen af Fællesskabets finansielle interesser, er ombudsmanden helt opmærksom på, at både Revisionsretten og Kom- missionens UCLAF-enhed spiller en vigtig rolle på dette punkt. 1. 3. Derfor forsøgte ombudsmanden ikke at eftergøre de undersøgelser, som Revisionsretten og UCLAF- enheden foretog i denne sag. Ombudsmandens undersøgelser havde heller ikke til formål at fastslå, hvorvidt anklagerne om svig var berettigede. 2. Udbetalingsprocedurer for ECIP-midler 2. 1. Klagen rejste spørgsmålet om, hvorvidt der prima facie kunne konstateres fejl eller forsømmelser: var der på vegne af F. s selskab indgivet en ansøgning, som havde udløst en udbetaling af ECIP-midler, der var sket via en procedure, som havde givet mulighed for underslæb. 2. 2. Kommissionens udtalelse viste, at Kommissionen selv, UCLAF-enheden og Revisionsretten var over- bevist om, at en sådan ansøgning aldrig havde foreligget. 2. 3. Helt generelt viste Kommissionens udtalelse, at påstanden om svig i forbindelse med ECIP-midler og -udbetalingsprocedurer var blevet taget alvor- ligt, og at Kommissionen fuldt ud havde samarbej- det med UCLAF-enheden og Revisionsretten i deres undersøgelser. 2. 4. Ombudsmanden fandt det således ikke godtgjort, at der var sket fejl eller forsømmelser på dette punkt. 3. Telefoniske oplysninger til F. fra Kommissionens ECIP-kontaktpunkt 3. 1. Både i sin oprindelige klage og i sine bemærkninger til Kommissionens udtalelse hævdede F. , at en tjenestemand fra Kommissionen telefonisk havde meddelt ham, at A. tog sig af spørgsmål vedrø- rende ECIP-finansiering. I den oprindelige klage hed det sig desuden, at tjenestemanden fra Kom- missionen havde sagt, at pengene til jordstabilise- ringsprojektet var trukket tilbage. stod hinanden. Der foreligger ingen beviser for, at der bevidst er givet vildledende oplysninger, eller at forvaltningen har udvist forsømmelighed ved at udlevere urigtige oplysninger. 3. 3. Ombudsmanden fandt det således ikke godtgjort, at der var sket fejl eller forsømmelser på dette punkt. 4. Undlod Kommissionen at foretage en fyldestgø- rende kontrol af en BC-korrespondents bag- grund? 4. 1. Det er oplagt, at en BC-korrespondent ikke i medfør af BC-aftalen har ret til at foregive, at han repræsenterer Kommissionen i forbindelse med ansøgninger om fællesskabsmidler fra ECIP-ord- ningen eller andre ordninger. 4. 2. I aftalen mellem BC-korrespondenter og Europa- Kommissionen fastslås det: at BC er et instrument, der er etableret af Kommissionen, som også administrerer det. På lokalt plan fungerer instrumentet via et netværk af korrespondenter. »Korrespondent« defineres i aftalen som en person eller et organ, som Kommissionen har godkendt til lokalt at optræde som repræsentant for netværket — uden eksklusiv kompetence. 4. 3. BC-korrespondenter er således personer, som Kom- missionen har godkendt til på lokalt plan at repræ- sentere det BC-net, der administreres i Kommissio- nens regi. I overensstemmelse med god forvalt- ningsskik bør Kommissionen derfor sikre, at en foreslået korrespondent egner sig til at repræsen- tere institutionen inden for rammerne af BC- nettet. 4. 4. Ifølge Kommissionens udtalelse om klagen blev A. udpeget til BC-korrespondent på vegne af CITC, efter at man havde kontrolleret, at CITC var et registreret selskab — det var den eneste egentlige undersøgelse, der blev foretaget. Når det drejer sig om et hidtil ukendt selskab, tilsiger almindelig god forvaltningsskik, at der foretages yderligere under- søgelser, f. eks. ved at der indhentes referencer. Det er særlig vigtigt at følge denne fremgangsmåde, når Kommissionen indgår aftale med et selskab eller en enkeltperson om, at sidstnævnte skal repræsentere Kommissionen, også selv om det kun sker i forbin- delse med helt klart afgrænsede opgaver. 3. 2. Det kan ikke lade sig gøre præcist at fastslå, hvad der egentlig blev sagt i disse telefonsamtaler. Den mest sandsynlige forklaring er, at parterne misfor- 4. 5. Det nordlige England er underforsynet med BC- korrespondenter, men dette forhold berettigede ikke Kommissionen til at undlade at undersøge, hvorvidt den udvalgte person egnede sig til at 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/107 repræsentere institutionen inden for rammerne af BC-nettet. 4. 6. Det måtte således konstateres, at Kommisionen havde undladt at foretage de nødvendige undersø- gelser, inden A. blev udpeget til BC-korrespon- dent. i omfang, ligesom der blev afsat for få midler til formålet. I klagen blev det påpeget, at foranstaltningerne ikke dækkede de områder, hvor de fleste portugisiske toldkla- rerere og speditører arbejder, dvs. Porto og Lissabon, som hører til Fællesskabets ydre grænser. Desuden var det efter gældende portugisk ret ikke muligt at efterleve de særlige krav, der blev stillet inden for rammerne af disse. Konklusion På grundlag af ombudsmandens undersøgelser blev der fremsat følgende kritiske bemærkning: Kommissionen godkender BC-korrespondenter til at repræsentere BC-nettet på lokalt plan — dette netværk administreres i øvrigt i Kommissionens regi. I overens- stemmelse med god forvaltningsskik bør Kommissionen derfor forvisse sig om, at en foreslået korrespondent egner sig til at repræsentere institutionen inden for ram- merne af BC-nettet. Europa-Kommissionen undlod at foretage de nødvendige undersøgelser, f. eks. at indhente referencer, inden A. på vegne af Cumbria International Trade Centre blev god- kendt til som BC-korrespondent at repræsentere Kommis- sionens BC-net på lokalt plan. F. sendte et andragende til Europa-Parlamentet om det samme spørgsmål i 1991 (andragende 688/91). Udvalget for Andragender noterede sig, hvor stort et beløb Europa- Kommissionen havde afsat til sektoren, og vedtog deref- ter at afslutte behandlingen af sagen. I sin klage til ombudsmanden i 1995 gjorde F. gældende, at Fællesskabet ved ikke at gennemføre de nødvendige foranstaltninger måske havde pådraget sig et ansvar uden for kontrakt. F. klagede desuden over, at han ikke havde modtaget noget svar fra kommissær Pinheiro, selv om han havde sendt ham en redegørelse om sagen den 19. juli 1995. Det kunne ikke lade sig gøre at finde en mindelig løsning, eftersom dette klagepunkt vedrørte et overstået hændel- sesforløb. Ombudsmanden afsluttede derfor sin behand- ling af sagen. Undersøgelsen KOMMISSIONENS FORANSTALTNINGER TIL FORDEL FOR PORTUGISISKE TOLDKLARERERE OG SPEDITØRER EFTER DET INDRE MARKEDS IKRAFTTRÆDEN Afgørelse om klage 262/27. 11. 95/APF/PO/EF-po over Europa-Kommissionen Klagen I november 1995 klagede F. til ombudsmanden og gjorde gældende, at Kommissionen ikke effektivt havde forsvaret portugisiske toldklarereres og speditørers interesser. Ifølge klageren fik det indre markeds ikrafttræden den 31. december 1992 navnlig negative følger for portugisi- ske toldklarerere og speditører. Dette skyldtes de særlige forhold i Portugal, hvor denne sektor trods sin private karakter er gjort til genstand for omfattende statslig regulering. Efter klagerens opfattelse var de foranstaltninger, som Fællesskabet vedtog for at løse problemet, utilstrækkelige Kommissionens udtalelse Klagen blev fremsendt til Kommissionen, hvis udtalelse kan opsummeres som følger: Kommissionen erkendte, at toldklarerere og speditører stod over for alvorlige proble- mer efter det indre markeds ikrafttræden. Selv om det først og fremmest påhvilede medlemsstaterne at sørge for omstruktureringen af denne sektor, var problemerne af et sådant omfang, at Kommissionen havde valgt at støtte de nationale bestræbelser med ledsageforanstaltninger. Disse foranstaltninger omfattede tre typer aktioner: (i) indivi- duelle aktioner gennem Den Europæiske Socialfond, (ii) aktioner via de regionale udviklingsfonde, navnlig Inter- reg-initiativer, og (iii) andre aktioner, der specielt rettede sig mod denne sektor i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 3904/92. Det sidstnævnte initiativ havde et budget på 30 mio. ECU, hvoraf 2,8 mio. ECU var afsat til Portugal. Ved gennemførelsen af forordningen valgte de portugisi- ske myndigheder støtteordningen blandt flere forskellige interventionsmuligheder. Denne ordning betød, at visse geografiske områder, der var udelukket fra Interreg (navnlig Porto- og Lissabon-regionerne) kunne modtage midler. Kommissionen fastslog, at klageren var blevet C 380/108 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 orienteret grundigt om disse initiativer, som var blevet offentliggjort i Den Portugisiske Republiks statstidende, og at de havde tilsluttet sig den valgte finansieringsform. Hvad angår de midler, der var afsat til initiativet, anførte Kommissionen, at det alene tilkom EF-budgetmyndighe- den at afgøre, hvor stor en bevilling disse initiativer kunne opnå. Selv om klageren havde skrevet til kommissær Pinheiro, var den ansvarlige tjenestegren i Kommisionen (GD V) ikke blevet underrettet herom, og derfor var skrivelsen ikke blevet besvaret. Klagerens bemærkninger sine bemærkninger I til Kommissionens udtalelse understregede klageren, at Kommissionen burde have indset, at de portugisiske myndigheder havde valgt en uhensigtsmæssig støtteform i henhold til forordning (EØF) nr. 3904/92, eftersom kun syv portugisiske told- klarerere og speditører havde modtaget støtte. I lande som Belgien, Frankrig og Nederlandene var situationen helt anderledes. På den anden side havde den portugisiske regering ikke gjort noget forsøg på at forbedre situatio- nen, f. eks. ved hjælp af førtidspensionsordninger. Selv om de portugisiske myndigheder hævdede, at støt- teordningen havde været yderst vellykket, måtte den ansvarlige portugisiske institution selv konkludere, at kun tre officielle portugisiske toldklarerere og speditører havde nydt godt af Interreg I-ordningen, og at kun 13 modtog støtte i henhold til forordning (EØF) nr. 3904/ 92. Afslutningsvis mente F. , at Kommissionen påberåbte sig nærhedsprincippet for at slippe for at tage et ansvar, og at den europæiske ombudsmand skulle tilkende dem erstatning for den skade, de havde lidt. Afgørelsen 1. Kommissionens forpligtelser efter EF-traktatens artikel 7 C 1. 1. I EF-traktatens artikel 7 C er Kommissionens for- pligtelser defineret som følger: i) Kommissionen »tager. hensyn til omfanget af den indsats, der inden for økonomier på for- skellige udviklingstrin må gøres i den periode, i hvilken det indre marked oprettes«, og ii) kan fremsætte forslag om »hensigtsmæssige 1. 2. Selv om Kommissionen mente, at det først og fremmest måtte påhvile medlemsstaterne at yde bistand til toldsektoren, blev det anset for hensigts- mæssigt at iværksætte ledsageforanstaltninger fra Fællesskabets side. 1. 3. Når der foretages undersøgelser vedrørende mulige fejl og forsømmelser, tilkommer det ikke den euro- pæiske ombudsmand at afgøre, om Fællesskabets politikker er effektive eller fyldestgørende — det må nødvendigvis være et politisk spørgsmål. 1. 4. Eftersom Kommissionen tog initiativ til at varetage sine forpligtelser, kan der ikke konstateres fejl eller forsømmelser på dette punkt. 1. 5. Ombudsmanden noterer sig imidlertid, at Europa- Parlamentet har taget stilling til sagen ved at ved- tage en række kritiske beslutninger, herunder beslutningerne af 17. september og 20. november 1992 og Jackson-betænkningen af 4. november 1992. 2. Erstatningskravet 2. 1. Klageren anmodede ombudsmanden om at aner- kende hans ret til at modtage erstatning fra Fælles- skabet for de tab, officielle portugisiske toldklare- rere og speditører havde lidt. Det tilkommer ikke ombudsmanden at tage stilling til dette krav, jf. punkt 1. 3. 2. 2. Ombudsmanden noterer sig, at Domstolen efter EF-traktatens artikel 215 har beføjelse til at til- kende erstatning for ansvar uden for kontraktsfor- hold. Der er allerede blevet anlagt en sag ved Retten i Første Instans om denne mulighed i for- hold til toldklarerere og speditører (1). 3. Den manglende besvarelse af klagerens skrivelse 3. 1. Klageren sendte en rapport om situationen til kom- missær Pinheiro, men modtog aldrig noget svar. I sin udtalelse forklarer Kommissionen, at svaret udeblev, fordi den kompetente tjenestegren (GD V) slet ikke modtog rapporten. 3. 2. I henhold til traktaterne er Kommissionen en enhed i retlig forstand. De forskellige forvaltnings- grene i Kommissionen kan derfor ikke betragtes som uafhængige størrelser, men snarere som dele af en samlet administrativ struktur. Selv om Kom- missionen har beføjelse til at regulere sin interne organisation efter eget forgodtbefindende, kan den bestemmelser«. (1) Sag T-113/96 (EFT C 318 af 26. 10. 1996, s. 10). 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/109 interne organisationsstruktur ikke bruges som en undskyldning for, at man ikke besvarer henvendel- ser fra borgerne i overensstemmelse med princip- perne for god forvaltningsskik. 3. 3. I det foreliggende tilfælde kunne klageren med rimelighed forvente, at en henvendelse til det por- tugisiske medlem af Kommissionen blev videre- sendt til den kompetente tjenestegren til besva- relse. 3. 4. Det kunne ikke lade sig gøre at finde en mindelig løsning, eftersom dette klagepunkt vedrørte et overstået hændelsesforløb. Ombudsmanden afslut- tede derfor sin behandling af sagen. Konklusion På grundlag af ombudsmandens undersøgelser blev der fremsat følgende kritiske bemærkning: Baggrunden for klagen var, at et vikarbureau i december 1995 havde givet S. en kontrakt, der indebar, at hun skulle arbejde for Kommissionen i fem dage i en B-stilling i GD X. Hun henvendte sig til Kommissionens persona- leafdeling den 6. december 1995, hvor hun blev bedt om at underskrive et curriculum vitæ og at påføre det følgende tilføjelse: »Undertegnede erklærer på tro og love, at de ovenstående oplysninger er sande og udtøm- mende«. Der var ikke anvendt en særlig blanket til curriculum vitæet, og ifølge de foreliggende oplysninger i sagsmappen findes der heller ikke noget krav herom. Den tjenestemand, der behandlede sagen, forsvandt et øjeblik og vendte derefter tilbage og meddelte, at S. s curriculum vitæ ikke var korrekt, fordi hun havde oplyst, at hun havde en treårig universitetsuddannelse som oversætter, mens det fremgik af Kommissionens oplysninger, at hun også havde taget en magistergrad i sprog efter fem års studier. På denne baggrund besluttede Kommissionens personaleafdeling, at klageren ikke kunne ansættes i de planlagte fem dage. Desuden henvendte Kommissionen sig til vikarbureauet for at annullere hendes kontrakt og for at pålægge bureauet ikke at foreslå hende til andre stillinger i Kommissionen indtil videre. Selv om Kommissionen har beføjelse til at regulere sin interne organisation efter eget forgodtbefindende, kan den interne organisationsstruktur ikke bruges som en undskyldning for, at man ikke besvarer henvendelser fra borgerne i overensstemmelse med principperne for god forvaltningsskik. Undersøgelsen Kommissionens udtalelse I det foreliggende tilfælde kunne klageren med rimelighed forvente, at en henvendelse til det portugisiske medlem af Kommissionen blev videresendt til den kompetente tjene- stegren til besvarelse. Det var ikke relevant at søge en mindelig løsning, efter- som dette klagepunkt vedrørte et overstået hændelsesfor- løb. Ombudsmanden afsluttede derfor sin behandling af sagen. ANSÆTTELSE: URIMELIGE OG ALT FOR VIDTGÅENDE FORHOLDSREGLER OVER FOR EN ANSØGER Afgørelse om klage 448/2. 2. 1996/MS/B/PD-fr over Europa-Kommissionen Klagen S. , der har fransk og portugisisk statsborgerskab, klagede i januar 1996 til ombudsmanden; hun gjorde gældende, at Europa-Kommissionen uberettiget havde tilbagetrukket et stillingstilbud, hun havde modtaget gennem et vikarbu- reau, og at Kommissionen havde placeret hende på en »sort liste« for at afholde bureauet fra at foreslå hende til andre midlertidige stillinger hos Kommissionen. Klagen blev fremsendt til Kommissionen. I sin udtalelse fastslog Kommissionen, at en ansøger med et eksamens- bevis for en treårig uddannelse var kvalificeret til at bestride en B-stilling som i det foreliggende tilfælde, og at et eksamensbevis for en femårig uddannelse ikke diskvali- ficerede hende til stillingen. Kommissionen fastslog imid- lertid samtidig, at S. klart og med fuldt overlæg havde undladt at oplyse, at hun havde en fuld universitetsud- dannelse (et eksamensbevis for fem års uddannelse), og at dette betød, at hendes curriculum vitæ var »mangelfuldt på grund af en undladelse«. En person, der underskrev et dokument, der var »mangelfuldt på grund af en undla- delse«, overtrådte det loyalitetsprincip, som er underfor- stået i forholdet mellem offentlige myndigheder og deres ansatte. Til dels med udgangspunkt i klagerens egne oplysninger antog Kommissionen, at denne forsætlige undladelse skyldtes, at hun var blevet udelukket fra en udvælgel- sesprøve, Kommissionen havde afholdt i 1994 for at besætte stillinger i kategori C. I overensstemmelse med praksis havde Kommissionen udelukket hende fra at deltage i denne udvælgelsesprøve med den begrundelse, at hun havde en fuld femårig universitetsuddannelse. Kom- missionen erkendte, at Retten i Første Instans efterføl- gende i 1993 havde kendt denne praksis ulovlig (1). Det (1) Sag T-60/92, Noonan mod Kommissionen Sml. 1993, s. II-911. C 380/110 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 havde således været ulovligt at udelukke S. fra udvælgel- sesprøven med den givne begrundelse. Kommissionen mente imidlertid fortsat, at hun i denne sag havde over- trådt loyalitetsprincippet. Hvad angår hjemmelen for dette princip, gjorde Kommis- sionen gældende, at der er tale om et princip, som implicit finder anvendelse i forhold til alle offentligt ansatte, selv om dette ikke udtrykkeligt fremgår af tjene- stemandsvedtægten. I denne forbindelse henviste Kom- missionen til dommen fra Retten i Første Instans i sag T-146/89, Williams mod Revisionsretten (1) og til artikel 50, stk. 1, i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, som ifølge Kommissionen viste den betydning, som Fæl- lesskabets lovgiver har tillagt spørgsmålet om urigtige oplysninger. Med hensyn til klagerens ret til at få det tilbudte arbejde fastslog Kommissionen, at der kun forelå et aftaleforhold mellem hende og det bureau, der foreslog hende til midlertidige stillinger på offentlige eller private arbejds- pladser. Kommissionen havde således ikke begået kon- traktbrud i forhold til S. , eftersom der ikke var indgået kontrakt mellem parterne. Endelig erklærede Kommissionen, at der ikke længere fandtes en instruks til vikarbureauer om ikke at foreslå S. til stillinger ved Kommissionen. Klagerens bemærkninger I sine bemærkninger til Kommissionens udtalelse fast- holdt klageren, at Kommissionen havde behandlet hendes sag på en forkert og urimelig måde. Hun understregede, at Kommissionen ikke havde ret til at sammenligne oplysninger i en ansøgers curriculum vitæ med dokumen- ter, som den pågældende havde indleveret ved tidligere lejligheder. Desuden gjorde hun gældende, at der stadig fandtes en instruks til vikarbureauer om ikke at foreslå hende til stillinger i Kommissionen. S. havde forsøgt at indhente skriftlig bekræftelse fra bureauerne for at doku- mentere denne påstand, men mente, at bureauerne afholdt sig fra at give hende skriftlig dokumentation af frygt for at lægge sig ud med Kommissionen. Afgørelsen Ombudsmanden noterede først, at han ikke havde kend- skab til regler, der forhindrede Kommissionen i at under- søge, om oplysningerne i et curriculum vitæ var kor- rekte. Hvad angår de forholdsregler, Kommissionen havde truf- fet i S. s tilfælde, konstaterede han, at det var ubestridt, at (1) Sml 1991, s. II-1293. hun ikke havde nævnt sin femårige universitetsuddannelse i det afleverede curriculum vitæ. Det var ligeledes ubestridt, at det pågældende eksamensbevis ikke havde nogen som helst relevans for det arbejde, hun fik tilbudt. Det lå fast, at Kommissionens tjenestegrene havde klassi- ficeret den manglende omtale af den femårige universi- tetsuddannelse som en »mangel i form af en undladelse«, hvilket medførte, at hun ikke kunne ansættes som plan- lagt, og at hendes bureau fik besked om ikke at foreslå hende til andre stillinger ved Kommissionen. Spørgsmålet var, om Kommissionens reaktion var rimelig og velafvejet. I denne forbindelse var det irrelevant, om S. med overlæg havde undladt at nævne den femårige uni- versitetsuddannelse. Kommissionen begrundede sine forholdsregler ved at hen- vise til et loyalitetsprincip, som finder anvendelse i forhol- det mellem institutionerne og alle offentligt ansatte, jf. sagen Williams mod Revisionsretten. Desuden fastslog Kommissionen, at Fællesskabets lovgiver havde tillagt spørgsmålet om urigtige oplysninger i forbindelse med ansættelse betydelig vægt, og der henvistes til artikel 50, stk. 1, i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte. Ombudsmanden bemærkede, at sagen Williams mod Revisionsretten drejede sig om en tjenestemand, der havde fremsat ærekrænkende udtalelser og således havde undladt at opfylde sine forpligtelser efter tjenestemands- vedtægtens artikel 12 og 21, og at artikel 50, stk. 1, i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte vedrørte mid- lertidigt ansatte. Det var klart, at ingen af disse forskrifter kunne finde anvendelse direkte i S. s tilfælde, navnlig fordi hun var ansat af et bureau til at arbejde i fem dage. Selv hvis artikel 50 fandt anvendelse i et sådant tilfælde, måtte det understreges, at artiklen handler om urigtige oplys- ninger. S. s curriculum vitæ indeholdt ingen usandfærdige oplysninger. Én og samme karriere kan beskrives i mange forskellige curricula vitæ — nogle versioner vil være mere detaljerede eller udførlige end andre — uden at en kort version kan stemples som urigtig. Det indleverede curri- culum vitæ kunne højst beskrives som ufuldstændigt. For det andet er det fastsat i artikel 50, at urigtige oplysnin- ger kun udløser sanktioner, hvis det kan konstateres, at »disse urigtige oplysninger har været afgørende for den pågældendes ansættelse«. Ifølge Kommissionen havde den femårige universitetsuddannelse ingen som helst relevans for afgørelsen om at ansætte S. Derfor var det tilsynela- dende irrelevant, om den femårige universitetsuddannelse blev nævnt eller ej. 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/111 Konklusion I 1996 besluttede Kommissionen at begrænse sit engage- ment i Systran-udviklingsprojektet med det resultat, at udviklingspersonalet risikerede at blive afskediget. På denne baggrund var det påkrævet at fremsætte føl- gende kritiske bemærkning: De forholdsregler, Kommissionen iværksatte over for klageren, var urimelige og alt for vidtgående. Kommissio- nen var ikke berettiget til at trække stillingstilbuddet til S. tilbage med den begrundelse, at hun havde indgivet et ukorrekt curriculum vitæ, der omtalte en treårig universi- tetsuddannelse, og Kommissionen var heller ikke beretti- get til at pålægge hendes vikarbureau ikke at foreslå hende til andre stillinger ved Kommissionen. Eftersom Kommissionens generalsekretær havde givet til- sagn om, at instruksen var blevet trukket tilbage, fandt ombudsmanden ikke, at der var grundlag for supplerende undersøgelser, og han afsluttede derfor behandlingen af sagen. På denne baggrund gjorde S. gældende, at Europa- Kommissionen havde et moralsk — om ikke et retligt — ansvar over for udviklingsgruppen, som nu risikerede afskedigelse; gruppens medlemmer var kommet til Luxembourg alene med det formål at arbejde for institu- tionen, og der var skabt et tillidsforhold mellem parterne. Han krævede, at Kommissionen skulle skabe »institutio- nelle« rammer for udviklingsgruppen inden for sine tje- nestegrene eller inden for Oversættelsescentret for Den Europæiske Unions Organer. Undersøgelsen MANGELFULD ORIENTERING TIL EKSTERNT PERSONALE OM DERES SITUATION Kommissionens udtalelse Afgørelse om klage 503/20. 3. 96/AS/L/KT over Europa-Kommissionen Klagen S. , der arbejdede med Systran-maskinoversættelsesprojek- tet, klagede i marts 1996 til ombudsmanden over Kom- missionen. Nedenfor følger en redegørelse for de rele- vante punkter i klagen: I 1979 blev S. tilbudt en etårig kontrakt som lingvistisk programmør hos et firma, der havde en kontrakt med Europa-Kommissionen af »Systran«-maskinoversættelsessystemet. I 1996 arbejdede S. stadig på det samme projekt. udvikling om Fra 1979 til 1996 blev der udført Systran-udviklingsar- bejde i Luxembourg som led i en serie på op til 20 konsekutive kontrakter, der blev tildelt tre forskellige firmaer efter tur. I løbet af dette tidsrum arbejdede den udviklingsgruppe, S. tilhørte, til stadighed med projektet som ansatte i det firma, der havde indgået aftale med Kommissionen om at udføre udviklingsarbejdet. Da kontrakten blev tildelt et andet firma, ansatte det nye firma hele udviklingsgrup- pen. Der var klausuler i Kommissionens kontrakter, som krævede, at Systran-udviklingspersonalet fik mulighed for at flytte fra en kontrahent til en anden kontrahent, og Kommissionen tog stilling til, hvem der skulle ansættes, og administrerede i øvrigt ferie- og lønspørgsmål. Klagen blev fremsendt til Kommissionen, hvis udtalelse kan opsummeres som følger: Kommissionen (GD XIII) begyndte at interessere sig for maskinoversættelse allerede i 1975. Der var tale om forsøgspræget virksomhed, som følgelig blev udført efter de gældende regler for udviklingsprojekter via en række kontrakter om levering af tjenesteydelser med finansiering fra flere handlingsplaner med en flersproget profil. I løbet af disse 20 år var der behov for højt specialiseret personale, og en række ansatte arbejdede derfor uafbrudt på projektet gennem hele dette tidsrum, selv om Kommis- sionen gennemførte udbud og skiftede kontrahent. Det er Fællesskabets budgetmyndighed, der træffer en politisk afgørelse om at bevilge de nødvendige økonomi- ske ressourcer. Tildelingen af midler til e´n bestemt kon- trahent sker efter procedurer, der er fastsat i finansfor- ordningen, og efter andre relevante regler. Der indgås kontrakt for et begrænset tidsrum på højst tre år. Derfor kan personer, der arbejder med projekter, som finansieres over fællesskabsbudgettet, ikke med rimelig- hed forvente, at der ydes midler på ubestemt tid. Systran-projektet har haft en usædvanlig langstrakt udviklingsfase. Projektet er også usædvanligt, fordi Kom- missionen spiller en fremtrædende rolle som aftager af det færdige produkt. C 380/112 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 De personer, som arbejdede på projektet, fik et varsel i 1984, da der blev indføjet følgende klausul i deres ansættelseskontrakter: Kontrahenten kan ikke på noget tidspunkt under henvisning til sin udførelse af opgaver inden for rammerne af denne kontrakt påberåbe sig, at han er berettiget til eller har fået et moralsk eller andet tilsagn om at opnå ansættelse i Kommissionens tjeneste- grene. I 1993 fik hele projektpersonalet forelagt et oplæg om fremtidsudsigterne for maskinoversættelse i Kommissio- nens regi, efter at et ekspertpanel havde analyseret dette spørgsmål; det blev anbefalet, at personalet diversifice- rede arbejdsindsatsen inden for sprogteknologi og ikke udelukkende satsede på at opnå finansiering fra Fælles- skabet. Siden 1994 har Kommissionen ved en række lejligheder gjort kontrahenten og hans personale opmærksom på mulighederne for diversificering. Klagerens bemærkninger I sine bemærkninger til Kommissionens udtalelse gentog S. sin oprindelige klage i enkeltheder. Desuden blev der fremsat en række supplerende bemærkninger, herunder følgende punkter: Kommissionen har altid haft retningslinjer og adfærdsko- dekser for forholdet til eksterne kontrahenter og leve- randører af tjenesteydelser for at undgå misbrug og nepotisme. Ifølge disse regler er kontrakters varighed begrænset til tre år. Kommissionen havde med overlæg gjort brug af forskellige midlertidige Systran-kontrahenter for at omgå tidsgrænserne i forhold til Systran-persona- let. Den klausul, Kommissionen omtaler i sin udtalelse, hen- viser til kontrahenten og ikke til udviklingspersonalet. Udviklingspersonalet har altid betragtet Kommissionen som sin egentlige arbejdsgiver. Hvis udviklingspersonalet betragtes som den reelle kontrahent, har Kommissionen pådraget sig retlige forpligtelser over personalet efter luxembourgsk ret. Afgørelsen 1. Kravet om »institutionelle rammer« til udviklings- gruppen 1. 1. Ansættelse som tjenestemand eller anden ansat ved De Europæiske Fællesskaber sker efter de procedu- rer og målsætninger, der er fastsat i vedtægten. 1. 2. Ansættelse af personale fra en ekstern kontrahent, der ikke længere skal udføre opgaver for Kommis- sionen, ville være i modstrid med vedtægtens pro- cedurer og målsætninger. 1. 3. Det er derfor uberettiget at hævde, at Kommissio- nen har en forpligtelse til at skabe institutionelle rammer for Systran-udviklingsgruppen inden for Kommissionens tjenestegrene eller inden for Over- sættelsescentret for Den Europæiske Unions Orga- ner. 2. Systran-projektets usædvanligt lange udviklings- fase 2. 1. Der er fastsat regler for at sikre, at personale fra firmaer, der yder tjenesteydelser som led i særlige programmer (»eksternt personale«), kun arbejder i Kommissionens regi i et begrænset tidsrum. Disse regler har til formål at sikre, at der ikke etableres de facto-ansættelsesforhold uden for vedtægtens rammer. En overtrædelse af disse regler kunne udgøre et tilfælde af fejl eller forsømmelser. 2. 2. Undersøgelserne viser, at Europa-Kommissionen gennem forskellige firmaer har arbejdet på Systran- oversættelsessystemet med det samme udviklings- personale i en lang årrække. Kommissionen har i sin udtalelse indrømmet, at der er tale om et usædvanligt langt tidsrum. Ud fra de oplysninger, ombudsmanden har haft adgang til, lader det imid- lertid ikke til, at reglerne er blevet overtrådt. 2. 3. Som et udtryk for god forvaltningsskik bør Kom- missionen sikre, at eksternt ansatte forstår, hvilken ansættelsesstatus de har, og hvilke regler der gæl- der for anvendelsen af eksternt ansatte. 2. 4. 2. 5. I de tilfælde, hvor eksternt ansatte er ansat i usædvanligt lang tid og udvikler et vigtigt produkt med Kommissionen som aftager, har Kommissio- nen et særligt ansvar for at træffe foranstaltninger til at sikre, at der ikke opstår misforståelser hos de eksternt ansatte angående deres fremtidsudsigter — det kan nemlig forudses, at noget sådant vil ske. Ifølge det dokumentationsmateriale, ombudsman- den har haft adgang til, undlod Kommissionen fra 1979 til 1993 at træffe fyldestgørende foranstalt- ninger til at sikre, at Systran-udviklingspersonalet blev orienteret om, at de i deres karriereplanlæg- ning ikke skulle regne med en videreførelse af Systran-programmet 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/113 2. 6. Ombudsmandens undersøgelse af denne klage viste, at det ikke kunne dokumenteres, at Systran- udviklingspersonalets karrierer havde lidt skade som resultat af den usædvanligt lange udviklings- resultater vedrørte et fase. Ombudsmandens afgrænset tidsrum, der sluttede i 1993. Derfor var det ikke relevant for ombudsmanden at søge en mindelig løsning på dette klagepunkt. 3. Påstanden om Kommissionens forpligtelser over for udviklingspersonalet efter luxembourgsk ret 3. 1. Det er gjort gældende, at Kommissionen har for- pligtelser over for udviklingspersonalet efter luxem- bourgsk ret; denne påstand vedrører spørgsmål, der henhører under national ret, og som kan indebære tvister om faktiske forhold og fortolk- ning af disse. 3. 2. Disse spørgsmål kan kun behandles effektivt af en kompetent domstol, som har mulighed for at høre vidneudsagn og vurdere indbyrdes modstridende beviser om faktuelle forhold og den relevante nationale ret. 3. 3. Under disse omstændigheder er det ikke berettiget, at den europæiske ombudsmand foretager yderli- gere undersøgelser af denne påstand. Konklusion På denne baggrund var det påkrævet at fremsætte føl- gende kritiske bemærkninger: Som et udtryk for god forvaltningsskik bør Kommissio- nen sikre, at eksternt ansatte forstår, hvilken ansættelses- status de har, og hvilke regler der gælder for anvendelsen af eksternt ansatte. I de tilfælde, hvor eksternt ansatte er ansat i usædvanligt lang tid og udvikler et vigtigt produkt med Kommissio- nen som aftager, har Kommissionen et særligt ansvar for at træffe foranstaltninger til at sikre, at der ikke opstår misforståelser hos de eksternt ansatte angående deres fremtidsudsigter — det kan nemlig forudses, at noget sådant vil ske. Ifølge det dokumentationsmateriale, ombudsmanden har haft adgang til, undlod Kommissionen fra 1979 til 1993 at træffe fyldestgørende foranstaltninger til at sikre, at Systran-udviklingspersonalet blev orienteret om, at de i deres karriereplanlægning ikke skulle regne med en videreførelse af Systran-programmet. Ombudsmandens undersøgelse af denne klage viste, at det ikke kunne dokumenteres, at Systran-udviklingsperso- nalets karrierer havde lidt skade som resultat af den usædvanligt lange udviklingsfase. Ombudsmandens resul- tater vedrørte et afgrænset tidsrum, der sluttede i 1993. Derfor var det ikke relevant for ombudsmanden at søge en mindelig løsning på dette klagepunkt. Ombudsmanden afsluttede følgelig sin behandling af sagen. ANSVAR FOR FÆLLESSKABSFINANSIEREDE PROJEKTER: »LIFE«-PROGRAMMET Afgørelse om klage 555/17. 4. 96/ALDM/ES/PD over Europa-Kommissionen Klagen I april 1996 klagede M. til ombudsmanden på vegne af byrådet i Isaba-dalen i Navarra i Spanien over Kommis- sionens GD XI. Klagen tog sit udgangspunkt i den aktion, Kommissionen har iværksat for at beskytte brune bjørne i Pyrenæerne med støtte fra Life-programmet. I 1995 drøftede de lokale og regionale organisationer, som modtog fællesskabsstøtten, mulighederne for at eta- blere et samarbejdsprogram. Myndighederne i Roncal- dalen tilsluttede sig ikke de foranstaltninger, der blev vedtaget i aftalen, siden de ville medføre, at der skete en indskrænkning i disse myndigheders muligheder for at kontrollere og forvalte naturressourcerne i området. Føl- gelig besluttede byrådet i Isaba-dalen, der er en del af Roncal-dalen, at man ikke ville deltage i aktioner, som blev finansieret over Life-programmet. Byrådets standpunkt blev kritiseret af P. , som offentlig- gjorde udtalelser, der efter sigende afspejlede betænkelig- heder i Kommissionens tjenestegrene. Klageren skrev ved flere lejligheder til GD XI for bl. a. at anmode om: a) at byrådet i Isaba-dalen blev inddraget i ethvert fællesskabsinitiativ, der tog sigte på at beskytte den brune bjørn, og at byrådet fik til opgave at forvalte ethvert initiativ, der blev gennemført på dets område; b) at GD XI sendte byrådet den afgørelse eller rapport, som Kommissionens tjenestegrene havde udarbejdet, og hvori de ifølge de af P. offentliggjorte oplysninger havde fremsat kritiske bemærkninger om byrådets standpunkt. C 380/114 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 Klageren gjorde gældende, at Kommissionen ikke havde besvaret disse henvendelser på fyldestgørende måde. ring om sit økonomiske engagement og oplyse, gennem hvilke nationale kanaler de kan gøre deres synspunkter gældende. Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev fremsendt til Kommissionen, hvis udtalelse kan opsummeres som følger: Ombudsmanden mente, at Europa-Kommissionen i sit svar til klageren burde have givet en klarere og grundi- gere redegørelse for institutionens beføjelser i forbindelse med gennemførelsen af Life-programmet og for, gennem hvilke nationale kanaler klageren kunne have søgt at løse problemet. Kommissionen havde allerede besvaret alle de spørgsmål, M. havde stillet. 2) Tredjemands offentlige udtalelser om byrådet i Isaba-dalen I sine skrivelser til M. havde Kommissionen gjort ham opmærksom på, at visse af de spørgsmål, han havde rejst, alene henhørte under medlemsstaternes kompetence. Ved gennemførelsen af Fællesskabets naturbeskyttelsespo- litik var det meningen, at Kommissionen skulle samar- bejde med de myndigheder, medlemsstaterne udpegede. I overensstemmelse med nærhedsprincippet var de kompe- tente myndigheder lig med de nationale organer, som havde ansvaret for dette sagsområde. Kommissionens tjenestegrene havde ikke haft kontakter til P. , selv om han var en yderst velanskrevet forsker. Kommissionens udtalelse blev fremsendt til M. , der blev fremsætte bemærkninger. opfordret Ombudsmanden modtog ingen bemærkninger. til eventuelt at Afgørelsen På grundlag af de foreliggende oplysninger nåede den europæiske ombudsmand frem til følgende konklusio- ner: 1) Byrådet i Isaba-dalen som mulig deltager i udvælgelse og styring af Life-projekter I henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 1973/92 om Life-programmet fungerer medlemsstaterne som mellem- led mellem Fællesskabet og tredjemand. Det er således først og fremmest medlemsstaterne, der påtager sig ansva- ret for at prioritere mellem forskellige projekter og for at lave projektopfølgning. I kraft af deres særlige rolle er medlemsstaterne bedst egnet til at koordinere samspillet mellem de forskellige nationale myndigheder, som inddra- ges i gennemførelsen og styringen af fællesskabsfinansie- rede projekter. Selv om Kommissionen kun spiller en begrænset rolle, har institutionen et ansvar over for enheder eller enkeltin- divider, der påvirkes af fællesskabsfinansierede projekter. Kommissionen bør give dem en fyldestgørende oriente- I sin udtalelse fastslog Kommissionen, at dens tjeneste- grene ikke havde haft kontakter til P. Ombudsmandens undersøgelser afkræftede ikke Kommissionens udtalelse. Konklusion På grundlag af den europæiske ombudsmands undersø- gelser blev der fremsat følgende kritiske bemærkning: Kommissionen har et ansvar over for enheder og enkelt- individer, der påvirkes af fællesskabsfinansierede projek- ter. Kommissionen bør give dem en fyldestgørende orien- tering om sit økonomiske engagement og også oplyse, gennem hvilke nationale kanaler de kan gøre deres syns- punkter gældende. Ombudsmanden mente, at Europa-Kommissionen i sit svar til klageren burde have givet en klarere og grundi- gere redegørelse for institutionens beføjelser i forbindelse med gennemførelsen af Life-programmet og for, gennem hvilke nationale kanaler klageren kunne have søgt at løse problemet. Det var ikke relevant at søge en mindelig løsning, efter- som dette klagepunkt vedrørte et overstået hændelsesfor- løb. Ombudsmanden afsluttede derfor sin behandling af sagen. FORSINKET BETALING AF HONORARER OG UDGIFTER OG MANGLENDE BESVARELSE AF HENVENDELSER Afgørelse om klage 606/22. 5. 96/AH/UK/IJH over Europa-Kommissionen Klagen I maj 1996 klagede H. til ombudsmanden over en mar- kant forsinkelse i betalingen af honorarer og udgifter 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/115 vedrørende arbejde, hun havde udført for Det Stående Udvalg for Bedriftssikkerhed og Sundhedsforhold i Kul- miner og i Anden Udvindingsindustri. På det tidspunkt, hvor hun klagede, dvs. den 15. maj 1996, havde H. endnu ikke modtaget betaling for en faktura, der var indsendt den 13. december 1995, selv om endelig afreg- ning ifølge kontrakten skulle ske inden 60 dage. H. klagede desuden over, at de faxer, hun havde sendt om sagen, ikke var blevet besvaret. Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Kommissionen burde have tilbudt at yde kompensation for den forsinkede betaling af honorar og udgifter. Supplerende undersøgelser En gennemgang af Kommissionens udtalelse og klagerens bemærkninger viste, at en række klagepunkter ikke var blevet besvaret. Ombudsmanden rettede derfor atter hen- vendelse til Kommissionen og vedlagde klagerens be- mærkninger; ved denne lejlighed spurgte han først og fremmest Kommissionen, om der ville blive ydet økono- misk godtgørelse. I sit svar meddelte Kommissionen Klagen blev fremsendt til Kommissionen, hvis udtalelse kan opsummeres som følger: — den beklagede den forsinkede afregning af udgifter Den første faktura, som klageren udskrev i september 1995, levede ikke op til budgetreglerne. Klageren ind- sendte en revideret faktura i begyndelsen af 1996. Efter- som et nyt regnskabsår var påbegyndt, måtte den ansvar- lige afdeling gentage proceduren fra forpligtelsesfasen, eftersom de afsatte bevillinger bortfalder ved årets udgang. Betalingen for opfyldelsen af kontrakten blev også forsin- ket af administrative årsager, og afregningen fandt først sted i den anden halvdel af 1996. Kommissionen fremsatte desuden følgende kommentar: »Hvad angår dialogen mellem institutionens tjeneste- mænd og klageren, må det konstateres, at det ikke var muligt at give en detaljeret forklaring, fordi de ansvar- lige afdelinger slet ikke eller først for sent fremlagde de nødvendige oplysninger. « — at den ville bestræbe sig på at undgå sådanne forsin- kelser i fremtiden — at den havde tilbudt 245 ECU i godtgørelse for forsinkelsen. H. bekræftede over for ombudsmanden, at hun havde accepteret tilbuddet om kompensation og var tilfreds med denne løsning. Hun oplyste imidlertid, at Kommissionens tilbud om kompensation blev fremsat den 11. april og accepteret af hende den 12. april, og at man havde givet tilsagn om, at udbetaling ville ske inden 30 dage, mens beløbet i realiteten først blev udbetalt den 23. juni. H. udtrykte samtidig ønske om, at hendes klage kunne føre til øget effektivitet hos Kommissionen til gavn ikke blot for hende selv, men også for mange andre mennesker i samme situation. Klagerens bemærkninger Afgørelsen Kommissionens udtalelse blev fremsendt til H. , hvis bemærkninger kan opsummeres som følger: I sin udtalelse omtalte Kommissionen kun spørgsmålet om det honorar, der var aftalt i kontrakten, uden at udtale sig om den forsinkede afregning af andre udgif- ter. Kommissionen havde ikke givet en detaljeret forklaring på, hvorfor honoraret blev forsinket. Den reviderede faktura blev indsendt pr. post og fax den 13. december 1995 og ikke i begyndelsen af 1996. 1. Forsinket betaling af udgifter Kommissionen havde erkendt og beklaget, at klageren fik betalt sine udgifter med en uberettiget forsinkelse. Kom- missionen havde betalt godtgørelse for forsinkelsen. Det kunne således konstateres, at Kommissionen havde reage- ret på dette klagepunkt til klagerens tilfredshed. 2. Forsinket betaling af det resterende honorar Hun modtog endelig sit honorar den 4. oktober 1996, altså over ni måneder efter indsendelsen af fakturaen. 2. 1. På det tidspunkt, hvor den oprindelige klage blev indgivet, var der ikke sket fuldstændig afregning af C 380/116 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 det i kontrakten aftalte honorar. Ud fra de oplys- ninger, klageren forelagde, og som Kommissionen enten direkte bekræftede eller lod stå uimodsagte, blev tilgodehavendet endelig udbetalt over ni måneder efter indsendelsen af den relevante fak- tura, selv om afregning ifølge kontrakten skulle ske inden 60 dage. Kommissionen gav ingen tilfreds- stillende forklaring på denne forsinkelse og gav heller ikke en undskyldning. 2. 2. Klageren fik derfor medhold i dette klagepunkt. Det var et brud på god forvaltningsskik, at Kom- missionen først foretog afregning over syv måneder efter det tidspunkt, der var aftalt ifølge kontrakten med klageren. 3. Manglende besvarelse af henvendelser 3. 1. Kommissionen har erkendt, at klagerens henven- delser ikke blev behandlet på fyldestgørende måde. Kommissionen gav imidlertid ingen tilfredsstillende forklaring på, hvorfor dette skete, og der blev heller ikke givet en undskyldning. 3. 2. Klageren fik derfor medhold i dette klagepunkt. Det var et brud på god forvaltningsskik, at Kom- missionen havde undladt at besvare klagerens hen- vendelser. Konklusion gerne, og det foreslås, at der betales rente i tilfælde af forsinkelser. Ombudsmanden vil følge med i, hvordan situationen udvikler sig i henseende til klager over Kommissionens forsinkede betaling af honorarer og udgifter, for at over- veje, om han bør foretage en undersøgelse på eget initia- tiv. PÅSTÅET OVERTRÆDELSE AF DIREKTIV: BEHANDLING AF KLAGE TIL KOMMISSIONEN Afgørelse om klage 620/3. 6. 96/DH/DK/PD over Europa-Kommissionen Klagen H. fra Danmark klagede i juni 1996 til ombudsmanden over, at Kommissionen ikke havde foretaget en seriøs behandling af en klage, han havde indgivet over de danske myndigheder. I sin klage til Kommissionen gjorde han gældende, at de danske myndigheder havde overtrådt direktiv 83/515/EØF, og at de havde undladt at omsætte artikel 23 i forordning (EØF) nr. 4028/86 — begge retsakter vedrører fiskerisektoren. I sit svar til H. erklæ- rede Kommissionen, at man ved behandlingen af klagen ikke havde konstateret overtrædelser af fællesskabsret- ten. På grundlag af den europæiske ombudsmands undersø- gelser blev der fremsat følgende kritiske bemærkning: Undersøgelsen Det var et brud på god forvaltningsskik, at Kommissio- nen først foretog afregning over syv måneder efter det tidspunkt, der var aftalt ifølge kontrakten med klageren, og at Kommissionen havde undladt at besvare hendes henvendelser. Det kunne ikke lade sig gøre at finde en mindelig løsning, eftersom dette klagepunkt vedrørte et overstået hændel- sesforløb. Ombudsmanden afsluttede derfor sin behand- ling af sagen. Supplerende bemærkninger fra den europæiske ombudsmand Kommissionens udtalelse Klagen blev fremsendt til Kommissionen, hvis udtalelse kan opsummeres som følger: Klagen vedrører en afgørelse, som Kommissionen har truffet efter EF-traktatens artikel 169. Det er fastslået i retspraksis, at Kommissionen har adgang til at udøve et skøn på dette punkt, således at enkeltpersoner ikke kan stille krav om, at Kommissionen indbringer en sag for Domstolen. Med sin afgørelse om ikke at iværksætte en procedure i denne sag har Kommis- sionen holdt sig inden for sine beføjelser, således som de er defineret i Domstolens retspraksis. Den europæiske ombudsmand noterede sig, at kommis- særerne Gradin og Liikanen efter aftale med formanden havde udsendt en meddelelse om tidsfrister for Kommis- sionens betalinger og om rente på forsinkede betalinger (SEK(97) 1205 af 10. juni 1997). Ifølge denne meddelelse søger Kommissionen at begrænse forsinkelserne i betalin- Formålet med det direktiv, som Danmark efter klagerens opfattelse havde overtrådt, er at fastsætte detaljerede bestemmelser om tildeling af finansiel støtte i de tilfælde, hvor en medlemsstat beslutter sig for at indføre en støtteordning. Eftersom Danmark ikke havde indført en støtteordning, var der ikke sket nogen overtrædelse. 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/117 Hvad angår artikel 23 i forordning (EØF) nr. 4024/86, er det fastslået i retspraksis, at medlemsstaterne ikke har ret til at omsætte bestemmelserne i en forordning til national ret, fordi forordninger gælder umiddelbart i medlemssta- terne. KOMMISSIONENS ANSVAR FOR »FORDELINGSORGANISATIONER« Afgørelse om klage 630/6. 6. 96/CJ/UK/IJH over Europa-Kommissionen Klagerens bemærkninger I sine bemærkninger fastholdt klageren sin klage og anmodede ombudsmanden om at indlede et søgsmål mod Danmark. Afgørelsen I sin behandling af klagen understregede ombudsmanden først og fremmest, at EF-traktaten udelukkende giver ham beføjelse til at undersøge mulige tilfælde af fejl og forsømmelser i forbindelse med handlinger foretaget af Fællesskabets institutioner eller organer. Ombudsmanden har ikke kompetence til at undersøge nationale myndig- heders virksomhed eller til at indlede et søgsmål mod en medlemsstat. I sin udtalelse henviste Kommissionen til sine skønsmæs- sige beføjelser efter EF-traktatens artikel 169, men denne henvisning var irrelevant. Det fremgik tydeligt af Kom- missionens udtalelse, at den ikke mente, at Danmark havde overtrådt fællesskabsretten i det foreliggende til- fælde. Følgelig var det ikke relevant at komme ind på institutionens skønsmæssige beføjelser til at anlægge sag efter artikel 169. For så vidt angår Kommissionens vurdering af klagen fastslog ombudsmanden, at det tilkommer Domstolen at foretage en endegyldig fortolkning af fællesskabsretten. Denne sag rummede ikke elementer, der tydede på, at Kommissionen tog fejl i sin vurdering. Med hensyn til Kommissionens behandling af klagen kunne det konstateres, at Kommissionen havde behandlet sagen og givet H. et svar på hans påstande. Fra Kommis- sionens side havde H. imidlertid ikke umiddelbart modta- get en begrundelse for, hvorfor Kommissionen var nået frem til den konklusion, at Danmark ikke havde over- trådt de pågældende bestemmelser — en sådan begrun- delse blev først givet, da han klagede til ombudsmanden. Hvis Kommissionen havde givet sin begrundelse tidligere, havde H. slet ikke haft brug for at klage til ombudsman- den. Ombudsmanden fremsatte derfor en kritisk bemær- kning over for Kommissionen for at påpege, at Kommis- sionen burde have begrundet sin afgørelse over for klage- ren i sin besvarelse af klagen. Eftersom Kommissionen sluttelig havde givet klageren en begrundelse, var det ikke påkrævet at foretage yderligere undersøgelser. Ombudsmanden afsluttede derfor sin behandling af sagen. Klagen C. var formand for den komite´, der arrangerede sejlsport- skonkurrencen »World Disabled Sailing Championship« i Det Forenede Kongerige i august 1994. I november 1993 sendte han en ansøgning til en organisation i Nederlan- dene, FIPA (»The Foundation for International Coopera- tion on Projects and Other Activities for Humanitarian Affairs«), for at få et tilskud til arrangementet. I marts 1994 tilbød FIPA økonomisk støtte fra Europa-Kommis- sionen svarende til 18 % af de samlede godkendte udgif- ter med 7 130 ECU som den øvre beløbsgrænse. Tilbud- det var bl. a. betinget af, at det blev bragt til offentlighe- dens kendskab, at Kommissionen havde ydet støtte, og at der blev indsendt reviderede regnskaber senest den 30. november 1994. Beløbet ville først blive udbetalt, når Kommissionen havde modtaget og godkendt regnska- berne. C. anmodede FIPA om forudbetaling for at undgå at betale renter på et lån. Anmodningen blev afslået, og han måtte derfor optage et lån. I november 1994 indsendte C. et revideret regnskab til FIPA. Trods gentagne telefoniske henvendelser blev belø- bet først udbetalt i maj 1995. Der blev udbetalt et mindre beløb end det maksimumsbeløb, der oprindelig var til- budt. På grund af forsinkelsen besluttede arrangørerne til sidst at træffe andre foranstaltninger til at dække det udestående lån, og de meddelte derfor FIPA, at de ikke ønskede yderligere støtte. I juni 1996 klagede C. sammen med Caroline Jackson, medlem af Europa-Parlamentet, over, at 1) betaling af støtte med tilbagevirkende kraft førte til unødvendige ekstraomkostninger 2) det var urimeligt, at Kommissionen stillede krav om, at det blev bragt til offentlighedens kendskab, at man havde ydet støtte, når der faktisk ikke forelå et endegyldigt tilsagn om at yde midler 3) Kommissionen med urette havde afslået at udbetale det fulde beløb 4) der var indtrådt urimelige forsinkelser ved udbetalin- gen af beløbet. Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev fremsendt til Kommissionen. I sin udtalelse påpegede Kommissionen indledningsvis, at institutionen C 380/118 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 hyppigt overlod det til fordelingsorganisationer som f. eks. FIPA at styre bestemte støtteprogrammer. I udtalelsen kommentede Kommissionen de fire aspekter af klagen på følgende måde: 1. FIPA havde gjort C. opmærksom på, at renter på lånet kunne optages på udgiftssiden af organisatio- nens regnskaber. C. var tilfreds med at underskrive kontrakten og søge om finansiel støtte. fuldt 2. Det er fast praksis at operere med klausuler, som kræver, at Fællesskabets støtte bliver bragt til offent- lighedens kendskab. Der foreligger et endegyldigt til- sagn om økonomisk støtte, hvis den pågældende organisation overholder de aftalte vilkår. 3. I de regnskaber, der blev forelagt FIPA, ville udbeta- ling af det oprindeligt bevilgede beløb (7 130 ECU) til C. have medført, at der opstod et »overskud« — et overskud defineres som større indtægter end udgifter. Ifølge artikel 3. 1 i FIPA’s aftale med Kommissionen er dette ikke tilladt. I henhold til artikel 6 i C. s kontrakt med FIPA skulle han »give afkald på økonomisk støtte, hvis opgørelsen over indtægter og udgifter ikke berettiger, at der ydes økonomisk støtte«. FIPA havde også mundtligt over for C. gjort opmærksom på, at der ikke måtte opstå et overskud. I maj 1995 udbe- talte FIPA C. et forskud på 40 % af det oprindeligt bevilgede beløb (2 852 ECU). Derefter fik C. tilbudt et restbeløb på 2 155 ECU, dvs. den tilbudte støtte minus det tilsyneladende »overskud«, der optrådte i regnskaberne, og det udbetalte forskud. C. afviste at modtage det restbeløb, der blev tilbudt. 4. Ifølge aftalen mellem Kommissionen og FIPA skulle FIPA have indsendt en samlet opgørelse senest den 31. december 1994. Faktisk modtog Kommissionen først opgørelsen den 12. september 1995. Denne forsinkelse har muligvis haft uheldige følger for orga- nisationer, der ventede på udbetalinger fra FIPA. FIPA måtte bære hovedansvaret for, at der var opstået forsinkelser. FIPA, som derefter udbetalte pengene til organisatio- nen. Denne ordning var en stor administrativ belast- ning for Kommissionens tjenestegrene. Derfor besluttede GD X’s finansielle ledelse, at der skulle indføres en ny metode for regnskabsåret 1994. Man opgav at behandle hver enkelt sag. FIPA ville modtage et forskud på 40 % af det samlede bidrag, mens de resterende 60 % først ville blive udbetalt, når FIPA havde indsendt sit samlede regnskab. FIPA fremsendte C. s samlede opgørelse til Kommis- sionen, som om den gamle ordning stadig gjaldt. Eftersom den nye ordning var trådt i kraft, gennemgik GD X ikke den samlede opgørelse, fordi de ansvarlige i generaldirektoratet havde fået instruks om først at foretage en gennemgang, når FIPA’s samlede beret- ning og detaljerede regnskaber forelå. Cs henvendte sig gentagne gange telefonisk til FIPA, men ikke til Kommissionen. Kommissionen beklagede forsinkelsen, men erklærede, at sådanne problemer sjældent opstod. Desuden påpe- gede Kommssionen, at denne sag havde lært både FIPA og Kommissionen, at klar kommunikation var en nødvendighed, når der opstod problemer. Klagerens bemærkninger I sine bemærkninger kommenterede C. bl. a. følgende punkter: Velgørende organisationer er forpligtet til at sørge for en rentabel drift. Det er ikke rentabelt at påtage sig ekstra udgifter, fordi regningen betales af en anden organisation. Som skatteyder kunne han ikke godtage Kommissionens holdning på dette punkt. Som følge af forsinkelserne hos FIPA og Kommissionen blev restbetalingen tilbudt nogle måneder efter, at organi- sationen havde afsluttet sit arbejde og opløst sig selv. Derfor var det ikke muligt at modtage pengene. Kommissionen burde have givet en undskyldning for forsinkelsen. Afgørelsen Sent i 1994 besluttede Kommissionen, at de eksiste- rende regler for udbetaling af økonomisk støtte skulle håndhæves strengere. Indtil dette tidspunkt indsendte den enkelte organisation sin samlede opgørelse til FIPA, når en sådan opgørelse forelå. FIPA videre- sendte opgørelsen til Kommissionens GD X. Kommis- sionen forvissede sig om, at regnskaberne var kor- rekte, hvorefter det relevante beløb blev udbetalt til 1. Betaling med tilbagevirkende kraft 1. 1. I kontrakten mellem klageren og FIPA blev der kun åbnet mulighed for betaling med tilbagevirkende kraft. Derfor var FIPA berettiget til at nægte at udbetale forskud, og på dette punkt kunne der således ikke konstateres fejl eller forsømmelser. 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/119 1. 2. I sine bemærkninger pegede klageren på et generelt problem, nemlig at betaling med tilbagevirkende kraft kunne resultere i øgede udgifter for skatte- borgerne i Fællesskabet. Når Kommissionen fast- sætter de finansielle vilkår for fællesskabsstøtte, skal finansforordningens bestemmelser overholdes, herunder kravet om sund økonomisk styring. På dette punkt er Kommissionen underlagt overvåg- ning fra Revisionsrettens og Europa-Parlamentets side. Derfor var det ikke nødvendigt for ombuds- manden at beskæftige sig med dette generelle spørgsmål. 2. Kravet om at bringe Fællesskabets støtte til offent- lighedens kendskab ret med et beløb, der svarede til det beløb, der i C. s regnskaber svarede til større indtægter end udgifter (»overskud«). I sin begrundelse for denne nedskæ- ring henviste Kommissionen til artikel 3. 1 i FIPA’s aftale med Kommissionen og til artikel 6 i klage- rens kontrakt med FIPA. Desuden erklærede Kom- missionen, at FIPA mundtligt havde forklaret C. , at der ikke måtte foreligge et »overskud«. 3. 4. En bestemmelse i aftalen mellem FIPA og Kommis- sionen kan ikke fungere som retsgrundlag for ned- skæringer i de betalinger, der skal foretages ifølge kontrakten mellem FIPA og C. 2. 1. Det er fast praksis at kræve, at offentligheden får 3. 5. kendskab til Fællesskabets støtte. 2. 2. Der udbetales kun fællesskabsstøtte på de aftalte vilkår. Der er således tale om at yde støtte på visse betingelser, således at der ikke foreligger et ende- gyldigt tilsagn. Ifølge Kommissionens udtalelse kan modtageren selv kontrollere, om vilkårene bliver overholdt eller ej. 2. 3. Det virker ikke urimeligt at kræve, at offentlighe- den får kendskab til, at Fællesskabet yder støtte på visse betingelser, når modtageren selv kan kontrol- lere, om støttevilkårene bliver overholdt eller ej. 2. 4. Derfor kunne der ikke konstateres fejl eller forsøm- melser på dette punkt. 3. Det udbetalte støttebeløb 3. 1. Ved skrivelse af 4. juni 1995 takkede C. FIPA for det udbetalte forskud på 40 %, og samtidig oplyste han, at arrangørerne havde besluttet at afslutte regnskabet og at træffe alternative foranstaltninger for at betale det udestående lån; man ønskede derfor ikke længere at modtage resten af støttebe- løbet fra FIPA. Tilsyneladende var der således ingen kontraktmæssige uoverensstemmelser mellem C. på den ene side og FIPA eller Kommissionen på den anden side. 3. 2. Det var en passende opgave for ombudsmanden at undersøge, om Kommissionen havde behandlet spørgsmålet om, hvor megen støtte der skulle udbetales til klageren, efter de almindelige princip- per for god forvaltningsskik, og om der eksempel- vis forelå et klart retsgrundlag for Kommissionens tiltag. Ifølge artikel 6 i C. s kontrakt med FIPA skulle han »give afkald på økonomisk støtte, hvis opgørelsen over indtægter og udgifter ikke berettiger, at der ydes økonomisk støtte«. Som nævnt i punkt 2. 2 viser Kommissionens udtalelse, at Kommissionen mener, at modtageren selv kan kontrollere, om vilkårene i støttekontrakten bliver overholdt eller ej. Med denne indfaldsvinkel ville det være inkon- sekvent at fortolke artikel 6 i kontrakten således, at FIPA får beføjelse til at nedskære tilskuddet ved at henvise til vilkår, der ikke blev forelagt modta- geren på forhånd. 3. 6. C. benægtede ikke, at FIPA mundtligt havde tilken- degivet, at Kommissionen stillede krav om, at der ikke måtte opstå et overskud. De almindelige prin- cipper for god forvaltningsskik kræver imidlertid, at eventuelle vilkår for tildeling af tilskud fastsæt- tes skriftligt, således at den pågældende myndighed over for sig selv og andre parter kan dokumentere, at modtageren af tilskuddet er blevet orienteret om dette vilkår. Det var et brud på god forvaltnings- skik, at Kommissionen kun havde givet mundtlig besked om et sådant aftalevilkår. 3. 7. Desuden er det ikke indlysende, at der skulle foreligge et gyldigt aftalevilkår på grundlag af en sådan mundtlig meddelelse. Kommissionen havde derfor ikke dokumenteret, at der fandtes et klart retsgrundlag for dens handlinger på dette punkt. 4. Administrative forsinkelser ved udbetalingen 3. 3. I sin udtalelse forklarede Kommissionen, på hvilket grundlag man havde beregnet det restbeløb, klage- ren fik tilbudt. Det oprindelige tilskud blev nedskå- 4. 1. I sin udtalelse erkendte Kommissionen, at de orga- nisationer, som afventede udbetalinger, muligvis C 380/120 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 havde lidt under, at FIPA’s regnskaber, der skulle være indgivet den 31. december 1994, først var blevet indgivet den 12. september 1995. Ifølge Kommissionen måtte FIPA bære hovedansvaret for forsinkelsen. 4. 2. Ifølge Kommissionens svar indtraf forsinkelsen i klagerens tilfælde, efter at Kommissionen havde indført en ny ordning vedrørende godkendelse af regnskaber. Kommissionen oplyste, at FIPA havde fremsendt C. s samlede opgørelse til Kommissionen, som om den gamle ordning stadig gjaldt. Efter indførelsen af den nye ordning foretog GD X imidlertid ikke straks en gennemgang af den sam- lede opgørelse, fordi der forelå en instruks om, at man skulle vente, indtil FIPA forelagde sine egne regnskaber. Fra Kommissionens side blev det oplyst, at C. gentagne gange havde henvendt sig telefonisk om sagen til FIPA, men ikke til Kommis- sionen. 4. 3. I sin udtalelse beklagede Kommissionen, at der var indtruffet en forsinkelse ved udbetalingen. Derfor var det ikke påkrævet, at ombudsmanden fremsatte supplerende bemærkninger. Konklusion I sin udtalelse erkendte Kommissionen, at denne sag havde lært både FIPA og Kommissionen, at klar kommu- nikation var en nødvendighed, når der opstod problemer. På grundlag af den europæiske ombudsmands undersø- gelse af denne klage var det imidlertid påkrævet at fremsætte følgende kritiske bemærkning: Det er god forvaltningsskik, at eventuelle betingelser for modtagelse af tilskud oplyses skriftligt, således at den ansvarlige myndighed kan dokumentere over for sig selv og andre interesserede parter, at modtageren af tilskuddet er blevet orienteret herom. Det var et brud på god forvaltningsskik, at Kommissionen i dette tilfælde udeluk- kende gav mundtlig besked om det pågældende vilkår. Desuden er det ikke indlysende, at der skulle foreligge et gyldigt aftalevilkår på grundlag af en sådan mundtlig meddelelse. Kommissionen har derfor ikke dokumenteret, at der fandtes et klart retsgrundlag for dens handlinger på dette punkt. Det kunne ikke lade sig gøre at finde en mindelig løsning, eftersom dette klagepunkt vedrørte et overstået hændel- sesforløb. Ombudsmanden afsluttede derfor sin behand- ling af sagen. Supplerende bemærkninger I sin udtalelse om denne sag påpegede Kommissionen, at den hyppigt overlader det til fordelingsorganisationer at bestyre bestemte støtteprogrammer. På en række punkter kan man fortolke Kommissionens udtalelse således, at det ikke er Kommissionens ansvar, hvis en fordelingsorganisation undlader at efterleve de almindelige principper for god forvaltningsskik. Det er bydende nødvendigt, at Kommissionen i sit samar- bejde med ombudsmanden præcist oplyser, hvor og hvor- dan der er sket en tilsidesættelse af de almindelige prin- cipper for god forvaltningsskik. Derfor må Kommissio- nen også i påkommende tilfælde oplyse, at problemet er opstået hos en fordelingsorganisation og ikke inden for Kommissionens egne tjenestegrene. Det er imidlertid under alle omstændigheder Kommissio- nens ansvar at sikre, at principperne for god forvaltnings- skik overholdes, også når Kommissionen arbejder gennem en fordelingsorganisation. ANSÆTTELSE: VURDERINGSKRITERIER OG MEDDELELSE AF NAVNENE PÅ OPGAVERETTERE Afgørelse om klage 659/24. 6. 96/AEKA/FIN/IJH over Europa-Kommissionen og Europa-Parlamentet Klagen I juni 1996 klagede den centrale sammenslutning af specialafdelinger inden for AKAVA (den centrale akade- mikerfagforening i Finland) til ombudsmanden over rekrutteringen af finske oversættere og assisterende over- sættere. Sammenslutningen konstaterede, at i alt 17 oversættere, der arbejdede for Kommissionens repræsentation i Hel- sinki, havde deltaget i en åben udvælgelsesprøve, som blev afholdt af Europa-Kommissionen og Europa-Parla- mentet i forening, og at 16 oversættere ikke havde bestået prøven. Den centrale sammenslutning fremførte følgende klage- punkter: 1. Ansøgerne kunne ikke få adgang til oplysninger om vurderingskriterierne. 2. Hverken udvælgelseskriterierne for opgaverettere eller disse personers navne var blevet offentliggjort. 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/121 3. Ifølge de foreliggende oplysninger blev oversættere, der arbejdede fra fransk til finsk, behandlet med særlig strenghed, idet kun to til tre oversættere fik adgang til den mundtlige prøve. 2. En meddelelse om prøveresultaterne udgør en fyldest- gørende begrundelse over for den afviste ansøger. Ved den pågældende udvælgelsesprøve havde ansøgerne modtaget en sådan fyldestgørende begrundelse. 4. Det var nødvendigt at skabe større åbenhed både for at beskytte ansøgernes rettigheder og for at respektere lighedsprincippet. Den centrale sammenslutning påpegede, at det — ud fra en økonomisk betragtning — ville være mere rimeligt at tage de afviste ansøgeres opgaver op til fornyet vurdering end at arrangere en ny udvælgelsesprøve. Undersøgelsen Klagerne blev fremsendt til Kommissionen og Parlamen- tet. Kommissionens udtalelse I sin udtalelse anførte Kommissionen i det væsentligste følgende: 1. De oversættere, der arbejdede for Kommissionens repræsentation i Helsinki, var blevet rekrutteret via en skriftlig oversættelsesprøve og en samtale — ikke gennem en åben udvælgelsesprøve. 2. Det grundlæggende princip bag åbne udvælgelsesprø- ver er princippet om ligebehandling af alle ansøgere. 3. For hver enkelt udvælgelsesprøve udnævnes der en udvælgelseskomite´, der arbejder uafhængigt og fortro- ligt. Udvælgelseskomite´en består af repræsentanter for administrationen og personaleudvalgene. Medlemmer- nes identitet hemmeligholdes for at sikre udvælgelses- komite´ens uafhængighed og for at undgå pres ude- fra. 4. Udvælgelseskomite´en udpeger opgaverettere til de skriftlige prøver. Udvælgelseskomite´en udvælger kom- petente og erfarne lingvister som opgaverettere for at sikre en høj standard i rettearbejdet. Hver enkelt opgave rettes af mindst to opgaverettere, der arbejder uafhængigt af hinanden. 5. Ansøgerne er sikret fuld anonymitet, mens de skrift- lige prøver rettes. Parlamentets udtalelse I sin udtalelse anførte Parlamentet i det væsentligste følgende: 1. Udvælgelseskomite´en havde rettet ansøgernes opgaver på en upartisk måde. Hver enkelt opgave blev rettet af i hvert fald to opgaverettere ud fra de vurde- ringskriterier, som udvælgelseskomite´en havde opstil- let. 3. Klageren gjorde gældende, at opgaverne i de forskel- lige sprog var af vekslende sværhedsgrad, men denne påstand havde ikke bund i virkeligheden. Samtlige sprog havde være ligestillede. Desuden var klagerens oplysninger om det antal oversættere, der var udvalgt ved prøven fra fransk til finsk, ikke korrekte — et væsentligt højere antal oversættere havde bestået denne prøve. 4. I henhold til tjenestemandsvedtægten og den faste retspraksis på området er udvælgelseskomite´ers arbejde fortroligt, og det kan således ikke lade sig gøre at afsløre medlemmernes og opgaveretternes identitet over for alle ansøgere. Takket være fortrolig- hedsprincippet kan udvælgelseskomite´er arbejde uaf- hængigt og upartisk. Parlamentet havde fulgt alle de gældende regler om udvælgelsen af opgaverettere. 5. Parlamentet kunne ikke godtage den centrale sam- menslutnings forslag om, at prøveresultaterne skulle opvurderes. 6. Under alle omstændigheder ville de afviste ansøgere få mulighed for at deltage i de udvælgelsesprøver, der ville blive afholdt ved udgangen af 1996. Klagerens bemærkninger I sine bemærkninger fastholdt den centrale sammenslut- ning klagen. Med hensyn til Parlamentets udtalelse påpe- gede sammenslutningen, at den ikke havde anmodet om en opvurdering af resultaterne, men om, at de blev taget op til fornyet behandling. Afgørelsen 1. Vurderingskriterier i forbindelse med udvælgel- sesprøven 1. 1. I overensstemmelse med Domstolens retspraksis og principperne for god forvaltningsskik bør udvæl- gelseskomite´er forsyne ansøgere med en begrun- delse for de afgørelser, de træffer, og med de oplysninger, der i øvrigt er nødvendige for at forstå sådanne afgørelser. 1. 2. Ombudsmanden anså det for utilfredsstillende, at hverken Kommissionen eller Parlamentet — trods sammenslutningens henvendelser — havde givet mere detaljerede oplysninger om de vurderingskri- terier, udvælgelseskomite´erne lagde til grund for deres arbejde. 1. 3. Ombudsmanden havde modtaget en række klager vedrørende fællesskabsinstitutionernes ansættel- sesprocedurer. Disse klager gik navnlig på, at der C 380/122 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 ikke herskede åbenhed omkring procedurerne. Kla- gerne havde bl. a. påpeget, at de ikke kunne få adgang til oplysninger om vurderingskriterierne. ansøgere med en begrundelse for de afgørelser, de træffer, og med de oplysninger, der i øvrigt er nødvendige for at forstå sådanne afgørelser. 1. 4. Efter artikel 138 E i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab er den europæiske ombuds- mand beføjet til at foretage undersøgelser på eget initiativ vedrørende mulige fejl eller forsømmelser i forbindelse med handlinger foretaget af Fællesska- bets institutioner eller organer. Under henvisning til denne bestemmelse indledte ombudsmanden den 7. november 1997 på eget initiativ en undersøgelse vedrørende de ansættelsesprocedurer, Kommissio- nen benytter sig af. 1. 5. I denne undersøgelse gør ombudsmanden Kommis- sionen opmærksom på, at der kan skabes større åbenhed omkring ansættelsesprocedurerne, hvis Kommissionen giver ansøgerne oplysninger om vurderingskriterierne, ligesom en sådan fremgangs- måde ville lette udvælgelseskomite´ernes arbejde, når de behandler henvendelser og klager fra ansø- gere. Det kunne ikke lade sig gøre at finde en mindelig løsning, eftersom dette klagepunkt vedrørte et overstået hændel- sesforløb. Supplerende bemærkninger Ombudsmandens undersøgelse af denne klage og andre klager vedrørende ansættelsesprocedurer viste, at det ville være hensigtsmæssigt at gennemføre en mere generel undersøgelse på dette område. Den 7. november 1997 indledte ombudsmanden derfor på eget initiativ en undersøgelse af Kommissionens ansæt- telsesprocedurer. 2. Afsløring af opgaveretternes navne og oplysninger om udvælgelseskriterier for opgaverettere ANSÆTTELSE: PROCEDURER ANVENDT VED ALMINDELIG UDVÆLGELSESPRØVE 2. 1. I henhold til nugældende fællesskabsret er der ikke retsgrundlag for at mene, at Kommissionen eller Parlamentet er forpligtet til at opgive navnene på opgaveretterne og udvælgelseskriterierne for opga- verettere til en ansøger, der anmoder om disse oplysninger. 2. 2. Som led i denne undersøgelse på eget initiativ vil ombudsmanden undersøge, om Kommissionen ag- ter at skabe mulighed for, at opgaveretternes navne kan opgives til den enkelte ansøger. 3. Valg af sprog og ligebehandling af ansøgere 3. 1. Ombudsmandens undersøgelser afslørede ikke fejl eller forsømmelser fra Kommissionens eller Parla- mentets side, hvad angår forskelsbehandling af ansøgere efter sprog. Konklusion På grundlag af ombudsmandens undersøgelse af denne klage var det nødvendigt at fremsætte følgende kritiske bemærkning: I henhold til Domstolens retspraksis og principperne for god forvaltningsskik bør udvælgelseskomite´er forsyne Afgørelse om klage 675/1. 7. 96/AL/FIN/KT over Europa-Kommissionen Klagen I juni 1996 klagede L. til den europæiske ombudsmand over de procedurer, som Kommissionen havde anvendt ved en almindelig udvælgelsesprøve. Hun havde deltaget i almindelig udvælgelsesprøve KOM/ A/907 og var blandt de 40 kandidater, der blev indkaldt til den mundtlige prøve. Hun blev imidlertid ikke optaget på reservelisten. I juli 1995 oplyste Kommissionen L. om resultaterne med angivelse af de opnåede point. Den 17. august 1995 skrev L. til formanden for udvælgelseskomi- te´en med en anmodning om at få foretaget en ny bedøm- melse af det opnåede pointtal og om at få udleveret en kopi af de rettede prøvetekster. L. oplyste i sin klage til ombudsmanden, at: 1. Hun ikke havde fået noget svar på sit brev af 17. august 1995. 2. Udvælgelseskomite´en havde nægtet at udlevere kopier af de rettede prøvetekster. 3. Hun ikke havde fået nogen oplysninger om udvælgel- seskomite´ens bedømmelseskriterier og skala for point- givning. 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/123 Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev fremsendt til Kommissionen, som i det væsentligste anførte følgende: 1. I bekendtgørelsen om afholdelse af udvælgelsesprøven var det anført, at 20 ansøgere ville blive opført på reservelisten. Der blev indkaldt 40 kandidater til den mundtlige prøve på grundlag af resultaterne af den skriftlige prøve. Udvælgelseskomite´ens pointgivning indebar, at L. ikke var blandt de 20 bedstplacerede kandidater. 2. I en skrivelse af 27. juni 1996 erklærede L. , at hun den 17. august 1995 havde sendt et brev til Kommis- sionen med en anmodning om at få foretaget en ny bedømmelse af prøveresultatet og at få udleveret de rettede prøvetekster. Kommissionens Ansættelseskon- tor gennemgik herefter Ls sagsmappe, men fandt ikke hendes brev af 17. august 1995. 3. Den 9. maj 1996 sendte L. en skrivelse til formanden for udvælgelseskomite´en med en kopi af brevet af 17. august 1995. Kommissionen besvarede skrivelsen af 9. maj 1996 den 13. september 1996. I dette svar beklagede Kommissionen forsinkelsen med hensyn til besvarelsen af skrivelsen af 9. maj 1996. 1. 2. Kommissionen havde i sin udtalelse erklæret, at den ikke kunne finde klagerens skrivelse af 17. august 1995. 1. 3. God forvaltningsskik kræver, at Kommissionen besvarer en skrivelse, som den har modtaget. Det forhold, at klagerens brev af 17. august 1995 var bortkommet i Kommissionen, udgjorde et tilfælde af fejl og forsømmelser. Ombudsmanden påpegede derfor over for Kommissionen, at den skulle sikre sig mod gentagelser. 2. Kopier af prøvetekster 2. 1. I henhold til vedtægten udpeges der for hver udvælgelsesprøve en udvælgelseskomite´, hvis ar- bejde er uafhængigt og fortroligt. Der er i den nuværende fællesskabslovgivning ikke noget rets- grundlag, som giver anledning til at formode, at Kommissionen er forpligtet til at udlevere kopier af rettede prøvetekster til ansøgeren. 2. 2. Den europæiske ombudsmand har modtaget en række klager over fællesskabsinstitutionernes ud- vælgelsesprocedurer. Disse klager drejer sig navnlig om manglende åbenhed. Der har i denne forbin- delse også været klager over manglende mulighed for at få udleveret kopier af rettede prøvetekster. Klagerens bemærkninger 2. 3. L. fastholdt sin klage. Hun vedlagde en attesteret kopi af et modtagelsesbevis for et anbefalet brev dateret den 22. august 1995. Dette brev var adresseret til formanden for udvælgelsesprøve KOM/A/907 — Europa-Kommissionens GD IX. Endvidere påpegede L. , at hun ikke som anført i Kom- missionens udtalelse havde anmodet om at få udleveret de originale besvarelser, men blot kopier af de rettede prøvetekster og bedømmelserne heraf, således at hun kunne danne sig et indtryk af dem og bruge erfaringerne i fremtiden. I henhold til EF-traktatens artikel 138 E har ombudsmanden beføjelse til at gennemføre under- søgelser på eget initiativ i forbindelse med even- tuelle tilfælde af fejl eller forsømmelser i forbin- delse med handlinger foretaget af Fællesskabets institutioner eller organer. I medfør af denne bestemmelse iværksatte han den 7. november 1997 på eget initiativ en undersøgelse vedrørende Kom- missionens ansættelsesprocedurer. 2. 4. Denne undersøgelse på ombudsmandens eget initia- tiv vil også omfatte Kommissionens eventuelle pla- ner om at give mulighed for udlevering af kopier af rettede prøvetekster til den berørte ansøger. Afgørelsen 3. Bedømmelseskriterier anvendt af udvælgelseskomi- te´en 1. Bortkomst af ansøgerens brev 1. 1. Klageren havde forelagt ombudsmanden en atteste- ret kopi af et modtagelsesbevis for et anbefalet brev dateret den 22. august 1995. 3. 1. Udvælgelseskomite´er skal i henhold til Domstolens retspraksis og principperne for god forvaltnings- skik give ansøgerne de begrundelser og forklarin- ger, der er nødvendige for at ansøgerne kan forstå udvælgelseskomite´ens afgørelser. Ombudsmanden anså det for utilstrækkeligt, at Kommissionen, til C 380/124 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 trods for klagerens anmodninger, ikke fremlagde mere detaljerede oplysninger om de bedømmel- seskriterier, som udvælgelseskomite´en havde an- vendt. ANSÆTTELSE: OPLYSNINGER TIL ANSØGEREN Afgørelse om klage 686/3. 7. 96/GR/D/VK over Europa-Kommissionen 3. 2. Ombudsmanden henledte Kommissionens op- mærksomhed på det forhold, at Kommissionen ved at oplyse ansøgerne om bedømmelseskriterierne ville forbedre åbenheden i ansættelsesproceduren ganske betydeligt og lette udvælgelseskomite´ens arbejde med at behandle spørgsmål og klager fra ansøgerne. Konklusion På grundlag af den europæiske ombudsmands undersø- gelser blev der fremsat følgende kritiske bemærkninger: God forvaltningsskik kræver, at Kommissionen besvarer modtagne skrivelser. Den omstændighed, at klagerens skrivelse af 17. august 1995 var bortkommet i Kommis- sionen, udgjorde et tilfælde af fejl og forsømmelser. Ombudsmanden påpegede derfor over for Kommissionen, at den skulle sørge for, at dette ikke gentog sig. Udvælgelseskomite´er skal i henhold til Domstolens rets- praksis og principperne for god forvaltningsskik give ansøgerne de begrundelser og forklaringer, der er nødven- dige for at ansøgerne kan forstå udvælgelseskomite´ens afgørelser. Ombudsmanden anså det for utilstrækkeligt, at Kommissionen, til trods for klagerens anmodninger, ikke fremlagde mere detaljerede oplysninger om de bedømmelseskriterier, som udvælgelseskomite´en havde anvendt. Disse aspekter af sagen vedrørte procedurer som led i et overstået hændelsesforløb, og det var derfor ikke relevant at forsøge at finde en mindelig løsning. Ombudsmanden afsluttede derfor sin behandling af sagen. Klagen I juli 1996 klagede R. til ombudsmanden over manglende information og betydelige forsinkelser i forbindelse med en udvælgelsesprocedure i Kommissionen. Klageren deltog i en udvælgelsesprøve med henblik på ansættelse inden for området bioteknologi. Fire måneder efter fremsendelsen af sine personlige data fik han en skrivelse fra Kommissionen, hvori den blot bekræftede modtagelsen. I en periode på to år fik han ikke yderligere oplysninger regelmæssige fra Kommissionen. Hans anmodninger om yderligere oplysninger om udvælgel- sesproceduren resulterede kun i skrivelser fra Kommissio- nen, hvori den bekræftede modtagelsen. Klageren understregede, at udvælgelsesproceduren virkede alt for omstændelig. Han udtrykte forbehold med hensyn til procedurens korrekte forløb og sagsbehandlingens kvali- tet. Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev fremsendt til Kommissionen. I sin udtalelse anførte Kommissionen, at formålet med udvælgelsespro- ceduren var at opstille en reserveliste for midlertidigt ansatte. Denne liste skulle gøre det muligt for Kommis- sionens tjenestegrene at vælge mellem ansøgerne. Ansø- gerne havde ikke et retligt krav på at blive indkaldt til samtale, og udvalgte ansøgere havde heller ikke krav på et tilbud om ansættelse. Forsinkelserne skyldtes det store antal ansøgere og andre problemer med sammensætnin- gen af udvælgelseskomite´en. R. s påstand om manglende kvalitet i sagsbehandlingen var ubegrundet, idet udvælgel- seskomite´en gennemgik hver ansøgning for sig. Supplerende bemærkninger Klagerens bemærkninger Ombudsmandens behandling af denne og andre klager vedrørende ansættelsesprocedurer viste et behov for en mere generel undersøgelse af dette spørgsmål. følgende tilsyneladende Klageren påpegede forhold: Kommissionen to år; havde forskningssektoren er i konstant udvikling, og ansøgere til stillinger inden for denne sektor skal derfor ajourføre deres kvalifikationer; de betydelige forsinkelser i udvæl- gelsesproceduren var uforståelige. forholdt sig passiv i Den 7. november 1997 iværksatte ombudsmanden derfor på eget initiativ en undersøgelse af Kommissionens proce- durer for udvælgelse og ansættelse. Klageren påpegede endvidere, at generelle meddelelser om ledige stillinger med en relativt bred arbejdsbeskrivelse 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/125 ville give anledning til et væld af ansøgninger, navnlig i den nuværende beskæftigelsessituation. Kommissionen burde have forudset det store antal ansøgninger og have truffet de foranstaltninger, der var nødvendige for at kunne behandle dem. pligtelser over for ham. Som følge af denne klage havde Kommissionen haft en brevveksling med det irske forbru- gerråd. Ved to lejligheder havde klageren anmodet Kom- missionen om at få kopier af denne brevveksling, men han havde ikke opnået aktindsigt. Afgørelsen Det fremgår af klagerens oplysninger til ombudsmanden, at han efter februar 1995 ikke modtog yderligere oplys- ninger om sin ansøgning. Som ansøger var han naturligvis interesseret i udvælgelsesprocedurens forløb. I tilfælde af forsinkelser er det god forvaltningsskik at oplyse ansøgere om procedurens forløb inden for en rimelig tidsfrist, navnlig hvis kandidaten selv har anmodet om sådanne oplysninger. Behovet for information kunne ikke dækkes ved igen og igen at fremsende en standardskrivelse, hvori modtagelsen bekræftes. Kommissionen erkendte, at der var tale om en forsinkelse. Den erklærede, at klageren ville få en personlig meddelelse om resultatet af udvælgel- seskomite´ens arbejde. På grundlag af den europæiske ombudsmands undersø- gelser blev der fremsat følgende kritiske bemærkning: Principperne for god forvaltningsskik kræver, at Kommis- sionen besvarer anmodninger inden for en rimelig frist. I det foreliggende tilfælde gik der mindst 18 måneder uden at klageren modtog nogen oplysninger. Klageren burde have modtaget oplysninger fra Kommissionen om den seneste udvikling i udvælgelsesproceduren, da han anmo- dede herom. Kommissionen var klar over, at mange ansøgere ville reagere på stillingsopslaget, og den burde have grebet sagen an på en sådan måde, at ansøgerne kunne få oplysninger om situationen inden for en rimelig tidsfrist. Dette aspekt af sagen vedrørte procedurer som led i et overstået hændelsesforløb, og det var derfor ikke relevant at forsøge at finde en mindelig løsning. Ombudsmanden afsluttede derfor sin behandling af sagen. AFSLAG VEDRØRENDE AKTINDSIGT Afgørelse om klage 709/9. 7. 96/TC/IRL/PD over Europa-Kommissionen Klagen Kommissionen gav følgende begrundelse for at nægte klageren aktindsigt: I afgørelsen om aktindsigt i Kommissionens dokumenter hedder det udtrykkeligt, at når det drejer sig om doku- menter, der har en anden ophavsmand end Kommissio- nen (f. eks. det irske forbrugerråds skrivelse til Kommis- sionen), skal begæringer om aktindsigt stiles direkte til dokumentets ophavsmand; desuden havde det irske for- brugerråd anmodet om, at sagen blev behandlet i fortro- lighed. Hvad angår Kommissionens skrivelse til det irske forbrugerråd, fastholdt Kommissionen, at frigivelse af dette dokument kunne skade Kommissionens interesser for så vidt angår tavshedspligten om forhandlingerne, og i henhold til Kommissionens egen afgørelse om aktindsigt i Kommissionens dokumenter er dette en gyldig begrun- delse for et afslag. Undersøgelsen Ombudsmanden besluttede, at dette spørgsmål henhørte under hans kompetenceområde, siden sagen drejede sig om aktindsigt i dokumenter, Europa-Kommissionen lå inde med. Kommissionens udtalelse Klagen blev fremsendt til Kommissionen. I sin udtalelse fastholdt Kommissionen sin oprindelige begrundelse for at nægte at give aktindsigt i det irske forbrugerråds skrivelse til Kommissionen. Hvad angår Kommissionens skrivelse til det irske forbrugerråd, tog Kommissionen imidlertid sin oprindelige afgørelse op til revision »i lyset af de seneste to års erfaringer med gennemførelsen af aktindsigtspolitikken«, og institutionen fandt nu, at C. s anmodning om aktindsigt kunne efterkommes, og skrivel- sen blev derfor vedlagt Kommissionens udtalelse. Klagerens bemærkninger C. fra Irland klagede i juli 1996 til ombudsmanden, fordi Europa-Kommissionen havde nægtet ham aktindsigt i en brevveksling mellem Kommissionen og det irske forbru- gerråd, »Office of Consumer Affairs«. I en henvendelse til Kommissionen havde C. gjort gældende, at det irske forbrugerråd havde overtrådt sine fælleskabsretlige for- I sine bemærkninger til Kommissionens udtalelse oplyste klageren, at han havde anmodet det irske forbrugerråd om en kopi af dets skrivelse til Kommissionen, men at man havde nægtet ham aktindsigt. Han fandt det uhen- C 380/126 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 sigtsmæssigt, at reglerne om aktindsigt var forskellige fra land til land. Afgørelsen Første Instans i sin dom i sag T-194/94 Carvel and Guardian Newspapers mod Rådet (2) havde fastslået, at institutionerne — når de henviser til tavshedspligten om forhandlingerne — skal foretage en interesseafvejning mellem borgernes interesse i at få aktindsigt og institutio- nernes egen interesse i at opretholde tavshedspligten om forhandlingerne. Under behandlingen af klagen fastslog ombudsmanden indledningsvis, at EF-traktaten ikke indeholder bestem- melser om åbenhed, og at der heller ikke findes generelle regler for alle fællesskabsinstitutioner og -organer om aktindsigt. Desuden understregede han, at han kun havde kompetence i forhold til fællesskabsinstitutioner og -orga- ner, og at nationale regler om aktindsigt faldt uden for hans ansvarsområde. Kommissionen afslog at give aktindsigt i sin egen skri- velse uden tilsyneladende at foretage en sådan interesseaf- vejning. Under ombudsmandens undersøgelser valgte Kommissionen selv at træffe foranstaltninger til at rette denne fejl ved at frigive det pågældende dokument. Ombudsmanden indskrænkede sig derfor til at fremsætte en kritisk bemærkning over for Kommissionen, som blev anmodet om fremover at opfylde kravet om en interes- seafvejning. Kommissionen og Rådet har vedtaget en adfærdskodeks om aktindsigt i deres egne dokumenter (herefter benævnt »kodeksen«), og for Kommissionens vedkommende blev denne kodeks gennemført ved Kommissionens afgørelse af 8. februar 1994 (1). På denne baggrund afsluttede ombudsmanden sin behandling af sagen. Ombudsmandens undersøgelse af sagen drejede sig derfor om, hvorvidt Kommissionen havde overtrådt disse regler ved at nægte klageren aktindsigt i den pågældende brev- veksling. ANSÆTTELSE: KLAGE OVER EN UDVÆLGELSESKOMITÉS AFGØRELSE Afgørelse om klage 773/29. 7. 96/SS/FIN/PD over Europa-Kommissionen Ifølge kodeksen gælder der følgende retningslinjer: Klagen Når det dokument, som institutionen ligger inde med, har en fysisk eller juridisk person, en medlemsstat, en anden EF-institution eller et EF-organ eller enhver anden national eller international organisation som ophavsmand, skal begæringen stiles direkte til doku- mentets ophavsmand. Institutionerne kan også afslå at give adgang for at sikre beskyttelsen af institutionens interesser for så vidt angår tavshedspligten om forhandlingerne. Hvad angår det irske forbrugerråds skrivelse til Kommis- sionen, viser de citerede bestemmelser, at indgående skri- velser til Kommissionen falder uden for anvendelsesområ- det for Kommissionens afgørelse om aktindsigt. Kommis- sionens afgørelse om C. s anmodning stemte derfor over- ens med de gældende regler. Med hensyn til Kommissionens skrivelse til det irske forbrugerråd bemærkede ombudsmanden, at Retten i I juli 1996 klagede S. til ombudsmanden på egne vegne og på vegne af tre andre erfarne oversættere og ansøgere. Klagen vedrørte en almindelig udvælgelsesprøve for sven- ske oversættere (EUR/LA/96), som Kommissionen havde afholdt. Klageren havde ikke bestået den skriftlige prøve og anmodede derfor udvælgelseskomite´en om at tage sin bedømmelse op til fornyet behandling og sende ham en kopi af den rettede prøvetekst. I sin klage til ombudsmanden gjorde S. gældende, at udvælgelseskomite´ens svar af 14. maj 1996 var et eksem- pel på fejl eller forsømmelser. I sin skrivelse fastslog udvælgelseskomite´en, at bedømmelsen var blevet taget op til fornyet overvejelse, og at bedømmelsen var sket på en korrekt og retfærdig måde. Hvad angår klagerens anmod- ning om at få adgang til den rettede prøvetekst, erklærede udvælgelseskomite´en, at han desværre ikke kunne få aktindsigt, fordi komite´ens arbejde var fortroligt, og fordi man måtte efterleve princippet om ligebehandling af ansøgerne. I sin klage anmodede S. også om, at et andet organ end udvælgelseskomite´en skulle tage bedømmelsen af hans skriftlige prøvetekster op til fornyet overvejelse. (1) EFT L 340 af 31. 12. 1993, s. 41, og EFT L 46 af 18. 2. 1994, s. 58. (2) Sml. 1995, s. II-2765. 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/127 Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev fremsendt til Kommissionen. I sin udtalelse fastslog Kommissionen helt generelt, at bedømmelse af skriftlige opgaver ved en udvælgelsesprøve er et sammen- ligningsarbejde, der er omfattet af det vedtægtsmæssige krav om fortrolighed i udvælgelseskomite´ers arbejde, og at Fællesskabets domstole har fastslået, at udvælgelsesko- mite´erne har en bred manøvremargen ved vurderingen af ansøgernes skriftlige opgaver. Med hensyn til S. s sag meddelte Kommissionen, at udvælgelseskomite´en havde udpeget rettere, der var kom- petente og erfarne lingvister, og at hver enkelt prøvetekst var blevet bedømt af mindst to rettere hver for sig. Komite´en havde derefter givet hver enkelt ansøger point, og i lyset af retspraksis ved Fællesskabets domstole måtte det konstateres, at det var »udelukket, at et andet organ end udvælgelseskomite´en skulle påtage sig at give ansø- gerne point«. Afgørelsen Ved behandlingen af klagerens påstand om Kommissio- nens skrivelse af 14. maj 1996 konstaterede ombudsman- den indledningsvis, at Kommissionen havde henvist til princippet om ligebehandling af ansøgere, da S. fik afslag på sin anmodning om at få aktindsigt i sin rettede prøvetekst. Dette princip indebærer, at identiske situatio- ner skal behandles identisk, og at forskellige situationer ikke skal behandles identisk. Afgørelsen om, hvorvidt ansøgere i almindelighed skal have adgang til en kopi af den rettede prøvetekst eller ej, træffes inden for de retlige rammer, der er opstillet i tjenestemandsvedtægten og fællesskabsdomstolenes retspraksis, og det nævnte princip har ingen relevans for en sådan afgørelse. Desuden note- rede ombudsmanden sig, at Kommissionen ikke havde gentaget dette argument i sin udtalelse til ham. Ombuds- manden fandt derfor, at det var vildledende, at Kommis- sionen havde henvist til dette princip i sit svar til klage- ren, og han fremsatte en kritisk bemærkning desangå- ende. Ud fra gældende fællesskabsret er der ikke hjemmel til at fastslå, at Kommissionen er forpligtet til at sende en kopi af en rettet prøvetekst til en ansøger. På denne baggrund og i lyset af udvælgelseskomite´ers brede skønsmæssige beføjelser, der er anerkendt af fællesskabsdomstolene, er det så meget desto vigtigere, at udvælgelseskomite´er over- holder de retsgarantier, Fællesskabets domstole har fast- sat, og principperne for god forvaltningsskik. Da S. anmodede udvælgelseskomite´en om at tage sin afgørelse om til fornyet overvejelse, svarede udvælgelseskomite´en blot, at man havde fastslået, at hans prøvetekst var blevet bedømt på en korrekt og retfærdig måde. I svaret fik klageren ingen oplysninger om, hvilke faktorer og hvilken procedure der havde ført til dette resultat. Ombudsman- den anså dette for utilfredsstillende, og han fremsatte derfor en kritisk bemærkning over for Kommissionen for at understrege, at udvælgelseskomite´er i lyset af fælles- skabsdomstolenes retspraksis og principperne for god forvaltningsskik burde give ansøgere en begrundelse med de nødvendige oplysninger, således at ansøgerne får mulighed for at forstå de afgørelser, der bliver truffet. Hvad angår klagerens anmodning om at få sin prøvetekst taget op til fornyet behandling i et andet organ end udvælgelseskomite´en, men på dette punkt måtte ombuds- manden konstatere, at der ifølge de gældende regler ikke findes en appelinstans, som under en en udvælgelsesprøve kan foretage en fornyet behandling af udvælgelseskomi- te´ens bedømmelsesarbejde. På denne baggrund afsluttede ombudsmanden sin behandling af sagen. ANERKENDELSE AF EKSAMENSBEVIS: UTILFREDSSTILLENDE SAGSBEHANDLING Afgørelse om klage 956/18. 10. 96/RM/B/PD over Europa-Kommissionen Klagen I oktober 1996 indgav B. gennem sin belgiske advokat en klage til ombudsmanden over Kommissionen. B. er nederlandsk statsborger med bopæl i Belgien, og hun har et nederlandsk eksamensbevis for sygeplejersker »Diploma Verpleegkundige A«, som hun fik i 1965. I februar 1994 fik hun af de belgiske myndigheder oplyst, at eksamensbeviset ikke kunne anerkendes som sådant. I april 1994 indgav B. en klage til Kommissionen over denne manglende anerkendelse, som efter hendes opfat- telse var i modstrid med fællesskabslovgivningen. Hun mente, at eksamensbeviset skulle anerkendes i henhold til Rådets direktiv 77/452/EØF af 27. juni 1977 om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser for sygeplejersker med ansvar for den almene sundheds- og sygepleje samt om foranstalt- ninger, der skal lette den faktiske udøvelse af etablerings- retten og den fri udveksling af tjenesteydelser (1) (1) EFT L 176 af 15. 7. 1977, s. 1. C 380/128 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 B. klagede til ombudsmanden, fordi hun anså Kommis- sionens vurdering og sagsbehandling for utilfredsstil- lende. retlige vurdering, som er anført ovenfor. Endelig oplyste Kommissionen, at den havde oplyst B. om sin retlige vurdering med skrivelse af 25. november 1996. Undersøgelsen Afgørelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev fremsendt til Kommissionen. I sin udtalelse erklærede Kommissionen, at B. s eksamensbevis blev udstedt inden ikrafttrædelsesdatoen for direktiv 77/452/ EØF. Endvidere afhænger gensidig anerkendelse af eksa- mensbeviser i henhold til direktiv 77/452/EØF af bevisets overensstemmelse med kravene Rådets i direktiv 77/ 453/EØF af 27. juni 1977 om samordning af de admi- nistrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om virk- somhed som sygeplejerske med ansvar for den almene sundheds- og sygepleje (1). B. s eksamensbevis vedrørte imidlertid en uddannelse, som ikke opfyldte de mindste- krav, der var fastsat i direktiv 77/453/EØF. Kommissionen erklærede endvidere, at B. ikke kunne drage fordel af bestemmelserne i artikel 4 i direktiv 77/452/EØF vedrørende kvalifikationsbeviser, som ikke opfylder alle de krav, der er fastsat i direktiv 77/453/ EØF, idet hun ikke var i stand til at fremlægge den attestation for erhvervsudøvelse, der stilles krav om i artikel 4. Med udgangspunkt i Domstolens retspraksis mente Kom- missionen imidlertid, at de belgiske myndigheder burde forsøge af fremme Bs adgang til erhvervet, også selv om direktivet ikke fandt anvendelse i hendes tilfælde. De nationale myndigheder skulle sammenligne det relevante eksamensbevis med kravene i direktiv 77/453/EØF og oplyse borgeren om eventuelle manglende kvalifikationer. Ved at give disse oplysninger kunne myndighederne over- lade det til borgeren at vurdere det hensigtsmæssige i at tilegne sig de nødvendige kvalifikationer. Det fremgår af Kommissionens vurdering af den klage, som den oprindeligt fik forelagt, at Kommissionen var enig med de belgiske myndigheder i, at det pågældende eksamensbevis ikke opfyldte mindstekravene i direktiv 77/453/EØF. Det fremgår klart af artikel 4 i direktiv 77/452/EØF, at et eksamensbevis under disse omstændig- heder kun kan anerkendes, hvis det ledsages af en attesta- tion. En sådan attestation skulle bekræfte, at den pågæl- dende har »udøvet virksomhed som sygeplejerske med ansvar for den almene sundheds- og sygepleje i mindst tre år i løbet af de fem år, der går forud for attestationens udstedelse«. Hvis adgangen til et erhverv eller den gensidige anerken- delse af eksamensbeviser ikke falder ind under en bestem- melse i fællesskabslovgivningen, så skal den frie bevæge- lighed udøves direkte på grundlag af den relevante trak- tatbestemmelse, som i dette tilfælde er artikel 48 og 52 i EF-traktaten. Disse bestemmelser har direkte virkning og kan derfor anvendes af de nationale domstole. EF- Domstolen angiver de forpligtelser, som de nationale myndigheder pålægges i henhold til EF-traktaten i situa- tioner som de foreliggende (2). Domstolen har fastslået: »Det er fast retspraksis, at når der til en medlemsstats kompetente myndigheder indgives ansøgning om tilla- delse til at udøve et erhverv, hvortil adgangen ifølge national ret er betinget af, at vedkommende har et eksamensbevis eller erhvervsmæssige kvalifikationer, skal de tage hensyn til eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser, som vedkommende har erhvervet med henblik på at kunne udøve dette erhverv i en anden medlemsstat, idet de skal foretage en sammenligning mellem den kompetence, der er doku- menteret ved beviserne, og de krav om kundskaber og kvalifikationer, der stilles i de nationale regler. « (Dom i Arantitis-sagen, præmis 31). Kommissionen erklærede med hensyn til sin sagsbehand- ling, at den havde forelagt denne og lignende sager for Udvalget for Højtstående Embedsmænd inden for Sund- hedsvæsenet, som var nedsat i medfør af ovennævnte direktiver med henblik på at vurdere vanskeligheder med hensyn til gennemførelsen. Kommissionen oplyste endvi- dere om de mange tilfælde, hvor den havde taget forbin- delse til de belgiske og nederlandske myndigheder om disse sager. Kommissionen påpegede også, at Udvalget for Højtstående Embedsmænd inden for Sundhedsvæse- net først forelagde sine konklusioner i efteråret 1996, og at disse var i overensstemmelse med Kommissionens (1) EFT L 176 af 15. 7. 1977, s. 8. Kommissionens vurdering forekommer på denne bag- grund velbegrundet. Der er imidlertid grund til at minde om, at Domstolen er den højeste myndighed i spørgsmål om fællesskabsret. Ombudsmandens undersøgelser i forbindelse med denne klage afslørede ingen fejl i Kommissionens forvaltning med hensyn til fortolkningen af de to direktiver. (2) Sag C-164/94, Aranitis, Sml. 1996, s. I-135; sag C-104/91, Aguirre Borrel, Sml. 1992, s. I-3003 og sag C-340/89, Vlassopoulou, Sml. 1991, s. I-2357. 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/129 Det fremgår af Kommissionens bemærkninger, hvori den anfører en række kontakter med de nationale myndighe- der om denne og lignende sager, at den aktivt har behandlet klagen. Det fremgår ligeledes af klagen og Kommissionens bemærkninger, at klageren i mindst e´t år ikke blev underrettet om Kommissionens behandling af sagen. Undersøgelsen Kommissionens udtalelse På grundlag af den europæiske ombudsmands undersø- gelse af dette aspekt af sagen forekom det nødvendigt at fremsætte følgende kritiske bemærkning: Principperne for god forvaltningsskik, som Kommissio- nen også har forpligtet sig til at efterleve, kræver, at en klager løbende holdes underrettet om behandlingen af klagen. Kommissionen skulle derfor med regelmæssige mellemrum have oplyst klageren om sin sagsbehandling. På denne baggrund må den omstændighed, at klageren i en periode på et år ikke modtog oplysninger, betragtes som værende i modstrid med ovennævnte principper. Dette aspekt af sagen vedrørte procedurer som led i et overstået hændelsesforløb, og det var derfor ikke relevant at forsøge at finde en mindelig løsning. Ombudsmanden afsluttede derfor sin behandling af sagen. UDVÆLGELSE AF EN KONSULENT TIL GENNEMFØRELSE AF ET TACIS-PROJEKT Afgørelse om klage 999/7. 11. 96/SN/UK/JMA over Europa-Kommissionen Klagen I november 1996 fremsendte Stan Newens, medlem af Europa-Parlamentet, på M. s vegne en klage til ombuds- manden vedrørende den angiveligt ineffektive og uetiske praksis, som blev anvendt af Kommissionens repræsen- tant med ansvar for et projekt, der blev finansieret under Tacis-programmet. Klageren gjorde tre klagepunkter gældende: 1. Efter hans opfattelse forsømte EU-institutionerne at opstille og overholde realistiske frister for gennemfø- relse af dette projekt. 2. Projektbetingelserne var utilfredsstillende, navnlig var den afsatte tid til visse aktiviteter utilstrækkelig og konsulenthonorarerne for lave. 3. Den ansvarlige havde under sit forberedende arbejde udviklet en metode, som blev videregivet til andre. Klagen blev fremsendt til Kommissionen. I sin udtalelse påpegede Kommissionen, at projektet vedrørende »statis- tik over prisudviklingen i byggebranchen« var en del af et program for faglig bistand til Tacis-landene inden for statistik. I overensstemmelse med dette program blev det meste arbejde udført af medlemsstaternes nationale statis- tiske institutter (MSNSI). Interessetilkendegivelser vedrø- rende projekter, der skulle finansieres som led i program- met, skulle vurderes og besvares af en rådgivende sty- ringsgruppe med en repræsentant for Kommissionen som formand og med deltagelse af Tacis-landenes nationale statistiske kontorer og MSNSI. Private virksomheder ville kun blive opfordret til at deltage, hvis ingen af MSNSI var villige eller i stand til at udføre arbejdet. Projektet vedrørende »statistik over prisudviklingen i byg- gebranchen« opstod som følge af en anmodning fra en række centralasiatiske lande i oktober 1994. MSNSI var ikke i stand til at udføre arbejdet, og derfor tog repræ- sentanter for Det Forenede Kongeriges centrale statistiske kontor (CSO/UK) initiativ til at kontakte Ms konsulent- firma (DLC) for at forhøre sig om dets interesse i projektet. Efter at DLC var udpeget som en mulig part- ner, blev sagen henlagt, idet man afventede frigivelse af de nødvendige budgetbevillinger. Umiddelbart efter frigivelsen af bevillinger i marts 1996 blev DLC anmodet om at udarbejde et konkret forslag, og dette blev forelagt i maj 1996. Forslaget blev betegnet som for dyrt, og efter nogle forhandlingsrunder beslut- tede DLC ikke at acceptere de finansielle betingelser, som Tacis kunne tilbyde. Disse betingelser var opstillet ud fra Kommissionens retningslinjer for effektiv forvaltning af det statistiske program under Tacis. Kommissionen forsøgte igen at inddrage en MSNSI inden for styringsgruppens rammer. I september 1996 påtog det tyske statistiske kontor sig ansvaret for projektet. DLC blev straks informeret om den nye situation. Forslaget fra DLC blev ikke videregivet til andre konkur- renter. Under forhandlinger var de berørte parter natur- ligvis blevet opmærksomme på denne tekst. Gennemførel- sen af projektet byggede dog ikke på denne tekst, idet det C 380/130 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 tyske statistiske kontor fulgte sin egen fremgangsmåde inden for det pågældende statistiske område. Der blev ikke modtaget bemærkninger fra klageren. arbejde, der skulle udføres af medlemsstaternes nationale statistiske kontorer, og private virksomheder ville kun blive inddraget, hvis de nationale statistiske kontorer ikke var i stand til at udføre arbejdet. Afgørelsen 1. Forhandlingernes varighed Det fremgik ligeledes, at de nationale statistiske kontorer var inddraget i styringsgruppen, som behandlede finansie- ringsforslag, og som derfor normalt ville modtage de skriftlige forslag fra private virksomheder. Ombudsmandens undersøgelser viste, at DLC første gang blev kontaktet om projektet vedrørende prisudviklingen i byggebranchen i november 1994. Imidlertid indgik Kom- missionen af budgetmæssige årsager ikke nogen endelig forpligtelse med hensyn til finansiering af projektet før marts 1996. DLC blev herefter opfordret til at indgive et konkret forslag, som blev modtaget i maj 1996. Den endelige afgørelse om at lade det nationale tyske statisti- ske kontor udføre projektet blev taget i oktober 1996. Da DLC blev opfordret til at indgive sit forslag, burde Kommissionen udtrykkeligt have fortalt konsulentfirmaet, at dets forslag ville blive videregivet til de nationale statistiske kontorer, og at et nationalt statistisk kontor med interesse i at udføre arbejdet ville få fortrinsret. Dette ville have forhindret, at konsulentfirmaet blev for- ledt til at tro, at dets forbindelser med Kommissionen i denne sag var underlagt de normale principper for rimelig praksis i forbindelse med en udbudsprocedure. Den væsentligste årsag til forsinkelsen synes derfor at være manglende rådighed over budgetbevillinger til pro- jektet. Som følge heraf synes der ikke at være grund til antage, at Kommissionen eller dens repræsentanter forårsagede unødvendige administrative forsinkelser. Kommissionen har endvidere erklæret, at det nationale tyske statistiske kontors gennemførelse af projektet ikke byggede på indholdet af det skriftlige forslag fra DLC. Der er ikke fremlagt beviser på det modsatte over for ombudsmanden. 2. Projektbetingelser Konklusion Kommissionen erklærede i sine bemærkninger, at projekt- betingelserne var i overensstemmelse med Kommissionens egne retningslinjer for effektiv forvaltning af det statisti- ske program under Tacis. Ombudsmanden har ikke fået forelagt beviser, der modsiger denne erklæring. Indholdet af retningslinjerne for effektiv forvaltning er Kommissio- nens ansvar, og den er underlagt Revisionsrettens og Europa-Parlamentets kontrol i spørgsmål om forsvarlig økonomisk forvaltning. Da den bemyndigede tredjemand til tage kontakt med DLC på sine vegne, burde Kommissionen imidlertid have sikret sig, at DLC var klar over betingelserne for en mulig fremtidig kontrakt. Herved ville Kommissionen have fjer- net risikoen for, at den manglende direkte kontakt med DLC gav anledning til vildledende oplysninger om mulig- heden for at forhandle om disse betingelser. 3. Videregivelse af klagerens forslag til andre Ifølge Kommissionens angivelser var det overordnede formål med det pågældende Tacis-program at finansiere På grundlag af den europæiske ombudsmands undersø- gelse af denne klage var det påkrævet at fremsætte følgende kritiske bemærkninger: 1. Da den bemyndigede tredjemand til tage kontakt med DLC på sine vegne, burde Kommissionen have sikret sig, at konsulentfirmaet var klar over betingelserne for en mulig fremtidig kontrakt. Herved ville Kommissio- nen have fjernet risikoen for, at den manglende direkte kontakt med konsulentfirmaet gav anledning til vildledende oplysninger om muligheden for at forhandle om disse betingelser. 2. Da klagerens firma blev opfordret til at indgive sit forslag, burde Kommissionen udtrykkeligt have fortalt konsulentfirmaet, at dets forslag ville blive videregivet til de nationale statistiske kontorer, og at et nationalt statistisk kontor med interesse i at udføre arbejdet ville få fortrinsret. Dette ville have forhindret, at konsulentfirmaet blev forledt til at tro, at dets forbin- delser med Kommissionen i denne sag var underlagt 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/131 de normale principper for rimelig praksis i forbindelse med en udbudsprocedure. Disse aspekter af sagen vedrørte procedurer som led i et overstået hændelsesforløb, og det var derfor ikke relevant at forsøge at finde en mindelig løsning. Ombudsmanden afsluttede derfor sin behandling af sagen. PERSONALE: FORKERT KLASSIFICERING AF EN EKSPERT Afgørelse om klage 1034/19. 11. 96/MS/IT/PD over Europa-Kommissionen Klagen I november 1996 klagede S. fra Italien til ombudsman- den, fordi Kommissionen ikke havde reageret på et notat, han havde indsendt den 24. maj 1995. Baggrunden for S. s henvendelse til Kommissionen var i korthed følgende: Den 3. oktober 1994 underskrev han en kontrakt med »European Association for Develop- ment«. Kontrakten blev underskrevet af to tjenestemænd fra Kommissionen på vegne af »European Association for Development«. Ifølge kontrakten skulle S. som »ekspert under uddannelse« tilbringe et år hos Kommissionens delegation i Buenos Aires i Argentina. Kontrakten inde- holdt e´t enkelt punkt i præamblen, hvori det hed, at opholdet skulle give ham erhvervserfaring og et praktisk kendskab til samarbejdet mellem Det Europæiske Fælles- skab og udviklingslandene. Samme dag blev der udfærdi- get et dokument med betegnelsen »Mandat No 1625/ EF«, som S. og Kommissionen underskrev, hvorved S. påtog sig at deltage i delegationens aktiviteter generelt og ud fra sit uddannelsesniveau udføre de arbejdsopgaver, delegationens leder gav ham. Efter at have tilbragt otte måneder ved delegationen skrev S. det ovennævnte notat af 24. maj 1995 til en af de tjenestemænd fra Kommissionen i Bruxelles, der havde underskrevet kontrakten. I skrivelsen påpegede han først og fremmest, at de arbejdsopgaver, han havde fået tildelt, ikke i hverken faglig eller kvalitativ henseende levede op til hans forventninger. Ifølge S. skyldtes dette, at delega- tionen havde ventet en økonom og ikke en person, der var uddannet i landbrugsforhold. Afslutningsvis erklæ- rede han, at han gerne ville have mulighed for at bruge sine faglige kvalifikationer i Buenos Aires, i Bruxelles eller hos en anden delegation. delegationens leder. Dette skete den 7. juni 1995, og i den ledsagende skrivelse fastslog delegationens leder, at han i hovedsagen var uenig med S. Delegationens leder påpegede, at arbejdet inden for delegationen ganske vist ikke vedrørte udvikling af landdistrikter, men udvikling generelt, og at de arbejdsopgaver, S. havde fået tildelt, ikke lå under hans faglige niveau, selv om de måske ikke svarede til hans forventninger. Delegationslederen afrun- dede sin ledsageskrivelse med et forslag om, at man ved kontraktens udløb kunne forflytte S. til en anden delega- tion, hvor arbejdet var af en mere landbrugsspecifik karakter. S. modtog en kopi af denne skrivelse. Bagefter var der kontakter mellem S. og Kommissionens tjenestegrene i Bruxelles. Tilsyneladende blev det fore- slået, at S. skulle blive i Buenos Aires og afvente den nye delegationsleders ankomst. I oktober 1995 underskrev S. en etårig forlængelse af kontrakten. I en skrivelse af 6. oktober 1995 udtalte S. , at det ville være en fejltagelse at skifte delegation, medmindre han som godtgørelse for den skade, han havde lidt, fik mulighed for at arbejde for en anden delegation i en ny toårig periode. I sin klage til ombudsmanden understregede S. , at han var blevet tilbudt stillingen i Buenos Aires, fordi Kommis- sionens tjenestegrene ved en fejltagelse havde klassificeret ham som økonom, selv om det fremgik af hans papirer, at han var ekspert i landbrugsspørgsmål. Han dokumen- terede sin påstand. Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev fremsendt til Kommissionen. I sin udtalelse fastslog Kommissionen først, at formålet med uddannel- seskontrakter ikke nødvendigvis blev tilgodeset ved, at den pågældende person fik supplerende uddannelse inden for sit eget fagområde. Uddannelsesprogrammet vedrørte forvaltning og styring af de programmer, der var aftalt med udstationeringslandet i henhold til en bilateral eller multilateral aftale. Følgelig blev der ikke foretaget en formel klassificering af uddannelseskontrakter ud fra den pågældendes fagspecialisering. Der var tale om et internt dokument om personalefor- hold, og derfor blev notatet fremsendt til adressaten via For det andet fastslog Kommissionen, at delegationslede- rens ledsageskrivelse af 7. juni 1995 — med kopi til S. — måtte betragtes som en besvarelse af hans notat af 24. C 380/132 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 maj 1995. Kommissionen konstaterede desuden, at dens tjenestegrene almindeligvis undgik at indlade sig på for- melle direkte drøftelser med delegationens forskellige grene, fordi man derved ville tilsidesætte delegationslede- ren, der som Kommissionens repræsentant var ansvarlig for gennemførelsen af uddannelsesprogrammet. For det tredje erklærede Kommissionen, at S. systematisk var blevet orienteret om administrationens holdning, der navnlig var kommet til udtryk i en skrivelse af 16. november 1995 til delegationslederen; S. havde modtaget en kopi af denne skrivelse. I den pågældende skrivelse blev det fastslået, at han skulle udføre arbejdsopgaver, der var i tjenestens interesse. imidlertid efter fælles overenskomst en etårig forlængelse af S. s kontrakt med delegationen i Buenos Aires i oktober 1995, og i en skrivelse af 16. november 1995 fra hoved- kvarteret i Bruxelles til delegationslederen med kopi til S. blev det fastslået, at han skulle tildeles arbejdsopgaver, som var i tjenestens interesse. Forslaget om at forlænge hans kontrakt i Buenos Aires med yderligere et år var et implicit svar på S. s ønsker om at blive forflyttet til en anden delegation. Begge de nævnte skrivelser behandlede hans utilfredshed med de tildelte arbejdsopgaver. På denne baggrund fandt ombudsmanden, at Kommissionen havde reageret på S. s notat af 24. maj 1995, og at der ikke var grundlag for at foreslå Kommissionen, at han skulle tildeles en ny toårig uddannelsesperiode. Kommissionen undlod at udtale sig om, hvorvidt dens tjenestegrene ved en fejltagelse havde klassificeret S. som økonom. Konklusion Klagerens bemærkninger I sine bemærkninger fastholdt klageren klagen og anmo- dede om, at Kommissionen tildelte ham en ny toårig uddannelsesperiode som godtgørelse for den skade, han havde lidt. Afgørelsen Klageren havde fremsat en dokumenteret påstand om, at han ved en fejltagelse var blevet klassificeret som øko- nom. Ved behandlingen af denne påstand konstaterede ombudsmanden for det første, at de kontrakter, S. sam- men med »European Association for Development« og Kommissionen havde underskrevet, ikke angav et særligt arbejdsområde, og at formålet med uddannelsesprogram- merne ikke nødvendigvis var at give den pågældende person supplerende uddannelse inden for hans fagom- råde. Kommissionen afviste imidlertid ikke, at en korrekt klassificering af S. som landbrugsekspert ville have været relevant for valget af udstationeringssted, ligesom Kom- missionen heller ikke afviste, at dens tjenestegrene havde klassificeret S. forkert. På denne baggrund fremsatte ombudsmanden en kritisk bemærkning over for Kommis- sionen for at understrege, at institutionen burde have foretaget en korrekt klassificering af S. For det andet kunne det konstateres, at S. ikke havde modtaget et klart officielt skriftligt svar på alle punkter i hans notat af 24. maj 1995. S. modtog en kopi af delegationslederens ledsageskrivelse, der imidlertid ikke kunne betragtes som et fyldestgørende svar, eftersom delegationslederen ikke havde kompetence til at behandle alle de punkter, S. pegede på i sit notat. Der skete På grundlag af den europæiske ombudsmands undersø- gelse af denne klage var det påkrævet at fremsætte følgende kritiske bemærkning: Kommissionen burde have foretaget en korrekt klassifice- ring af S. som ekspert i landbrugsforhold. Det kunne ikke lade sig gøre at finde en mindelig løsning, eftersom dette klagepunkt vedrørte et overstået hændel- sesforløb. Ombudsmanden afsluttede derfor sin behand- ling af sagen. LÆGETJENESTENS MANGLENDE OVERHOLDELSE AF TAVSHEDSPLIGTEN Afgørelse om klage 1098/96/BB over Europa-Kommissionen Klagen I december 1996 klagede X til ombudsmanden over i) Kommissionens lægetjeneste for manglende overholdelse af tavshedspligten og ii) over uberettiget forsinkelse ved fremsendelse af et dokument. På klagerens anmodning blev klagen i henhold til artikel 2, stk. 3, i ombudsmandens statut klassificeret som fortrolig. X arbejdede freelance for Kommissionen. EU-institutio- nerne har indgået en aftale med et forsikringsselskab om kompensation til den pågældende kategori af freelance- medarbejdere for indkomsttab i tilfælde af sygdom i kontraktperioden. 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/133 Medens klageren arbejdede for Kommissionen måtte han under lægebehandling for akut sygdom. Alle de påkræ- vede attester blev straks indgivet til administrationen sammen med en »behandlingsplan« fra den ansvarlige læge. Dette dokument blev fremsendt i en forseglet kuvert til den ansvarlige for Kommissionens lægetjeneste med påtegnelsen »tavshedspligt«. Kommissionen meddelte efterfølgende klageren, at hans anmodning om godtgørelse var efterkommet, og at sagen var fremsendt til forsikringsselskabet. X gjorde gældende, at der var en forsinkelse på flere uger, inden forsikrings- selskabet rent faktisk modtog sagen. I december 1996 blev det klart for X, at en ansat i forsikringsselskabet og den tjenestegren i Kommissionen, hvor X var ansat på en freelancekontrakt, havde kend- skab til de fortrolige oplysninger om lægebehandlingen. Med hensyn til den fortrolige karakter af oplysningerne om lægebehandlingen gjorde Kommissionen gældende, at den på ingen måde var ansvarlig for forsikringsselskabets handlinger. Kommissionen gav imidlertid forsikringssel- skabet en påmindelse om fortrolighedskravet efter et møde med klageren. For så vidt angår de generelle principper for fortrolig behandling af dokumenter med lægelige oplysninger er- klærede Kommissionen, at fremsendelse af dokumenter med sådanne oplysninger i forseglede kuverter til særlig brug for forsikringsselskabets læger, Kommissionens læger og den forsikrede udgjorde en valgmulighed i henhold til betingelserne i forsikringspolicen. På formula- ren for anmodning om godtgørelse havde forsikringsta- gerne mulighed for at specificere dokumenter, som skulle behandles på denne måde. Inden for den berørte medarbejdergruppe skal freelan- ceansatte, som anmoder om godtgørelse i henhold til sygeforsikringspolicen, følge de heri fastsatte bestemmel- ser og procedurer. Undersøgelsen Klagerens bemærkninger Kommissionens udtalelse Klagen blev fremsendt til Kommissionen. I sin udtalelse påpegede Kommissionen følgende: I henhold til forsikringspolicen fremsendte X en række oplysninger om lægebehandlingen til Kommissionen, her- under en attest med specifikke oplysninger om behand- lingsforløbet, og disse oplysninger skulle videregives til forsikringsselskabet. Ifølge forsikringspolicens artikel 7 og den daværende fremgangsmåde skulle dokumentet med angivelse af ind- grebets karakter have været fremsendt til forsikringssel- skabet i en forseglet kuvert. Som følge af X’s klage blev tjenestemændene mindet om den korrekte procedure for behandlingen af kommende sager af denne karakter. Kommissionen påpegede, at de tjenestemænd, der havde behandlet X’s klage, var under- lagt tavshedspligt i henhold til vedtægten for tjeneste- mænd og øvrige ansatte. Klageren fastholdt klagen og erkendte, at Kommissionen havde fremsendt en skrivelse den 31. oktober 1996. Klageren understregede imidlertid, at forsikringsselskabet først havde modtaget denne skrivelse den 24. november 1996. Afgørelsen 1. Påstand om manglende overholdelse af tavsheds- pligten 1. 1. Som led i god forvaltningsskik bør Kommissionen til enhver tid sikre, at dokumenter, som er omfattet af tavshedspligten, behandles med den fornødne omhu. 1. 2. Det fremgik af ombudsmandens undersøgelser, at Kommissionen havde erkendt, at dokumentet med angivelse af karakteren af klagerens lægebehand- ling burde have været fremsendt til forsikringssel- skabet i en forseglet kuvert. Kommissionen modtog X’s anmodning den 16. oktober 1996 og fremsendte den til forsikringsselskabet den 31. oktober 1996, efter at sagen havde været til behandling i Kommissionens lægetjeneste. Kommissionen udbad sig et modtagelsesbevis, som forsikringsselskabet dog ikke stil- lede til rådighed. Kommissionen kunne derfor ikke god- tage påstanden om forsinket fremsendelse af disse doku- menter til forsikringsselskabet, som havde svaret X den 4. december 1996. 1. 3. Ombudsmanden fandt, at det var beklageligt og et tilfælde af fejl og forsømmelser, at Kommissionen ikke havde behandlet klagerens dokumenter med den fornødne omhu. 1. 4. På denne baggrund understregede ombudsmanden over for Kommissionen, at den skulle sikre sig, at kritikken i denne afgørelse blev forelagt for de tjenestemænd, der var ansvarlige for behandlingen C 380/134 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 af dokumenter, der var omfattet af tavshedspligten, således at der for fremtiden ikke blev gjort de samme fejl i lignende sager. MANGLENDE ÅBENHED VED AFVIKLINGEN AF EN UDVÆLGELSESPRØVE Afgørelse om klage 105/97/PD over Europa-Kommissionen 2. Påstand om forsinket fremsendelse af dokumenter til forsikringsselskabet Klagen 2. 1. Kommissionen modtog klagerens anmodning den 16. oktober 1996. Kommissionen fremsendte den til forsikringsselskabet den 31. oktober 1996, efter at sagen havde været til behandling i Kommissio- nens lægetjeneste. 2. 2. Kommissionen har forelagt en kopi af ovennævnte skrivelse for ombudsmanden. I denne skrivelse udbad Kommissionen sig et modtagelsesbevis, som forsikringsselskabet dog ikke stillede til rådighed. Ved vurderingen af en eventuel forsinkelse i Kom- missionen skal der tages hensyn til den omstændig- hed, at forsikringsselskabet svarede klageren den 4. december 1996, hvilket er over en måned efter datoen på Kommissionens skrivelse. 2. 3. Det fremgik af ombudsmandens undersøgelser, at der ikke var det nødvendige grundlag for den påstand, at Kommissionen havde forsinket frem- sendelsen af klagerens dokumenter til forsikrings- selskabet. Konklusion På grundlag af ovennævnte undersøgelser blev der frem- sat følgende kritiske bemærkninger: Den europæiske ombudsmand fandt, at principperne for god forvaltningsskik kræver, at Kommissionen til enhver tid sikrer, at dokumenter, som er omfattet af tavsheds- pligten, behandles med den fornødne omhu. Det fremgik af ombudsmandens undersøgelser, at Kom- missionen havde erkendt, at dokumentet med angivelse af karakteren af klagerens lægebehandling burde have været fremsendt til forsikringsselskabet i en forseglet kuvert. Ombudsmanden fandt, at det var beklageligt og et til- fælde af fejl og forsømmelser, at Kommissionen ikke havde behandlet klagerens dokumenter med den for- nødne omhu. Disse aspekter af sagen vedrørte procedurer som led i et overstået hændelsesforløb, og det var derfor ikke relevant at forsøge at finde en mindelig løsning. Ombudsmanden afsluttede derfor sin behandling af sagen. I januar 1997 klagede D. til ombudsmanden over Kom- missionens afvikling af en interinstitutionel udvælgel- sesprøve (EUR/LA/97), som han havde deltaget i i 1996. Ved skrivelse af 14. november 1996 meddelte udvælgel- seskomite´en D. , at han ikke havde opnået et tilstrække- ligt højt pointtal i den skriftlige stopprøve, og at hans øvrige skriftlige prøvebesvarelser ikke ville blive rettet. D. anmodede udvælgelseskomite´en om at tage hans pointtal fra den pågældende prøve op til fornyet overvejelse. Han fremsatte desuden følgende anmodning: »Sideløbende med en sådan fornyet behandling anmo- der jeg desuden om at få adgang til at se den rettede prøvebesvarelse, således at jeg kan fremsætte bemærk- ninger til støtte for min sag. « Udvælgelseskomite´en besvarede D. s hovedandragende ved at give ham en detaljeret redegørelse for de vurderingskri- terier, der var anvendt ved den pågældende prøve; udvæl- gelseskomite´ens udtalelse lød som følger: »Vi har taget Deres prøvebesvarelser op til fornyet behandling og ønsker hermed at påpege, at de resulta- ter, De har fået meddelelse om, svarer til de pointtal, udvælgelseskomite´en har givet. Formålet med prøverne var at opstille en liste over de ansøgere, der opnåede de højeste pointtal (144 for A7-udvælgelsesprøven og 96 for A8-udvælgelsesprø- ven), således som det også blev oplyst i prøveindkaldel- sen. Prøverne blev rettet af erfarne oversættere fra Unionens institutioner, og der blev anvendt de samme strenge vurderingskriterier i hvert enkelt tilfælde. Formålet med prøve (a) var at vurdere ansøgerens sprogfærdighed på udgangssproget, altså ansøgerens sprogfærdighed på spansk, og den pågældendes evne til at løse oversættelsesproblemer. Til Deres orientering kan det oplyses, at fastsættelsen af det samlede pointtal skete ud fra følgende kriterier: — hvad angår udgangssproget: graverende, alvorlige eller mindre væsentlige forståelsesfejl samt unøjag- tigheder; — hvad angår målsproget: stavning (graverende, alvor- lige og mindre væsentlige fejl), morfologi og syn- taks (konkordans, styrelse ved præposition, ukor- 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/135 rekte syntaktiske konstruktioner etc. ) og ordforråd (udeladelse af et eller flere ord, udeladelse af en sætning, ukorrekte termer, barbarismer); der blev ligeledes taget hensyn til stilistiske fejl og ukorrekt tegnsætning. På den anden side talte en elegant stil, en korrekt oversættelse af en relativt vanskelig passage eller en strålende oversættelse af en særligt vanskelig passage til ansøgerens fordel. Hver prøvebesvarelse blev rettet af to opgaverettere, der arbejdede uafhængigt af hinanden, og ansøgerens anonymitet blev opretholdt gennem hele forløbet. En række prøvebesvarelser blev rettet af en tredje opgave- retter, når udvælgelseskomite´en anså det for påkræ- vet. Prøvebesvarelserne blev rettet med stor omhu, og jeg beklager at måtte meddele Dem, at udvælgelseskomi- te´ens afgørelse vedrørende Deres prøvebesvarelse er endelig. « Hvad angår D. s anmodning om at få adgang til at se den rettede prøvebesvarelse, gav udvælgelseskomite´en føl- gende svar: »Endelig kan vi meddele, at det ikke er muligt at sende Dem en kopi af Deres prøvebesvarelser, fordi udvæl- gelseskomite´en principielt er forpligtet til at behandle alle ansøgere ens, og fordi udvælgelseskomite´ens arbejde er fortroligt. « I sin klage til ombudsmanden understregede D. , at han ikke stillede spørgsmålstegn ved udvælgelseskomite´ens vurdering af hans prøvebesvarelse. Eftersom han ikke havde haft adgang til at se den rettede prøvebesvarelse, vidste han ikke, om udvælgelseskomite´en havde anvendt vurderingskriterierne korrekt i hans tilfælde. Han gjorde gældende, at udvælgelseskomite´ens begrundelse for ikke at give ham adgang til at se den rettede prøvebesvarelse var utilstrækkelig og uigennemskuelig. Undersøgelsen Kommissionens udtalelse Klagen blev fremsendt til Kommissionen. I sin udtalelse fastslog Kommissionen, at udvælgelseskomite´en havde rettet sig efter retningslinjerne i meddelelsen om udvæl- gelsesprøven, og at udvælgelseskomite´en havde vist stor imødekommenhed over for D. ved at orientere ham om de vurderingskriterier, der var anvendt ved den pågæl- dende prøve. Med hensyn til udvælgelseskomite´ens begrundelse for ikke at give D. adgang til at se den rettede prøvebesvarelse fastslog Kommissionen, at det var almindelig praksis inden for fællesskabsinstitutionerne ikke at lade ansøgere se de rettede prøvebesvarelser, og at udvælgelseskomite´er ifølge Domstolens retspraksis havde brede skønsmæssige beføjelser. Ifølge Kommissionen var udvælgelseskomite´er på dette område kun forpligtet til at oplyse, hvilket pointtal ansøgerne havde opnået. Hvad angår spørgsmålet om åbenhed, understregede Kommissionen, at man ikke kunne give regler om åben- hed forrang frem for artikel 6 i vedtægtens bilag III, hvori det fastslås, at udvælgelseskomite´ers arbejde er fortroligt. at Ifølge Kommissionen udvælgelseskomite´er kan udføre deres arbejde uafhængigt uden noget form for pres udefra. indebærer dette krav, Klagerens bemærkninger I sine bemærkninger fastholdt D. klagen. Navnlig understregede han, at han ikke havde bedt om at få udleveret den rettede prøvebesvarelse, men kun om at få adgang til at se den, således at det var overladt til udvælgelseskomite´en at finde ud af, hvordan dette kunne arrangeres. D. erklærede, at han fuldt ud kunne accep- tere, at man fjernede eventuelle tegn, der gjorde det muligt at identificere opgaveretteren ud fra den rettede prøvebesvarelse; D. ønskede udelukkende at få kendskab til de foretagne rettelser. Hvad angår spørgsmålet om åbenhed, mente D. ikke, at Kommissionen kunne nægte at udlevere oplysninger om den rettede prøvebesvarelse, hvis opgaveretternes identitet blev hemmeligholdt — efter hans opfattelse var det ikke relevant at henvise til målsætningen i artikel 6 i vedtæg- tens bilag III, som skal sikre, at udvælgelseskomite´erne kan arbejde uafhængigt. Afgørelsen I sin klage anfægtede D. , at udvælgelseskomite´en kunne nægte at give ham oplysninger om den rettede prøvebe- svarelse. Ved vurderingen af dette spørgsmål blev det indledningsvis konstateret, at det ikke var uberettiget, at udvælgelseskomite´en havde opfattet D. s anmodning om at få kendskab til den rettede prøvebesvarelse som en anmodning om at få udleveret den pågældende prøvebe- svarelse. Udvælgelseskomite´en begrundede sit afslag ved at henvise til princippet om ligebehandling af ansøgere og ved at fastslå, at udvælgelseskomite´ers arbejde er fortro- ligt. Princippet om ligebehandling af ansøgere indebærer, at identiske situationer ikke kan behandles forskelligt, og at forskellige situationer ikke kan behandles ens. Spørgsmå- let om udlevering af rettede prøvebesvarelser må afgøres ud fra vedtægtens bestemmelser og Domstolens retsprak- sis, og det nævnte princip havde ingen relevans for dette spørgsmål. Det understreges, at Kommissionen ikke hen- viste til dette princip i sin udtalelse til ombudsmanden om D. s klage. Det virkede derfor forvirrende, at udvælgelses- komite´en henviste til princippet. Principperne for god forvaltningsskik betyder, at ansøgere har krav på, at C 380/136 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 udvælgelseskomite´er giver en fyldestgørende begrundelse for deres afgørelser. Det virkede uhensigtsmæssigt at henvise til princippet om ligebehandling af ansøgere, eftersom dette princip ikke havde relevans for en beslut- ning om, hvorvidt der i almindelighed skal gives adgang til rettede prøvebesvarelser eller ej. På denne baggrund fremsatte ombudsmanden en kritisk bemærkning over for Kommissionen. I sin begrundelse for afslaget henviste udvælgelseskomi- te´en endvidere til, at komite´ens arbejde var fortroligt, og efter gældende fællesskabsret er Kommissionen da heller ikke forpligtet til at udlevere rettede prøvebesvarelser til ansøgere, der anmoder herom. Udvælgelseskomite´en var således berettiget til at nægte at udlevere prøvebesvarel- sen under henvisning til, at udvælgelseskomite´er princi- pielt arbejder fortroligt. Konklusion På grundlag af ombudsmandens undersøgelse af denne klage blev der fremsat følgende kritiske bemærkning: Kommissionen nægtede at udlevere den rettede prøvebe- svarelse under henvisning til princippet om ligebehandling af ansøgere, men det var ukorrekt at begrunde afslaget på denne måde, fordi det nævnte princip ikke havde relevans for, om rettede prøvetekster skulle udleveres eller ej. Det kunne ikke lade sig gøre at finde en mindelig løsning, eftersom dette klagepunkt vedrørte et overstået hændel- sesforløb. Ombudsmanden afsluttede derfor sin behand- ling af sagen. Supplerende bemærkninger fra ombudsmanden Ombudsmanden har modtaget en lang række klager over manglende åbenhed i forbindelse med fællesskabsinstitu- tionernes ansættelsesprocedurer, og derfor indledte han en undersøgelse af dette spørgsmål på eget initiativ den 7. november 1997 for bl. a. at undersøge, om Kommissio- nen agter at lade ansøgere tage prøvespørgsmålene med sig fra prøvelokalet og at lade den enkelte ansøger få adgang til rettede kopier af prøvebesvarelserne. I sin skrivelse har ombudsmanden fastslået, at udvælgelsesko- mite´ernes skønsmæssige beføjelser og det faktum, at deres arbejde er fortroligt, ikke stiller sig hindrende i vejen for, at man overholder principperne om god forvaltnings- skik. KRITIK AF AFVIKLINGEN AF EN UDVÆLGELSESPRØVE Afgørelse om klage 142/97/PD over Europa-Kommissionen Klagen I februar 1997 klagede V. til ombudsmanden over Kom- missionens afvikling af en interinstitutionel udvælgel- sesprøve (EUR/LA/97), som han havde deltaget i i 1996. skrivelse af 14. november 1996 meddelte Ved udvælgelseskomite´en V. , at han ikke havde opnået tilstrækkeligt høje pointtal i en af stopprøverne, prøve a), og at hans øvrige prøvebesvarelser derfor ikke ville blive rettet. Ved skrivelser af 18. og 20. november 1996 anmodede V. udvælgelseskomite´en om at tage hans pointtal for prøve (a) op til fornyet overvejelse, ligesom han bad om at få udleveret den rettede prøvebesvarelse. Han erklærede, at han ikke på nogen måde ville anfægte, at rettelserne var foretaget korrekt og upartisk, men han undrede sig over, at han havde opnået et så lavt pointtal. Desuden mente han, at ansøgerne i prøve b) havde fået spørgsmål, som ikke var varslet i meddelelsen om udvælgelsesprøven, og at prøve d) heller ikke stemte overens med meddelelsens oplysninger. Hvad angår de to pågældende prøver, indeholdt medde- lelsen følgende oplysninger: b) Prøve med en række spørgsmål om de vigtigste faser i det europæiske samarbejde og de forskellige fælles- skabspolitikker. d) Oversættelse til spansk — med ordbøger — af en almindelig tekst på ca. 45 linjer om Den Europæiske Unions virksomhed affattet på et af de sprog, der er anført i afsnit V, punkt B. 3; ansøgeren vælger frit mellem disse sprog, men kan dog ikke vælge et af de sprog, der allerede er valgt til prøve a) og c). Det var V. s opfattelse, at prøve b) havde indeholdt en række spørgsmål, som ikke vedrørte de vigtigste faser i det europæiske samarbejde og de forskellige fællesskabs- politikker. Ifølge V. var dette tilfældet for følgende spørg- småls vedkommende: 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/137 — et spørgsmål om Europa-Parlamentets Generalsekreta- riat stolens retspraksis var en helt selvstændig og uafhængig størrelse og havde brede skønsmæssige beføjelser, så længe retningslinjerne i meddelelsen blev overholdt. — et spørgsmål om, hvilken kompetence Retten i Første Instans har — et spørgsmål om Det Økonomiske og Sociale Udvalg — et spørgsmål om organiseringen af medlemmerne af Europa-Parlamentet — et spørgsmål om længden af Europa-Kommissionens embedsperiode — et spørgsmål om det præcise antal kommissærer fra visse medlemsstater V. var utilfreds med disse svar og klagede derfor til ombudsmanden. Han gjorde gældende, at udvælgelsesko- mite´ens svar var kendetegnet af manglende åbenhed. Efter hans opfattelse måtte det være en selvfølge, at en ansøger kunne få adgang til at se den rettede prøvebesva- relse eller til på anden måde at gøre sig bekendt med de foretagne rettelser. Han mente, at udvælgelseskomite´en lagde overdrevent stor vægt på at betone, at dens arbejde var fortroligt. Desuden fastholdt han, at prøve b) og d) ikke havde haft et korrekt indhold. Undersøgelsen — et spørgsmål om fællesskabsretten, herunder gennem- førelsen af fællesskabsforordninger. Kommissionens udtalelse Efter klagerens opfattelse var det helt tydeligt, at prøve- meddelelsen ikke dækkede disse spørgsmål, fordi medde- lelsen gav følgende oplysninger om den mundtlige prøve: »Samtale med udvælgelseskomite´en med henblik på en afsluttende vurdering af ansøgerens egnethed til at udføre de arbejdsopgaver, der er beskrevet under afsnit I. Ansø- gerens sprogfærdighed på andre sprog og ansøgerens kendskab til Unionens institutioner og politikker vil også blive bedømt under prøven. « V. gjorde gældende, at denne passage måtte forlede en ansøger til at tro, at der ikke ville blive stillet spørgsmål om institutionerne i den skriftlige prøve b). Hvad angår prøve d), gjorde V. gældende, at den udleve- rede tekst ikke var på 45 linjer — som oplyst i meddelel- sen — men på 61 linjer. Ved skrivelser af 18. december 1996 og 16. januar 1997 besvarede udvælgelseskomite´en klagerens henvendelser. Udvælgelseskomite´en meddelte ham, at man havde efter- kommet hans anmodning: hans prøvebesvarelse var ble- vet taget op til fornyet behandling, og det oplyste pointtal var korrekt. Endvidere måtte komite´en med beklagelse meddele, at man ikke kunne udlevere den rettede prøve- besvarelse, fordi komite´en måtte respektere princippet om ligebehandling af ansøgere og fortrolighedsprincippet. Klagen blev fremsendt til Kommissionen. I sin udtalelse fastslog Kommissionen, at udvælgelseskomite´en havde rettet sig efter retningslinjerne i meddelelsen om udvæl- gelsesprøven. Med hensyn til udvælgelseskomite´ens begrundelse for ikke at give V. adgang til at se den rettede prøvebesvarelse fastslog Kommissionen, at det var almindelig praksis inden for fællesskabsinstitutionerne ikke at lade ansøgere se de rettede prøvebesvarelser, og at udvælgelseskomite´er ifølge Domstolens retspraksis havde brede skønsmæssige beføjelser. Ifølge Kommissionen var udvælgelseskomite´er på dette område kun forpligtet til at oplyse, hvilket pointtal ansøgerne havde opnået. Hvad angår V. s kritik af prøve b), konstaterede Kommis- sionen, at han havde opnået gode pointtal i denne prøve, og at hans påstand derfor var uberettiget og i modstrid med hans egne interesser. Med hensyn til prøve d) fastslog Kommissionen, at udvælgelseskomite´ens valg af en tekst på 61 linjer faldt inden for rammerne af de skønsmæssige beføjelser, udvælgelseskomite´er er udstyret med. Klageren fremsatte ingen bemærkninger til Kommissio- nens udtalelse. Afgørelsen Udvælgelseskomite´en afslog at udlevere den rettede prø- vebesvarelse til V. under henvisning til princippet om ligebehandling af ansøgere og udvælgelsesarbejdets for- trolige karakter. Hvad angår påstanden vedrørende prøve b), fastslog udvælgelseskomite´en, at samtlige stillede spørgsmål direkte eller indirekte havde relation til beskrivelsen i meddelelsen. Både med hensyn til prøve b) og prøve d) tilføjede komite´en, at en udvælgelseskomite´ ifølge Dom- Princippet om ligebehandling af ansøgere indebærer, at identiske situationer ikke kan behandles forskelligt, og at forskellige situationer ikke kan behandles ens. Spørgsmå- let om udlevering af rettede prøvebesvarelser må afgøres ud fra vedtægtens bestemmelser og Domstolens retsprak- sis, og det nævnte princip havde ingen relevans for dette C 380/138 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 spørgsmål. Det understreges, at Kommissionen ikke hen- viste til dette princip i sin udtalelse til ombudsmanden om V. s klage. Det virkede derfor forvirrende, at udvælgelses- komite´en henviste til princippet. Principperne for god forvaltningsskik betyder, at ansøgere har krav på, at udvælgelseskomite´er giver en fyldestgørende begrundelse for deres afgørelser. Det virkede uhensigtsmæssigt at henvise til princippet om ligebehandling af ansøgere, eftersom dette princip ikke havde relevans for en beslut- ning, om der i almindelighed skal gives adgang til rettede prøvebesvarelser eller ej. På denne baggrund fremsatte ombudsmanden en kritisk bemærkning over for Kommis- sionen. I sin begrundelse for afslaget henviste udvælgelseskomi- te´en endvidere til, at komite´ens arbejde var fortroligt, og efter gældende fællesskabsret er Kommissionen da heller ikke forpligtet til at udlevere rettede prøvebesvarelser til ansøgere, der anmoder herom. Udvælgelseskomite´en var således berettiget til at nægte at udlevere prøvebesvarel- sen under henvisning til, at udvælgelseskomite´er princi- pielt arbejder fortroligt. Hvad angår V. s påstand vedrørende prøve b), skulle denne prøve ifølge meddelelsen dreje sig om de forskellige faser i det europæiske samarbejde og de forskellige fælles- skabspolitikker, mens den mundtlige prøve ifølge medde- lelsen også ville omfatte spørgsmål om Den Europæiske Unions institutioner. Meddelelsen måtte give læseren det indtryk, at der ikke ville blive stillet spørgsmål, som udelukkende havde relation til institutionerne, i prøve b). I realiteten omfattede prøve b) imidlertid netop spørgsmål om institutionerne, og disse spørgsmål havde ikke nogen klar relevans for de forskellige faser i det europæiske samarbejde. I denne forbindelse fremførte Kommissionen to argumen- ter. For det første havde V. ingen interesse i at kritisere spørgsmålenes indhold, fordi han havde bestået prøven med gode resultater. For det andet havde spørgsmålene enten direkte eller indirekte relation til det emneområde, der var angivet i meddelelsen. Hvad angår det første argument, understreges det, at borgerne i henhold til EF-traktatens artikel 138 E har ret til at indgive klager til den europæiske ombudsmand, uden at udøvelsen af denne ret gøres betinget af, at den enkelte borger har en personlig i det problem, den europæiske ombudsmand får forelagt. Med hensyn til Kommissio- interesse nens andet argument kræver principperne for god forvalt- ningsskik, at borgerne skal kunne regne med, at Kommis- sionen kun fremsætter korrekte offentlige udsagn. Det var derfor uberettiget, at Kommissionen benyttede en ordlyd, der kunne forlede borgerne til at tro, at prøvens emne ville være mere snævert afgrænset, end det i virke- ligheden var tilfældet. På denne baggrund fremsatte ombudsmanden en kritisk bemærkning over for Kommis- sionen. Hvad angår V. s påstand vedrørende prøve d), har udvæl- gelseskomite´er ifølge Domstolens retspraksis brede skøns- mæssige beføjelser, forudsat at de følger retningslinjerne i meddelelsen om udvælgelsesprøven. I denne meddelelse blev det oplyst, at prøve d) gik ud på at oversætte en tekst på ca. 45 linjer, mens den egentlige opgavetekst på 61 linjer var ca. 33 % længere. Denne overskridelse af linjetallet stemmer ikke overens med meddelelsens ordlyd. Derfor fremsatte den europæiske ombudsmand en kritisk bemærkning over for Kommissionen. Konklusion På grundlag af ombudsmandens undersøgelse af denne klage blev der fremsat følgende kritiske bemærkninger: Kommissionen nægtede at udlevere den rettede prøvebe- svarelse under henvisning til princippet om ligebehandling af ansøgere, men det var ukorrekt at begrunde afslaget på denne måde, fordi det nævnte princip ikke havde relevans for, om de rettede prøvebesvarelser skulle udleveres eller ej. Kommissionen burde have formuleret meddelelsen om udvælgelsesprøven således, at borgerne ikke blev vildledt med hensyn til prøvernes indhold, ligesom Kommissionen burde have respekteret meddelelsens ordlyd. Det kunne ikke lade sig gøre at finde en mindelig løsning, eftersom dette klagepunkt vedrørte et overstået hændel- sesforløb. Ombudsmanden afsluttede derfor sin behand- ling af sagen. Supplerende bemærkninger fra ombudsmanden Ombudsmanden har modtaget en lang række klager over manglende åbenhed i forbindelse med fællesskabsinstitu- tionernes ansættelsesprocedurer, og derfor indledte han en undersøgelse af dette spørgsmål på eget initiativ den 7. november 1997 for bl. a. at undersøge, om Kommissio- 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/139 nen agter at lade ansøgere tage prøvespørgsmålene med sig fra prøvelokalet og at lade den enkelte ansøger få adgang til rettede kopier af prøvebesvarelserne. I sin skrivelse har ombudsmanden fastslået, at udvælgelsesko- mite´ernes skønsmæssige beføjelser og det faktum, at deres arbejde er fortroligt, ikke stiller sig hindrende i vejen for, at man overholder principperne om god forvaltnings- skik. GODTGØRELSE AF LÆGEUDGIFTER Afgørelse om klage 319/97/PD over Europa-Kommissionen Klagen I april 1997 klagede K. til ombudsmanden, fordi Kom- missionen ikke havde godtgjort ham nogle lægeudgifter, han havde påtaget sig efter anmodning fra Kommissio- nen. Klageren havde bestået udvælgelsesprøve KOM/A/764, der blev afholdt af Kommissionen. Med henblik på ansættelse anmodede Kommissionen ham i november 1994 om at gennemgå en lægeundersøgelse. Under denne undersøgelse blev han anmodet om at underkaste sig en supplerende specialundersøgelse hos en læge efter eget valg; udgifterne til denne konsultation ville blive godt- gjort af Kommissionen. I januar 1995 fremsendte han lægeregningen til Kommissionen. I juni 1995 tilbød Kom- missionen K. en stilling, men den forsinkede godtgørelse for lægeudgifter og andre negative erfaringer med Kom- missionen i forbindelse med selve udvælgelsesprøven fik K. til at afslå dette stillingstilbud. I oktober 1995 skrev han til Kommissionen for at påpege, at han endnu ikke havde modtaget godtgørelsen. I april 1996 skrev han igen til Kommissionen for at kræve sine udgifter godtgjort. I sin klage gjorde K. gældende, at det var uacceptabelt, at Kommissionen hverken havde godtgjort ham lægeudgif- terne eller besvaret hans to rykkerskrivelser. Undersøgelsen Kommissionens udtalelse var bortkommet; i mellemtiden havde Kommissionen udbetalt det pågældende beløb. Kommissionen beklagede den »uforklarlige« forsinkelse, der var opstået. Desuden forklarede institutionen, at afregningsprocedurerne for sådanne godtgørelser nu var blevet ændret for at undgå urimelige forsinkelser i fremtiden. Kommissionen kommenterede ikke K. s påstand om, at hans skrivelser ikke var blevet besvaret. Klagerens bemærkninger I sine bemærkninger udtrykte K. sin tilfredshed med, at hans henvendelse til ombudsmanden havde resulteret i, at Kommissionen havde refunderet hans lægeudgifter. Han var imidlertid utilfreds med, at det var nødvendigt at henvende sig til ombudsmanden for at få Kommissionen til at leve op til sit tilsagn om godtgørelse af udgifter, og desuden kunne han ikke godtage, at Kommissionen ikke havde kommenteret sin manglende besvarelse af hans henvendelser. Afgørelsen Kommissionens udtalelse og klagerens bemærkninger viste, at Kommissionen havde refunderet klagerens udgif- ter. Endvidere kom det for dagen, at Kommissionen i mellemtiden havde ændret sine afregningsprocedurer for at sikre, at godtgørelser fremover kunne blive udbetalt uden unødig forsinkelse. Ombudsmanden foretog sig der- for ikke yderligere i relation til dette klagepunkt. Hvad angår de to rykkerskrivelser til Kommissionen, havde Kommissionen ikke søgt at benægte, at de ikke var blevet besvaret. Ombudsmanden rettede derfor en kritisk bemærkning til Kommissionen for at understrege, at institutionen burde have besvaret K. s skrivelser med det samme. Det kunne ikke lade sig gøre at finde en mindelig løsning, eftersom dette klagepunkt vedrørte et overstået hændel- sesforløb. Ombudsmanden afsluttede derfor sin behand- ling af sagen. 3. 7. UNDERSØGELSER PÅ EGET INITIATIV GENNEMFØRELSE AF UDVÆLGELSESPRØVE Afgørelse om undersøgelse på eget initiativ 674/COMLA/F/PD Klagen blev fremsendt til Kommissionen. I sin udtalelse meddelte Kommissionen, at K. ikke rettidigt havde mod- taget godtgørelse for sine lægeudgifter, fordi originalver- sionen af fakturaen og andet dokumentationsmateriale I juli 1996 indledte ombudsmanden en undersøgelse på eget initiativ foranlediget af en klage over gennemførelsen af udvælgelsesprøve EUR/LA/76, som blev afholdt af Kommissionen. C 380/140 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 Undersøgelsen Ombudsmanden anmodede Kommissionen om oplysnin- ger med hensyn til følgende to punkter vedrørende udvælgelsesprøven. 1. Krav om tyskkundskab til de personer, der havde ansvar for at rette prøveteksterne i den tysk-svenske oversættelsesopgave. 2. Havde ansøgerne ret til se de rettede prøvetekster? Ville Kommissionen i benægtende fald anføre en begrundelse? Kommissionens udtalelse Kommissionen svarede ombudsmanden med skrivelse af 18. oktober 1996. 1. De opgaver, der blev stillet i forbindelse med udvæl- gelsesprøve EUR/LA/76, blev alle rettet af erfarne oversættere med tysk som første fremmedsprog. Kom- missionen erklærede endvidere, at alle besvarelser blev bedømt særskilt af to forskellige rettere, og at en tredje rettelse var blevet foretaget af en tredje uddan- net oversætter i de tilfælde, hvor udvælgelseskomite´en anså det for nødvendigt. 2. »Det har aldrig været praksis i Kommissionen (eller i nogen anden fællesskabsinstitution) at sende rettede prøvetekster tilbage til ansøgerne. Vedtægten fastslår, at udvælgelseskomite´ens arbejde er fortroligt. Udvæl- gelseskomite´er skal være uafhængige og have enekom- petence til at bedømme ansøgernes præstationer. End- videre ville det indebære en administrativ byrde, f. eks. var der omkring 56 000 ansøgere til de to udvælgelsesprøver (COM/A/770 og 764). Det kunne også indebære forskelsbehandling af ansøgerne, hvis prøveteksterne kun blev returneret efter anmod- ning. « Afgørelsen manglende adgang til rettede prøvetekster, men også over manglende åbenhed i udvælgelsesprocedurer, som var fastlagt af fællesskabsinstitutioner. Ombudsmanden be- sluttede derfor at gennemføre en undersøgelse på eget initiativ om åbenhed i udvælgelsesprocedurerne og i den forbindelse at behandle spørgsmålet om rettede prøvetek- ster. På denne baggrund konstaterede ombudsmanden, at der ikke var grundlag for yderligere undersøgelser, og han afsluttede derfor sin behandling af sagen. KOMMISSIONENS ADMINISTRATIVE PROCEDURER VED BEHANDLING AF KLAGER OVER MEDLEMSSTATERS OVERTRÆDELSE AF FÆLLESSKABSRETTEN Afgørelse om undersøgelse på eget initiativ 303/97/PD I april 1997 indledte ombudsmanden en undersøgelse på eget initiativ efter artikel 138 E i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab. Undersøgelsen vedrørte mulighederne for at forbedre kvaliteten af Kommissio- nens sagsbehandling af klager over medlemsstaters over- trædelse af fællesskabsretten i den fase, der går forud for et eventuelt søgsmål. Baggrunden for undersøgelsen Ud fra en generel betragtning blev undersøgelsen iværk- sat, fordi et af hovedformålene med ombudsmandens virksomhed er at forbedre forholdet mellem fællesskabs- institutionerne og Unionens borgere. En betydningsfuld kontaktflade mellem parterne vedrører en af Kommissio- nens vigtigste arbejdsopgaver, nemlig Kommissionens rolle som traktatens vogter efter artikel 155. Kommissio- nen har altid anerkendt, at institutionen i vidt omfang må støtte sig til private borgere og virksomheder for at opspore medlemsstaternes overtrædelser af fællesskabsret- ten. Derfor er det helt afgørende, at borgerne nærer tillid til Kommissionens evne til at behandle påståede overtræ- delser. Med hensyn til tyskkundskaberne hos de personer, der havde ansvar for at rette opgaverne i forbindelse med udvælgelsesprøve EUR/LA/76, konstaterede ombudsman- den, at undersøgelsen ikke havde påvist noget tilfælde af fejl og forsømmelser. Med hensyn til ansøgernes adgang til de rettede prøvetek- ster bemærkede ombudsmanden, at han siden undersøgel- sens begyndelse havde modtaget en række klager over Den nærmere årsag til klagen var, at ombudsmanden havde modtaget mange klager over de administrative procedurer, Kommissionen benytter ved sin behandling af private borgeres klager over medlemsstaternes manglende overholdelse af fællesskabsretten. Klagerne vedrørte ikke Kommissionens skønsmæssige beføjelser, når der træffes afgørelse om, hvorvidt der skal indledes søgsmål mod en medlemsstat efter traktatens artikel 169 — utilfredsheden gjaldt derimod den administrative procedure, der går 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/141 forud for et eventuelt søgsmål. Navnlig gjorde de kla- gende borgere gældende, at behandlingen af klager tog uforholdsmæssigt lang tid, at der ikke blev givet oplys- ninger om den løbende behandling af en given klage, og at Kommissionen ikke gav nogen begrundelse for, hvor- dan den nåede frem til at konkludere, at der ikke forelå en overtrædelse fra en medlemsstats side. Undersøgelsen På denne baggrund interesserede ombudsmanden sig især for de administrative procedurer, Kommissionen benyt- tede ved sin behandling af klagerne. Uanset spørgsmålet om, hvorvidt fællesskabsrettens principper eventuelt kunne indebære, at borgere, der indgiver en klage til Kommissionen, skulle have mere udstrakte procedure- mæssige rettigheder, fandt ombudsmanden, at Kommis- sionen selv havde mulighed for at tildele disse borgere mere udstrakte proceduremæssige rettigheder som et udtryk for god forvaltningsskik, og at en sådan frem- gangsmåde var forenelig med Domstolens retspraksis, der fastslår, at enkeltpersoner ikke kan indbringe Kommissio- nens afgørelse om ikke at indlede søgsmål efter artikel 169 for Domstolen. Ombudsmanden foreslog derfor, at Kommissionen skulle tilsende registrerede klagere en foreløbig konklusion om, at fællesskabsrettens bestemmelser ikke var overtrådt, samt Kommissionens begrundelse for denne konklusion; samtidig skulle Kommissionen opfordre klagerne til at fremsætte bemærkninger inden en given frist, før der blev truffet endelig afgørelse i sagen. Han påpegede, at en sådan fremgangsmåde frembød to fordele. For det første ville man opnå en mere effektiv administration, fordi klagerne fik lejlighed til at kritisere Kommissionens standpunkter, og Kommissionen således fik lejlighed til at besvare denne kritik. For det andet ville borgerne få større tillid til Kommissionen, fordi de fik adgang til at deltage på en mere engageret måde i artikel 169-procedu- ren, og der blev skabt større åbenhed omkring disse forhold. garantier, som Kommissionen vedvarende har udviklet og forbedret. Kommissionen indvilgede i at videreføre dette arbejde. Kommissionen meddelte desuden, at alle klager, der når frem til Kommissionen, bliver registreret uden undtagelse. Når Kommissionen modtager en klage, anerkender den modtagelsen ved at sende klageren en skrivelse med et bilag, der forklarer traktatbrudsproceduren i enkeltheder. Når en klage er blevet registreret, bliver klageren oriente- ret om, hvilke foranstaltninger klagen giver anledning til, herunder henvendelser til de relevante nationale myndig- heder. Klageren bliver også orienteret om, hvilket udfald behandlingen af klagen får, uanset om der ikke bliver truffet yderligere foranstaltninger, eller der iværksættes en traktatbrudsprocedure. Klageren får ligeledes besked, hvis der allerede er iværksat en procedure om det samme spørgsmål. Hvad angår tidsfrister for behandlingen af klager, oplyste Kommissionen, at dens tjenestegrene ifølge institutionens interne regler i hver enkelt klagesag inden et år efter registreringsdatoen skal tage stilling til, om sagsbehand- lingen skal afsluttes uden yderligere foranstaltninger, eller om der skal iværksættes en officiel traktatbrudsprocedure — denne regel kan fraviges i undtagelsestilfælde, og der skal gives en begrundelse herfor. Kommissionen påpegede desuden, at forsinkelser i behandlingen af klager ofte skyldes, at drøftelser og kontakter med de nationale myndigheder er meget tidskrævende. Kommissionen læg- ger stor vægt på at afkorte sådanne forsinkelser. Ombudsmanden havde foreslået, at udkastet til en afgø- relse om at afvise en klage skulle forelægges klageren, og Kommissionen oplyste, at klageren i en række tilfælde på forhånd var blevet orienteret om, at klagen ville blive afvist, ligesom der hyppigt var givet en begrundelse for det forventede afslag. Kommissionen erklærede sig villig til at udvide denne praksis undtagen i tilfælde, hvor klagen tydeligvis savnede ethvert grundlag, eller hvor klageren ikke havde ladet høre fra sig. Kommissionens udtalelse Afgørelsen I sin udtalelse fastslog Kommissionen, at klager fra enkeltpersoner er den vigtigste kilde, Kommissionen kan trække på i sit arbejde med at overvåge, at fællesskabsret- tens bestemmelser overholdes. Af den grund erkendte Kommissionen, at klagere spiller en rolle i traktat- brudsproceduren, og at de i tidsrummet forud for et eventuelt sagsanlæg nyder godt af proceduremæssige Kommissionen udviste en konstruktiv og tjenstvillig hold- ning i forbindelse med undersøgelsen. Ombudsmanden noterede sig med tilfredshed, at Kommissionen lagde vægt på til stadighed at udbygge og forbedre borgernes stilling i artikel 169-proceduren i det tidsrum, der går forud for et eventuelt sagsanlæg. C 380/142 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 Hvad angår behandlingen af klager og sagsbehandlingens tidsmæssige udstrækning, viste Kommissionens udtalelse rer sig for sagen, vil denne fremgangsmåde ikke blive fulgt. 1) at Kommissionen anerkender modtagelsen af klager 2) at klageren holdes underrettet om sagens videre for- løb hos Kommissionen 3) at Kommissionens administration ifølge institutionens egne interne regler i hver enkelt klagesag inden et år efter registreringsdatoen skal tage stilling til, om sags- behandlingen skal afsluttes uden yderligere foranstalt- ninger, eller om der skal iværksættes en officiel trak- tatbrudsprocedure — denne regel kan fraviges i und- tagelsestilfælde, og der skal gives en begrundelse her- for. En forsinkelse kan være begrundet med, at de nødvendige drøftelser med de nationale myndigheder er tidskrævende, ligesom Kommissionen må afvente svar på sine anmodninger om oplysninger fra de nationale myndigheder. Hvis disse regler overholdes, har man rimelig sikkerhed for, at borgeren bliver holdt underrettet om behandlingen af klagen, og at klagen behandles uden unødige forsinkel- ser og inden for et tidsrum af højst et år, medmindre der foreligger særlige momenter. Ombudsmanden fandt der- for ikke, at undersøgelsen havde afsløret fejl eller forsøm- melser på dette punkt. Kommissionen har noteret sig de forslag, der er blevet stillet om en forbedring af borgernes proceduremæssige rettigheder efter artikel 169-proceduren i det tidsrum, der går forud for et eventuelt sagsanlæg. Fremover agter Kommissionen i alle sager at underrette klageren, når man har til hensigt at afslutte behandlingen af sagen, og at begrunde, hvorfor Kommissionen ikke finder, at der foreligger en overtrædelse af fællesskabsretten; kun i de tilfælde, hvor en klage tydeligvis savner ethvert grundlag, eller hvor klageren tilsyneladende ikke længere interesse- Dette er et vigtigt fremskridt i Kommissionens bestræbel- ser for til stadighed at udvikle og forbedre klagerens proceduremæssige stilling i artikel 169-proceduren i tids- rummet forud for et eventuelt sagsanlæg. Borgerne får lejlighed til at kommentere og kritisere Kommissionens standpunkt, inden institutionen når frem til sin endelige afgørelse om, at der ikke foreligger en overtrædelse af fællesskabsretten. Undersøgelsen viste, at der ikke forelå tilfælde af fejl eller forsømmelser, og ombudsmanden afsluttede derfor sin undersøgelse. Supplerende bemærkninger fra den europæiske ombudsmand Kommissionen har oplyst, at dens administration altid anerkender modtagelsen af en klage og samtidig tilsender klageren et bilag, der forklarer, hvad der er formålet med traktatbrudsproceduren, og hvordan proceduren foregår. I dette bilag giver Kommissionen også klageren oplysnin- ger om, hvilken rolle de nationale domstole spiller i bestræbelserne på at sikre, at fællesskabsrettens bestem- melser overholdes. I andre sammenhænge understreger Kommissionen ligeledes, at de nationale domstole spiller en afgørende rolle på dette punkt. I medlemsstaterne findes der også vigtige ikke-judicielle mekanismer som f. eks. nationale ombudsmænd og lig- nende organer, der har til formål at sikre borgerne klageadgang, når de udsættes for en ukorrekt retsanven- delse. Ombudsmanden foreslog derfor Kommissionen eventuelt også at give klagerne oplysninger om disse organer i relevante tilfælde. 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/143 4. FORBINDELSERNE MED EUROPA-PARLAMENTET, RÅDET OG KOMMISSIONEN Den europæiske ombudsmand har til opgave inden for rammerne af sit mandat at beskytte og fremme unions- borgernes rettigheder i henhold til fællesskabsretten. Ombudsmanden varetager imidlertid denne opgave sam- men med andre af Fællesskabets organer. Effektive foran- staltninger for at sikre borgernes rettigheder kræver samarbejde, gode arbejdsforbindelser, gensidig tillid og regelmæssige kontakter mellem ombudsmanden og de andre fællesskabsinstitutioner, navnlig Europa-Parlamen- tet og Europa-Kommissionen, der også behandler klager fra borgerne. 4. 1 EUROPA-PARLAMENTET OG UDVALGET FOR ANDRAGENDER Unionsborgerne har ret til at indgive andragender til Europa-Parlamentet og til at henvende sig til den euro- pæiske ombudsmand (jf. artikel 8 D i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab). Det er således hensigten, at ombudsmanden og Parlamentets Udvalg for Andragender skal supplere hinanden. Derfor er det sær- deles vigtigt, at de to organer har et godt samarbejde. Fra oprettelsen af den europæiske ombudsmandsinstitu- tion er der blevet skabt et nært samarbejde med Udvalget for Andragender, og der er regelmæssige kontakter mel- lem de to sekretariater. De to organers respektive funk- tioner og arbejdsmetoder er blevet klarlagt, og de har indgået en aftale om, at der kan ske gensidig overførsel af klager og andragender i passende sager med klagerens eller andragerens samtykke. Der er udarbejdet en standardformular, som kan benyttes ved indgivelse af klager til ombudsmanden, og der er sket en omfattende distribution af denne formular. På formu- laren kan klagerne angive, om de samtykker i, at klagen overføres til et andet kompetent organ, hvis ombudsman- den ikke kan behandle sagen. Hvis der foreligger klager, som falder uden for ombuds- mandens sagsområde, men kan behandles som andragen- der af Europa-Parlamentet, overfører ombudsmanden klagen direkte til Parlamentet til behandling som et andragende, forudsat at klageren har givet sit samtykke. Hvis klageformularen ikke er anvendt, skriver ombuds- manden til klageren for at foreslå, at klagen overføres til Europa-Parlamentet for at blive behandlet som et andra- gende. men disse klager ikke er klart formuleret eller ikke er ledsaget af fyldestgørende dokumentation, underretter ombudsmanden klageren om mulighederne for at indgive et andragende til Europa-Parlamentet, og der vedlægges et eksemplar af den brochure, der handler om retten til at indgive andragender. I 1997 blev to andragender overført til ombudsmanden for at blive behandlet som klager. 13 klager blev videre- sendt til Europa-Parlamentet for at blive behandlet som andragender, og 86 klagere blev rådet til at indgive andragender til Europa-Parlamentet. Udvalget for Andragender behandler ombudsmandens årsberetning og afgiver selv betænkning om den til Parla- mentet. Ombudsmanden forelagde sin årsberetning for 1996 for Udvalget for Andragender i Bruxelles den 21. april. Den 14. juli 1997 forelagde Söderman årsberetningen for 1996 på Europa-Parlamentets plenarmøde i Strasbourg. Herefter drøftede Parlamentet årsberetningen og betænk- ningen fra Udvalget for Andragender. Ombudsmanden tog imod en indbydelse til at deltage i en pressekonfe- rence, som Udvalget for Andragender arrangerede den 15. juli, sammen med Alessandro Fontana, formand for Udvalget for Andragender, og Nicolaos Papakyriazis, ordfører for udvalgets betænkning. I henhold til statuttens artikel 3, stk. 7, har ombudsman- den mulighed for at forelægge Europa-Parlamentet en særlig rapport i de tilfælde, hvor Parlamentet kan tage initiativ til at bistå ombudsmanden i overensstemmelse med statuttens bestemmelser. Den 15. december forelagde ombudsmanden sin første særlige rapport for Europa-Parlamentets formand, Jose´ María Gil-Robles. Ombudsmanden havde på eget initiativ foretaget en undersøgelse af mulighederne for aktindsigt i de dokumenter, som 15 forskellige fællesskabsinstitutio- ner og -organer ligger inde med, og det var denne undersøgelse, der mundede ud i en særlig rapport. Under- søgelsen blev iværksat i juni 1996 og blev afsluttet ved ombudsmandens afgørelse af 20. december 1996, hvor der blev sendt udkast til henstillinger til 14 fællesskabsin- stitutioner og -organer (1). Alle de berørte institutioner og organer fremsatte detalje- rede udtalelser over for ombudsmanden, jf. statuttens Hvis der foreligger klager, som vedrører spørgsmål, der eventuelt vil kunne gøres til genstand for et andragende, (1) Årsberetningen for 1996 (EFT C 272 af 8. 9. 1997), s. 40–43. C 380/144 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 artikel 3, stk. 6. I den særlige rapport analyserede ombudsmanden de detaljerede udtalelser og henledte opmærksomheden på spørgsmål, som Europa-Parlamen- tet kunne tage op til overvejelse. Rapporten indeholdt imidlertid ingen formelle henstillinger. at gøre det lettere at klage har Kommissionen offentlig- gjort en standard-klageformular i De Europæiske Fælles- skabers Tidende (1). Ud over kontakterne til Udvalget for Andragender deltog Söderman også i et møde i Udvalget for Forretningsorde- nen den 24. september i Bruxelles, hvor man drøftede ændringsforslag til Parlamentets forretningsorden. Æn- dringsforslagene til forretningsordenens artikel 161 blev forelagt i et udkast til betænkning af ordføreren Brian Crowley. Udvalget for Andragender afgav udtalelse den 10. november 1997. Under sit besøg i Belgien den 25. –27. november deltog den europæiske ombudsmand i et møde i Europa- Parlamentets Udvalg om Retlige Anliggender og Borger- nes Rettigheder for at drøfte udvalgets betænkning om Kommissionens fjortende årlige beretning om gennemfø- relsen af fællesskabsretten (ordfører: Astrid Thors). Söderman orienterede udvalget om den undersøgelse, han havde indledt på eget initiativ for at kaste lys over de administrative procedurer, Kommissionen benytter ved behandlingen af klager over medlemsstaters overtrædelse af fællesskabsretten. (NB: den 29. januar 1998 vedtog Europa-Parlamentet udvalgets betænkning og en beslut- ning, hvori ombudsmandens initiativ blev hilst velkom- men). I årets løb indledte og afsluttede ombudsmanden på eget initiativ en undersøgelse af de administrative procedurer, Kommissionen følger ved behandling af klager over med- lemsstaters overtrædelser af fællesskabsretten. Del 3 inde- holder et resume´ af ombudsmandens afgørelse ved afslut- ningen af undersøgelsen. Den europæiske ombudsmand havde et møde med med- lemmerne af Kommissionen under forsæde af Kommissio- nens formand Jacques Santer den 23. april, og ved denne lejlighed forelagde han sin årsberetning for 1996. Kom- missærerne og Söderman udvekslede synspunkter om spørgsmål af fælles interesse. Den 4. juli mødtes Söderman, der var ledsaget af sin chefrådgiver Ian Harden, med Kommissionens generaldi- rektører. Den 10. oktober mødtes Jose´ Martinez Aragon, ledende juridisk rådgiver, og Ursula Garderet, sekretær i ombuds- mandssekretariatet, med tjenestemænd fra Generaldirek- toratet for Beskæftigelse, Arbejdsmarkedsrelationer og Sociale Anliggender (GD V) for at gennemgå dokumenter i forbindelse med en klage. 4. 2 EUROPA-KOMMISSIONEN Den anden fællesskabsinstitution, som ombudsmanden opretholder en regelmæssig dialog og har et regelmæssigt samarbejde med, er Europa-Kommissionen. De fleste af de klager, som giver anledning til, at ombudsmanden indleder en undersøgelse, vedrører påståede tilfælde af fejl eller forsømmelser i Kommissionens virksomhed. Dette er forståeligt, da det først og fremmest er Kommissionen, der træffer afgørelser med direkte følger for borgerne. I henhold til artikel 155 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab skal Kommissionen sikre, at fæl- lesskabsretten overholdes, navnlig af medlemsstaterne. Kommissionen kan anlægge sag ved Domstolen i dette øjemed, jf. traktatens artikel 169. Som »traktaternes vogter« har Kommissionen et stort ansvar for at sikre, at unionsborgernes rettigheder respekteres. Borgerne har mulighed for at klage til Kommissionen, hvis de mener, at deres rettigheder krænkes, navnlig af en medlemsstat. For Söderman og hans chefrådgiver Ian Harden mødtes med Kommissionens generalsekretær, Carlo Trojan, og Jean- Claude Eeckhout, direktør for Generalsekretariatets Direktorat E, i Strasbourg den 21. oktober. Ombudsman- den og generalsekretæren enedes om, at det i visse tilfælde ville være hensigtsmæssigt at afholde et uformelt møde for at finde frem til en mindelig løsning efter statuttens artikel 3, stk. 5, og de drøftede mulighederne for, at Kommissionen ville vedtage en kodeks for god forvaltningsskik for sine tjenestemænd. Endvidere blev de enige om sammen at arrangere endnu et seminar for kontaktpersoner fra de nationale ombudsmandsinstitutio- ner og lignende organer. Endelig meddelte ombudsman- den generalsekretæren, at de deltidsansatte juridiske råd- givere, som arbejdede for Euro-jus-nettet via Kommissio- nens repræsentationskontorer i medlemsstaterne, efter hans opfattelse gjorde en meget værdifuld indsats for at orientere unionsborgerne klart og tydeligt om deres ret- tigheder i henhold til fællesskabsretten. (1) EFT C 26 af 1. 2. 1989, s. 6. 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/145 4. 3. RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION Söderman mødtes med Piris, generaldirektør for Rådets Juridiske Tjeneste den 22. april i Bruxelles. Han mødtes også med Boixareu, generaldirektør for Rådets Sekreta- riat for Budget, Administration og Forbindelserne med Fællesskabsinstitutionerne. fejl og forsømmelser, når Rådets Generalsekretariat optræder i sin egenskab af ansættelsesmyndighed i hen- hold til vedtægten. Fremover har Rådets Generalsekreta- riat kompetence til at behandle sådanne klager og til direkte at afgive relevante oplysninger til den europæiske ombudsmand. Rådets generalsekretær, Jürgen Trumpf, meddelte om- budsmanden, at Rådet den 9. juni havde vedtaget en ny procedure til behandling af klager om påståede tilfælde af Söderman blev indbudt til frokost hos Coreper i Bruxelles den 25. juli. Han redegjorde for sit arbejde som euro- pæisk ombudsmand og besvarede spørgsmål. C 380/146 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 5. FORBINDELSERNE MED DE NATIONALE OMBUDSMÆND OG TILSVARENDE ORGANER I øjeblikket opbygges der gradvis en fleksibel samarbejds- ordning mellem den europæiske ombudsmand og ombudsmænd og tilsvarende organer i medlemsstaterne med det formål at sikre unionsborgernes rettigheder. fremtidige samarbejde skulle foregå i praksis; eksempelvis blev der stillet forslag om, at den europæiske ombuds- mand skulle udarbejde et fast nyhedsbrev, og at der skulle arrangeres flere seminarer. I mange henseender er det de nationale, regionale og lokale myndigheder i medlemsstaterne, der har ansvaret for at gennemføre fællesskabsretten. Når borgerne klager over, at disse myndigheder krænker deres rettigheder efter fællesskabsretten, henhører sådanne klager ikke under den europæiske ombudsmands mandat, selv ikke hvis det drejer sig om en af de rettigheder, der knytter sig til unionsborgerskabet, f. eks. retten til fri bevægelighed, der er stadfæstet i EF-traktatens artikel 8 A. I mange tilfælde kunne disse klager behandles effektivt af de nationale ombudsmænd eller tilsvarende organer (f. eks. udvalg for andragender), som i voksende omfang beskæf- tiger sig med spørgsmål vedrørende de nationale myndig- heders gennemførelse af fællesskabsretten. Det første nyhedsbrev blev udsendt i slutningen af okto- ber 1997. Det er hensigten, at nyhedsbrevet med tiden skal udsendes i elektronisk form. Som optakt til en sådan udvikling og til etablering af en Internet-brugergruppe inden for kontaktnettet undersøger den europæiske ombudsmandsinstitution, hvordan de nationale ombuds- mænd og tilsvarende organer anvender e-mail og Inter- nettet. Den 5. juni 1997 besøgte Claude Desjean, den franske ombudsmandsinstitutions generalsekretær, den europæi- ske ombudsmandsinstitutions kontorer, hvor Ian Harden orienterede ham om de ledelses- og budgetmæssige for- hold inden for det forvaltningsapparat, den europæiske ombudsmand råder over. 5. 1. KONTAKTNETTET På et seminar i Strasbourg i september 1996 enedes de nationale ombudsmænd og tilsvarende organer med den europæiske ombudsmand om at etablere et net af kon- taktpersoner. Nettet har til formål at fremme udveksling af oplysninger om fællesskabsretten og dens gennemfø- relse og at gøre det muligt at videresende klager til det organ, der har de bedste forudsætninger for at foretage en sagsbehandling. Den europæiske ombudsmand arrangerede et seminar for kontaktpersoner i Bruxelles den 23. og 24. juni 1997, hvor man drøftede, hvordan gennemførelsen af fælles- skabsretten skulle overvåges på nationalt plan. Blandt talerne var Jacob Söderman, Alessandro Fontana, for- mand for Europa-Parlamentets Udvalg for Andragender, Lars Clevesköld fra den svenske ombudsmandsinstitution, Axel Voss, Euro-jus-repræsentant fra Kommissionens informationskontor i Tyskland, Peter Dyrberg fra den europæiske ombudsmandsinstitution, Van Nuffel fra Europa-Kommissionens Juridiske Tjeneste og Saverio Baviera fra Europa-Parlamentets Udvalg for Andragender. Deltagerne i seminaret deltog også i en del af et møde i Udvalget for Andragender. 5. 2. SAMARBEJDE OM BEHANDLING AF KLAGER På seminaret i Strasbourg i 1996 blev det fastslået, at den europæiske ombudsmand var villig til at modtage fore- spørgsler fra de nationale ombudsmænd om fællesskabs- retten, og at han enten ville give et direkte svar eller videresende forespørgslen til den rette fællesskabsinstitu- tion eller til det rette fællesskabsorgan til besvarelse. I 1997 behandlede den europæiske ombudsmand to fore- spørgsler af denne art. De kom fra den irske ombuds- mand og vedrørte klager, han havde til behandling. Den første forespørgsel var dateret den 14. marts 1997 og vedrørte fortolkningen af fællesskabsrettens bestemmelser om betaling af ekstensiveringspræmier. Den anden fore- spørgsel var dateret den 20. juni 1997 og vedrørte kompensation efter tilbagebetaling af tillægsafgift på mælk, jf. Rådets forordning (EØF) nr. 2055/93. Forespørgslerne blev fremsendt til Kommissionen, der blev anmodet om at svare inden for tre måneder. Kom- missionens svar blev videresendt til den irske ombuds- mand. Under den sidste del af seminaret, der blev afviklet under forsæde af Michael Brophy fra den irske ombudsmands- institution, stillede deltagerne forslag om, hvordan det Den europæiske ombudsmand videresendte tre klager, som vedrørte nationale myndigheder og derfor faldt uden for hans mandat, til den relevante nationale ombudsmand til behandling: 17/97/BB (en fortrolig sag) og 1006/97/BB 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/147 blev sendt til det finske parlaments ombudsmand, og 650/97/PD blev sendt til Nederlandenes nationale ombudsmand. Klage 705/97/VK blev ligeledes videresendt til det luxembourgske parlament for at blive behandlet som et andragende. I en anden sag (257/97/IJH) klagede et medlem af Euro- pa-Parlamentet over, at udvalgssekretariatet under Udval- get for Andragender havde behandlet et andragende fra en vælger i hans valgkreds på en utilfredsstillende måde. Den europæiske ombudsmand fastslog, at der ikke var grundlag for at iværksætte en undersøgelse. Han indhen- tede imidlertid oplysninger om sagen fra den portugisiske ombudsmand (Provedor de justiça), Jose´ Mene´res Pimen- tel — problemet var, at de portugisiske myndigheder havde konfiskeret et køretøj, der tilhørte en vælger fra medlemmets valgkreds. Pimentel meddelte den euro- pæiske ombudsmand, at en portugisisk domstol havde taget stilling til sagen, og han fremsendte en kopi af den pågældende retskendelse. Den europæiske ombudsmand videresendte disse oplysninger til medlemmet. 5. 3. SAMARBEJDE MED DE REGIONALE OMBUDSMÆND OG TILSVARENDE ORGANER Den catalanske ombudsmand, El Síndic de Greuges de Catalunya, Anton Cañellas, arrangerede et todages semi- nar den 28. –30. oktober i Barcelona for at fremme et effektivt samarbejde mellem den europæiske ombuds- mand og hans kolleger på regionalt plan. Den europæiske ombudsmand deltog i mødet sammen med to medarbej- dere fra ombudsmandssekretariatet, Peter Dyrberg og Jose´ Martinez Aragon. Blandt de øvrige mødedeltagere var der repræsentanter for de regionale ombudsmænd og regionale udvalg for andragender i medlemsstaterne, for- manden for Europa-Parlamentets Udvalg for Andragen- der, Alessandro Fontana, og lederen af udvalgssekretaria- tet, Saverio Baviera. I sit indlæg talte Söderman om, hvordan fællesskabsinsti- tutionerne og de regionale ombudsmænd og tilsvarende organer kunne samarbejde om at overvåge gennemførel- sen af fællesskabsretten (El papel del Defensor del pue- blo). I sluterklæringen fra seminaret understregede deltagerne, at der var brug for et tættere samarbejde. Man nåede til enighed om, at de regionale ombudsmænd og tilsvarende organer også skulle udpege kontaktpersoner, der kunne samordne samarbejdet med den europæiske ombudsmand på fællesskabsrettens område. Ombudsmanden for den flamsktalende del af Belgien, Jan Goorden, påtog sig at arrangere et opfølgningsseminar i 1998. 5. 4. MØDER MED DE NATIONALE OMBUDSMÆND I EUROPA Den 9. –11. september deltog Söderman i de europæiske nationale ombudsmænds sjette årsmøde i Jerusalem i Israel. Han blev ledsaget af sin chefrådgiver, Ian Harden, og af sin informationsmedarbejder, Ilta Helkama. Mødets vært var dommer Miriam Ben-Porat, leder af den øverste forvaltningsretlige klageinstans (»Public Com- plaints Commissioner«) og statsrevisor. Der var deltagere fra over 20 lande. Temaet for Ben-Porats indledningstale var »Ombudsman- den som forkæmper for demokrati og menneskerettighe- der«. I sin tale nævnte hun, at hun som leder af den øverste forvaltningsretlige klageinstans fremover ville være kendt som »ombudsmand«. Hun hilste med tilfreds- hed den definition på begrebet »fejl eller forsømmelser«, der var givet i den europæiske ombudsmands årsberet- ning for 1995. Söderman gav et indlæg om »Den europæiske ombuds- mands rolle« under det første møde, hvor Claes Eklundh, det svenske parlaments chefombudsmand (Chefjusti- tieombudsman), havde formandssædet. Programmet om- fattede to indlæg, der handlede om, hvilket indhold og hvilke følger en ombudsmands årsberetning bør have — talerne var Marten Oosting, Nederlandenes ombudsmand (de nationale ombudsman), og Jacques Pelletier, den franske ombudsmand (Me´diateur de la Re´publique), som også optrådte som mødeleder. Dyrberg analyserede i sit indlæg Domstolens seneste retspraksis på en række områder, herunder fri bevægelig- hed og princippet om ikke-forskelsbehandling. Martinez Aragon talte om, hvilken rolle de lokale enheder og regioner kunne spille i Unionens arbejde, og navnlig interesserede han sig for, hvordan de kunne medvirke til at sikre en korrekt gennemførelse af fællesskabsretten. På det sidste møde, hvor William Reid, den tidligere britiske ombudsmand havde formandssædet, gav Katalin Gönczöl fra Ungarn et indlæg om asylpolitik, flygtninge og indvandring. Under den efterfølgende debat enedes deltagerne om, at Amsterdam-traktatens bestemmelser om asyl og indvandring måtte give anledning til et tættere samarbejde om disse spørgsmål mellem de europæiske nationale ombudsmænd. Den europæiske ombudsmand blev opfordret til at organisere et sådant samarbejde. C 380/148 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 6. PRESSE- OG INFORMATIONSARBEJDE Den europæiske ombudsmands informationsstrategi har to hovedmål. Det første er at oplyse personer, som kan have en reel grund til at klage over fejl eller forsømmelser i forbindelse med handlinger foretaget af Fællesskabets institutioner eller organer, om deres ret til at klage til den europæiske ombudsmand og om, hvordan denne ret udøves. Det andet mål er at forbedre forbindelserne mellem Unionen og dens borgere ved at oplyse offentligheden generelt om ombudsmanden og hans rolle i forbindelse med virkeliggørelsen af Unionens forpligtelse til åbne, demokratiske og ansvarlige forvaltningsformer. Samtidig er det vigtigt ikke at skabe falske forhåbninger, som blot kan føre til en stigning i antallet af klager, som falder uden for ombudsmandens mandat. Informationsstrategien har derfor hovedsagelig taget sigte på målrettet formidling af konkrete oplysninger til grup- per af potentielle klagere. Sideløbende har man bestræbt sig på at gøre de konventionelle publikationer og ombudsmandens website så interessante og afvekslende, at de også kan anvendes i undervisningsøjemed og i særdeleshed til undervisning af unge om Europa. Der blev i 1997 gjort fremskridt på begge fronter. Det samlede antal klager såvel som antallet af klager, der kunne antages til realitetsbehandling, steg. Dog ligger der stadig et stort arbejde forude, især i medlemsstater som Italien og Tyskland, for at sikre, at potentielle klagere også er bekendt med deres ret til at klage. 6. 1. ÅRETS GANG HOS OMBUDSMANDEN OFFICIEL INDVIELSE AF LOKALERNE I STRASBOURG CHADWYCK-HEALEY-PRISEN European Information Association, EIA, tildelte den 29. april Jacob Söderman den første Chadwyck-Healey-pris for hans indsats til fordel for information om Europa i 1997. Hvert år tildeles denne pris den person, man finder har opnået de bedste resultater inden for information om Den Europæiske Union og Europa som helhed. Prisen blev tildelt Jacob Söderman som en anerkendelse af hans bidrag til fremme af Europas borgeres aktindsigt i officielle dokumenter fra fællesskabsinstitutionerne, her- under hans krav om indføjelse af retten til aktindsigt i den ændrede traktat om Den Europæiske Union. Prisbe- løbet blev skænket Amnesty International. OECD-SEMINAR OM ETIK I DEN OFFENTLIGE SEKTOR Jacob Söderman tiltog i et symposium om »Ethics in the Public Sector: Challanges and Opportunities for the OECD Countries«, som afholdtes i Paris den 3. –4. november. I symposiet deltog tjenestemænd og eksperter på området. Blandt de omhandlede emner var etik og en mere åben forvaltning, etik og værdier for en ny offentlig forvaltning og overlapning mellem den offentlige og den private sektor. Jacob Söderman varetog formandskabet under det første arbejdsmøde om »Ethical challenges in a time of change«. FORELÆGGELSE AF ÅRSBERETNINGEN FOR 1996 FOR EUROPA-PARLAMENTET Den europæiske ombudsmand forelagde sin årsberetning for 1996 på Europa-Parlamentets plenarmøde i Stras- bourg den 14. juli 1997. Den officielle indvielse af den europæiske ombudsmands lokaler i Strasbourg fandt sted den 8. april i nærværelse af formanden for Europa-Parlamentet, Jose´ María Gil- Robles, den franske viceminister med ansvar for Europa- spørgsmål (De´le´gue´ aux affaires europe´ennes), Michel Barnier, og den franske ombudsmand (Me´diateur de la Re´publique), Jacques Pelletier. En fælles pressekonference afholdtes i dagens anledning af Michel Barnier, Jacques Pelletier og Jacob Söderman. FORELÆGGELSE AF DEN FØRSTE SÆRLIGE RAPPORT FRA OMBUDSMANDEN Ombudsmanden forelagde sin første særlige rapport for formanden for Europa-Parlamentet, Jose´ María Gil- Robles, den 15. december. Rapporten, som var udarbej- det i overensstemmelse med artikel 3, stk. 7, i ombuds- mandens statut, vedrørte resultatet af ombudsmandens undersøgelse på eget initiativ om aktindsigt i fællesskabs- institutionernes og -organernes dokumenter. 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/149 6. 2. KONFERENCER OG MØDER I 1995 indledtes en informationskampagne, som havde til formål at forbedre borgernes kendskab til den europæi- ske ombudsmand. Et vigtigt bidrag hertil har været ombudsmandens officielle besøg i medlemsstaterne, hvor- af de første fandt sted i 1996, såvel som offentlige forelæsninger og deltagelse i konferencer og møder. I 1997 fortsatte Jacob Söderman sine bestræbelser på konkret at nå ud til Europas borgere og fremstå i medlemsstaternes medier. Ombudsmanden og hans personale holdt fortsat forelæs- ninger og taler om ombudsmandens rolle og funktioner i Europa og deltog endvidere i internationale kongresser, seminarer og møder. Derudover mødtes Jacob Söderman med en lang række forskere og besøgsgrupper. Ud over de besøg, som er beskrevet nedenfor, deltog Ombuds- manden regelmæssigt i møder i Bruxelles og Luxembourg med andre fællesskabsinstitutioner (se ligeledes del 4). BELGIEN Den 18. marts mødtes den europæiske ombudsmand med de nyvalgte belgiske føderale ombudsmænd, Pierre-Yves Monette og Herman Wuyts, i Bruxelles og udvekslede erfaringer inden for deres arbejdsområde. Jacob Söder- man var ledsaget af Peter Dyrberg. Den 6. maj deltog Peter Dyrberg i konferencen »EU citizenship — Current state and future perspectives« i Bruxelles, arrangeret af European Citizens Action Ser- vice. Jacob Söderman aflagde et officielt besøg i Belgien den 25. –27. november, hvor han besøgte det føderale belgiske ombudsmandskontor og mødtes med de føderale ombudsmænd, Herman Wuyts og Pierre-Yves Monette. Endvidere holdt han en tale for kontorets juridiske perso- nale om sine erfaringer som europæisk ombudsmand og tidligere finsk ombudsmand. På Europa-Parlamentets Informationskontor blev Jacob Söderman hilst velkommen af Peter Thomas, afdelings- chef, og Etienne Boumans, fuldmægtig. Her drøftedes ombudsmandens arbejde og Informationskontorets opga- ver samt mulighederne for at forbedre borgernes kend- skab til den europæiske ombudsmand i anledning af Europadagen den 9. maj 1998. Jacob Söderman besøgte ligeledes det belgiske Repræsen- tanternes Kammer, hvor han blev modtaget af Parlamen- tets næstformand, Van der Mael, og andre medlemmer af det belgiske parlament. Han holdt en tale for det belgiske parlaments udvalg for andragender og parlamentsudval- get med ansvar for europæiske anliggender. Besøgets sidste dag var afsat til et møde med repræsen- tanter for forskellige belgiske foreninger i Europa-Parla- mentets lokaler. Der var bredt fremmøde og mange spørgsmål til den europæiske ombudsmand. I den efter- følgende pressekonference deltog journalister fra de fleste større belgiske dagblade, f. eks. De Morgen, Le Soir, La Libre Belgique, Het Laatste Nieuws og De Financieel Economische Tijd. , hvilket gav en god dækning af den europæiske ombudsmands besøg i Belgien. I Belgien besøgte Jacob Söderman ligeledes Kommissio- nens Repræsentation i Belgien. Han mødtes med Vande- bon, direktør for Repræsentationen, Moës, stedfortræ- dende direktør, samt P. Vande Casteele fra Euro-jus- nettet, som redegjorde for sin erfaring som Euro-jus- rådgiver. DANMARK Den 19. –21. marts besøgte den europæiske ombudsmand Danmark under ledsagelse af Peter Dyrberg. Han mødtes med Ove Fich, formand for Folketingets Europaudvalg, Bjørn Elmquist, formand for Retsudvalget, og medlem- merne af disse to udvalg. Europaudvalget udarbejdede efterfølgende en betænkning om den europæiske ombuds- mands årsberetning for 1996, som det offentliggjorde den 8. oktober 1997. Jacob Söderman mødtes ligeledes med Folketingets ombudsmand, Hans Gammeltoft Hansen, og dennes per- sonale. Jacob Söderman mødtes med Thomas A. Christensen, direktør for Kommissionens Repræsentation i Køben- havn, og Repræsentationens personale, som havde arran- geret besøget, og holdt en pressekonference. Jacob Söder- man mødtes endvidere med Mikael Bramsen, leder af Parlamentets Informationskontor. På Parlamentets Infor- mationskontor spiste han frokost med bl. a. Ole Due, tidligere præsident for De Europæiske Fællesskabers Domstol. C 380/150 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 TYSKLAND medlemsstaternes nationale og regionale ombudsmænd og drøftede muligheden for et møde med ombudsmæn- dene på delstatsniveau i Tyskland. Jacob Söderman aflagde besøg i Tyskland den 3. –5. marts under ledsagelse af Vicky Kloppenburg. I Mainz mødtes han med ombudsmanden for Rheinland-Pfalz, Ullrich Galle. De sammenlignede deres respektive mandater og funktioner og drøftede konkrete spørgsmål vedrørende fællesskabsretten. Jacob Söderman mødtes endvidere med næstformand i Rheinland-Pfalz’ parlament, Hans-Gün- ther Heinz, og formanden for parlamentets udvalg for andragender, Klaus Hammer. På en pressekonference redegjorde Jacob Söderman kort for sit arbejde og drøf- tede sager, han havde behandlet. I Bonn deltog Jacob Söderman i en konference om »The right to petition put on two feet« organiseret af Christa Nickels, formand for den tyske Forbundsdags udvalg for andragender, som led i et initiativ om indførelse af en national ombudsmandsordning i Tyskland. Jacob Söder- man benyttede endvidere lejligheden til at indgå i en drøftelse med tjenestemænd i sekretariatet for den tyske Forbundsdags udvalg for andragender, bl. a. Friederike Freifrau von Welck, Franz Kremser og kontaktmedarbej- der, Inge Gerstberger. Jacob Söderman mødtes desuden med viceminister i udenrigsministeriet og Tysklands repræsentant ved regeringskonferencen, Werner Hoyer. Jacob Söderman var indbudt til at holde tale om ombuds- mandens arbejde og mandat ved en middag, Europa- Parlamentets Informationskontor i Bonn havde arrangeret for repræsentanter for EU-relaterede foreninger og orga- nisationer samt tjenestemænd og journalister fra Bonn. Endvidere afholdt Informationskontoret en rundbordsdi- skussion med repræsentanter for foreninger, der beskæfti- gede sig med forbrugerspørgsmål, miljø, landbrug, handel og industri. Jacob Söderman mødtes også med lederen af Europa-Kommissionens kontor i Bonn, Axel Bunz, og borgerrådgiver, Axel Voss. I presseklubben i Bonn mød- tes han med en række journalister. Peter Dyrberg holdt en tale om »The European Ombuds- man as a Component of the Union’s Commitment to Transparency and Democracy« på en konference om »Civil Society Europe«, som afholdtes den 4. april i Loccum, Tyskland, af den tyske sammenslutning Mitar- beit. Ullrich Galle, ombudsmand i Rheinland-Pfalz, aflagde et officielt besøg hos den europæiske ombudsmand den 20. oktober. Under drøftelserne henviste Ullrich Galle og Jacob Söderman til betydningen af et tilfredsstillende samarbejde mellem den europæiske ombudsmand og Ullrich Galle havde endvidere lejlighed til at mødes med formanden for Udvalget for Andragender, Sandro Fon- tana, næstformand Wolfgang Ullmann og Barbara Schmidbauer, medlem af Udvalget for Andragender. Des- uden mødtes han med Willie Rothley, formand for Udvalget om Retlige Anliggender. SPANIEN Jacob Söderman deltog i mødet »VI Jornadas Europeas en el Parlament de Catalunya«, som afholdtes af Europa- bevægelsens catalanske afdeling i Barcelona, Spanien. Den 27. januar holdt Ombudsmanden en tale om »El papel del Defensor del Pueblo Europeo y la ciudadanía euro- pea«. Blandt de øvrige talere var formanden for det regionale catalanske parlament, Joan Reventos, forman- den for den catalanske afdeling af Europabevægelsen, Eduard Sagarra, og formanden for Europabevægelsen i Spanien, Carlos Ma Bru. Mødet havde god pressedæk- ning og Jacob Söderman gav flere radiointerviews. Den 27. –29. januar repræsenterede Jose´ Martinez Aragon ombudsmanden ved en konference om »The IGC: Infor- mation and role for the citizens«, som afholdtes af Universidad Alvalá de Henares i Madrid, Spanien. Blandt talerne var den spanske statssekretær for europæiske anliggender, De Miguel, Fernando Moran Lopes, Manuel Medina, Carlos Robles Piquer og Josep Verde I Aldea (næstformand i Europa-Parlamentet), den spanske om- budsmand, Fernando Álvarez de Miranda y Torres, og journalister. Jose´ Martinez Aragon holdt en tale om ombudsmandens indsats til fordel for større åbenhed. Begivenheden fik god pressedækning. Den anden årlige kongres af latinamerikanske ombuds- mænd fandt sted i Toledo, Spanien, den 14. –16. april. Efter en indbydelse fra den spanske ombudsmand (Defen- sor del Pueblo), Fernando Álvarez de Miranda y Torres, holdt Jacob Söderman en åbningstale om borgernes ret- tigheder og de økonomiske integrationsprocesser (»Dere- chos ciudadanos y procecos de integración económica: Reflexiones críticas desde la perspectiva de la unión europea«). I kongressen deltog alle nationale ombuds- mænd fra Latinamerika, formanden for denne regions menneskerettighedskommission, Spaniens og Portugals ombudsmænd og alle de regionale spanske ombuds- mænd. Kongressen fokuserede især på de indfødte folks 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/151 rettigheder og ombudsmandens rolle i kontrollen med domsmagten. Efter en indbydelse fra professor Carlos Moreiro fra centret for studier i europæisk ret holdt Jacob Söderman en forelæsning om den europæiske ombudsmands rolle (»El papel del Defensor del pueblo europeo«) den 16. april 1997 på universitetet Carlos III i Madrid. Han redegjorde over for de studerende for Europas borgeres muligheder for at beskytte deres rettigheder og erfarin- gerne fra sit hverv som ombudsmand. Den 27. oktober besøgte Jacob Söderman Valencia efter indbydelse fra Lizón, ombudsmand i regionen Valencia, hvor han holdt en forelæsning om ombudsmandens rolle (»El papel del Defensor del pueblo europeo«) på en konference arrangeret af »Club de Encuentro Manuel Broseta« med deltagelse af tjenestemænd, repræsentanter for erhvervslivet, professorer og studerende. I denne for- bindelse afholdtes en pressekonference, og Jacob Söder- man gav interviews til flere dagblade, bl. a. El País, EFE, El Periodico og Avui. Den første kongres for unge sigøjnere afholdtes den 6. –9. november i Barcelona. Arrangement blev afholdt som led i det europæiske år mod racisme. Konferencen samlede omkring 300 unge sigøjnere fra hele Europa med henblik på at afdække muligheder for at forsvare og fremme deres kultur. Åbningsceremonien blev ledet af Felipe de Borbón. pe´en depuis sa cre´ation dans le Traite´ de Maastricht«. I øvrigt forelå der papirer udarbejdet af Pierre Chaubon og Philippe Bardiaux fra det nationale franske ombuds- mandskontor, Alberto Olivo, Difensore civico di Trento, og Yves Salesse, Conseiller d’Etat. Ian Harden repræsenterede ombudsmanden som et med- lem af panelet ved det regionale forum »l’Europe et la vie quotidienne«, som afholdtes i Versailles den 27. marts. Forummet afholdtes inden for rammerne af den franske regerings »National Dialogue for Europe« med følgende tre hovedtemaer: Uddannelse i Europa, arbejde i Europa, borger i Europa. Den franske minister for europæiske anliggender, Michel Barnier, varetog formandskabet. Blandt de øvrige indbudte var den franske sundhedsmi- nister, Gaymard, næstformand i Europa-Parlamentet, Nicole Fontaine, og det franske medlem af Revisionsret- ten for De Europæiske Fællesskaber, Bernicot. Efter indbydelse fra den franske nationale ombudsmand, Jacques Pelletier, besøgte Jacob Söderman ombudsmands- kontoret i Paris den 7. –9. oktober ledsaget af Olivier Verheecke og Daniela Tirelli. Jacob Söderman var indbudt til at deltage i kongressen og lede det afsluttende møde, hvor også formanden for den regionale catalanske regering, Pujol, var til stede. Jacob Söderman understregede, at udviklingen af et frit sam- fund krævede bekæmpelse af alle former for diskrimina- tion. Kongressen fik bred dækning i pressen, bl. a. La Vanguardia, El País, ABC, El Periodico, Avui og El Punt. Drøftelserne med Jacques Pelletier og hans rådgiver om eksterne forbindelser, Bardiaux, vedrørte især de erfarin- ger, den franske ombudsmand havde gjort i forbindelse med forhandlinger om mindelige løsninger og anvendel- sen af billighedsprincippet. Den franske ombudsmandsin- stitutions arbejdsgang og opbygning blev belyst af lederne af de forskellige enheder. Til frokost havde Jacob Söder- man endvidere lejlighed til at møde Denoix de Saint Marc, næstformand i le Conseil d’Etat. FRANKRIG Ian Harden repræsenterede ombudsmanden på en konfe- rence om »European citizenship« den 20. –21. februar på Korsika efter indbydelse fra det regionale forvaltningsin- stitut i Bastia. Konferencen afholdtes inden for rammen for af den Europe«. franske regerings »National Dialogue Konferencen blev indledt af Claude Erignac, præfekt for Korsika, og Jean Baggioni, MEP og formand for Korsikas eksekutivråd. Ian Harden bidrog med et papir om den europæiske ombudsmand siden institutionens oprettelse i Maastricht-traktaten »La fonction du Me´diateur euro- I Lille besøgte Jacob Söderman den 8. oktober La De´le´ga- tion De´partementale du Me´diateur for regionen Nord- Pas-de-Calais og Le Centre Interministe´riel des Renseigne- ments Administratifs (CIRA). Han mødtes med Fiems, De´le´gue´ De´partemental, og direktør for CIRA, som rede- gjorde for en De´le´gue´ De´partementals rolle inden for den franske ombudsmandsinstitution. Efter et møde med præ- fekten, Alain Ohrel, holdt Jacob Söderman en pressekon- ference for lokale journalister. Han tog desuden imod en indbydelse fra Rougerie, De´le´gue´ à la Citoyennete´ et à la Me´diation, om at besøge rådhuset i Lille. Rougerie rede- gjorde for Lilles initiativ til oprettelse af en ombuds- mandstjeneste på kommunalt plan. Jacques Pelletier og Jacob Söderman holdt en pressekonference, som omtaltes i L’Union, Nord Éclair og La Voix du Jeudi. C 380/152 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 I Europa-Parlamentets I Paris den 9. oktober mødtes Jacob Söderman med formændene for advokatrådet i Paris og advokatsam- menslutningen i Frankrig og aflagde besøg i flere dom- stole. Informationskontor og Europa-Kommissionens Repræsentation i Paris mødtes han med Bernard Chevallier og Jean-Louis Giraudy, direktører for de to kontorer og holdt en fælles presse- konference med Jacques Pelletier. Jacob Söderman besøgte ligeledes Le Conseil Constitu- tionnel, hvor han modtoges af formanden, Roland Dumas. Inden besøgets afslutning holdt Jacob Söderman en tale om sin rolle som europæisk ombudsmand på et møde af nationale ombudsmænd om oprettelsen af en sammen- slutning af fransktalende ombudsmænd. Ian Harden holdt en tale om »L’acce`s aux documents des Institutions et des organes de l’Union europe´enne« i anledning af en informationsdag om »L’Europe: sources d’information«, som afholdtes af Centre d’Information sur les Institutions Europe´ennes i Strasbourg den 20. oktober. ITALIEN Den 28. februar–1. marts deltog Peter Dyrberg i en konference om Fællesskabets eksterne organer, som var arrangeret af Det Europæiske Universitetsinstitut i Firenze. Peter Dyrberg redegjorde for den europæiske ombudsmands arbejde generelt og for ombudsmandens undersøgelse om aktindsigt i særdeleshed. Vicky Kloppenburg deltog i et seminar om »Rights of the Citizens of the European Union«, som afholdtes af afde- lingen for europæiske anliggender under provinsstyret i Südtirol den 7. november 1997 i Bolzano, Italien. Hun holdt en tale om den europæiske ombudsmands mandat og rolle sammenholdt med de funktioner, som varetages af Europa-Parlamentets Udvalg for Andragender. Blandt de øvrige talere var professor Fausto Capelli, direktør for Europakollegiet i Parma, og Walter Oberwexer fra Uni- versitetet i Innsbruck. Ian Harden deltog i et møde om »New Ways for Euro- pean Information«, som afholdtes af European Informa- tion Service den 8. –10. november i Firenze i Italien. Han holdt en tale om »The European Ombudsman and public access to documents held by Community Institutions and Bodies«. Blandt de øvrige talere var Andrea Pierucci fra kommissær Orejas kabinet og Peter Doyle, repræsentant for GD X i Europa-Kommissionen. LUXEMBOURG Den 15. –16. maj deltog Jacob Söderman i et Euro- Jus-møde i Luxembourg ledsaget af Peter Dyrberg. Han holdt en tale om den europæiske ombudsmands rolle og redegjorde for sit arbejde. NEDERLANDENE Peter Dyrberg holdt en tale om den europæiske ombuds- mand og åbenhed på en konference om Amsterdam- traktaten, som afholdtes den 31. maj i Amsterdam af de hollandske medlemmer af Europa-Parlamentets Socialisti- ske Gruppe. Den 18. –19. september deltog Jacob Söderman i et semi- nar om »Transparency and Openness«, som afholdtes af Det Europæiske Institut for Offentlig Forvaltning (EIPA) i Maastricht. Han holdt en tale om »The role and impact of the European Ombudsman in access to documentation and the transparency of decision-making«. Ian Harden deltog i et kollokvium om »Managing the New Treaty on European Union: coping with flexibility and legitimacy«, som afholdtes af Det Europæiske Insti- tut for Offentlig Forvaltning den 26. –28. november 1997 i Maastricht for at drøfte Amsterdam-traktatens indvir- kning på den europæiske ombudsmands beføjelser. ØSTRIG Jacob Söderman aflagde besøg i Østrig den 3. –6. juni. Han havde et møde med Benita Ferrero-Waldner, statsse- kretær i udenrigsministeriet, og med ambassadør Gregor Woschnagg, ansvarlig for europæiske anliggender, og andre repræsentanter for ministeriet. Han mødtes endvi- dere med Peter Wittmann, statssekretær i forbundskansle- rens kontor. Efter et besøg i det østrigske Nationalrat deltog han i en middag med Heinrich Neisser, næstfor- mand i det østrigske Nationalrat, og østrigske journalis- ter. I anledning af 20-året for oprettelsen af den nationale østrigske (Österreichische Volksantwaltschaft) holdt Jacob Söderman en tale over emnet »Is there a classic Parliamentary Ombudsman?«. ombudsmandsinstitution Jacob Söderman aflagde ligeledes besøg i Forbundsakade- miet for Offentlig Forvaltning, hvor han holdt en forelæs- 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/153 ning om den europæiske ombudsmands rolle og opgaver. Under besøget mødte han akademiets leder, Walter Dohr, og havde en drøftelse med studerende med speciale i EU-spørgsmål. landbrugskammer Under sit ophold i Wien fik Jacob Söderman desuden lejlighed til at besøge det østrigske fagforeningshoved- sæde, ÖGB, og møde Karl Heinz Nachnebel, leder af ÖGB’s internationale sekretariat. Endvidere besøgte han det østrigske (formand Rudolf Schwarzböck og andre repræsentanter), det østrigske arbejdskammer (formand Herbert Tumpel) og det østrig- ske handelskammer. Ved en arbejdsfrokost mødtes han endvidere med Wolfgang Streitenberger, leder af Europa- Kommissionens repræsentation i Wien, og Michael Rein- prechtt, leder af Europa-Parlamentets Informationskon- tor. FINLAND Jacob Söderman holdt en tale på et møde i Nordiska Administrativa Förbundet den 21. –22. august 1997 i Helsinki. I mødet deltog ca. 200 medlemmer af forbun- det, jurister inden for domstolene, forvaltningen og uni- versitetsverdenen i de nordiske lande. SVERIGE Den 29. –31. januar deltog Jacob Söderman i et seminar på Universitetet i Göteborg, hvor han holdt en tale med titlen »European Ombudsman — a real power or demo- cratic cosmetics?«. Derefter fulgte en pressekonference, som var arrangeret af Europa-Kommissionens Repræsen- tation. Jacob Söderman deltog endvidere i et seminar om »Nya dimensioner till välfärden« sammen med Padraig Flynn, medlem af Europa-Kommissionen, og Pauline Green, medlem af Europa-Parlamentet, og deltog i et Pressträff eller et åbent hus, hvor borgerne kan drøfte Europa- spørgsmål på hovedbanegården i Göteborg. DET FORENEDE KONGERIGE Under sit besøg i Det Forenede Kongerige den 13. –14. marts holdt Jacob Söderman den årlige gæsteforelæsning ved Institute of European Public Law ved Universitetet i Hull. Forelæsningen »Thousand and one complaints — The European Ombudsman en route« blev senere offent- liggjort i tidsskriftet European Public Law, som udgives af instituttets direktør, Patrick Birkinshaw. Under opholdet i London den 29. april mødtes Jacob Söderman med Geoffrey Martin, leder af Europa-Kom- missionens Repræsentation og Martyn Bond, leder af Europa-Parlamentets Informationskontor i London. Den 8. –10. juli aflagde Jacob Söderman besøg i London, hvor han var ledsaget af Benita Broms, juridisk rådgiver. Den 8. juli afgav Jacob Söderman mundtligt vidnesbyrd for the House of Lords Select Committee on the Euro- pean Community, under forsæde af Lord Tordoff. Mødet blev optaget med henblik på senere udsendelse, og udval- get offentliggjorde senere en rapport (4th Report, Session 1997–1998, HL 18). Jacob Söderman mødte endvidere Michael Buckley, Parliamentary Commissioner for Admi- nistration. Jacob Söderman blev interviewet af Norman Smith i BBCs Westminster-studie til Radio 4-programmet »Eu- rope Now« den 8. juli 1997. Den 9. juli 1997 gav ombudsmanden et interview i London på både engelsk og spansk til Bloomberg Television ved Geraldine Rijs til programmet »Financial Markets Commodities News«. Den 10. juli mødtes Ombudsmanden med Geoffrey Mar- tin, leder af Europa-Kommissionens Repræsentation i London, og med den britiske afdeling af Det Europæiske Journalistforbund ved en arbejdsfrokost, som var arran- geret af Martyn Bond, leder af Europa-Parlamentets Informationskontor i London. På et aftenmøde med Solicitors’ European Group holdt Jacob Söderman en forelæsning om »The Role of the European Ombudsman« og deltog i en middag med gruppens næstformand, Simon Holmes, og flere af grup- pens medlemmer. Den 4. december holdt Jacob Söderman med bistand fra Europa-Parlamentets Informationskontor en forelæsning om »The functioning of the European Ombudsman« arrangeret af EL§A, som er en organisation af studerende inden for fællesskabsret ved Göteborgs Universitet, Sve- rige. Forelæsningen overværedes af mere end 100 perso- ner, herunder indbudte advokater fra regionen. Ian Harden repræsenterede ombudsmanden ved en workshop om åbenhed og aktindsigt i dokumenter fra Det Europæiske Agentur for Lægemiddelvurdering (EMEA), som afholdtes af EMEA den 30. oktober i London. Blandt de øvrige deltagere var Jose´-Luis Val- verde López, MEP, og repræsentanter for erhvervslivet, C 380/154 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 forbrugerne, pressen og De Forenede Staters Food and Drugs Administration. for ombudsmandens undersøgelse på eget initiativ om aktind- sigt. Ian Harden redegjorde 6. 3. ANDRE BEGIVENHEDER Pressesekretærerne ved alle finske ambassader i Den Europæiske Unions medlemsstater mødtes med den euro- pæiske ombudsmand den 15. januar i Strasbourg. Repræsentanter for nordiske fagforeninger i Bruxelles, Sven Svensson, John Svenningsen, Knut-Arne Sanden og Heikki Pohja, holdt et møde med den europæiske ombudsmand den 15. januar i Strasbourg. Benita Broms og Ilta Helkama deltog i det 9. »Stamm- tisch Pierre Pflimlin« med emnet »Des Finlandais à Stras- bourg« den 29. januar i Strasbourg, hvor de redegjorde for den europæiske ombudsmands rolle og funktioner. Den 14. februar modtog Jacob Söderman en gruppe studerende fra Universitetet i Lie`ge og redegjorde for den europæiske ombudsmands rolle og ansvarsområde. Den 19. februar modtog den europæiske ombudsmand en gruppe på 25 jurastuderende med speciale i international og europæisk ret fra Erasmus-Universitetets juridiske fakultet i Rotterdam. Den 8. april modtog den europæiske ombudsmand den finske justitsminister, Kari Häkämies, som var ledsaget af Jan Törnqvist, direktør, og Raija Toiviainen, ledende ministersekretær i justitsministeriet. Den 18. april mødtes Jacob Söderman i Strasbourg med professor Roy Gregory fra centret for ombudsmandsstu- dier ved universitetet i Reading for at drøfte spørgsmål vedrørende dennes forskningsprojekt om den europæiske ombudsmand, der i øvrigt modtog støtte fra Leverhulme Trust. Jacob Söderman holdt en tale om ombudsmandens rolle og arbejde ved en middag arrangeret af Nordic Women’s Network den 21. april i Bruxelles. En gruppe studerende fra den danske handelsskole, Niels Brock, blev modtaget den 29. april i Bruxelles af Peter Dyrberg, som holdt en tale om den europæiske ombuds- mands arbejde. Den 12. maj mødtes Jacob Söderman med en gruppe finske tjenestemænd, som deltog i kurset »La France et l’Union europe´enne«, som afholdtes af Centre des Etudes europe´ennes de Strasbourg. Den 13. maj aflagde en gruppe på 17 studerende ved Tornio Polytechnic Unit of Business and Data Processing besøg hos den europæiske ombudsmand i Strasbourg, og en gruppe på 40 svenskere fra Aktiva Seniorer besøgte ligeledes den europæiske ombudsmand. Jacob Söderman mødtes med premierministeren for Vest- sahara, Mahfoud Ali Beiba, den 14. maj i Strasbourg. Benita Broms, juridisk rådgiver, deltog i et kollokvium med titlen »The Social Charter of the 21st Century«, som afholdtes af Europarådets sekretariat i Strasbourg den 14. –16. maj. Den 15. maj og den 9. september 1997 holdt Vicky Kloppenburg efter indbydelse fra Brigitte Langenhagen, MEP, en tale om den europæiske ombudsmands arbejde for besøgsgrupper fra Niedersachsen, Tyskland. Den 18. maj holdt Europa-Parlamentet i anledning af Europadagen åbent hus i Strasbourg. Arrangementet var en succes og tiltrak mange besøgende. Ved ombudsman- dens stand blev de besøgende indbudt til at deltage i en quiz om ombudsmandens rolle og funktioner. Vinderne modtog mindre præmier. Jacob Söderman aflagde besøg i Oslo, Norge, den 31. maj. Han deltog i det europæiske regionale møde i Lex Mundi, en international sammenslutning af 134 uafhæn- gige advokatvirksomheder, og holdt en tale om den europæiske ombudsmands arbejde vedrørende åbenhed »An open and transparent European administration«. Paulina Oros, stedfortrædende direktør i det ungarske justitsministerium, og to tjenestemænd aflagde besøg i ombudsmandens kontor i Bruxelles den 3. juni. Peter Dyrberg redegjorde for den europæiske ombudsmands rolle. Den 22. april blev medlemmerne af udvalget for andra- gender i den tyske delstat Rheinland-Pfalz’ parlament modtaget i Bruxelles af Peter Dyrberg, som redegjorde for den europæiske ombudsmands arbejde. Den 4. juni præsenterede Peter Dyrberg den europæiske ombudsmands arbejde for en gruppe studerende fra fakultetet for internationale økonomiske og juridiske stu- 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/155 dier ved Helsinki Universitet, i forbindelse med deres besøg i Bruxelles. Claude Desjean, generalsekretær for den franske ombuds- mand, aflagde besøg i den europæiske ombudsmands sekretariat den 5. juni 1997, hvor Ian Harden informe- rede ham om forvaltningsmæssige og budgetmæssige spørgsmål vedrørende udførelsen af administrative ydelser for den europæiske ombudsmand. Jennifer Long, tjenestemand i det britiske Underhus’ finansudvalg, aflagde besøg i ombudsmandens sekretariat den 12. juni og blev informeret om ombudsmandens arbejde af Ian Harden. Den 18. juni modtog Peter Dyrberg i Bruxelles en lærer- gruppe fra den tyske delstat Sachsen-Anhalt og rede- gjorde for den europæiske ombudsmands arbejde. Den 11. juni holdt Guiseppe Guarneri, tidligere leder af Europarådets Menneskerettighedsafdeling, en tale om sit arbejde for ombudsmandens personale ved en uformel frokost. Den 14. –15. juli optog et tysk producentfirma: L’image, på vegne af den tyske regering et videoportræt af den europæiske ombudsmand, som især havde de unge som målgruppe. En gruppe på 28 dommere og advokater fra Finland mødtes med den europæiske ombudsmand under deres ophold i Strasbourg den 22. september. Den 26. september aflagde Finlands stedfortrædende par- lamentariske ombudsmand, Riitta-Leena Paunio og en delegation fra ombudsmandens kontor i Helsinki besøg hos den europæiske ombudsmand. Den 3. oktober mødtes ombudsmanden med Ulf Öberg, referendar ved De Europæiske Fællesskabers Domstol, som forbereder en doktorafhandling om gennemsigtig- hed. En gruppe studerende fra Vihti, Finland, aflagde besøg hos den europæiske ombudsmand den 14. oktober. En anden besøgsgruppe fra Finland blev modtaget den 20. oktober. Linda Reif, professor ved Alberta-universitetet, Edmon- ton, Canada, og redaktør i Det Internationale Ombuds- mandsinstitut, aflagde besøg i ombudsmandens kontor i Strasbourg den 20. –24. oktober som led i en undersøgelse om den europæiske ombudsmands arbejde. Den 22. oktober og 17. december 1997 holdt Vicky Kloppenburg efter indbydelse fra Gerhard Schmid, MEP, tale for repræsentanter for regional- og lokalforvaltningen i Bayern om den europæiske ombudsmands betydning for de tyske borgere. Som led i programmet for internationalt juridisk samar- bejde modtog Jacob Söderman den 18. november i Stras- bourg en gruppe på 18 studerende fra det juridiske fakultet ved Vrije Universiteit Brussel og redegjorde for sin rolle som europæisk ombudsmand. Jacob Söderman spiste frokost med Olof Salmen, for- mand for Nordisk Råd, i anledning af dennes besøg i Strasbourg den 19. november. Salmen var ledsaget af Berglind Ausgeirsdottir, generaldirektør for Nordisk Råds Sekretariat, Susanne Eriksson, ledende konsulent fra Ålands Landsting, og Guy Lindström, generalsekretær for den finske delegation til Nordisk Råd. Jacob Söderman modtog en gruppe på 24 lærere fra Handelsskolen i Ballerup, Danmark, den 21. november for den europæiske ombudsmands og arbejde. redegjorde Peter Gjerloeff Bonnor, forsker fra Det Europæiske Uni- versitetsinstituts juridiske fakultet, aflagde besøg hos den europæiske ombudsmand den 24. –25. november og inter- viewede Jacob Söderman og Ian Harden. Leif Sevón, dommer ved De Europæiske Fællesskabers Domstol, og Virpi Tiili, dommer ved Retten i Første Instans, besøgte den europæiske ombudsmand i Stras- bourg den 1. december. Jacob Söderman redegjorde for sit arbejde. Leif Sevón og Virpi Tiili holdt forelæsninger om Domstolens retspraksis for ombudsmandens juridiske rådgivere. Pallicer, lokal ombudsmand for borgere og turister i byen Calvià på Mallorca, aflagde besøg hos ombudsmanden den 2. december. Pallicer og Jacob Söderman udvekslede oplysninger om deres respektive roller og funktioner og drøftede diverse spørgsmål. Moreiro fra centret for studier i europæisk ret ved universitetet Carlos III i Madrid, aflagde sammen med sine studerende et besøg hos ombudsmanden den 12. december. Den 16. december var ombudsmanden indbudt som taler ved en frokost arrangeret af Kangaroo Group. Til stede C 380/156 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 var ca. 50 medlemmer af Europa-Parlamentet, medlem- mer af Kangaroo Group og andre gæster. I sin tale redegjorde Jacob Söderman for de forskellige problemer, Europas borgere forelægger den europæiske ombuds- mand. 6. 4. PUBLIKATIONER »Den europæiske ombudsmand — spørgsmål og svar« er en brochure, der henvender sig dels til potentielle klagere dels til offentligheden generelt med oplysninger om ombudsmandens arbejde. Folderen er blevet distribueret gennem Europa-Parlamentets og Europa-Kommissionens informationskontorer i medlemsstaterne, de nationale ombudsmandskontorer og tilsvarende organer og forbin- delses- og informationsnettene (informationscentre i Eur- opa, Euro-Info-Points, europæiske dokumentationscentre, Euro-biblioteker mv. ) og er endvidere blevet sendt til en række særlige målgrupper, såsom forbrugerorganisatio- ner, handelskamre og faglige organisationer. I 1997 var efterspørgslen efter folderen så stor, at det oprindelige oplag på 100 000 eksemplarer blev opbrugt og folderen måtte genoptrykkes. Den europæiske ombudsmand omtales også i generelle EU-publikationer og informationsprogrammer såsom »Borgerne i EU«, som er et fælles initiativ fra Europa- Parlamentet og Europa-Kommissionen og en del af »In- formation Programme for European citizens«. Ombudsmanden agter i fuld udstrækning at gøre brug af de nye informations- og interaktionsmuligheder, som Internettet giver. I 1997 oprettede ombudsmanden en særskilt website (http://www. euro-ombudsman. eu. int), med generelle oplysninger om ombudsmanden, herunder årsberetningen, ombudsmandens vigtigste taler og afgø- relser, brochurer og klageformularen. Der er direkte adgang til denne website fra Parlamentets website og omvendt. Der er også en forbindelse til og fra Europa- serveren. Fra begyndelsen af 1998 vil langt mere omfat- tende materiale, herunder pressemeddelelser og resume´er af ombudsmandens afgørelser blive indføjet og opdateret regelmæssigt. 6. 5. FORBINDELSERNE MED MEDIERNE En effektiv anvendelse af massemedierne kan i vid udstrækning tjene begge de mål, der er opstillet for informationsstrategien. Massemedierne når ud til menne- sker, som kan have en reel grund til at klage over fejl eller forsømmelser i forbindelse med handlinger foretaget af Fællesskabets institutioner og organer, og kan desuden formidle generelle oplysninger om ombudsmandens eksis- tens og funktioner. Der er i reglen arrangeret pressekonferencer (ni i alt) i forbindelse med Jacob Södermans besøg i medlemssta- terne såvel som ved andre særlige lejligheder såsom indvielsen af ombudsmandens kontor i Strasbourg den 8. april. Indvielsen blev dækket af ca. 20 journalister. I anledning af forelæggelsen af ombudsmandens årsberet- ning for 1996 for Europa-Parlamentet den 14. juli i Strasbourg arrangerede Jacob Söderman en middag med en gruppe journalister fra forskellige medlemsstater. Han deltog også i en pressekonference, som afholdtes af Udvalget for Andragender den 15. juli, i selskab med Nicolaos Papakyriazis, formand for Udvalget for Andra- gender. Den 20. februar var Jacob Söderman indbudt til den traditionelle torsdagsfrokost i Strasbourgs presseklub. Han holdt en tale for klubbens medlemmer om den europæiske ombudsmands rolle og opgaver. Endvidere mødtes Jacob Söderman med flere grupper journalister under sine besøg i medlemsstaterne, i Bruxel- les og i Strasbourg, herunder den britiske afdeling af European Association of Journalists i London den 10. juli, en gruppe på 17 skandinaviske journalister fra Nordisk Journalistcenter den 10. april i Bruxelles og en gruppe på tolv radiojournalister fra Danmarks Radio den 17. september i Strasbourg. Han deltog også i det møde, National Union of Journalists afholdt i Bruxelles i sep- tember og tog i Strasbourg imod flere grupper journalis- ter fra forskellige medlemsstater. Informationerne på Internettet er dog et supplement til og ikke en erstatning for de konventionelle publikationer, som fortsat er lettere tilgængelige for en langt større del af befolkningen end Internettet. Den 17. april gav Jacob Söderman et interview til skole- børn i Rom som led i et italiensk fjernsynsprogram om børns opfattelse af Den Europæiske Union. Programmet blev produceret i samarbejde med Kommissionens GD X. institutioner, Ombudsmandens årsberetning for 1996 blev forelagt Europa-Parlamentet den 14. juli 1997 og distribueret til de europæiske internationale ombuds- mandsinstitutioner, medlemsstaternes ombudsmænd, uni- versitetsbiblioteker, europæiske dokumentationscentre og medierne. Den blev også trykt i De Europæiske Fælles- skabers Tidende og indføjet på ombudsmandens web- site. Bordry interviewede den europæiske ombudsmand til Lettres des Europe´ens den 6. november i Strasbourg. Ud over de interview, Jacob Söderman gav til medierne under sine besøg i medlemsstaterne (se ovenfor) gav han 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/157 ca. 30 interviews til journalister fra dagblade, tidsskrifter, radio og fjernsyn i medlemsstaterne, herunder European Voice, The European, The Insider (Det Forenede Konge- rige), Algemene Dagblad og NRC Handelsblad (Neder- landene), De Morgen (Belgien), Badische Zeitung (Tysk- land), Dagens Nyheter og Finanstidningen (Sverige), Turun Sanomat, Keskisuomalainen, Ilkka og Nykypäivä (Finland), The Times, Wirtschaftswoche og EU Magazin (Tyskland), Plus (Nederlandene) samt BBC Radio, France Inter, Radio France Internationale, Deutsche Welle, Radio Nederland, Radio Portuguesa, RAI, Sveriges Radio og Sveriges Radio/Gotland, Finlands Radio YLE, Televi- sion Española, DRTV, svensk STV samt finsk YLE og MTV. Jacob Söderman gav også interviews til medier uden for EU, f. eks. det chilenske dagblad El Mercurio, det ungar- ske dagblad Magyar Hirlap og den japanske tv-kanal Japan Broadcasting Company. C 380/158 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 BILAG BILAG A STATISTIK VEDRØRENDE DEN EUROPÆISKE OMBUDSMANDS VIRKSOMHED I 1997 A. ANTAL BEHANDLEDE SAGER I 1997 1. Samlet antal fra 1. januar til 31. december 1997 — ikke-afsluttede klager og undersøgelser pr. 31. 12. 1996 — modtagne klager i 1997 — nye undersøgelser iværksat på eget initiativ 2. Afsluttet undersøgelse af antagelighed/uantagelighed 3. Klassificering af klagerne a) Med hensyn til den europæiske ombudsmands mandat — inden for mandatet — uden for mandatet b) Grunde til at være uden for mandatet — klageren er ikke berettiget til at indgive en klage — klagen er ikke rettet mod en af Fællesskabets institutioner eller organer — klagen vedrører ikke fejl eller forsømmelser c) Analyse af klagerne inden for mandatet A n t a g n e k l a g e r — iværksatte undersøgelser — intet grundlag for en undersøgelse: — behandlet elller under behandling i Udvalget for Andragender — andre grunde A f v i s t e k l a g e r Årsager til afvisning: — klageren eller genstanden for klagen er ikke identificeret — tidsfristen er overskredet — forudgående administrative henvendelser har ikke fundet sted — behandles eller er afgjort af en domstol — de interne muligheder for løsning af personalesager er ikke blevet udtømt B. IVÆRKSATTE UNDERSØGELSER (196 antagne klager og fire undersøgelser på ombudsmandens eget initiativ) 1. Fællesskabsinstitution/-organ, der er berørt af antagne klager (2) 1 412 227 (1) 1 181 4 97 % 368 (27 %) 998 (73 %) 10 946 42 230 196 34 17 17 138 48 4 64 17 5 200 — Europa-Kommissionen — Europa-Parlamentet 163 (80 %) 18 (9 %) (1) Heraf to undersøgelser indledt på eget initiativ og 106 antagelige klager. (2) Nogle sager vedrører to eller flere institutioner eller organer. 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/159 — Rådet — Andre: — Det Økonomiske og Sociale Udvalg: — Det Europæiske Miljøagentur: — Det Europæiske Lægemiddelagentur: — Domstolen: — Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer: — Harmoniseringskontoret for det Indre Marked: 2. Typer af påståede fejl eller forsømmelser (i visse tilfælde sammenkædes to typer af fejl eller forsømmelser) — mangel eller afslag på oplysninger, manglende åbenhed — forskelsbehandling — procedurer, ret til at gøre indsigelse — urimelighed; magtmisbrug — undgåelig forsinkelse — uagtsomhed — manglende overholdelse af forpligtelser (artikel 169) — retlige fejl — andre former for fejl eller forsømmelser C. SAMLET ANTAL AFGØRELSER, SOM AFSLUTTER EN KLAGE ELLER EN UNDERSØGELSE 1. Klager uden for mandatet 13 af disse klager er blevet videresendt til Europa-Parlamentet, tre til nationale ombudsmænd, en som andragende til et nationalt parlament, og 490 klagere er blevet henvist til andre organer: — nationale/regionale ombudsmænd eller udvalg for andragender: — Europa-Parlamentets Udvalg for Andragender — Europa-Kommissionen — Domstolen — andre 2. Klager inden for mandatet, men som ikke kan antages 3. Klager inden for mandatet, der er antagelige, men mangler grundlag for under- søgelse 4. Undersøgelser afsluttet med begrundet afgørelse (En undersøgelse kan afsluttes på grund af en eller flere af følgende årsager) — ingen fejl eller forsømmelser konstateret — med en kritisk bemærkning til institutionen — løsning fundet af institutionen (1) Heraf to undersøgelser på eget initiativ. 14 (7 %) 8 (4 %) 3 1 1 1 1 1 60 (25 %) 42 (17 %) 32 (13 %) 23 (9 %) 22 (9 %) 22 (9 %) 20 (8 %) 14 (6 %) 9 (4 %) 1 271 998 254 86 76 1 73 138 34 101 59 (1) 21 16 C 380/160 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 — mindelig løsning — frafaldet af klageren — andre D. OPLYSNINGER VEDRØRENDE KLAGER REGISTRERET I 1997 (1 181 klager) 1. Klager indgivet — direkte til den europæiske ombudsmand: — af fysiske personer — af virksomheder — af foreninger — af et medlem af Europa-Parlamentet — videresendt til ombudsmanden 2. Klagernes oprindelsesland Forholdet mellem befolkningsstørrelse og klager — september 1995 til december 1997 3 2 6 (1) 1 162 1 067 38 57 17 2 25 20 15 10 5 0 D UK F I E NL EL B P S A DA FIN IRL L andre % af befolkning i EU % af modtagne klager (1) Tre undersøgelser afsluttedes, fordi der blev rejst sag, og tre undersøgelser afsluttedes, fordi ombudsmanden — efter at der var indledt en undersøgelse — fik kendskab til omstændigheder, der viste, at klagen var uantagelig. 7. 12. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 380/161 BILAG B OMBUDSMANDENS BUDGET Artikel 12 i finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget fastslår, at ombudsmanden hvert år inden den 1. maj forelægger Europa-Parlamentet et overslag over udgifter og indtægter i det følgende regnskabsår. Statutten for den europæiske ombudsmand fastslår, at ombudsmandens budget skal fremgå af et bilag til sektion I (Europa-Parlamentet) i De Europæiske Fællesskabers almindelige budget, som offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende. Lønninger og dermed forbundne godtgørelser og tillæg er indeholdt i afsnit 1 i budgettet. Dette afsnit dækker også udgifter til tjenesterejser. Afsnit 2 i budgettet dækker ejendomme, materiel og forskellige driftsudgifter. For at undgå unødvendig overlapning stilles de administrative og tekniske tjenester til rådighed af Europa-Parlamentet. I det omfang disse tjenester indebar supplerende direkte udgifter for Parlamentet, blev disse normalt udlignet over en mellemregningskonto i 1997. Leje af kontorer og oversættelse var de største udgiftsposter af denne art. Fra starten af 1997 indeholdt ombudsmandens stillingsfortegnelse 16 stillinger eller tre mere end ved udgangen af 1996. Alle stillingerne er midlertidige. De samlede disponible bevillinger på ombudsmandens budget for 1997 udgjorde 2 581 819 ECU. Afsnit 1 (lønninger og dermed forbundne godtgørelser og tillæg) beløb sig til 1 815 819 ECU. Afsnit 2 (ejendomme, materiel og forskellige driftsudgifter) beløb sig til 764 000 ECU. Nedenstående tabel viser de faktiske udgifter i 1997 i form af tildelte disponible bevillinger. Afsnit 1 Afsnit 2 I alt 1 519 865 ECU 599 120 ECU 2 119 852 ECU Indtægterne består i fradrag i vederlag til ombudsmanden og dennes personale. De samlede indtægter udgjorde i 1997 209 413 ECU. Budgettet for 1998, som blev udarbejdet i løbet af 1997, indeholder en stillingsfortegnelse med 17 stillinger, hvilket er en stigning på en i forhold til stillingsfortegnelsen for 1997. De samlede bevillinger for 1998 udgør 2 782 178 ECU. Afsnit 1 (lønninger og dermed forbundne godtgørelser og tillæg) beløber sig til 2 003 178 ECU. Afsnit 2 (ejendomme, materiel og forskellige driftsudgifter) udgør 772 000 ECU. De samlede indtægter for 1998 (fradrag i vederlag til ombudsmanden og dennes personale) udgør 264 421 ECU. C 380/162 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 12. 98 BILAG C OMBUDSMANDENS PERSONALE DEN EUROPÆISKE OMBUDSMAND Jacob Söderman DEN EUROPÆISKE OMBUDSMANDS SEKRETARIAT Hovedkontor 1, av. du Pre´sident Robert Schuman BP 403 F-67001 Strasbourg Cedex Tlf. (33) 3 88 17 23 13 (33) 3 88 17 23 83 Fax (33) 3 88 17 90 62 Ian Harden Sekretariatsleder Tlf. (33) 3 88 17 23 84 Jose´ Martinez Aragon Ledende juridisk rådgiver Tlf. (33) 3 88 17 24 01 Olivier Verheecke Juridisk rådgiver (fra 1. 9. 1997) Tlf. (33) 3 88 17 53 46 Vicky Kloppenburg Juridisk rådgiver Tlf. (33) 3 88 17 23 83 Benita Broms Jurisdisk rådgiver Tlf. (33) 3 88 17 24 23 Katja Heede Juridisk rådgiver (indtil 14. 2. 1997) Ilta Helkama Informationsmedarbejder Tlf. (33) 3 88 17 23 98 Francesca Mancini Assistent (indtil 30. 9. 1997) Daniela Tirelli Assistent Tlf. (33) 3 88 17 24 02 Panayotis Thanou Assistent Tlf. (33) 3 88 17 24 03 Nathalie Christmann Ombudsmandens sekretær (indtil 13. 7. 1997) Assistent (fra 14. 7. 1997) Tlf. (33) 3 88 17 23 83 Murielle Richardson Sekretær (indtil 13. 7. 1997) Ombudsmandens sekretær (fra 14. 7. 1997) Tlf. (33) 3 88 17 23 88 Stephanie Kunze Sekretær (fra 1. 9. 97) Tlf. (33) 3 88 17 23 93 Isabelle Foucaud Sekretær Tlf. (33) 3 88 17 23 91 Patrick Schmitt Kontorbud (fra 1. 2. 1997) Tlf. (33) 3 88 17 70 93 Praktikanter Xavier Denoël (fra 1. 7. 1997) Ida Palumbo (fra 1. 10. 1997) Bruxelles-kontor (fra 1. 2. 1997) Rue Wiertz Eastman-Bygningen B-1047 Bruxelles Tlf. (32) 2 284 21 80 Fax (32) 2 284 49 14 Peter Dyrberg Ledende juridisk rådgiver (fra 16. 2. 97) Tlf. (32) 2 284 20 03 Ursula Garderet Sekretær (fra 1. 2. 1997) Tlf. (32) 2 284 23 00 Anna Ruscitti Sekretær (indtil 30. 6. 1997 i Strasbourg) Tlf. (32) 2 284 63 93 Hanna Mari Anttilainen Praktikant (fra 1. 7. 1997)