title: Euro 1999 - Perustamissopimuksen 109 j artiklan 2 kohdan mukaisesti annettu komission suositus neuvoston suositukseksi

eurovoc_concepts:
Economic and Monetary Union
European Monetary System
economic convergence
report
third stage of EMU

text: EURO 1999 25. maaliskuuta 1998 Talouksien lähentymisen arviointi ja talous-ja rahaliiton kolmanteen vaiheeseen siirtymistä koskeva suositus EUROOPAN KOMISSIO Tiedottamisohjelma Euroopan unionin kansalaisille EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO Bryssel, 25. 03. 1998 KOM(1998) 1999 lopuit. 98/0128 (CNS) EURO 1999 25. maaliskuuta 1998 Talouksien lähentyijiisen arviointi ja talous-ja rahaliiton kolmanteen vaiheeseen siirtymistä koskeva suositus (komission esittämät) 1. tammikuuta 1999: euroalue syntyy Esipuhe 1. Muutamien kuukausien kuluttua eurosta tulee totta. Sen avulla Euroopan unioni osoittaa kansalaisilleen ja yhteistyökumppaneilleen ympäri maailmaa konkreettisen tavoitteensa, rauhan ja hyvinvoinnin takaavan yhteisön. 2. Euroopan yhteisön jäsenvaltioissa otetaan ensimmäistä kertaa 1. tammikuuta 1999 käyttöön yhteinen raha. Tätä on edeltänyt pitkällinen prosessi, jota on leimannut valtion- ja hallitusten päämiesten itsenäinen poliittinen tahto ja välttämättömien taloudellisten edellytysten täyttäminen. aikaansaaminen. talousjärjestelmän 3. Euron käyttöönotolla Euroopan unioniin vakiinnutetaan vakauteen tähtäävä ajattelutapa, johon perustuu vakaan, terveelle pohjalle rakentuvan ja hyvin vastataan myös hoidetun maailmantalouden nykyiseen kehitykseen ja globalisoitumiseen. Vaikkei euro yksin pystykään poistamaan työttömyyttä, ilman euroa jäisimme vaille olennaisen tärkeää välinettä ensisijaisen tärkeiksi tunnustetuissa ponnisteluissa työllisyyden parantamiseksi. Talous- ja rahaliitto (EMU) piristää Euroopan talouselämää ja yhtenäismarkkinoita, edistää investointeja, vahvistaa yritysten kilpailukykyä, hyödyttää kuluttajia ja säästäjiä ja helpottaa kansalaisten elämää työssä ja vapaa-aikana. Sillä 4. Euron käyttöönoton seuraukset ulottuvat Euroopan unionin rajojen ulkopuolelle, kun euroa ryhdytään vähitellen käyttämään kansainvälisenä laskutus-, sijoitus- ja varantovaluuttana. Se ilmentää yhteistyökumppaneille Euroopan unionin yhtenäisyyttä ja lisää kansainvälisen valuuttajärjestelmän vakautta. 5. Euron käyttöönoton kynnyksellä talous on elpynyt tervehtymässä. Valmistautuminen työllisyyden kannalta suotuisasti, kun inflaatiota Euroopassa on onnistuttu hillitsemään ja julkinen talous on tuottaa merkittäviä tuloksia. Tämä ilmenee lähentymiskehitystä arvioivasta komission selvityksestä: muutamassa vuodessa jäsenvaltiot ovat lujittaneet huomattavasti taloudellista lähentymistään ja talouskehitystään. Tämän perusteella komissio suosittelee neuvostolle, että 11 jäsenvaltiota ottaa euron käyttöön 1. tammikuuta 1999 alkaen: Belgia, Saksa, Espanja, Ranska, Irlanti, Italia, Luxemburg, Alankomaat, Itävalta, Portugali ja Suomi. talous- ja rahaliittoon alkaa 6. Hallitusten tekemät päätökset ja perustamissopimuksen määräykset velvoittavat talouden saaminen jäsenvaltiot jatkamaan tällä tiellä: ainoastaan julkisen talouspoliittista tasapainoon keskipitkällä aikavälillä liikkumavaraa. tasapainoinen talouden talouspolitiikkayhdistelmä parantaisivat talous- ja rahaliiton mahdollisuuksia toimia ilman jännitteitä. Hintojen pitäminen vakaina itsenäisen Euroopan keskuspankin ansiosta ja kansallisen talouspolitiikan yhteisötason koordinoinnin vahvistaminen takaavat talous- ja rahaliiton sujuvan ja tehokkaan toiminnan. tarjoaa hallituksille ja tervehtyminen Julkisen 7. Euroopan unioni hyötyy talous- ja rahaliitosta kuitenkin kaikkein eniten, jos jäsenvaltiot pystyvät sen alkaessa toteuttamaan merkittäviä uudistuksia muilla alueilla, mm. työllisyyspolitiikassa ja verotuksessa. 8. Tähän kannustaa huoli myöhempien sukupolvien hyvinvoinnista. Tarve sopeuttaa Euroopan taloudellisia ja yhteiskunnallisia rakenteita vuosisadan vaihtuessa vaatii tällaisia muutoksia. Vain tällä edellytyksellä talouden tämänhetkinen elpyminen ja euron käyttöönoton sille antama sysäys aloittavat kestävän kehityksen ja kasvun vaiheen Euroopassa. EURO, KESTÄVÄSTI VAKAA VALUUTTA 9. Ratifioimalla Maastrichtin sopimuksen unionin jäsenvaltiot valitsivat vakauden, koska kokemus osoittaa, että nopea inflaatio, julkisen talouden alijäämien syventyminen ja korkeat pitkäaikaiset korot vaikuttavat kielteisesti talouden toimijoiden päätöksiin lyhytnäköisen elvytyksen kustannukset myöhemmille sukupolville, hillitsevät sijoituksia, hidastavat kasvua ja jarruttavat uusien työpaikkojen luomista. ja odotuksiin, siirtävät 10. Jäsenvaltioiden onnistunut taloudellinen lähentymiskehitys luo Euroopan unionille vakaan talousjärjestelmän perustan. Sen säilyttäminen ja vahvistaminen kestävällä tavalla on nyt tärkeää. Jäsenvaltioiden toteutunut lähentymiskehitys 11. Yhteisen rahan luominen perustuu tarpeeseen taata vakaus, jonka varaan kasvu rakentuu: kansainvälisen valuuttajärjestelmän romahtaminen vuonna 1971 ja jäsenvaltioiden välisten talous- ja rahapoliittisten yhteistyökeinojen puuttuminen johtivat inflaation kiihtymiseen, kasvun jyrkkään hidastumiseen ja työttömyyden kasvuun Euroopassa. yhteisvastuullisesti 12. Eurooppalaiset reagoivat tilanteeseen luomalla mekanismeja, joiden avulla voitiin Euroopan toimia valuuttajärjestelmän perustamisen ja ecun luomisen myötä syntyi vuodesta 1979 alkaen vakaa alue, mikä edisti inflaation hidastumista ja valuuttakurssien vakautumista useimpien jäsenvaltioiden välillä. valuutta-asioissa. talous- ja - 2- 13. Talouksien kytkeytyminen entistä altistuivat joille ne tiiviimmin muuhun maailmaan ja valuuttamyllerrykset, epävakaassa kansainvälisessä ympäristössä, edellyttivät kuitenkin tarttumista näihin ongelmiin Euroopan yhteisön tasolla. Sisämarkkinoiden syvenemisen tähden tuli tärkeäksi suojata niitä äkillisiltä valuuttakurssiheilahteluilta. Allekirjoittaessaan Euroopan unionista tehdyn sopimuksen vuonna 1992 jäsenvaltiot osoittivat haluavansa määrätietoisesti varmistaa tavaroiden, palvelujen, ihmisten ja pääomien vapaan liikkumisen,-edistää talouspolitiikan todellista lähentymistä ja luoda Euroopalle yhteisen rahan ennen vuotta 2000. 14. Vaikka tätä poliittista tahtoa on usein koeteltu, se ei ole koskaan horjunut. Sen uskottavuus perustuu siihen syvään ja välttämättömyydestä syntyneeseen vakaumukseen, että Euroopan unionin ja sen jäsenvaltioiden edun mukaista on noudattaa tarkasti Maastrichtin sopimuksessa määrättyjä talous- ja rahaliiton tavoitteita, edellytyksiä ja toteutumisaikataulua. Viime vuosina saavutetut edistysaskeleet ovat merkittäviä: • Jäsenvaltioiden taloudellisen lähentymisen huomattava vahvistuminen osoittaa niiden edistyneen merkittävästi. Jäsenvaltioiden keskimääräinen inflaatio on hidastunut huomattavasti ja on nyt alle 2 % lähes kaikissa jäsenvaltioissa. Jäsenvaltioiden keskimääräinen julkisyhteisöjen alijäämä suhteessa BKT:hen on supistunut 6,1 prosentista vuonna 1993 2,4 prosenttiin vuonna 1997, minkä ansiosta julkisen velan suhde kokonaistuotantoon on vähentynyt rakenteellisesti. Tämän kehityksen seurauksena pitkät korot ovat laskeneet merkittävästi, mikä on vakauttanut Euroopan valuuttajärjestelmään kuuluvia valuuttoja. Tässä kertomuksessa esitetyn arvioinnin perusteella komissio suosittelee neuvostolle, että 11 jäsenvaltiota ottaa euron käyttöön 1. tammikuuta 1999 alkaen, koska ne täyttävät siihen liittyvät edellytykset. investointeja edistänyt kasvua ja ja • Prosessin institutionaaliset vaiheet ovat edenneet perustamissopimuksen ja Madridin Eurooppa-neuvostossa joulukuussa 1995 hyväksytyn suunnitelman mukaisesti. EMUn toimintaedellytysten kannalta välttämätön oikeudellis- tekninen perusta on valmis (mm. vakaus- ja kasvusopimus, euron oikeudellinen asema ja uusi valuuttakurssijärjestelmä). ja jäsenvaltiot • Komission toukokuussa 1995 julkaiseman vihreän kirjan jälkeen yhteisön tehneet euron toimielimet, taloudelliset käyttöönottoon 1. tammikuuta 1999 tähtääviä valmisteluja määrätietoisesti ja huolellisesti. Tämän valmistelutyön tulokset nähdään, kun valtion- tai hallitusten päämiehet tekevät päätöksen EMUn alkamisesta. Nyt annettava komission suositus tarjoaa oikeusperustan päätökselle, jonka Eurooppa neuvosto tekee 2. toukokuuta 1998 pidettävässä kokouksessaan. toimijat ovat - 3- 15. Eurooppaan on palannut luottamus jo ennen yhteisen rahan käyttöönottoa. Inflaation hillitseminen, julkisen talouden tervehdyttäminen ja ennätyksellisen alhaiset korot selittävät talouden nykyisen, työpaikkoja luovan elpymisen ja eurooppalaisten valuuttojen vakauden Aasian kriisistä huolimatta. Kasvu on lähtenyt uudestaan käyntiin: BKT:n kasvu oli +1,8 % vuonna 1996 ja +2,7 % vuonna 1997. Kasvuksi arvioidaan 2,8 % vuonna 1998 ja 3,0 % vuonna 1999. Euroopan unioniin odotetaan syntyvän 3,4 miljoonaa uutta työpaikkaa kolmessa vuodessa (1997-1999). 16. Tästä rohkaisevasta talouskehityksestä on etua myös euron onnistumiselle. Koska hyvin moni jäsenvaltio täyttää yhteiseen rahaan osallistumisen ehdot alusta lähtien, Euroopan unioni on tähän uuteen kehitysvaiheeseensa. Se on jälleen vakautunut. Vakauden kestävän luonteen ansiosta EU voi saada siitä huomattavia etuja, jotka liittyvät euron uskottavuuteen. tavalla valmistautunut tyydyttävällä Euroopan unioni sitoutuu kestävään vakauteen 17. Kestävään vakauteen tähtäämiseksi perustamissopimuksessa taataan seuraavat asiat: • • • Euroopan keskuspankin (EKP) itsenäisyys: EKP:n tärkeimpänä tavoitteena on pitää hinnat vakaina. Tämän tavoitteen vaarantumatta EKP tukee yhteisön yleistä politiikkaa kestävän kasvun, pitkälle menevän lähentymisen ja korkean työllisyystason edistämiseksi. Julkisen talouden kurinalainen hoito: yhteinen raha merkitsee kaikkia koskevaa talous- ja* budjettikuria. Komissio aikoo velvoitetta noudattaa ja ja valvoa erityisesti vakaus- täysipainoisesti kasvusopimuksen noudattamista. tehtävänsä tiukkaa täyttää Tarvittavat välineet, joilla lujitetaan euroalueeseen kuuluvien jäsenvaltioiden talouspolitiikan ja koordinaatiota: komissio hoitaa kaikki velvollisuutensa, jotka liittyvät tästä asiasta sovittujen menettelyjen pysyvään soveltamiseen. seurantaa 18. Hallitusten poliittinen tahto on välttämätön edellytys EMUn onnistumiselle. Kansallisten viranomaisten ja talouden toimijoiden järkevä ja vastuullinen tärkeämpää kuin pelkästään menettelysääntöjen käyttäytyminen on vielä noudattaminen. Siitä riippuu jäsenvaltioiden kansantalouksien tulevaisuus. Hallitusten määrätietoisuuden ansiosta kaikki jäsenvaltiot ovat onnistuneet pienentämään julkista alijäämäänsä ja nähneet tästä ensimmäisiä positiivisia tuloksia. Samoista syistä niiden odotetaan sitoutuvan keskipitkällä aikavälillä tähtäämään julkisen talouden tasapainoon tai ylijäämään. Tämä sitoumus on kirjattu vakaus-ja kasvusopimukseen. 19. Jäsenvaltioiden odotetaan aiemmista kokemuksista ja virheistä viisastuneina tilaisuuteen hyötyä euron aikaansaamasta tarttuvan niille nyt tarjoutuvaan talouttaan taloudellisen ympäristön kohentumisesta, entisestään ja palauttaa niiltä nyt puuttuvan finanssipolitiikan liikkumavaran. Menot rahoitusaseman tasapainottaminen keskipitkällä aikavälillä on tavoite, joka on saavutettava jo senkin vuoksi, että jäsenvaltiot pystyisivät valmistautumaan väestönsä vääjäämättömään ikääntymiseen vuosituhannen taitteessa. Muussa tapauksessa tulevien sukupolvien kannettavaksi siirrettäisiin edellisiltä kertyneiden alijäämien taakka. tai myöhemmin maksettava: tasapainottaa ennemmin julkista on 20. Tämä koskee kaikkia jäsenvaltioita riippumatta siitä, osallistuvatko ne EMUun 1. 1. 1999, koska kaikki aikovat siihen liittyä. Lähentymiskehitystä helpotetaan perustamissopimuksessa tarkoitetulla talous-, budjetti- ja rahoituskysymyksiä koskevalla jäsenvaltioihin euroalueen sovellettavilla vakaus- ja kasvusopimuksen määräyksillä sekä näille maille tarjotulla mahdollisuudella osallistua uuteen valuuttakurssijärjestelmään. yhteistoiminnalla, ulkopuolisiin takuut 21. Hallitusten poliittinen tahto, toteutunut lähentymiskehitys, perustamissopimuksen ja ja Amsterdamin Eurooppa-neuvoston antamat päätöslauselmiin sisältyvät koordinaatio- ja seurantamekanismit tekevät eurosta yhtä uskottavan kuin talouskehitykseltään parhaiden jäsenvaltioiden valuutat ovat nyt. Euro on Euroopan tulevaisuuteen vaikuttava mahdollisuus, johon kannattaa tarttua. päätelmiin EURO ON UUSI VOIMAVARA 22. Euroopan yhteisöjen perustamisesta lähtien on moneen otteeseen ehdotettu taloudellista lujittamiseksi: ja valuuttayhteistyötä Euroopan yhdentymisen tulliunionin vieminen loppuun ja jäsenvaltioiden välisten esteiden poistaminen antoivat suotuisat edellytykset Euroopan valuuttajärjestelmän perustamiselle. Valuuttajärjestelmä puolestaan antoi mahdollisuuden toteuttaa sisämarkkinat ja edisti niiden toimintaa. Euro vahvistaa näitä markkinoita. EMUn ansiosta Euroopan unioni saa uutta pontta. Tätä varten on kuitenkin hyödynnettävä kaikki EMUn suomat mahdollisuudet. EMU: tilaisuus harjoittaa työllisyyttä edistävää politiikkaa 23. Tasapainoinen politiikkayhdistelmä, kestävä lähentymiskehitys j a rahataloudellinen vakaus muodostavat työllisyyttä edistävän talouspolitiikan perustan. EMU tarjoaa tällaisen perustan. Sen vaikutukset eivät kuitenkaan pääse toteutumaan täysimääräisesti ilman samaan aikaan toteutettavaa merkittävää rakennesopeutusta. erityisesti sosiaalimaksuja matalapalkkaisten 24. Finanssipolitiikkaan aikaansaadun liikkumavaran avulla on alennettava palkkoihin osalta. kohdistuvia lisää Työvoimakustannuksia alentamalla kannustetaan yrityksiä hankkimaan työvoimaa. Hyödyke-, palvelu- ja työmarkkinoiden joustavuuden lisääntyminen ja työmarkkinaosapuolten välisissä neuvotteluissa sovitut työn organisoinnin muutokset toimialojen ja yksittäisten yritysten tasolla luovat suotuisat edellytykset uusien työpaikkojen syntymiselle. Kun lisäksi inflaatio on saatu kitketyksi lähes kokonaan, voidaan luoda tiiviimpi yhteys palkkatason ja työn tuottavuuden välille. Tämän ansiosta työmarkkinaosapuolten on entistä helpompi harjoittaa vastuullista palkkapolitiikkaa, joka edistää työllisyyttä. 25. Yrittäjyyttä on edistettävä erityisesti pienissä ja keskisuurissa yrityksissä keventämällä hallinnollisia velvoitteita ja helpottamalla yritysten pääsyä pääomamarkkinoille. On tunnustettava, että tutkimus on painopistealue, jota tulevaisuuteen suuntautunut politiikka edellyttää. Myös koulutukseen on panostettava riittävästi. Nämä ovat keskeisiä alueita, joiden kehittämiseen Euroopan unionin on jatkossa sitouduttava. joissa esitettiin uusi 26. Amsterdamin sopimuksen työllisyysosan toteuttaminen ennakollisesti ilmeni Luxemburgissa marraskuussa 1997 kokoontuneen ylimääräisen Eurooppa- työllisyyden neuvoston päätelmistä, lisäämiseksi. Asetettiin yhteisiä tavoitteita, määriteltiin työskentelytapa ja saatuja tuloksia alettiin seurata monenvälisesti. EMUn alkaessa jäsenvaltioilla on työllisyyspolitiikan ja rakenteellisten käytettävissään uudistusten tehostamiseen kansallisella tasolla. Euro merkitsee tässä mielessä erinomaista tilaisuutta katkaista alijäämän ja työttömyyden kierre ja käynnistää vakauden ja työllisyyden dynamiikka. tehokkaampi välineitä lähestymistapa EMU: yhtenäismarkkinoiden syveneminen 27. Euro on välttämätön yhtenäismarkkinoiden täydentämiseksi. Se lopettaa euroalueeseen osallistuvien jäsenvaltioiden valuuttojen väliset kurssivaihtelut. Aikaisemmin oli mahdollista, että yritysten ja niiden työntekijöiden panostuksella saavutettu tuottavuuden kasvu menetettiin hetkessä valuuttakurssivaihtelujen vuoksi. Hidas inflaatio, alhaiset korot ja aiempaa paremmin ennakoitava kasvu vähentävät epävarmuutta, joka haittaa sijoituspäätösten tekemistä. Poistamalla valuuttakurssiriskin euro myös vahvistaa yritysten kilpailukykyä ja, jos yritykset valmistautuvat euroon siirtymiseen nopeasti, sen käyttöönotto antaa niille mahdollisuuden kansainväliseen kilpailuun optimaalisin edellytyksin. Yhteisön tasolla on vielä poistettava olemassa olevat kaupan esteet ja edistyttävä verotuksen yhdenmukaistamisessa, jotta EMUsta voitaisiin hyötyä mahdollisimman paljon. kilpailukyky 28. Kuluttajille ja yrityksille, jotka ostavat, myyvät, työskentelevät tai investoivat jossakin toisessa jäsenvaltiossa, euro merkitsee kaupan avoimuuden lisääntymistä ja kilpailun kehittymistä. Kuluttajat saavat tuotteita ja palveluita edullisemmin ja yritysten vapaan liikkuvuuden periaatteen kanssa yhteinen raha edistää näin tavaroiden ja palvelujen markkinoiden yhtenäistymistä, parantaa sijoitusten laatua ja edistää yhdentymistä yhtenäismarkkinoilla. Euron myötä syntyy myös "eurooppalainen kuluttaja", jonka ostovoiman takaa yhteisen rahan vakaus. Mutta jotta voitaisiin hyötyä kilpailun lisääntymisestä unionin rajojen sisällä, on lisättävä lainsäädäntöä, joka turvaa paremman tiedonsaannin kuluttajille. kasvaa. Yhdessä perustamissopimuksen jo nyt 29. Laajojen euromääräisten pääomamarkkinoiden luominen vuonna 1999 muuttaa perusteellisesti rahoitusmarkkinoita, mikä hyödyttää yrityksiä ja kotitalouksia vilkkaamman kilpailun ja palvelujen laadun parantumisen ansiosta. Tämä suuntaus on ollut havaittavissa rahoituslaitosten valmistautuessa euron käyttöönottoon. Kaikki talouden toimijat hyötyvät pitkällä aikavälillä siitä, että niillä on mahdollisuus lainanottoon ja -antoon samassa valuutassa suuremmilla ja likvidimmillä markkinoilla yhtä avoimin ehdoin ja tasapuolisin mahdollisuuksin • sekä vastaavin kustannuksin kuin tällä hetkellä dollarimäaräisillä markkinoilla. Tämä johtaa pysyvästi alhaiseen korkotasoon, josta on hyötyä kotitalouksille ja yrityksille. Siirryttäessä euron käyttöön on samalla nopeutettava uudistusprosessia, jolla tähdätään tehokkaampiin rahoitusmarkkinoihin. 30. Eurokolikkojen ja -seteleiden liikkeeseenlasku 1. tammikuuta 2002 on EMUn valmistelujen päätösvaihe. Kaikkien valuutanvaihtokustannusten poistumisen vuoksi EMU tuo säästöjä unionin jäsenvaltioiden kansalaisille ja yksinkertaistaa heidän elämäänsä käytännössä. Suurta yleisöä on jo nyt valmisteltava tähän muutokseen, jotta voitaisiin hälventää sen mahdollisesti aiheuttamia pelkoja. Talous- ja valuuttakysymyksiin liittyvien seikkojen lisäksi eurokolikkojen ja - seteleiden käyttöönotto on miljoonille eurooppalaisille konkreettinen osoitus yhteisestä identiteetistä. EMU: Euroopan unioni osana kansainvälistä yhteisöä 31. Ottamalla euron käyttöön unionin jäsenvaltiot vahvistavat kansalaisilleen kansainvälisessä yhteisössä aseman, joka heille historian perusteella sekä Euroopan taloudellisen merkityksen vuoksi kuuluu. Tällä tavoin jäsenvaltiot osoittavat olevansa yhtenäisen unionin jäseniä ja vahvistavat asemaansa kansainvälisillä rahoitusmarkkinoilla. 32. Yhdentyneessä ja pääomavirrat ovat yhä liikkuvampia, EMU merkitsee laajaa vakaata ja vaurasta aluetta, jolla talouden toimijoita haittaavat epävarmuustekijät on minimoitu. talousjärjestelmässä, kansainvälisessä kauppa- jossa 33. Koska voidaan paremmin hyödyntää sitä, että jäsenvaltioiden taloudet täydentävät toisiaan, yhteinen raha antaa Euroopan unionille paremmat toimintamahdollisuudet vahvistamalla Euroopan asemaa kansainvälisellä tasolla. Tavoitteena on, että eurosta tulee yksi merkittävimmistä valuutoista. Eurosta tulee varmasti pian kansainvälisessä kaupassa ja siihen liittyvässä laskutuksessa käytetty valuutta sen merkittävän aseman vuoksi, joka unionin jäsenvaltioilla on kansainvälisessä kaupassa. Lisäksi euron uskottavuus, joka perustuu suuriin ja erittäin likvideihin rahoitusmarkkinoihin, houkuttelee ulkomaisia sijoittajia. Euron kehittyminen antaa sille myös vähitellen kansainvälisen varantovaluutan aseman. 34. Tunnustetun vakautensa ja laajan käyttönsä vuoksi euro edistää kansainvälisten valuuttasuhteiden tasapainoisuutta. Se antaa unionille mahdollisuuden etsiä tärkeimpien kumppaneiden kanssa keinoja kansainvälisen valuuttajärjestelmän vakauttamiseksi. Jotta eurosta saataisiin kaikki ne edut, joita unioni voi sen käyttöönotolta perustellusti odottaa, ja jotta se voisi ottaa sille kuuluvan paikan kansainvälisillä markkinoilla, unionin on voitava toimia yhteisymmärryksessä. Jotta unioni voisi puolustaa etujaan tehokkaimmalla mahdollisella tavalla, sen jäseniltä edellytetään yhdenmukaista toimintaa. 35. Yhteinen raha vahvistaa yhteisön yli nelikymmenvuotiaan toimintahistorian aikaansaannokset hetkellä, jolloin yhteisö on aloittamassa uuden vaiheen eli laajentumassa Keski- ja Itä-Euroopan maihin, Kyprokseen ja Baltian maihin. Nykyisten jäsenvaltioiden yhdentymisellä luotu vauraus ja euron merkitys kannustavat myös mahdollisia uusia jäsenvaltioita täyttämään nopeasti ne edellytykset, joita vaaditaan Euroopan unionin täysimääräisiltä jäseniltä. Euroopan yhdentymiskehityksen laajentuminen on taloudellisen vakauden ja rauhan takeena tulevaisuudessa. -=oOo=- toteuttamiseen velvoitteidensa 36. Oheisessa kertomuksessa selvitetään, miten jäsenvaltiot ovat edistyneet talous- ja rahaliiton täyttämisessä. liittyvien Perustamissopimuksen mukaan tämän arvion perusteella todetaan, onko kestävän lähentymisen korkea taso saavutettu. Tämä selvitetään arvioimalla, missä määrin kukin jäsenvaltio on täyttänyt perustamissopimuksen 109 j artiklassa määrätyt lähentymisperusteet. Myös muita artiklassa määrättyjä ehtoja ja tekijöitä on tarkastettu. Tämän arvion ja Euroopan rahapoliittisen instituutin raportin perusteella komissio suosittaa neuvostolle, että seuraavat jäsenvaltiot ottavat euron käyttöön 1. tammikuuta 1999: Belgia, Saksa, Espanja, Ranska, Irlanti, Italia, Luxemburg, Alankomaat, Itävalta, Portugali ja Suomi. -8 37. Myös Kreikka ja Ruotsi ovat lähentyneet muita jäsenvaltioita. Niitä kehotetaan jatkamaan ponnistelujaan, jotta ne voisivat liittyä euroon osallistuvien maiden joukkoon, kun toteutunutta lähentymiskehitystä arvioidaan seuraavan kerran. Uusi arviointi suoritetaan kahden vuoden kuluttua tai jommankumman maan pyynnöstä tätä aiemmin. 38. Yhdistyneen kuningaskunnan ja Tanskan tilannetta arvioidaan, kun nämä maat perustamissopimukseen liitettyjen pöytäkirjojen määräysten mukaisesti ilmoittavat neuvostolle aikomuksestaan osallistua kolmanteen vaiheeseen. -=oOo=- 39. Tässä kertomuksessa todetaan yhteinen onnistuminen: aiempien kokemusten vahvistamana ja Euroopan unionista tehdyllä sopimuksella käyttöönotettujen välineiden avulla kaikki jäsenvaltiot ovat jo usean vuoden ajan pyrkineet taloudelliseen lähentymiseen, jonka tuloksena on nykyinen kasvun elpyminen. Euron käyttöönotto kruunaa nämä ponnistelut. Se tarjoaa jäsenvaltioiden käyttöön välineen, joka lujittaa talousympäristön vakautta, piristää sisämarkkinoiden kaupankäyntiä, lisää kilpailukykyä ja vahvistaa niiden kansainvälistä asemaa. 40. Kyse on myös vastuullisesta taloudenpidosta. Euroopan keskuspankki valvoo itsenäisesti hintojen vakautta. Komissio ja neuvosto huolehtivat omalta osaltaan määrätietoisesti siitä, että talouspolitiikkaa koordinoidaan entistä paremmin. Jäsenvaltioiden tehtävänä puolestaan on jatkaa sinnikkäästi lähentymiskehitystään, vahvistaa toteuttaa rakenteellisia uudistuksia, jotta terve ja kestävä kasvu saadaan palautumaan Euroopan unioniin. Tällaisen yhteisvastuullisuuden ansiosta kaikkien unionin jäsenvaltioiden kansalaisten yhteisestä rahasta eurosta muodostuu vaurautta ja työllisyyttä edistävä tekijä. toimijoiden vastuullisuutta talouden ja -9 EUROOPAN KOMISSIO Perustamissopimuksen 109 j artiklan 2 kohdan mukainen komission suositus neuvoston suositukseksi PERUSTELUT Perustamissopimuksen 109 j artiklassa määrätään menettely ja aikataulu, joiden mukaisesti EMUn kolmanteen vaiheeseen osallistumisesta päätetään. Neuvosto, joka kokoontui Dublinissa 13. joulukuuta 1996 valtion- tai hallitusten päämiesten kokoonpanossa, päätti, että jäsenvaltioiden enemmistö ei täyttänyt yhtenäisvaluuttaan siirtymisen edellytyksiä, että yhteisö ei siirry EMUn kolmanteen vaiheeseen vuonna 1997, ja että perustamissopimuksen 109 j artiklan 4 kohtaa sovellettaisiin mahdollisimman aikaisin vuonna 1998. Perustamissopimuksen 109 j artiklan 4 kohdan mukaan saman artiklan 1 ja 2 kohdassa määrätty menettely on 2 kohdan toista luetelmakohtaa lukuun ottamatta toistettava. Komission ja ERIn on sen vuoksi annettava neuvostolle kertomus jäsenvaltioiden edistymisestä näiden talous- ja rahaliiton toteuttamiseen liittyvien, velvollisuuksien täyttämisessä; tämän jälkeen ja näiden kertomusten perusteella komissio antaa neuvostolle suosituksen siitä, mitkä jäsenvaltiot täyttävät yhtenäisvaluutan käyttöönottoon vaadittavat edellytykset. Komissio on antanut lähentymiskertomuksen kokouksessaan 25. maaliskuuta 1998. ERI on antanut oman kertomuksensa 24. maaliskuuta. Komission ja ERIn kertomuksissa tutkitaan, onko kunkin jäsenvaltion lainsäädäntö, sen kansallisen keskuspankin perussääntö mukaan luettuna, yhteensopiva perustamissopimuksen "107 ja 108 artiklan sekä EKPJ:n perussäännön kanssa. Kertomuksissa tarkastellaan myös sitä, ovatko jäsenvaltiot saavuttaneet kestävän lähentymisen korkean tason lähentymisperusteiden mukaisesti. Komission ja ERIn kertomuksissa otetaan huomioon myös ecun kehitys, markkinoiden yhdentymisen sekä tulokset, vaihtotaseet yksikkötyökustannusten ja muiden hintaindeksien kehityksen tarkastelu. ja niiden kehitys Komissio esittää kertomuksessaan perustelut sille, että Belgia, Saksa, Espanja, Ranska, Italia, Itävalta, Portugali, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta ovat oikaisseet liialliset alijäämänsä. Tämän johdosta komissio antaa 25. maaliskuuta 1998 kunkin luetellun jäsenvaltion osalta suosituksen, että neuvosto kumoaisi perustamissopimuksen 104 c artiklan 12 kohdan mukaisesti aiemmat päätöksensä näiden jäsenvaltioiden liiallisista alijäämistä, ja lähettää nämä suositukset neuvostolle. Jos neuvosto toimii komission suositusten mukaisesti, näiden jäsenvaltioiden katsotaan täyttävän julkisen talouden tilaa koskevan lähentymisperusteen perustamissopimuksessa tarkoitetulla tavalla. lähentymiskertomuksessaan, miten kukin Tutkittuaan täyttänyt lähentymiskriteerit, komissio katsoo, että Belgia, Saksa, Espanja, Ranska, Irlanti, Italia, Luxemburg, Alankomaat, Itävalta, Portugali ja Suomi ovat saavuttaneet kestävän lähentymisen korkean tason. Koska Tanska ja Yhdistynyt kuningaskunta käyttävät jäsenvaltio on oikeuttaan jättäytyä EMUn kolmannen vaiheen ulkopuolelle, ei ole tarpeen arvioida, täyttävätkö ne muut yhtenäisvaluutan käyttöönoton edellytykset. Tämän kertomuksen ja ERIn kertomuksen perusteella komissio suosittaa neuvostolle, että Belgian, Saksan, Espanjan, Ranskan, Irlannin, Italian, Luxemburgin, Alankomaiden, Itävallan, Portugalin ja Suomen todettaisiin täyttävän yhtenäisvaluutan käyttöönoton edellytykset. PERUSTAMISSOPIMUKSEN 109 j ARTIKLAN 2 KOHDAN MUKAISESTI ANNETTU. KOMISSION SUOSITUS NEUVOSTON SUOSITUKSEKSI Euroopan unionin neuvosto, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 109 j artiklan 2 kohdan, ottaa huomioon komission suosituksen, ottaa huomioon komission kertomuksen *, ottaa huomioon Euroopan rahapoliittisen instituutin kertomuksen2, ottaa huomioon Euroopan parlamentiniausunnon sekä katsoo, että 1. 2. 3. talous- ja rahaliiton (EMU) kolmanteen vaiheeseen siirtymistä koskevien päätösten menettelystä ja aikataulusta on määrätty 109 j artiklassa; 13 päivänä joulukuuta 1996 Dublinissa valtion- tai hallitusten päämiesten kokoonpanossa kokoontunut neuvosto päätti, että jäsenvaltioiden enemmistö ei täyttänyt yhteisen rahan käyttöönottamiseksi vaadittavia edellytyksiä, että yhteisö ei siirtyisi EMUn kolmanteen vaiheeseen vuonna 1997, ja että perustamissopimuksen 109 j artiklan 4 kohdassa määrättyä menettelyä tulisi soveltaa mahdollisimman aikaisin vuonna 1998, 109 j artiklan 4 kohdan mukaisesti saman artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettu menettely, 2 kohdan toista luetelmakohtaa lukuun ottamatta, on toistettava, 109 j artiklan 1 kohdassa määrätään, että komission ja Euroopan rahapoliittisen instituutin laatimissa kertomuksissa tarkastellaan, onko kunkin jäsenvaltion kansallinen lainsäädäntö, sen kansallisen keskuspankin perussääntö mukaan luettuna, sopusoinnussa perustamissopimuksen 107 ja 108 artiklan sekä Euroopan keskuspankkijärjestelmän (EKPJ) perussäännön kanssa, ja myös sitä, onko kestävän lähentymisen korkea taso saavutettu, arvioimalla missä määrin kukin jäsenvaltio on täyttänyt seuraavat arviointiperusteet: - hintatason korkeatasoisen vakauden toteutuminen; tämä on ilmeistä, jos inflaatio on lähellä korkeintaan kolmen hintatason vakaudessa parhaiten suoriutuneen jäsenvaltion inflaatiota, - julkisyhteisöjen rahoitusaseman kestävyys; tämä on ilmeistä, jos julkisyhteisöillä ei ole 104 c artiklan 6 kohdassa tarkoitettua liiallista alijäämää, 1 KOM (. ) 2 Sivu 1 / 9 - Euroopan valuuttajärjestelmän tavanomaisten vaihteluvälien noudattaminen ainakin kahden vuoden ajan siten, ettei valuutan ulkoista arvoa ole alennettu suhteessa toisen jäsenvaltion valuuttaan, valuuttakurssijärjestelmässä määrättyjen - saavuttaman jäsenvaltion jäsenvaltion Euroopan valuuttajärjestelmän valuuttakurssijärjestelmään osallistumisen pysyvyys, sellaisena kuin se ilmenee pitkäaikaisten korkojen tasossa. lähentymisen ja 4. 5. 6. 7. 8. Näitä neljää arviointiperustetta ja ajanjaksoja, joiden ajan niitä on noudatettava, täsmennetään pöytäkirjassa N:o 6; komission ja ERIn kertomuksissa on otettava huomioon myös ecun kehitys, markkinoiden yhdentymisen tulokset, vaihtotaseen tila ja kehitys ja yksikkötyökustannusten ja muiden hintaindeksien kehitys, 109 j artiklan 2 kohdan ensimmäisen luetelmakohdan mukaan neuvoston on arvioitava näiden kertomusten perusteella kunkin jäsenvaltion osalta, täyttääkö se yhteisen rahan käyttöönottamiseksi vaaditut edellytykset, ja annettava päätelmänsä suosituksina valtion- tai hallitusten päämiesten kokoonpanossa kokoontuvalle neuvostolle, joka Euroopan parlamenttia kuultuaan 109 j artiklan 4 kohdan mukaisesti vahvistaa, mitkä jäsenvaltiot täyttävät yhteisen rahan käyttöönottamiseksi vaaditut edellytykset; yhtenä vaadittavana edellytyksenä on Tanskan osalta pöytäkirjan N:o 12 mukaisesti ja Yhdistyneen kuningaskunnan osalta pöytäkirjan N:o 11 mukaisesti neuvostolle annettava ilmoitus, että maa aikoo osallistua EMUn kolmanteen vaiheeseen, jäsenvaltioiden kansallista lainsäädäntöä, sen kansallisen keskuspankin perussääntö mukaan luettuna, on tarpeen mukaan muutettava, jotta se olisi sopusoinnussa perustamissopimuksen 107 ja 108 artiklan ja EKPJ:n perussäännön kanssa; muutoksilla on varmistettava yhteensopivuus perustamissopimuksen kanssa viimeistään EKPJ:n perustamispäivänä; komission ja ERIn kertomuksissa on yksityiskohtainen arvio kunkin jäsenvaltion lainsäädännön yhteensopivuudesta perustamissopimuksen 107 ja 108 artiklan ja EKPJ:n perussäännön kanssa, pöytäkirjan N:o 6 1 artiklan mukaan 109 j artiklan 1 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitettu hintatason vakauden arviointiperuste tarkoittaa, että jäsenvaltio on saavuttanut kestävän hintatason vakauden ja tarkasteluajankohtaa edeltävän vuoden aikana todetun keskimääräisen inflaation, joka ylittää enintään 1,5 prosenttiyksiköllä enintään kolmen hintatason vakaudessa parhaiten suoriutuneen jäsenvaltion inflaation; hintavakautta koskevan arviointiperusteen osalta inflaatiota mitataan yhdenmukaistetuilla kuluttajahintaindekseillä (YKHI), jotka on määritelty neuvoston asetuksessa (EY) N:o 2494/95; hintavakauskriteerin arvioimiseksi jäsenvaltion inflaatiota on mitattu kahdentoista kuukausi-indeksin aritmeettisen keskiarvon prosentuaalisena muutoksena verrattuna edellisen jakson kahdentoista kuukausi-indeksin aritmeettiseen keskiarvoon; tammikuussa 1998 päättyneen yhden vuoden ajanjakson aikana kolme hintavakaudessa parhaiten suoriutunutta jäsenvaltiota olivat Ranska, jonka inflaatio oli 1,2 %, Irlanti, jonka inflaatio oli 1,2 % ja Itävalta, jonka inflaatio oli 1,1 %; komission ja ERIn kertomuksissa käytettiin viitearvoa, joka on saatu laskemalla kolmen hintavakaudessa parhaiten inflaatiovauhtien yksinkertainen aritmeettinen keskiarvo, johon on lisätty 1,5 prosenttiyksikköä; tammikuussa 1998 päättyneen vuoden mittaisen ajanjakson ajalta viitearvo on 2,7 %, suoriutuneen jäsenvaltion pöytäkirjan N:o 6 2 artiklan mukaan 109 j artiklan 1 kohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitettu julkisen jäsenvaltiota tarkasteluajankohtana koske perustamissopimuksen 104 c artiklan 6 kohdassa tarkoitettu neuvoston päätös liiallisen alijäämän olemassaolosta kyseisessä jäsenvaltiossa, talouden rahoitusasemaa koskeva arviointiperuste merkitsee, ettei pöytäkirjan N:o 6 3 artiklan mukaan 109 j artiklan 1 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa tarkoitettu Euroopan valuuttajärjestelmän valuuttakurssijärjestelmään osallistumista koskeva arviointiperuste merkitsee, että jäsenvaltio on noudattanut Euroopan valuuttajärjestelmän valuuttakurssijärjestelmässä (ERM) määrättyjä tavanomaisia vaihteluvälejä ilman, että sillä on ollut merkittäviä paineita, ainakin kahtena viimeisenä tarkasteluajankohtaa edeltävänä vuotena; erityisesti jäsenvaltio ei ole omasta aloitteestaan alentanut valuutan kahdenvälistä keskuskurssia suhteessa toisen jäsenvaltion valuuttaan samana aikana; arvioidessaan tämän lähentymisperusteen täyttämistä kertomuksissaan komissio ja ERI ovat tarkastelleet helmikuussa 1998 päättynyttä kahden vuoden jaksoa ja ottaneet huomioon, että jäsenvaltioiden ministereiden ja keskuspankkien pääjohtajien elokuussa 1993 tekemä päätös laajentaa ERMin vaihteluvälejä väliaikaisesti ± 2,25 prosentista ± 15 Sivu 2 /9 prosenttiin kahdenvälisten keskuskurssien ympärillä on muuttanut sitä kehikkoa, jolla arvioidaan jäsenvaltioiden valuuttakurssivakautta, 9. pöytäkirjan N:o 6 4 artiklan mukaan 109 j artiklan 1 kohdan neljännessä luetelmakohdassa tarkoitettu korkojen lähentymisperuste tarkasteluajankohtaa edeltävänä vuotena merkitsee, että jäsenvaltion pitkäaikaisten nimelliskorkojen keskimääräinen taso on enintään kaksi prosenttiyksikköä korkeampi kuin enintään kolmen hintavakaudessa parhaiten suoriutuneen jäsenvaltion vastaava taso; korkojen lähentymisen tarkastelussa käytettiin vertailukelpoisia valtion 10 vuoden viitelainan korkoja; korkojen lähentymisperusteen täyttämisen arvioinnissa komission ja ERIn kertomuksissa laskettiin viitearvo lisäämällä kaksi prosenttiyksikköä kolmen hintavakauden parhaiten saavuttaneen jäsenvaltion pitkäaikaisten nimelliskorkojen yksinkertaiseen aritmeettiseen keskiarvoon; tammikuussa 1998 päättyneen yhden vuoden ajanjakson viitearvo oli 7,8 %, 10. pöytäkirjan N:o 6 5 artiklan mukaan komissio toimittaa lähentymisperusteen täyttämisen nykyisessä arvioinnissa käytettävät tiedot; komissio toimitti tiedot tämän suosituksen laatimista varten; komissio toimitti julkista taloutta koskevat tiedot jäsenvaltioiden ilmoitettua ne 1 päivään maaliskuuta 1998 mennessä asetuksen (EY) N:o 3605/93 mukaisesti, 11. EMUn toisen vaiheen aikana ei ole ollut olemassa neuvoston päätöstä Irlannin ja Luxemburgin liiallisesta alijäämästä; 104 c artiklan 12 kohdan nojalla neuvosto kumosi 27 päivänä kesäkuuta 1996 tekemänsä päätöksen mukaan aikaisemman päätöksensä Tanskan liiallisesta alijäämästä; 104 c artiklan 12 kohdan nojalla neuvosto kumosi 30 päivänä kesäkuuta 1997 tekemänsä päätöksen mukaan aikaisemmat päätöksensä Alankomaiden ja Suomen liiallisesta alijäämästä; 104 c artiklan 12 kohdan nojalla neuvosto kumosi 1 päivänä toukokuuta 1998 tekemiensä päätösten mukaan aikaisemmat • päätöksensä Belgian, Saksan,. Espanjan, Ranskan, Italian, Itävallan, Portugalin, Ruotsin ja Yhdistyneen kuningaskunnan liiallisesta alijäämästä, 12. näiden suositusten perusteella neuvosto, joka kokoontuu valtion- tai hallitusten päämiesten kokoonpanossa, vahvistaa, mitkä jäsenvaltiot täyttävät yhteisen rahan käyttöönottamiseksi vaadittavat edellytykset, ON ANTANUT SEURAAVAT SUOSITUKSET: * 1 artikla Arviointi 1. Belgian kansallinen lainsäädäntö, sen kansallisen keskuspankin perussääntö mukaan luettuna, on yhteensopiva perustamissopimuksen 107 ja 108 artiklan ja EKPJ. n perussäännön kanssa, Belgian keskimääräinen inflaatio oli tammikuussa 1998 päättyneen vuoden aikana 1,4 %, joka on viitearvon alapuolella, Belgiaa ei koske neuvoston päätös julkisen talouden liiallisesta alijäämästä, Belgia on ollut mukana valuuttakurssijärjestelmässä kahden viime vuoden ajan; tänä aikana Belgian frangiin (BEF) ei ole kohdistunut merkittäviä paineita, eikä Belgia ole omasta aloitteestaan alentanut Belgian frangin kahdenvälistä keskuskurssia suhteessa minkään muun jäsenvaltion valuuttaan, tammikuussa 1998 päättyneen vuoden aikana Belgian pitkäaikaiset korot olivat keskimäärin 5,7 %, joka on viitearvon alapuolella. Belgia on täyttänyt talous- ja rahaliiton lainsäädäntöä koskevat velvoitteensa toteuttamiseksi. Belgia täyttää kaikki 109 j artiklan 1 kohdan neljässä luetelmakohdassa mainitut lähentymisperusteet ja on siten saavuttanut kestävän lähentymisen korkean tason. Näin ollen Belgia täyttää yhteisen rahan käyttöönottamiseksi vaadittavat edellytykset. Sivu 3 / 9 2. Tanska on pöytäkirjan N:o 12 1 kohdan ja valtion- tai hallitusten päämiesten Edinburghissa joulukuussa 1992 tekemän päätöksen mukaisesti3 ilmoittanut neuvostolle, että se ei osallistu talous- ja rahaliiton kolmanteen vaiheeseen; sen vuoksi ei ole tarpeen arvioida, tarvittavat täyttääkö Tanska muut yhteisen rahan käyttöönottamiseksi edellytykset; pöytäkirjan N:o 12 2 kohdan mukaisesti Tanskaa koskee poikkeus kolmannen vaiheen alettua. 3. Saksan kansallinen lainsäädäntö, sen kansallisen keskuspankin perussääntö mukaan luettuna, on yhteensopiva perustamissopimuksen 107 ja 108 artiklan ja EKPJ:n perussäännön kanssa, Saksan keskimääräinen inflaatio oli tammikuussa 1998 päättyneen vuoden aikana 1,4 %, joka on viitearvon alapuolella, Saksaa ei koske neuvoston päätös julkisen talouden liiallisesta alijäämästä, Saksa on ollut mukana valuuttakurssijärjestelmässä kahden viime vuoden ajan; tänä aikana Saksan markkaan (DEM) ei ole kohdistunut merkittäviä paineita, eikä Saksa ole omasta aloitteestaan alentanut Saksan markan kahdenvälistä keskuskurssia suhteessa minkään muun jäsenvaltion valuuttaan, tammikuussa 1998 päättyneen vuoden aikana Saksan pitkäaikaiset korot olivat keskimäärin 5,6 %, joka on viitearvon alapuolella. täyttänyt Saksa on talous- ja rahaliiton lainsäädäntöä koskevat velvoitteensa toteuttamiseksi. Saksa täyttää kaikki 109 j artiklan 1 kohdan neljässä luetelmakohdassa mainitut lähentymisperusteet ja on siten saavuttanut kestävän lähentymisen korkean tason. Näin ollen Saksa täyttää yhteisen rahan käyttöönottamiseksi vaadittavat edellytykset. 4. Kreikan kansallinen lainsäädäntö, sen kansallisen keskuspankin perussääntö mukaan luettuna, on yhteensopiva perustamissopimuksen 107 ja 108 artiklan ja EKPJ:n perussäännön kanssa, Kreikan keskimääräinen inflaatio oli tammikuussa 1998 päättyneen vuoden aikana 5,2 %, joka on viitearvon yläpuolella, * neuvosto on päättänyt 26 päivänä syyskuuta 1994, että Kreikassa on julkisen talouden liiallinen alijäämä eikä tätä päätöstä ole kumottu, Kreikka ei ollut mukana valuuttakurssijärjestelmässä helmikuussa 1998 päättyneen kahden vuoden jakson aikana; tänä aikana Kreikan drakma (GRD) on ollut suhteellisen vakaa suhteessa valuuttakurssijärjestelmän valuuttoihin, mutta siihen on ajoittain kohdistunut paineita, joita on pyritty vaimentamaan väliaikaisilla kotimaisten korkojen nostoilla ja valuuttamarkkinainterventioilla; GRD liittyi valuuttakurssijärjestelmään maaliskuussa 1998, tammikuussa 1998 päättyneen vuoden aikana Kreikan pitkäaikaiset korot olivat keskimäärin 9,8 %, joka on viitearvon yläpuolella. Kreikka on täyttänyt lainsäädäntöä koskevat velvoitteensa talous- ja rahaliiton toteuttamiseksi. Kreikka ei täytä 109 j artiklan 1 kohdan neljässä luetelmakohdassa mainittuja täytä yhteisen rahan käyttöönottamiseksi vaadittavia edellytyksiä. lähentymisperusteita. Näin ollen Kreikka ei 3 EYVL C 348, 31. 12. 92, s. 1. Sivu 4 / 9 5. Espanjan kansallinen lainsäädäntö, sen kansallisen keskuspankin perussääntö mukaan luettuna, on yhteensopiva perustamissopimuksen 107 ja 108 artiklan ja EKPJ:n perussäännön kanssa («), Espanjan keskimääräinen inflaatio oli tammikuussa 1998 päättyneen vuoden aikana 1,8 %, joka on viitearvon alapuolella, Espanjaa ei koske neuvoston päätös julkisen talouden liiallisesta alijäämästä, Espanja on ollut mukana valuuttakurssijärjestelmässä kahden viime vuoden ajan; tänä aikana Espanjan pesetaan (ESP) ei ole kohdistunut merkittäviä paineita, eikä Espanjan pesetan kahdenvälistä keskuskurssia ole alennettu suhteessa minkään muun jäsenvaltion valuuttaan, tammikuussa 1998 päättyneen vuoden aikana Espanjan pitkäaikaiset korot olivat keskimäärin 6,3 %, joka on viitearvon alapuolella. Espanja on täyttänyt lainsäädäntöä koskevat velvoitteensa talous- ja rahaliiton toteuttamiseksi. Espanja täyttää kaikki 109 j artiklan 1 kohdan neljässä luetelmakohdassa mainitut lähentymisperusteet ja on siten saavuttanut kestävän lähentymisen korkean tason. Näin ollen Espanja täyttää yhteisen rahan käyttöönottamiseksi vaadittavat edellytykset. 6. Ranskan kansallinen lainsäädäntö, sen kansallisen keskuspankin perussääntö mukaan luettuna, on yhteensopiva perustamissopimuksen 107 ja 108 artiklan ja EKPJ:n perussäännön kanssas, Ranskan keskimääräinen inflaatio oli tammikuussa 1998 päättyneen vuoden aikana 1,2 %, joka on viitearvon alapuolella, Ranskaa ei koske neuvoston päätös julkisen talouden liiallisesta alijäämästä, Ranska on ollut mukana valuuttakurssijärjestelmässä kahden viime vuoden ajan; tänä aikana Ranskan frangiin (FRF) ei ole kohdistunut merkittäviä paineita, eikä Ranska ole omasta aloitteestaan alentanut Ranskan frangin kahdenvälistä keskuskurssia suhteessa minkään muun jäsenvaltion valuuttaan, # tammikuussa 1998 päättyneen vuoden aikana Ranskan pitkäaikaiset korot olivat keskimäärin 5,5 %, joka on viitearvon alapuolella. Ranska on täyttänyt talous- ja rahaliiton lainsäädäntöä koskevat velvoitteensa toteuttamiseksi. Ranska täyttää kaikki 109 j artiklan 1 kohdan neljässä luetelmakohdassa mainitut lähentymisperusteet ja on siten saavuttanut kestävän lähentymisen korkean tason. Näin ollen Ranska täyttää yhteisen rahan käyttöönottamiseksi vaadittavat edellytykset. 7. Irlannin kansallinen lainsäädäntö, sen kansallisen keskuspankin perussääntö mukaan luettuna, on yhteensopiva perustamissopimuksen 107 ja 108 artiklan ja EKPJ. n perussäännön kanssa, Irlannin keskimääräinen inflaatio oli tammikuussa 1998 päättyneen vuoden aikana 1,2 %, joka on viitearvon alapuolella, Irlantia ei ole talous- ja rahaliiton toisen vaiheen aikana koskenut neuvoston päätös julkisen talouden liiallisesta alijäämästä, 4 5 Jos vireillä olevat hallituksen esitykset on hyväksytty siihen päivään mennessä, jona Euroopan keskuspankki perustetaan. Jos vireillä olevat hallituksen esitykset on hyväksytty siihen päivään mennessä, jona Euroopan keskuspankki perustetaan. Sivu 5 / 9 Irlanti on ollut mukana valuuttakurssijärjestelmässä kahden viime vuoden ajan; tänä aikana Irlannin puntaan (IEP) ei ole kohdistunut merkittäviä paineita, eikä Irlannin punnan kahdenvälistä keskuskurssia ole alennettu suhteessa minkään muun jäsenvaltion valuuttaan, 16 päivänä maaliskuuta 1998 Irlannin punnan kahdenvälisiä keskuskursseja korotettiin Irlannin viranomaisten pyynnöstä kolme prosenttia suhteessa kaikkiin muihin Euroopan valuuttakurssijärjestelmän valuuttoihin, tammikuussa 1998 päättyneen vuoden aikana Irlannin pitkäaikaiset korot olivat keskimäärin 6,2 %, joka on viitearvon alapuolella. Irlanti on täyttänyt talous- ja rahaliiton lainsäädäntöä koskevat velvoitteensa toteuttamiseksi. Irlanti täyttää kaikki 109 j artiklan 1 kohdan neljässä luetelmakohdassa mainitut lähentymisperusteet ja on siten saavuttanut kestävän lähentymisen korkean tason. Näin ollen Irlanti täyttää yhteisen rahan käyttöönottamiseksi vaadittavat edellytykset. 8. Italian kansallinen lainsäädäntö, sen kansallisen keskuspankin perussääntö mukaan luettuna, on yhteensopiva perustamissopimuksen 107 ja 108 artiklan ja EKPJ:n perussäännön kanssa, Italian keskimääräinen inflaatio oli tammikuussa 1998 päättyneen vuoden aikana 1,8 %, joka on viitearvon alapuolella, Italiaa ei koske neuvoston päätös julkisen talouden liiallisesta alijäämästä, Italia liittyi uudelleen valuuttakurssijärjestelmään marraskuussa 1996; maaliskuun 1996 ja marraskuun 1996 välisenä aikana Italian liira (ITL) vahvistui valuuttakurssijärjestelmän valuuttojen uudelleen kun valuuttakurssijärjestelmään, siihen ei ole kohdistunut merkittäviä paineita, eikä Italia ole omasta aloitteestaan alentanut Italian liiran kahdenvälistä keskuskurssia suhteessa minkään muun jäsenvaltion valuuttaan, suhteen; jälkeen, liitettiin Italian liira sen tammikuussa 1998 päättyneen vuoden aikana Italian pitkäaikaiset korot olivat keskimäärin 6,7 %, joka on viitearvon alapuolella. täyttänyt talous- ja rahaliiton lainsäädäntöä koskevat velvoitteensa Italia on toteuttamiseksi. Italia täyttää 109 j artiklan 1 kohdan ensimmäisessä, toisessa ja neljännessä luetelmakohdassa mainitut lähentymisperusteet; 109 j artiklan 1 kohdan kolmannen luetelmakohdan lähentymisperusteen osalta todetaan, että vaikka Italian valuutta liittyi valuuttakurssijärjestelmään vasta marraskuussa 1996, se on ollut riittävän vakaa kahden viime vuoden aikana. Näistä syistä Italia on saavuttanut kestävän lähentymisen korkean tason. Näin ollen Italia täyttää yhteisen rahan käyttöönottamiseksi vaadittavat edellytykset. 9. Luxemburgin kansallinen lainsäädäntö, sen kansallisen keskuspankin perussääntö mukaan luettuna, on yhteensopiva perustamissopimuksen 107 ja 108 artiklan ja EKPJ:n perussäännön kanssa (6), Luxemburgin keskimääräinen inflaatio oli tammikuussa 1998 päättyneen vuoden aikana 1,4 %, joka on viitearvon alapuolella, Luxemburgia ei ole talous- ja rahaliiton toisen vaiheen aikana koskenut neuvoston päätös julkisen talouden liiallisesta alijäämästä, Luxemburg on ollut mukana valuuttakurssijärjestelmässä kahden viime vuoden ajan; tänä aikana Luxemburgin frangiin (LUF) ei ole kohdistunut merkittäviä paineita, eikä Luxemburg ei ole omasta aloitteestaan alentanut Luxemburgin frangin kahdenvälistä keskuskurssia suhteessa minkään muun jäsenvaltion valuuttaan, tammikuussa 1998 päättyneen vuoden aikana Luxemburgin pitkäaikaiset korot olivat keskimäärin 5,6 %, joka on viitearvon alapuolella. Jos vireillä olevat hallituksen esitykset on hyväksytty siihen päivään mennessä, jona Euroopan keskuspankki perustetaan. Sivu 6 /9 Luxemburg on täyttänyt lainsäädäntöä koskevat velvoitteensa talous- ja rahaliiton täyttää kaikki 109 j artiklan 1 kohdan neljässä toteuttamiseksi. Luxemburg lähentymisperusteet ja on siten saavuttanut kestävän luetelmakohdassa mainitut lähentymisen korkean täyttää yhteisen rahan käyttöönottamiseksi vaadittavat edellytykset. tason. Näin ollen Luxemburg 10. Alankomaiden kansallinen lainsäädäntö, sen kansallisen keskuspankin perussääntö mukaan luettuna, on yhteensopiva perustamissopimuksen 107 ja 108 artiklan ja EKPJ:n perussäännön kanssa, Alankomaiden keskimääräinen inflaatio oli tammikuussa 1998 päättyneen vuoden aikana 1,8 %, joka on viitearvon alapuolella, Alankomaita ei koske neuvoston päätös julkisen talouden liiallisesta alijäämästä, Alankomaat on ollut mukana valuuttakurssijärjestelmässä kahden viime vuoden ajan; tänä aikana Alankomaiden guldeniin (NLG) ei ole kohdistunut merkittäviä paineita, eikä Alankomaat ole omasta aloitteestaan alentanut Alankomaiden guldenin kahdenvälistä keskuskurssia suhteessa minkään muun jäsenvaltion valuuttaan, tammikuussa 1998 päättyneen vuoden aikana Alankomaiden pitkäaikaiset korot olivat keskimäärin 5,5 %, joka on viitearvon alapuolella. Alankomaat on täyttänyt lainsäädäntöä koskevat velvoitteensa talous- ja rahaliiton toteuttamiseksi. Alankomaat täyttää kaikki 109 j artiklan 1 kohdan neljässä lähentymisperusteet ja on siten saavuttanut kestävän luetelmakohdassa mainitut lähentymisen korkean täyttää yhteisen rahan käyttöönottamiseksi vaadittavat edellytykset. tason. Näin ollen Alankomaat 11. Itävallan kansallinen lainsäädäntö, sen kansallisen keskuspankin perussääntö mukaan luettuna, on yhteensopiva perustamissopimuksen 107 ja 108 artiklan ja EKPJ:n perussäännön kanssa ?, Itävallan keskimääräinen inflaatio oli tammikuussa 1998 päättyneen vuoden aikana 1,1 %, joka on viitearvon alapuolella,. Itävaltaa ei koske neuvoston päätös julkisen talouden liiallisesta alijäämästä, Itävalta on ollut mukana valuuttakurssijärjestelmässä kahden viime vuoden ajan; tänä aikana Itävallan killinkiin (ATS) ei ole kohdistunut merkittäviä paineita, eikä Itävalta ole omasta aloitteestaan alentanut Itävallan Sillingin kahdenvälistä keskuskurssia suhteessa minkään muun jäsenvaltion valuuttaan, tammikuussa 1998 päättyneen vuoden aikana Itävallan pitkäaikaiset korot olivat keskimäärin 5,6 %, joka on viitearvon alapuolella. Itävalta on täyttänyt lainsäädäntöä koskevat velvoitteensa talous- ja rahaliiton toteuttamiseksi. Itävalta täyttää kaikki 109 j artiklan 1 kohdan neljässä luetelmakohdassa mainitut lähentymisperusteet ja on siten saavuttanut kestävän lähentymisen korkean tason. Näin ollen Itävalta täyttää yhteisen rahan käyttöönottamiseksi vaadittavat edellytykset. 7 Jos vireillä olevat hallituksen esitykset on hyväksytty siihen päivään mennessä, jona Euroopan keskuspankki perustetaan. Sivu 7 / 9 12. Portugalin kansallinen lainsäädäntö, sen kansallisen keskuspankin perussääntö mukaan luettuna, on yhteensopiva perustamissopimuksen 107 ja 108 artiklan ja EKPJ:n perussäännön kanssa, Portugalin keskimääräinen inflaatio oli tammikuussa 1998 päättyneen vuoden aikana 1,8 %, joka on viitearvon alapuolella, Portugalia ei koske neuvoston päätös julkisen talouden liiallisesta alijäämästä, Portugali on ollut mukana valuuttakurssijärjestelmässä kahden viime vuoden ajan; tänä aikana Portugalin escudoon (PTE) ei ole kohdistunut merkittäviä paineita, eikä Portugali ole omasta aloitteestaan alentanut Portugalin escudon kahdenvälistä keskuskurssia suhteessa minkään muun jäsenvaltion valuuttaan, tammikuussa 1998 päättyneen vuoden aikana Portugalin pitkäaikaiset korot olivat keskimäärin 6,2 %, joka on viitearvon alapuolella. Portugali on täyttänyt toteuttamiseksi. Portugali luetelmakohdassa mainitut lähentymisen korkean käyttöönottamiseksi vaadittavat edellytykset. lainsäädäntöä koskevat velvoitteensa talous- ja rahaliiton täyttää kaikki 109 j artiklan 1 kohdan neljässä lähentymisperusteet ja on siten saavuttanut kestävän rahan tason. Näin ollen Portugali täyttää yhteisen 13. Suomen kansallinen lainsäädäntö, sen kansallisen keskuspankin perussääntö mukaan luettuna, on yhteensopiva perustamissopimuksen 107 ja 108 artiklan ja EKPJrn perussäännön kanssa, Suomen keskimääräinen inflaatio oli tammikuussa 1998 päättyneen vuoden aikana 1,3 %, joka on viitearvon alapuolella, Suomea ei koske neuvoston päätös julkisen talouden liiallisesta alijäämästä, Suomi liittyi valuuttakurssijärjestelmään lokakuussa 1996; maaliskuun 1996 ja lokakuun 1996 välisenä aikana Suomen markka (FIM) vahvistui valuuttakurssijärjestelmän valuuttojen suhteen; sen jälkeen kun Suomen markka liitettiin valuuttakurssijärjestelmään, siihen ei ole kohdistunut merkittäviä paineita, eikä Suomi ole omasta aloitteestaan alentanut Suomen markan kahdenvälistä keskuskurssia suhteessa minkään muun jäsenvaltion valuuttaan, tammikuussa 1998 päättyneen vuoden aikana Suomen pitkäaikaiset korot olivat keskimäärin 5,9 %, joka on viitearvon alapuolella. Suomi on täyttänyt lainsäädäntöä koskevat velvoitteensa talous- ja rahaliiton toteuttamiseksi. Suomi täyttää 109 j artiklan 1 kohdan ensimmäisessä, toisessa ja neljännessä luetelmakohdassa mainitut lähentymisperusteet; 109 j artiklan 1 kohdan kolmannen luetelmakohdan lähentymisperusteen osalta todetaan, että vaikka Suomen valuutta liittyi valuuttakurssijärjestelmään vasta lokakuussa 1996, se on ollut riittävän vakaa kahden viime vuoden aikana. Näistä syistä Suomi on saavuttanut kestävän lähentymisen korkean tason. Näin ollen Suomi täyttää yhteisen rahan käyttöönottamiseksi vaadittavat edellytykset. 14. Ruotsin kansallinen lainsäädäntö, sen kansallisen keskuspankin perussääntö mukaan luettuna, ei ole yhteensopiva perustamissopimuksen 107 ja 108 artiklan ja EKPJ:n perussäännön kanssa, Ruotsin keskimääräinen inflaatio oli tammikuussa 1998 päättyneen vuoden aikana 1,9 %, joka on viitearvon alapuolella, Ruotsia ei koske neuvoston päätös julkisen talouden liiallisesta alijäämästä, Ruotsi ei ole koskaan ollut valuuttakurssijärjestelmässä; tarkasteluajanjakson aikana Ruotsin kruunun (SEK) arvo vaihteli suhteessa valuuttakurssijärjestelmän valuuttoihin, mikä johtui muun muassa valuuttakurssitavoitteen puuttumisesta. Sivu 8 /9 tammikuussa 1998 päättyneen vuoden aikana Ruotsin pitkäaikaiset korot olivat keskimäärin 6,5 %, joka on viitearvon alapuolella. Ruotsi ei ole riittävästi mukauttanut lainsäädäntöään talous- ja rahaliiton toteuttamiseksi. Ruotsi täyttää 109 j artiklan 1 kohdan ensimmäisessä, toisessa ja neljännessä luetelmakohdassa mainitut lähentymisperusteet, mutta se ei täytä 109 j artiklan 1 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa mainittua lähentymisperustetta. Näin ollen Ruotsi ei täytä yhteisen rahan käyttöönottamiseksi vaadittavia edellytyksiä. 15. Yhdistynyt kuningaskunta on ilmoittanut neuvostolle pöytäkirjan N:o 11 1 kohdan mukaisesti, että se ei aio siirtyä talous- ja rahaliiton kolmanteen vaiheeseen 1. päivänä tammikuuta 1999; sen vuoksi ei ole tarpeen arvioida, täyttääkö Yhdistynyt kuningaskunta muut yhteisen rahan käyttöönottamiseksi vaadittavat edellytykset; Yhdistyneen kuningaskunnan antaman ilmoituksen nojalla pöytäkirjan N:o 11 4-9 kohdassa määrätään Yhdistyneeseen kuningaskuntaan kolmannessa vaiheessa sovellettavat säännöt. 2 artikla Päätelmät Yllä esitetyn perusteella neuvosto katsoo, että Belgia, Saksa, Espanja, Ranska, Irlanti, Italia, Luxemburg, Alankomaat, Itävalta, Portugali ja Suomi täyttävät yhteisen rahan käyttöönottamiseksi vaadittavat edellytykset. Neuvosto suosittelee, että valtion- tai hallitusten päämiesten kokoonpanossa kokoontuva neuvosto vahvistaa mainittujen jäsenvaltioiden täyttävän vaadittavat edellytykset yhteisen rahan käyttöönottamiseksi 1 päivänä tammikuuta 1999. Sivu 9 /9 EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 25. maaliskuuta 1998 LÄHENTYMISKEHITYKSEN ARVIOINTI 1998 (laadittu perustamissopimuksen 109 j artiklan 1 kohdan mukaisesti) SISÄLLYSLUETTELO TAULUKOT KUVIOT KERTOMUKSESSA KÄYTETYT LYHENTEET 1. JOHDANTO JA PÄÄTELMÄT 1. 1. Kertomuksen tehtävä 1. 2. Lainsäädännön yhteensopivuus ja lähentyminen 1. 3. Jäsenvaltioita koskevat arviot 1. 3. 1. Belgia 1. 3. 2. Saksa 1. 3. 3. Kreikka 1. 3. 4. Espanja 1. 3. 5. Ranska Irlanti 1. 3. 6. Italia 1. 3. 7. 1. 3. 8. Luxemburg 1. 3. 9. Alankomaat 1. 3. 10. Itävalta 1. 3. 11. Portugali 1. 3. 12. Suomi 1. 3. 13. Ruotsi v 2. KANSALLISEN LAINSÄÄDÄNNÖN YHTEENSOPIVUUS PERUSTAMISSOPIMUKSEN JA EUROOPAN KESKUSPANKKIJÄRJESTELMÄN PERUSSÄÄNNÖN KANSSA 2. 1. Johdanto 2. 2. Kansalliseen lainsäädäntöön tehtävien muutosten laajuus Yleistä 2. 2. 1. 2. 2. 2. Tavoitteet 2. 2. 3. Riippumattomuus 2. 2. 4. KKP. ien integrointiEKPJ. äänja muu lainsäädäntö 2. 2. 5. 108 artiklan soveltamisalan ulkopuolelle jäävä lainsäädäntö * 2. 3. Muutosten aikataulu 2. 4. Tilanne jäsenvaltioissa 2. 4. 1. Belgia 2. 4. 1. 1. Yleiskatsaus ja vuoden 1994 jälkeen toteutetut lainsäädännölliset toimenpiteet 2. 4. 2. 2. 4. 3. 2. 4. 1. 2. Arvio yhteensopivuudesta Tanska Saksa 2. 4. 3. 1. Yleiskatsaus ja vuoden 1994 jälkeen toteutetut lainsäädännölliset toimenpiteet 2. 4. 3. 2. Arvio yhteensopivuudesta 2. 4. 4. Kreikka 2. 4. 4. 1. Yleiskatsaus ja vuoden 1994 jälkeen toteutetut lainsäädännölliset toimenpiteet 2. 4. 4. 2. Arvio yhteensopivuudesta. 2. 4. 5. Espanja 2. 4. 5. 1. Yleiskatsaus ja vuoden 1994 jälkeen toteutetut lainsäädännölliset toimenpiteet 2. 4. 5. 2. Arvio yhteensopivuudesta 6 7 8 9 9 10 18 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 32 32 32 32 33 33 34 35 35 36 37 37 38 38 39 39 40 41 41 42 43 43 44 2. 4. 6. Ranska 2. 4. 6. 1. Yleiskatsaus ja vuoden 1994 jälkeen toteutetut 2. 4. 7. 2. 4. 8. lainsäädännölliset toimenpiteet 2. 4. 6. 2. Arvio yhteensopivuudesta Irlanti 2. 4. 7. 1. Yleiskatsaus ja vuoden 1994 lainsäädännölliset toimenpiteet 2. 4. 7. 2. Arvio yhteensopivuudesta Italia 2. 4. 8. 1. Yleiskatsaus ja vuoden 1994 lainsäädännölliset toimenpiteet 2. 4. 9. 2. 4. 8. 2. Arvio yhteensopivuudesta Luxemburg jälkeen toteutetut jälkeen toteutetut - 2. 4. 9. 1. Yleiskatsaus ja vuoden 1994 jälkeen toteutetut lainsäädännölliset toimenpiteet 2. 4. 9. 2. Arvio yhteensopivuudesta 2. 4. 10. Alankomaat 2. 4. 10. 1. Yleiskatsaus ja vuoden 1994 jälkeen toteutetut 2. 4. 11. lainsäädännölliset toimenpiteet 2. 4. 10. 2. Arvio yhteensopivuudesta Itävalta 2. 4. 11. 1. Yleiskatsaus ja vuoden 1994 lainsäädännölliset toimenpiteet 2. 4. 11. 2. Arvio yhteensopivuudesta 2. 4. 12. Portugali jälkeen toteutetut 2. 4. 12. 1. Yleiskatsaus ja vuoden 1994 jälkeen toteutetut lainsäädännölliset toimenpiteet 2. 4. 12. 2. Arvio yhteensopivuudesta 2. 4. 13. Suomi 2. 4. 13. 1. Yleiskatsaus ja vuoden 1994 jälkeen toteutetut lainsäädännölliset toimenpiteet 2. 4. 13. 2. Arvio yhteensopivuudesta 2. 4. 14. Ruotsi 2. 4. 14. 1. Yleiskatsaus ja vuoden 1994 jälkeen toteutetut lainsäädännölliset toimenpiteet 2. 4. 14. 2. Arvio yhteensopivuudesta 2. 4. 15. Yhdistynyt kuningaskunta 3. HINTAVAKAUS 3. 1. Perustamissopimuksen hintavakautta koskevat määräykset 3. 2. Yhdenmukaistetulla kuluttajahintaindeksillä arvioitu hintavakaus Viimeaikainen kehitys Inflaatiokehitys suhteessa viitearvoon 3. 2. 1. 3. 2. 2. Inflaatiokehitys EMUn toisen vaiheen aikana 3. 3. 3. 4. Taustatekijät ja inflaatiokehityksen kestävyys 3. 4. 1. Hintavakaus rahapolitiikan ensisijaisena tavoitteena 3. 4. 2. 3. 4. 3. Asianmukaisen palkkakehityksen tukema inflaation hidastuminen Asianmukainen kotimainen reaktio tuontihintojen muutoksiin 3. 5. EMU vahvistaa hintakehityksen kestävyyttä LIITE: YHDENMUKAISTETTU KULUTTAJAHINTAINDEKSI (YKHI) 4. JULKISEN TALOUDEN TILA 4. 1. Liiallisen alijäämän menettely KEHIKKO: LIIALLISEN ALIJÄÄMÄN MENETTELY 4. 2. Katsaus jäsenvaltioiden julkisen talouden tilaan Julkisyhteisöjen alijäämä 4. 2. 1. 44 44 46 47 47 48 48 48 49 50 50 51 51 51 52 53 53 54 55 55 56 56 56 57 57 57 59 59 61 61 62 62 64 68 70 71 71 77 78 80 85 85 86 89 91 4 4. 2. 2. 4. 2. 3. Julkisyhteisöjen velka Julkiset investointimenot. 4. 3. Julkisyhteisöjen rahoitusaseman kestävyys AA. Suhdannevaihtelujen vaikutus Kertaluonteiset tekijät. Julkisen talouden vakauttamisen laajuus ja rakenne Keskipitkän aikavälin näkymät Kestävä velkakehitys 4. 3. 1. 4. 3. 2. 4. 3. 3. 4. 3. 4. 4. 3. 5. Jäsenvaltiot, joiden nyt harkitaan olevan valmiita koskevien päätösten kumoamiseksi 4. 4. 1. 4. 4. 2. 4. 4. 3. 4. 4. 4. 4. 4. 5. 4. 4. 6. 4. 4. 7. 4. 4. 8. 4. 4. 9. Belgia Saksa Espanja Ranska Italia Itävalta Portugali Ruotsi Yhdistynyt kuningaskunta liiallista alijäämää LHTE : JULKISEN TALOUDEN TILAN VALVONTA JA TIETOJEN VERTAILTAVUUS 5. VALUUTTAKURSSIT. 5. 1. Perustamissopimuksen määräykset ja kriteerin tulkinta KEHIKKO: ERMIN VALUUTTAKURSSIVAKAUDEN ARVIOINTI MEDIAANIVALUUTAN AVULLA 5. 2. Jäsenvaltioiden valuuttojen valuuttakurssikehitys 5. 2. 1. 5. 2. 2. 5. 2. 3. EMSinyleinen tila ERM-valuuttojen kehitys ERMin ulkopuoliset valuutat 5. 3. Valuuttakurssivakauden arviointi suhteensa perustamissopimuksen kriteeriin LHTE: ERILAISIA LÄHESTYMISTAPOJA, JOILLA ARVIOIDAAN VALUUTTAKURSSIEN VAKAUTTA ERMISSÄ 6. PITKÄT KOROT 6. 1. Perustamissopimuksen määräykset 6. 2. Jäsenvaltioiden korkokehitys 6. 3. Pitkien korkojen lähentymisen arviointi suhteessa perustamissopimuksen kriteeriin KEHIKKO: KORKOJEN LÄHENTYMISKRITEERIÄ KOSKEVIA TIETOJA 7. MUTTA TEKIJÖITÄ 7. 1. Ecun kehitys 7. 2. Markkinoiden yhdentyminen 7. 2. 1. Markkinoiden yhdentyminen yhteisössä 7. 2. 2. 7. 2. 3. Yhteisön markkinoiden yhdentymisen seuraukset Yhtenäismarkkinoiden toteuttaminen 13. Vaihtotaseiden tilanne ja kehitys 7. 4. Yksikkötyökustannusten ja hintaindeksien kehityksen tarkastelu 7. 4. 1. 7. 4. 2. 7. 4. 3. 7. 4. 4. Yksikkötyökustannukset Tuontihinnat. Tuottajahinnat. Välilliset verot. 95 99 100 101 103 105 108 109 112 114 117 121 124 127 131 134 138 141 144 151 151 154 154 155 755 157 162 165 166 151 175 176 180 181 184 184 188 188 193 194 195 199 199 200 200 201 TAULUKOT 1. 1 3. 1 3. 2 3. 3 3. 4 3. 5 3. 6 3. 7 4. 1 4. 2 4. 3 4. 4 4. 5 4. 6 4. 7 4. 8 4. 9 4. 10 4. 11 4. 12 4. 13 4. 14 4. 15 4. 16 4. 17 5. 1 5. 2 5. 3 5. 4 5. 5 Jäsenvaltioissa viime vuosina tapahtunut lähentymiskehitys Inflaatiovauhtien lähentyminen Inflaation viitearvon j a viitearvon saavuttaneiden maiden kehitys Yksityisen kulutuksen deflaattori Työvoimakustannukset Tuontihinnat YKHIn ja KHIn kattavuuden vertailu YKHIn ja KHIn ero vuonna 1997 Julkisyhteisöjen ylijäämä/alijäämä Julkinen velka Julkiset investointimenot Suhdanteen vaikutus julkisyhteisöjen ylijäämään/alijäämään Julkisen talouden vakautuminen 1993-1997 Lähentymisohjelmissa arvioitu julkisyhteisöjen ylijäämä/alijäämä Muut velan määrää lisäävät tekijät kuin alijäämä Velkakehityksen kestävyys. Belgia: julkisen velan dynamiikka Saksa: julkisen velan dynamiikka Espanja: julkisen velan dynamiikka Ranska: julkisen velan dynamiikka Italia: julkisen velan dynamiikka Itävalta: julkisen velan dynamiikka Portugali: julkisen velan dynamiikka Ruotsi: julkisen velan dynamiikka Yhdistynyt kuningaskunta: julkisen velan dynamiikka Valuuttakurssien) suhteessa mediaanivaluuttaan Valuuttakurssiero suhteessa vahvimpaan valuuttaan Valuuttakurssiero suhteessa vahvimpaan valuuttaan pl. IEP Valuuttakurssiero suhteessa Saksan markkaan Valuuttakurssiero suhteessa ecuun 6. 1 Pitkien korkojen kehitys 7. 1 7. 2 7. 3 7. 4 7. 5 Yhteisön sisäkaupan osuus koko kaupasta Ulkomaisten suorien sijoitusten alkuperämaa Vaihtotase Tuottajahinnat Välillisen verotuksen muutosten vaikutus kuluttajahintainflaatioon KUVIOT 1. 1 Lähentymisen avainindikaattorit 3. 1 3. 2 3. 3 4. 1 4. 2 4. 3 4. 4 4. 5 4. 6 4. 7 4. 8 4. 9 4. 10 4. 11 5. 1 5. 2 5. 3 5. 4 5. 5 5. 6 5. 7 5. 8 6. 1 6. 2 7. 1 7. 2 Inflaatio (YKHI) jäsenvaltioissa ja yhteisössä Jäsenvaltion keskimääräinen inflaatio (YKHI) verrattuna viitearvoon Inflaatio ja palkkakehitys Julkisyhteisöjen alijäämä Julkisyhteisöjen velka Belgia: julkisyhteisöjen alijäämä ja velka Saksa: julkisyhteisöjen alijäämä ja velka Espanja: julkisyhteisöjen alijäämä ja velka Ranska: julkisyhteisöjen alijäämä ja velka Italia: julkisyhteisöjen alijäämä ja velka Itävalta: julkisyhteisöjen alijäämä ja velka Portugali: julkisyhteisöjen alijäämä ja velka Ruotsi: julkisyhteisöjen alijäämä ja velka Yhdistynyt kuningaskunta: julkisyhteisöjen alijäämä ja velka ERMin valuuttakurssipoikkeama (ml. j a pl. Irlannin punta) Poikkeama keskuskurssista suhteessa ERMin mediaanivaluuttaan ERMin ulkopuoliset valuutat: valuuttakurssi suhteessa DEM:aan ja (ainoastaan GRD:n osalta) suhteessa ecuun Kreikan, Ruotsin ja Yhdistyneen kuningaskunnan nimelliset efektiiviset valuuttakurssit Poikkeama keskuskurssista suhteessa ERMin vahvimpaan valuuttaan Poikkeama keskuskurssista suhteessa EfcMin vahvimpaan valuuttaan (pl. IEP) Poikkeama DEM:n keskuskurssista Poikkeama ecun keskuskurssista Nimelliset pitkät korot Keskimääräiset pitkät korot viitearvoon verrattuna Ecun markkinakurssinja teoreettisen ecun kurssiero Vaihtotase ja ulkomainen nettovarallisuusasema -1996 KERTOMUKSESSA KÄYTETYT LYHENTEET Jdsenvaltiot Valuutat B DK D EL E F IRL I L NL A P FIN S UK EUR, EC EUR 12 US(A) Belgia Tanska Saksa Kreikka Espanja Ranska Irlanti Italia Luxemburg Alankomaat Itävalta Portugali Suomi Ruotsi Yhdistynyt kuningaskunta Euroopan yhteisö (15 jäsenvaltiota) Euroopan yhteisö (12 jäsenvaltiota, ilman Itävaltaa, Suomea ja Ruotsia) Pohjois-Amerikan Yhdysvallat BEF DKK DEM GRD ESP FRF IEP ITL LUF NLG ATS PTE FIM SEK GBP ECU Belgian frangi Tanskan kruunu Saksan markka Kreikan drakma Espanjan peseta Ranskan frangi Irlannin punta Italian liira Luxemburgin frangi Alankomaiden guldeni Itävallan sillinki Portugalin escudo Suomen markka Ruotsin kruunu Englannin punta Euroopan valuuttayksikkö USD Yhdysvaltain dollari Muita lyhenteitä * ALV BKT EIP EKHI EKP EKPJ EMS EMU ERI ERM 1 ESA-1979 ETAKHI Eurostat KHI KKP KRK OVS PPI RLKHI VKHI YKHI arvonlisävero bruttokansantuote Euroopan investointipankki Euroopan kuluttajahintaindeksi Euroopan keskuspankki Euroopan keskuspankkijärjestelmä Euroopan valuuttajärjestelmä talous- ja rahaliitto Euroopan rahapoliittinen instituutti EMS :n valuuttakurssij ärj estelmä Euroopan kansantalouden tilinpito, vuoden 1979 laitos Euroopan talousalueen kuluttajahintaindeksi Euroopan yhteisöjen tilastotoimisto (kansallinen) kuluttajahintaindeksi kansallinen keskuspankki kotitalouksien rahamääräiset kulutusmenot ostovoimastandardi tuottaj ahintaindeksi rahaliiton kuluttajahintaindeksi väliaikainen kuluttajahintaindeksi yhdenmukaistettu kuluttajahintaindeksi 1. JOHDANTO JA PÄÄTELMÄT 1. 1. Kertomuksen tehtävä Tämä kertomus on laadittu Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 109 j artiklan 1 kohdan mukaisesti, jossa komission edellytetään antavan neuvostolle kertomuksia jäsenvaltioiden edistymisestä talous- ja rahaliiton (EMU) toteuttamiseen liittyvien velvoitteidensa täyttämisessä. Euroopan rahapoliittisen instituutin (ERI) on samoin annettava kertomuksia neuvostolle. Nämä kertomukset ovat ensimmäinen vaihe 109 j artiklassa määrätystä menettelystä, joka johtaa siihen, että valtion- tai hallitusten päämiesten kokoonpanossa kokoontuva neuvosto päättää (2. toukokuuta 1998), mitkä jäsenvaltiot täyttävät yhteisen rahan käyttöönoton edellytykset. Komissio antoi jo marraskuussa 1996 perustamissopimuksen 109 j artiklan 1 kohdassa tarkoitetun kertomuksen1. Tätä jäsenvaltioiden lähentymiskehityksen tarkastelua seurasi 109 j artiklan 3 kohdan mukainen Dublinissa joulukuussa 1996 valtion- tai hallitusten päämiesten kokoonpanossa kokoontuneen neuvoston virallinen päätös2, että siinä vaiheessa jäsenvaltioiden enemmistö ei vielä täyttänyt yhteisen rahan käyttöönoton edellytyksiä. Tämän seurauksena EMUn kolmannen vaiheen alkamispäivämääräksi asetettiin 1. tammikuuta 1999, kuten perustamissopimuksessa määrätään ja kuten Eurooppa-neuvosto oli useita kertoja vahvistanut. kirjattiin, sopimukseen antanut 1992 Kuten Edinburghin perustamissopimuksen pöytäkirjan N:o 12 1 kohdan mukaisesti tiedoksi, että se ei osallistu EMUn kolmanteen vaiheeseen. Yhdistynyt kuningaskunta on samoin ilmoittanut perustamissopimuksen pöytäkirjan N:o 11 1 kohdan mukaisesti neuvostolle, että se ei aio osallistua kolmanteen vaiheeseen vuonna 1999. Vaikka Tanska ja Yhdistynyt kuningaskunta eivät osallistu yhteiseen rahaan vuonna 1999, näiden kahden maan lähentymiskehitys tutkitaan tässä kertomuksessa muiden jäsenvaltioiden rinnalla. Tanska on 1 KOM(96)560 lopull. , "Euroopan unionin jäsenvaltioiden taloudellinen lähentymiskehitys vuonna 1996". 2 Neuvoston päätös, tehty 13 päivänä joulukuuta 1996 (96/736/EY), EYVL L 335,24. 12. 1996, s. 48. ja ERIn kertomuksen kertomuksen Tämän antaa perustamissopimuksen 109 j artiklan 2 kohdan mukaisesti erillisen suosituksen neuvoston tehtävästä arviosta; Ecofin-neuvosto arvioi kunkin jäsenvaltion osalta, täyttääkö kyseinen valtio yhteisen rahan käyttöönoton edellytykset, ja esittää tai hallitusten päämiesten kokoonpanossa kokoontuvalle suosituksensa valtion- neuvostolle. perusteella komissio lainsäädännön Tämän johdantoluvun seuraavissa jaksoissa tiivistetään kertomuksen keskeiset tulokset ja päätelmät ensin aiheittain kertomuksen yleisosan mukaisessa järjestyksessä ja sitten jäsenvaltioittain. Kertomuksen loppuosa noudattaa perustamissopimuksen 109 j artiklan 1 kohdassa määrättyä rakennetta. Toisessa luvussa tarkastellaan kunkin jäsenvaltion perussäännön) kansallisen sekä Euroopan yhteensopivuutta perustamissopimuksen 107 kanssa. Luvuissa keskuspankkijärjestelmän tarkastellaan perussäännön jäsenvaltioiden kehitystä kunkin neljän lähentymiskriteerin valossa, jotka ovat hintavakaus, julkisen talouden tila, valuuttakurssit sekä pitkät korot. Seitsemännessä luvussa tarkastellaan useita muita tekijöitä, jotka on otettava huomioon komission ja ERIn kertomuksissa: ecun kehitys, markkinoiden yhdentymisen tulokset, vaihtotase sekä yksikkötyökustannukset ja muut hintaindeksit. sen kansallisen keskuspankin ja 108 artiklan 3-6 (ja Kertomus perustuu 16. maaliskuuta 1998 käytettävissä olleisiin tilastotietoihin ja siinä on otettu huomioon kansallisten lainsäädäntöjen kehitys kertomuksen antamispäivään saakka. 1. 2. Lainsäädännön yhteensopivuus ja lähentyminen Kaikissa jäsenvaltioissa on EMUn toisen vaiheen alkamisen jälkeen tapahtunut merkittävää edistystä kohti kestävää lähentymistä. Tämä edistys sai lisää vauhtia vuosina 1996 ja 1997 ja vuoden 1998 alussa, kun lähentymispyrkimyksiä (erityisesti julkisessa taloudessa) tehostettiin monissa jäsenvaltioissa. Myös muissa kolmannen vaiheen valmisteluissa on edistytty sekä jäsenvaltioissa että koko yhteisön tasolla. 10 Kertomuksen toisessa luvussa tarkastellaan kansallisen lainsäädännön, myös kansallisten keskuspankkien perussääntöjen, yhteensopivuutta perustamissopimuksen 107 ja 108 artiklan ja EKPJ:n perusssäännön kanssa. Erityisesti on varmistuttava seuraavien seikkojen yhteensopivuudesta: kansallisten keskuspankkien tavoitteet ja riippumattomuus ja ne määräykset, jotka vaikuttavat kansallisten keskuspankkien integrointiin Euroopan keskuspankkijärjestelmään, sekä muu rahalainsäädäntö. Jäsenvaltioiden täytyy varmistaa, että niiden lainsäädäntö on viimeistään Euroopan keskuspankin (EKP) perustamispäivänä sopusoinnussa perustamissopimuksen ja EKPJ:n perussäännön kanssa. Useimmat jäsenvaltiot ovat jo tehneet lainsäädäntöönsä tarvittavat muutokset tai niiden hallitukset ovat jo esittäneet lainmuutoksia. Kahdeksassa jäsenvaltiossa (Belgiassa, Saksassa, Kreikassa, Irlannissa, Italiassa, Alankomaissa, Portugalissa ja Suomessa) tilanteen voidaan katsoa olevan perustamissopimuksen määräysten mukainen, kun taas neljässä muussa jäsenvaltiossa yhteensopivuus varmistuu, jos hallituksen tekemät esitykset hyväksytään (Espanjassa, Luxemburgissa ja Itävallassa) tai nykyinen hallituksen esitys annetaan parlamentille ja se hyväksyy sen (Ranskassa). Ruotsissa perustuslaki sallii lopulla, eikä nykyinen hallituksen esitysten hyväksymisen vasta vuoden 1998 lakiluonnoskaan ole täysin yhteensopiva perustamissopimuksen kanssa. Koska Tanska ja Yhdistynyt kuningaskunta eivät aio osallistua EMUun, niillä ei ole velvollisuutta sovittaa lainsäädäntöään sen mukaiseksi paitsi keskuspankin riippumattomuuden suhteen Tanskan osalta, joka on yhteensopiva. tutkimalla Kertomuksessa yksityiskohtaisesti (luvuissa 3-6) jäsenvaltioiden edistymistä perustamissopimuksen 109 j artiklan 1 kohdan kunkin lähentymiskriteerin täyttämisessä. tarkastellaan kestävän saavuttamista lähentymisen n Koko yhteisössä ja yksittäisissä jäsenvaltioissa saavutettu tasainen edistys hintavakauden tavoittelussa tai sen säilyttämisessä jatkui vuonna 1997 ja vuoden 1998 alussa. Hintavakauden ja inflaation lähentymistä jäsenvaltioissa (luku 3) on arvioitu käyttäen äskettäin käyttöön saatuja yhdenmukaistettuja kuluttajahintaindeksejä (YKHI), jotka antavat paljon paremman ja vertailukelpoisemman perustan arvioinnille kuin kansalliset kuluttajahintaindeksit. Kunkin jäsenvaltion keskimääräinen inflaatiovauhti on laskettu YKHIn prosentuaalisena muutoksena viimeisten 12 kuukauden aikana suhteessa edellisten 12 kuukauden keskimääräiseen indeksiin. Viitearvo on laskettu tätä kertomusta varten kolmen hintavakaudeltaan parhaan jäsenvaltion keskimääräisten inflaatiovauhtien yksinkertaisena aritmeettisena keskiarvona, johon on lisätty 1,5 prosenttiyksikköä. Tällä tavalla tuoreimmista tiedoista (tammikuu 1998) laskettuna hintavakaudeltaan parhaat jäsenvaltiot olivat Ranska, Irlanti ja Itävalta, ja viitearvo oli 2,7 % (taulukko 1. 1 ja kuvio 1. 1). Neljässätoista jäsenvaltiossa (Belgia, Tanska, Saksa, Espanja, Ranska, Irlanti, Italia, Luxemburg, Alankomaat, Itävalta, Portugali, Suomi, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta) keskimääräinen inflaatiovauhti alitti tämän viitearvon. Ottaen huomioon rakennemuutokset (sekä instituutioissa että talouden toimijoiden käyttäytymisessä), jotka ovat sekä yksikkötyökustannusten ja muiden hintaindeksien kehityksen on vahvoja perusteita uskoa, että nykyinen inflaatiokehitys on kestävää kaikissa näissä 14 jäsenvaltiossa. Kreikkakin on onnistunut hidastamaan inflaatiotaan, mutta se on edelleen paljon viitearvoa nopeampaa. hyvin merkittäviä saavuttamiselle, hintavakauden olleet 12 supistuvan Julkisen talouden rahoitusasemaa koskevan lähentymiskriteerin arviointi (luku 4) liittyy perustamissopimuksen 104 c artiklassa määrätyn liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn mukaisesti tehtyihin päätöksiin. Tällä hetkellä viidestä jäsenvaltiosta (Tanska, Irlanti, Luxemburg, Alankomaat ja Suomi) ei ole voimassaolevaa perustamissopimuksen 104 c artiklan 6 kohdan mukaista neuvoston päätöstä liiallisesta julkisen talouden alijäämästä, ja niin ollen ne täyttävät jo tämän kriteerin. Komissio aloittaa vuotta 1998 koskevan liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn tämän kertomuksen julkaisemisen yhteydessä. Julkisen talouden alijäämät ovat yleisesti ottaen supistuneet merkittävästi EMUn toisen vaiheen aikana verrattuna vuoteen 1993, jolloin laman vaikutukset kasvattivat alijäämiä. Jäsenvaltiot ovat edistyneet merkittävästi alijäämien supistamisessa edelleen vuonna 1997, jolloin alijäämä oli 14 jäsenvaltiossa enintään 3 % BKT:sta, ja niiden odotetaan suhteessa edelleen bruttokansantuotteeseen alitti 60 prosentin viitearvon vuonna 1997 vain neljässä jäsenvaltiossa (Ranska, Luxemburg, Suomi ja Yhdistynyt kuningaskunta), mutta melkein kaikki muut jäsenvaltiot, joiden velkasuhde on ollut viitearvoa korkeampi, ovat onnistuneet muuttamaan aiemman kasvusuuntauksen laskevaksi. Velkasuhde nousi edelleen hieman vain Saksassa, missä velan suhde BKT:seen on hieman yli 60 % ja Saksan yhdistymisen aiheuttamat poikkeukselliset menot tuntuvat edelleen taloudessa. Vuonna 1998 velkasuhteen odotetaan laskevan kaikissa niissä jäsenvaltioissa, joissa suhde on viitearvoa korkeampi, ja edellytykset ovat olemassa sille, että velkasuhteet laskevat pysyvästi tulevina vuosina. Komissio suosittaa neuvostolle Belgian, Saksan, Espanjan, Ranskan, ja Yhdistyneen kuningaskunnan liiallista alijäämää koskevien päätösten kumoamista. Vaikka Kreikassa on tapahtunut huomattavaa edistystä julkisen talouden epätasapainon korjaamisessa viime vuosina, sen alijäämä oli vuonna 1997 vielä selvästi viitearvoa suurempi, mutta sen odotetaan olevan viitearvoa pienempi vuonna 1998. Itävallan, Portugalin, Ruotsin Julkisyhteisöjen vuonna Italian, velka 1998. 13 Perustamissopimuksessa viitataan valuuttakurssikriteeriin Euroopan valuuttajärjestelmän valuuttakurssijärjestelmässä määrättyjen tavanomaisten vaihteluvälien noudattamisena ainakin kahden vuoden ajan siten, ettei valuutan ulkoista arvoa ole alennettu suhteessa toisen jäsenvaltion valuuttaan eikä sillä ole ollut merkittäviä paineita. Luvussa 5 käytetyn toimintakehikon mukaan kriteerin tulkinnassa todetaan osallistuminen Euroopan valuuttakurssijärjestelmään vähintään kahden vuoden ajan ja arvioidaan valuuttakurssien käyttäytymistä ±2. 25 %:n vaihteluvälissä kunkin valuutan keskuskurssin ympärillä suhteessa ERMin mediaanivaluuttaan. Nyt tarkasteltava kaksivuotiskausi ulottuu maaliskuusta 1996 helmikuuhun 1998. Kymmenen valuuttaa - Belgian frangi, Tanskan kruunu, Saksan markka, Espanjan peseta, Ranskan frangi, Irlannin punta, Luxemburgin frangi, Alankomaiden guldeni, Itävallan sillinki - on tarkasteluhetkellä ollut valuuttakurssijärjestelmässä yli kaksi vuotta. Suomen markka liittyi ERMiin lokakuussa 1996 ja Italian liira palasi järjestelmään marraskuussa 1996, siis alle kaksi vuotta sitten. ERM on ollut yleisesti ottaen vakaa ja suuri enemmistö siihen osallistuvista valuutoista on ryhmittynyt lähelle ERM-keskusarvojaan tarkastelukaudella. Näistä valuutoista vain Irlannin punta on poikennut pitemmän aikaa keskuskurssistaan suhteessa mediaanivaluuttaan; poikkeama on kuitenkin ollut enimmäkseen sen keskuskurssin yläpuolella. Irlannin punta revalvoitiin 3 prosenttia suhteessa muihin ERM-valuuttoihin maaliskuussa 1998 tarkastelukauden päättymisen jälkeen. Kaiken kaikkiaan voidaan katsoa, että näillä 12 valuutalla ei ole ollut merkittäviä paineita tarkasteltavien kahden vuoden aikana. Kreikan drakma, Ruotsin kruunu ja Englannin punta eivät osallistuneet ERMiin tarkastelukaudella, mutta Kreikan drakma liitettiin ERMiin maaliskuussa 1998 tarkastelukauden päättymisen jälkeen. ja Portugalin escudo ovat indikaattoreita, talouden perustekijöistä, kuten Neljättä kriteeriä, lähentymisen kestävyyttä pitkien korkojen kuvaamana tutkitaan jotka kuvastavat ennakoivia luvussa 6. Pitkät korot rahoitusmarkkinoiden arviota inflaatiokehityksen kestävyydestä ja julkisen talouden rahoitusasemasjta. Kahden viime vuoden aikana, jolloin EMUn kolmatta vaihetta on lähestytty, korkoerot joukkolainamarkkinoilla ovat supistuneet merkittävästi erityisesti niissä maissa, joissa korot ovat aiemmin olleet korkeat. Kriteerin arviointi perustuu vertailukelpoisten 10 vuoden viitelainojen tuottoon (Kreikan osalta aivan vertailukepoisia lainoja ei ole) ja siinä käytetään viimeisten 12 kuukauden keskikorkoa. Viitearvo on laskettu kolmen hintavakaudeltaan parhaan jäsenvaltion pitkien korkojen yksinkertaisena aritmeettisena keskiarvona, johon on lisätty 2 prosenttiyksikköä. Tammikuussa 1998 viitearvo oli 7,8 %. Neljässätoista jäsenvaltiossa (Belgia, Tanska, Saksa, Espanja, Ranska, Irlanti, Italia, Luxemburg, Alankomaat, Itävalta, Portugali, Suomi, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta) keskimääräiset pitkät korot olivat viitearvoa alhaisemmat. Myös Kreikassa korkotaso on laskenut viime vuosina, mutta pitkien korkojen taso on yhä viitearvoa korkeampi. 14 Perustamissopimuksen mukaan tässä kertomuksessa on tutkittava myös useiden muiden lähentymisen kannalta merkityksellisten tekijöiden taloudellisen yhdentymisen ja kehitystä. Näitä käsitellään luvussa 7. Ecurähoitusmarkkinoiden laajuus ja toiminta ovat supistuneet toisen vaiheen aikana. Yksityisen ja virallisen ecun välinen ero on kaventunut hyvin paljon, kun varmuus ecujen vaihtamisesta euroihin yhden suhteessa yhteen on vakiintunut markkinoilla. Yhtenäismarkkinaohjelma on vaikuttanut huomattavasti taloudelliseen yhdentymiseen, erityisesti jäsenvaltioiden välisen kaupan rakenteeseen, ulkomaisiin suoriin sijoituksiin, kilpailun edellytyksiin sekä hintojen lähentymiseen eräissä tavaroiden ja palvelujen ryhmissä. Vaihtotase kuvastaa säästämisen ja investointien tasapainoa kussakin jäsenvaltiossa; koko yhteisöllä sekä kymmenellä jäsenvaltiolla 1997. Yksikkötyökustannusten, tuontihintojen ja muiden hintojen indikaattorit vahvistavat, että hintakehitys on useimmissa jäsenvaltioissa ollut tyydyttävä ja kestävällä pohjalla. ylijäämäinen arvioidaan vaihtotase vuonna olleen 15 Taulukko 1. 1 Jäsenvaltioissa viime vuosina tapahtunut lähentymiskehitys Inflaatio Julkisen talouden tila Valuutta- kurssit Pitkat korot YKHI (a) Liiallisen alijäämän olemassaolo (b) Alijäämä (% BKT:sta) Tammikuu 1998 Viitearvo 2. 7 (e) 1997 1997 3 60 Velka (% BKT:sta) Osallistuminen ERMiin (d) Muutos edellisesta vuodesta 1997 1996 1995 Maaliskuu 1998 Tammikuu 1998 B DK D EL E F IRL I L NL A P FIN S UK 1,4 1,9 1,4. 5,2 1,8 1,2 1,2 1,8 1,4 1,8 1,1 1,8 1,3 1,9 1,8 | EUR 1,6 kyllä ei kyllä kyllä kyllä kyllä ei kyllä ei ei kyllä kyllä ei kyllä kyllä (g) (g) (g) (g) (g) (g) (g) (g) (g) 2,1 -0,7 2,7 4,P 2,6 3,0 -0,9 2,7 -1,7 1,4 2,5 2,5 0,9 0,8 1,9 2,4 122,2 65,1 61,3 108,7 68,8 58,0 66,3 121,6 6,7 72,1 66,1 62,0 55,8 76,6 53,4 -4,7 -5,5 0,8 -2,9 -1,3 2,4 -6,4 -2,4 0,1 -5,0 -3,4 -3,0 -1,8 • -0,1 -1,3 72,1 -0,9 -4,3 -2,7 2,4 1,5 4,6 2,9 -9,6 -0,2 0,7 -1,9 0,3 -0,9 -0,4 -0,9 0,8 2,0 -2,2 -4,9 7,8 0,7 2,9 4,2 -6,8 -0,7 0,2 1,2 3,8 2,1 -1,5 -1,4 3,5 3,0 kylla kylla kylla kylla kylla kylla kylla kylla kylla kylla kylla kylla kylla ei ei (h) 0) (k) 7,8(1) 5,7 6,2 5,6 9,8 (i) 6,3 5,5 6,2 6,7 5,6 5,5 5,6 6,2 5,9 6,5 7,0 6,1 (a) Viimeisten 12 kk:n yhdenmukaistettujen kuluttajahintaindeksien (YKHI) aritmeettisen keskiarvon prosentuaalinen muutos suhteessa edellisen kauden 12 kk:n YKHI:ien aritmeettiseen keskiarvoon. (b) Neuvoston päätökset 26. 09. 94, 10. 07. 95 , 27. 06. 96 ja 30. 06. 97 (c) Miinusmerkki tarkoittaa ylijäämää. (d) Keskimääräinen juoksuaika 10 vuotta; viimeisten 12 kk:n keskiarvo. (e) Tässä kertomuksessa käytetty määritelmä: kolmen hintavakaudeltaan yksinkertainen aritmeettinen keskiarvo, johon on lisätty 1,5 %-yksikköä. (f) Tässä kertomuksessa käytetty määritelmä: kolmen hintavakaudeltaan yksinkertainen aritmeettinen keskiarvo, johon on lisätty 2 %-yksikköä. (g) Komissio suosittaa päätöksen kumoamista. (h) Maaliskuusta 1998 lähtien. (i) Viimeisten 12 kk:n saatavissa olevien tietojen keskiarvo. (j) Marraskuusta 1996 lähtien. (k) Lokakuusta 1996 lähtien. Lähde: Komissio parhaan jasenvaltion inflaatiovauhtien parhaan jasenvaltion ?itkien korkojen 16 Kuvio 1. 1 Lähentymisen avainindikaattorit Keskimääräinen inflaatio (%) -tammikuu 1998 viitearvo : 2. 7 % F I R LI L NL A P FIN S UK EUR Julkisyhteisöjen alijäämä (% BKT:sta) : 1997 _ viitearvo : 3 % B DK D EL E F IRL I L NL A P FIN S UK EUR Julkisyhteisöjen velka (suhteessa BKT:seen): 1997 (ja huippuarvo vuosina 1993-97) viitearvo : 60 •/• UK EUR Keskimääräinen pitkä korko (%) -tammikuu 1998 viitearvo : 7. 8 % 5JD 4 JO 3JD 2JD 1JD OJD -1J0 -2JD 1 40 JO 12 B DK D Lähde : Komissio EL UK EUR 17 1. 3. Jäsenvaltioita koskevat arviot 1. 3. 1. Belgia Belgian hallitus teki vuonna 1996 ehdotukset huomattavista keskuspankkilainsäädännön muutoksista, ja parlamentti hyväksyi ne helmikuussa 1998. Riippumattomuuteen liittyvät muutokset tulevat voimaan Euroopan keskuspankin (EKP) perustamispäivänä ja Belgian keskuspankin (EKPJ) koskevat säännökset silloin kun Belgia ottaa euron käyttöön. Belgian lainsäädäntö on yhteensopiva perustamissopimuksen ja EKPJ:n perussäännön kanssa. integrointia Euroopan keskuspankkijärjestelmään Keskimääräinen inflaatio oli Belgiassa tammikuuhun 1998 päättyneen 12 kuukauden jakson aikana 1,4 %, joka on 2,7 prosentin viitearvon alapuolella. Belgian inflaatiovauhti on ollut viitearvoa hitaampi koko joulukuusta 1996 alkaneen ajanjakson. 1 Belgia täyttää hintavakauskriteerin. Belgiaa koskee tällä hetkellä liiallisesta alijäämästä tehty päätös (26. syyskuuta 1994 tehty neuvoston päätös). Julkisen talouden alijäämä on kuitenkin supistunut huomattavasti ja jatkuvasti toisen vaiheen aikana vuoden 1993 7,1 prosentista 2,1 prosenttiin BKT:sta vuonna 1997 eli viitearvon alapuolelle. Alijäämän odotetaan edelleen supistuvan vuonna 1998. Julkisen talouden velkasuhde oli korkeimmillaan vuonna 1993, 135,2 % suhteessa BKT:seen, mutta on siitä lähtien laskenut joka vuosi. Vuonna 1997 se oli 122,2 %; perusylijäämän taso, joka on ollut yli 5 % suhteessa BKT:seen vuodesta 1994, on osaltaan vaikuttanut siihen, että velkasuhde pienenee kestävästi. Velkasuhteen odotetaan edelleen laskevan vuonna 1998 ja tulevina vuosina. Belgian hallitus on äskettäin vahvistanut, että se on sitoutunut ylläpitämään perusylijäämäänsä korkealla tasolla keskipitkällä aikavälillä. Komissio suosittaa neuvostolle Belgian liiallista alijäämää koskevan päätöksen kumoamista; jos neuvosto noudattaa tätä suositusta, Belgian katsotaan täyttävän julkisen talouden rahoitusasemaa koskevan kriteerin. Belgian frangi on tarkasteluhetkellä ollut ERMissä yli kaksi vuotta eikä siihen ole kohdistunut merkittäviä paineita kaksivuotisen tarkastelujakson aikana. Belgian frangi on pysynyt koko ajan ±2,25 prosentin vaihteluvälissä suhteessa keskuskurssiinsa ERMin mediaanivaluuttaan nähden. Belgia täyttää valuuttakurssia koskevan lähentymiskriteerin. 1 YKHIin perustuva keskimääräinen inflaatiovauhti on käytettävissä vasta joulukuusta 1996 lähtien. 18 Keskimääräinen pitkä korko oli Belgiassa tammikuuhun 1998 päättyneen vuoden ajan 5,7 %, joka on 7,8 prosentin viitearvon alapuolella. Belgia on noudattanut viitearvoa koko tarkastelukauden joulukuusta 19962 saakka. Belgian pitkien korkojen ero niiden jäsenvaltioiden korkoihin, joissa korkotaso on alhaisin, on edelleen kaventunut. Belgia täyttää korkoja koskevan lähentymiskriteerin. Lähentymiskriteerieneiden täyttämistä koskevan arviointinsa perusteella komissio katsoo, että Belgia on saavuttanut kestävän lähentymisen korkean tason. 1. 3. 2. Saksa Vuoden 1957 keskuspankkilain ansiosta keskuspankki oli suhteellisen riippumaton jo EMUn toisen vaiheen alussa. Kolmatta vaihetta varten Saksan hallitus esitti keskuspankkilain muutosehdotuksen, jonka liittopäivät hyväksyivät joulukuussa 1997. Laki vuoden 1957 keskuspankkilain muuttamisesta tulee voimaan sinä päivänä, jolloin yhteinen raha otetaan käyttöön Saksassa. Pankin riippumattomuutta koskevat säännökset tulivat kuitenkin voimaan jo lain julkaisemista seuraavana päivänä eli 30. joulukuuta 1997. Saksan ja EKPJ:n perussäännön kanssa. lainsäädäntö on yhteensopiva perustamissopimuksen Keskimääräinen inflaatio oli. Saksassa tammikuuhun 1998 päättyneen 12 kuukauden jakson aikana 1,4 %, joka on 2,7 prosentin viitearvon alapuolella. Saksan inflaatiovauhti on ollut viitearvoa hitaampi koko joulukuussa 1996 alkaneen seurantajakson ajan. Saksa täyttää hintavakautta koskevan kriteerin. Saksan liiallisesta alijäämästä vuonna 1994 tehty päätös (26. syyskuuta 1994 tehty neuvoston päätös) kumottiin vuonna 1995 (10. heinäkuuta 1995 tehty neuvoston päätös). Julkisen talouden odottamaton heikkeneminen^ vuonna 1995 johti siihen, että Saksan liiallisesta alijäämästä tehtiin uusi päätös (27. kesäkuuta 1996 tehty neuvoston päätös), jota ei vielä ole kumottu. Julkisen talouden alijäämä on pienentynyt: se oli vuonna 1996 3,4 % ja vuonna 1997 2,7 % BKT:sta, eli viitearvon alapuolella. Alijäämän odotetaan supistuvan edelleen vuonna 1998. Julkisen talouden velkasuhde on noussut, ja se nousi hieman viitearvon (60 % suhteessa BKT:seen) yläpuolelle vuonna 1996 sekä edelleen 61,3 prosenttiin vuonna 1997. Velkasuhteen odotetaan kuitenkin kääntyvän laskuun vuonna 1998, jolloin se on lähellä viitearvoa. Saksan yhdentymisen aiheuttamat poikkeukselliset menot merkitsevät kuitenkin edelleen raskasta taakkaa julkiselle taloudelle. Komissio suosittaa neuvostolle Saksan liiallisesta alijäämästä tehdyn päätöksen kumoamista; jos neuvosto noudattaa tätä suositusta, Saksan katsotaan täyttävän julkisen talouden rahoitusasemaa koskevan kriteerin. 2 Viitearvo perustuu kolmen hintavakaudeltaan parhaan jäsenvaltion korkoihin. Hintavakaudeltaan parhaat jäsenvaltiot on valittu YKHIn perusteella, ja siksi tiedot ovat saatavilla vasta joulukuusta 1996 lähtien. 19 Saksan markka on tarkasteluhetkellä ollut mukana ERMissä yli kaksi vuotta eikä siihen ole kohdistunut merkittäviä paineita kahden vuoden seurantajakson aikana. Saksan markka on koko ajan pysynyt ±2,25 prosentin vaihteluvälissä suhteessa keskuskurssiinsa ERMin mediaanivaluuttaan nähden, keskuskurssin ympärillä mediaanivaluuttaan nähden ERMissä. Saksa täyttää valuuttakurssia koskevan lähentymiskriteerin. Keskimääräinen pitkä korko oli Saksassa tammikuuhun 1998 päättyneen vuoden ajan 5,6 % eli 7,8 prosentin viitearvon alapuolella. Saksa on noudattanut viitearvoa koko tarkastelukauden joulukuusta 1996 saakka; Saksan pitkät korot ovat itse asiassa olleet jäsenvaltioiden koskevan lähentymiskriteerin. alhaisimpien joukossa. korkoja täyttää Saksa Lähentymiskriteerien täyttämistä koskevan arviointinsa perusteella komissio katsoo, että Saksa on saavuttanut kestävän lähentymisen korkean tason. 1. 3. 3. Kreikka Kreikan hallitus antoi kesällä 1997 lakiluonnoksen perustamissopimuksen ja EKPJ:n perussäännön vaatimusten täyttämiseksi. Parlamentti hyväksyi tämän lain marraskuussa 1997 ja se tuli voimaan joulukuussa 1997. Keskuspankin riippumattomuutta koskevat säännökset tulivat voimaan joulukuussa 1997. Pankin integrointia EKPJ:ään koskeva ajoitus ei ole täysin tyydyttävä. Tästä puutteesta huolimatta Kreikan lainsäädäntö on yhteensopiva perustamissopimuksen ja EKPJ:n perussäännön kanssa. Keskimääräinen inflaatio oli Kreikassa tammikuuhun 1998 päättyneen 12 kuukauden jakson aikana 5,2 % eli selvästi 2,7 prosentin viitearvon yläpuolella. Kreikan inflaatiovauhti on ollut viitearvoa nopeampi koko joulukuussa 1996 alkaneen seurantajakson ajan, mutta ero on kaventunut jonkin verran. Kreikka ei täytä hintavakautta koskevaa kriteeriä. Kreikkaa koskee tällä hetkellä liiallisesta alijäämästä tehty päätös (26. syyskuuta 1994 tehty neuvoston päätös). Julkisen talouden alijäämä on supistunut sangen paljon: vuonna 1993 se oli 13,8 % ja vuonna 1997 4,0 % BKT:sta, mutta alijäämä on edelleen selvästi viitearvon yläpuolella. Julkisen talouden velkasuhde on korkea; toisen vaiheen ajan se on ollut suhteellisen vakaa. Korkeimmillaan se oli vuonna 1996, 111,6 % suhteessa BKT:seen, ja laski sitten 108,7 prosenttiin vuonna 1997. Kreikka ei täytä julkisen talouden rahoitusasemaa koskevaa kriteeriä. Kreikan drakma liittyi ERMiin maaliskuussa 1998, mutta ei osallistunut järjestelmään kahden vuoden tarkastelukauden aikana. Drakma oli suhteellisen vakaa suhteessa muihin ERM-valuuttoihin tarkastelujakson aikana, mutta siihen kohdistui ajoittain jännitteitä, joihin on vastattu nostamalla kotimaisia korkoja ja valuuttamarkkinainterventioilla. Kreikka ei täytä valuuttakurssia koskevaa lähentymiskriteeriä. 20 tiedot ovat Keskimääräinen pitkien korkojen taso oli Kreikassa tammikuuhun 1998 päättyneen vuoden aikana 9,8 % eli 7,8 prosentin viitearvon yläpuolella. Kreikan korkotasoa koskevat toukokuuhun 1997 saakka peräisin viitelainoista, joiden alkuperäinen maturiteetti on alle 10 vuotta, eivätkä ne siten ole täysin vertailukelpoisia tietojen kanssa. Kreikan korkotason ja niiden muita jäsenvaltioita koskevien jäsenvaltioiden korkotason ero, joissa korot ovat alhaisimmat, on supistunut, mutta on edelleen suuri. Kreikka ei täytä korkoja koskevaa lähentymiskriteeriä. 1. 3. 4. Espanja Espanja uudisti keskuspankkilainsäädäntönsä jo vuonna 1994. Lailla 13/1994 myönnettiin keskuspankille hallinnollinen autonomia ja määritettiin hintavakaus rahapolitiikan päätavoitteeksi. Tätä lakia on muutettu kahdella lailla viime kuukausina. Laki vuoden 1994 lain muuttamisesta tiettyjen riippumattomuuteen liittyvien seikkojen osalta annettiin 31. joulukuuta 1997. Helmikuussa 1998 hallitus antoi lain 13/1994 muuttamista koskevan lakiesityksen, joka koskee pankin tavoitteita, sen integrointia EKPJ:ään sekä muuta lainsäädäntöä. Jos parlamentti hyväksyy lakiesityksen sen nykyisessä muodossa, Espanjan lainsäädäntö on yhteensopiva perustamissopimuksen ja EKPJ:n perussäännön kanssa. Keskimääräinen inflaatio oli Espanjassa tammikuuhun 1998 päättyneen 12 kuukauden jakson aikana 1,8 % eli 2,7 prosentin viitearvon alapuolella. Inflaation hidastuminen Espanjassa vuosina 1996 ja 1997 laski keskimääräisen inflaation viitearvoon ja sitten sen alapuolelle heinäkuusta 1997 lähtien. Espanja täyttää hintavakauskriteerin. Espanjaa koskee tällä hetkellä liiallisesta alijäämästä tehty päätös (26. syyskuuta 1994 tehty neuvoston päätös). Julkisen talouden alijäämä on supistunut huomattavasti: vuonna 1995 se oli 7,3 % ja vuonna 1997 2,6 % BKT^sta eli viitearvon alapuolella. Alijäämän odotetaan supistuvan edelleen vuonna 1998. Julkisen talouden velkasuhde kasvoi vuoden 1993 60,0 prosentista vuoden 1996 70,1 prosenttiin suhteessa BKT:seen ja aleni sitten 68,8 prosenttiin vuonna 1997. Velkasuhteen odotetaan alenevan edelleen vuonna 1998 ja tulevina vuosina. Komissio suosittaa neuvostolle Espanjan liiallista alijäämää koskevan päätöksen kumoamista; jos neuvosto noudattaa tätä suositusta, Espanjan katsotaan täyttävän julkisen talouden rahoitusasemaa koskevan kriteerin. Espanjan peseta on tarkasteluajankohtana ollut ERMissä yli kaksi vuotta eikä siihen ole kohdistunut merkittäviä paineita kaksivuotisen tarkastelujakson aikana. Espanjan peseta on pysynyt melkein koko ajan ±2,25 prosentin vaihteluvälissä suhteessa keskuskurssiinsa ERMin mediaanivaluuttaan nähden. Espanja täyttää valuuttakurssia koskevan lähentymiskriteerin. 21 Keskimääräinen pitkä korko oli Espanjassa tammikuuhun 1998 päättyneen vuoden aikana 6,3 % eli 7,8 prosentin viitearvon alapuolella. Korkoerojen kaventuminen vuonna 1996 alensi keskikorkoa Espanjassa niin, että se on pysynyt viitearvon alapuolella joulukuusta 1996 lähtien. Espanjan korkotason ja niiden jäsenvaltioiden korkotason ero, joissa korot täyttää korkoja koskevan ovat alhaisimmat, on supistunut edelleen. Espanja lähentymiskriteerin. Lähentymiskriteerien täyttämistä koskevan arviointinsa perusteella komissio katsoo, että Espanja on saavuttanut kestävän lähentymisen korkean tason. 1. 3. 5. Ranska Ranska tarkisti keskuspankin perussääntöä EMUa silmälläpitäen jo vuonna 1993. Hallitus aikoo antaa maaliskuun 1998 viimeisellä viikolla Ranskan parlamentille lakiehdotuksen, jolla muutetaan vuoden 1993 lakia. Riippumattomuutta koskevan muutoksen on tarkoitus tulla voimaan EKP:n perustamispäivänä, muiden 1. tammikuuta 1999. Edellyttäen, että hallituksen lakiehdotus annetaan parlamentille ja se hyväksyy sen nykymuodossaan, Ranskan lainsäädäntö on yhteensopiva perustamissopimuksen ja EKPJ:n perussäännön kanssa. Keskimääräinen inflaatio oli Ranskassa tammikuuhun 1998 päättyneen 12 kuukauden jakson ajan 1,2% eli 2,7 prosentin viitearvon alapuolella. Ranska olikin yksi niistä kolmesta jäsenvaltiosta, jotka suoriutuivat parhaiten tämän arviointikriteerin osalta ja jonka inflaatiota käytettiin viitearvon laskemisessa. Ranskan inflaatio on ollut viitearvon alapuolella koko joulukuussa 1996 alkaneen seurantajakson ajan. Ranska täyttää hintavakautta koskevan kriteerin. Ranskaa koskee tällä hetkellä liiallisesta alijäämästä tehty päätös (26. syyskuuta 1994 talouden alijäämä on kuitenkin supistunut tehty neuvoston päätös). Julkisen huomattavasti: vuonna 1993 se oli 5,8 % BKT:sta ja vuonna 1997 3,0 %, juuri viitearvossa. Vuonna 1998 alijäämän odotetaan supistuvan edelleen. Vaikka julkisen talouden velkasuhde on kasvanut toisen vaiheen aikana ja nousi 58,0 prosenttiin suhteessa BKT:seen vuonna 1997, se on edelleen viitearvon alapuolella. Komissio suosittaa neuvostolle Ranskan liiallista alijäämää koskevan päätöksen kumoamista; jos neuvosto noudattaa tätä suositusta, Ranskan katsotaan täyttävän julkisen talouden rahoitusasemaa koskevan kriteerin. Ranskan frangi on tarkasteluhetkellä ollut mukana ERMissä yli kaksi vuotta eikä siihen ole kohdistunut merkittäviä paineita kahden vuoden seurantajakson aikana. Ranskan frangi on melkein koko ajan pysynyt ±2,25 prosentin vaihteluvälissä suhteessa keskuskurssiinsa ERMin mediaanivaluuttaan nähden. Ranska täyttää valuuttakurssia koskevan lähentymiskriteerin. 22 Keskimääräinen pitkä korko oli Ranskassa tammikuuhun 1998 päättyneen vuoden aikana 5,5 % eli 7,8 prosentin viitearvon alapuolella. Ranska on noudattanut viitearvoa koko tarkastelukauden joulukuusta 1996 saakka; Ranskan pitkät korot ovat itse asiassa olleet jäsenvaltioiden koskevan joukossa. Ranska lähentymiskriteerin. alhaisimpien korkoja täyttää Lähentymiskriteerien täyttämistä koskevan arviointinsa perusteella komissio katsoo, että Ranska on saavuttanut kestävän lähentymisen korkean tason. 1. 3. 6. Irlanti Vuoden 1998 keskuspankkilailla, jonka parlamentti hyväksyi maaliskuussa 1998, muutetaan aikaisempia, vuosien 1942-1997 keskuspankkilakeja erilaisilla EMUun liittyvillä säännöksillä. Tämä laki tulee voimaan ministerin määräämänä päivänä tai päivinä. Irlannin lainsäädäntö on yhteensopiva perustamissopimuksen ja EKPJ:n perussäännön kanssa. Keskimääräinen inflaatio oli Irlannissa tammikuuhun 1998 päättyneen 12 kuukauden jakson ajan 1,2 % eli 2,7 prosentin viitearvon alapuolella. Irlanti olikin yksi niistä kolmesta jäsenvaltiosta, jotka suoriutuivat parhaiten tämän arviointikriteerin osalta ja jonka inflaatioarvoa käytettiin viitearvon laskemisessa. Irlannin inflaatio on ollut viitearvoa hitaampi koko joulukuussa 1996 alkaneen seurantajakson ajan. Irlanti täyttää hintavakautta koskevan kriteerin. Irlannista ei ole koskaan tehty liiallista alijäämää koskevaa päätöstä. Koko toisen vaiheen ajan julkisen talouden alijäämä on ollut selvästi viitearvon alapuolella ja vuonna 1997 Irlannin julkisyhteisöjen ylijäämä vastasi 0,9 prosenttia bruttokansantuotteesta. Ylijäämän odotetaan kasvavan vuonna 1998. Julkisen talouden velkasuhde on laskenut hyvin nopeasti: se oli 96,3 % suhteessa BKT:seen vuonna 1993 ja 66,3 % vuonna 1997. Velkasuhteen odotetaan laskevan viitearvon alapuolelle vuonna 1998. Irlanti täyttää julkisen talouden rahoitusasemaa koskevan kriteerin. Irlannin punta on tarkasteluhetkellä ollut ERMissä yli kaksi vuotta eikä siihen ole kohdistunut merkittäviä paineita kahden vuoden seurantajakson aikana. Irlannin punta revalvoitiin suhteessa muihin ERM-valuuttoihin maaliskuussa 1998 tarkastelukauden päättymisen jälkeen. Tarkastelukauden aikana Irlannin punnan kurssi vaihteli enemmän kuin muiden ERM-valuuttojen, ja se oli pitkään ERMin mediaanivaluuttaan nähden lasketun keskuskurssin ±2,25 prosentin vaihteluvälin ulkopuolella. Irlannin punnan poikkeama oli kuitenkin enimmäkseen keskuskurssin yläpuolella ja kuvasti Irlannin talouden suotuisia olosuhteita. Näin ollen suurempi vaihtelu ei ole oire merkittävistä paineista tarkastelukaudella. Irlanti täyttää valuuttakurssia koskevan lähentymiskriteerin. 23 Keskimääräinen pitkä korko oli Irlannissa tammikuuhun 1998 päättyneen vuoden ajan 6,2 % eli 7,8 prosentin viitearvon alapuolella. Irlanti on noudattanut viitearvoa koko joulukuusta 1996 alkaneen tarkastelujakson ajan. Irlannin pitkien korkojen ja niiden jäsenvaltioiden korkotason ero, joissa korot ovat alhaisimmat, on supistunut edelleen. Irlanti täyttää korkoja koskevan lähentymiskriteerin. Lähentymiskriteerien täyttämistä koskevan arviointinsa perusteella komissio katsoo, että Irlanti on saavuttanut kestävän lähentymisen korkean tason. 1. 3. 7. Italia lainsäädännön. Lokakuussa 1997 parlamentti valtuutti hallituksen antamaan asetuksilla talous- ja rahaliiton edellyttämän joulukuussa 1997 asetusesityksen, jolla Italian lainsäädäntö mukautettaisiin perustamissopimuksen ja EKPJ:n asetuksen maaliskuussa 1998. Riippumattomuuteen liittyvät säännökset tulevat voimaan asetuksen julkaisemishetkellä, integrointia koskevat säännökset ministerin määräämänä päivänä tai päivänä, jona Italia ottaa euron käyttöön. Italian lainsäädäntö on yhteensopiva perustamissopimuksen ja EKPJ:n perussäännön kanssa. vaatimuksiin. Hallitus Italian hallitus antoi perussäännön hyväksyi tämän Keskimääräinen inflaatio oli Italiassa tammikuuhun 1998 päättyneen 12 kuukauden jakson ajan 1,8 % eli 2,7 prosentin viitearvon alapuolella. Italian inflaation hidastuminen vuosina 1996 ja 1997 toi keskimääräisen inflaation viitearvoon ja sitten sen alapuolelle kesäkuusta 1997 lähtien. Italia täyttää hintavakautta koskevan kriteerin. Italiaa koskee tällä hetkellä liiallisesta alijäämästä tehty päätös (26. syyskuuta 1994 tehty neuvoston päätös). Julkisen talouden alijäämä on kuitenkin supistunut huomattavasti ja jatkuvasti toisen vaiheen aikana: vuonna 1993 se oli 9,5 % BKT:sta ja vuonna 1997 2,7 % eli viitearvon alapuolella. Vuonna 1998 alijäämän odotetaan supistuvan edelleen. Julkisen talouden velkasuhteen huippu saavutettiin vuonna 1994, 124,9 % suhteessa BKT:seen. Sittemmin se on laskenut joka vuosi ja oli 121,6 % vuonna 1997. Perusylijäämän tasainen kasvu on osaltaan vaikuttanut siihen, että velkasuhde on kestävästi muuttunut pieneneväksi. Vuonna 1997 perusylijäämä oli yli 6 % suhteessa BKT:seen. Velkasuhteen odotetaan supistuvan entistä nopeammin vuonna 1998 ja tulevina vuosina. sitoutumisensa pitämään perusylijäämän riittävän korkealla tasolla keskipitkällä aikavälillä. Komissio suosittaa neuvostolle Italian liiallista alijäämää koskevan päätöksen kumoamista; jos neuvosto noudattaa tätä suositusta, Italian katsotaan täyttävän julkisen talouden rahoitusasemaa koskevan kriteerin. Italian hallitus uudisti hiljattain Italian liira on ollut mukana ERMissä marraskuusta 1996 lähtien. Tarkastelujakson alkuosan aikana liira vahvistui suhteessa ERM-valuuttoihin. Liityttyään uudelleen ERMiin liira on pysytellyt kaiken aikaa ±2,25 prosentin vaihteluvälissä suhteessa keskuskurssiinsa ERMin mediaanivaluuttaan nähden. Vaikka liira on osallistunut ERMiin vasta marraskuusta 1996 lähtien, siihen ei ole kohdistunut merkittäviä jännitteitä tarkastelujakson aikana, ja se on siten komission näkemyksen mukaan ollut riittävän vakaa kahden viime vuoden aikana. 24 Keskimääräinen pitkä korko oli Italiassa tammikuuhun 1998 päättyneen vuoden ajan 6,7 % eli 7,8 prosentin viitearvon alapuolella. Korkoerojen kaventuminen vuosina 1996 ja 1997 laski Italian keskikoron viitearvon alapuolelle helmikuusta 1997 lähtien. Italian korkotason ja niiden jäsenvaltioiden korkotason ero, joissa korot ovat alhaisimmat, on edelleen supistunut. Italia täyttää korkoja koskevan lähentymiskriteerin. Lähentymiskriteerien täyttämistä koskevan arviointinsa perusteella komissio katsoo, että Italia on saavuttanut kestävän lähentymisen korkean tason. 1. 3. 8. Luxemburg Hallitus antoi parlamentille joulukuussa 1997 aiemman ehdotuksen pohjalta tarkistetun lakiesityksen Luxemburgin rahainstituutista. Tarkoituksena on, että parlamentti hyväksyy esityksen huhtikuussa ja se tulee voimaan 1. toukokuuta 1998. Useat riippumattomuuteen ja EKPJ:ään integrointiin liittyvät lakiesityksen säännökset eivät ole täysin tyydyttäviä. Mikäli parlamentti hyväksyy lakiesityksen nykyisessä muodossaan, Luxemburgin lainsäädäntö on puutteista huolimatta yhteensopiva perustamissopimuksen ja EKPJ:n perussäännön kanssa. Keskimääräinen inflaatiovauhti oli Luxemburgissa tammikuuhun 1998 päättyneen 12 kuukauden jakson ajan 1,4 % eli 2,7 prosentin viitearvon alapuolella. Luxemburgin inflaatiovauhti on ollut viitearvoa hitaampi koko joulukuussa 1996 alkaneen seurantajakson ajan. Luxemburg täyttää hintavakautta koskevan kriteerin. Luxemburgista ei ole koskaan tehty liiallista alijäämää koskevaa päätöstä. Koko toisen vaiheen ajan julkinen talous on ollut ylijäämäinen, ja vuonna 1997 ylijäämä vastasi 1,7 prosenttia BKT:sta. Julkisen talouden velkasuhde on hyvin alhainen ja selvästi viitearvon alapuolella; vuonna 1997 se oli vain 6,7 % suhteessa BKT:seen. Luxemburg täyttää julkisen talouden rahoitusasemaa koskevan kriteerin. Luxemburgin frangi on tarkasteluajankohtana ollut ERMissä yli kaksi vuotta eikä siihen ole kohdistunut merkittäviä paineita kaksivuotisen tarkastelujakson aikana. Luxemburgin frangi on pysynyt koko ajan ±2,25 prosentin vaihteluvälissä suhteessa keskuskurssiinsa ERMin mediaanivaluuttaan nähden. Luxemburg täyttää valuuttakurssia koskevan lähentymiskriteerin. Keskimääräinen pitkä korko oli Luxemburgissa tammikuuhun 1998 päättyneen vuoden aikana 5,6 % eli 7,8 prosentin viitearvon alapuolella. Luxemburg on noudattanut viitearvoa koko kauden joulukuusta 1996 saakka. ; ja se on kuulunut niihin jäsenvaltioihin, joissa pitkät korot ovat olleet yhteisön alhaisimmat. Luxemburg täyttää korkoja koskevan lähentymiskriteerin. Lähentymiskriteerien täyttämistä koskevan arviointinsa perusteella komissio katsoo, että Luxemburg on saavuttanut kestävän lähentymisen korkean tason. 25 1. 3. 9. Alankomaat Syyskuussa 1997 hallitus antoi parlamentille ehdotuksen uudeksi laiksi, jolla muutetaan Alankomaiden keskuspankista vuonna 1948 annettua lakia. Parlamentti hyväksyi lain 24. tulevat maaliskuuta 1998. Keskuspankin riippumattomuutta koskevat säännökset voimaan EKP:n perustamispäivänä ja pankin integrointiin EKPJ:ään liittyvät säännökset kolmannen vaiheen alkaessa. Yksi pankin integroimista EKPJ:ään koskeva säännös ei ole täysin lainsäädäntö on tyydyttävä. Tästä puutteesta huolimatta Alankomaiden yhteensopiva perustamissopimuksen ja EKPJ:n perussäännön kanssa. Keskimääräinen inflaatiovauhti oli Alankomaissa tammikuuhun 1998 päättyneen 12 kuukauden jakson aikana 1,8 % eli 2,7 prosentin viitearvon alapuolella. Alankomaiden inflaatiovauhti on ollut viitearvoa hitaampi koko joulukuussa 1996 alkaneen seurantajakson ajan. Alankomaat täyttää hintavakautta koskevan kriteerin. Päätös Alankomaiden liiallisesta alijäämästä (26. syyskuuta 1994 tehty neuvoston päätös) kumottiin vuonna 1997 (30. kesäkuuta 1997 tehty neuvoston päätös). Vuonna 1995 julkisen talouden alijäämä oli 4,0 % BKT:sta. Vuonna 1997 se laski 1,4 prosenttiin eli viitearvon alapuolelle. Julkisen talouden velka oli korkeimmillaan vuonna 1993, 81,2 % suhteessa BKT:seen ja laski vuonna 1997 72,1 prosenttiin. Sen odotetaan laskevan edelleen vuonna 1998 ja tulevina vuosina. Alankomaat täyttää julkisen talouden rahoitusasemaa koskevan kriteerin. Alankomaiden guldeni on tarkasteluajankohtana ollut ERMissä yli kaksi vuotta eikä siihen ole kohdistunut merkittäviä paineita kaksivuotisen tarkastelujakson aikana. Guldeni on pysynyt ±2,25 prosentin vaihteluvälissä suhteessa keskuskurssiinsa ERMin mediaanivaluuttaan koskevan lähentymiskriteerin. nähden. Alankomaat valuuttakurssia täyttää # Keskimääräinen pitkä korko oli Alankomaissa tammikuuhun 1998 päättyneen vuoden aikana 5,5 % eli 7,8 prosentin viitearvon alapuolella. Alankomaat on noudattanut viitearvoa koko kauden joulukuusta 1996 saakka, ja se on kuulunut niihin jäsenvaltioihin, joissa pitkät korot ovat olleet yhteisön alhaisimmat. Alankomaat täyttää korkoja koskevan lähentymiskriteerin. Lähentymiskriteerien täyttämistä koskevan arviointinsa perusteella komissio katsoo, että Alankomaat on saavuttanut kestävän lähentymisen korkean tason. 26 1. 3. 10. Itävalta Perustamissopimuksen vaatimukset huomioon ottaen Itävallan hallitus antoi parlamentille lakiesitykset syksyllä 1997 ja maaliskuussa 1998. Lakiesitysten mukaan keskuspankin riippumattomuuden turvaavat säännökset astuvat voimaan EKPJ:n perustamispäivänä ja muut säännökset Itävallan ottaessa käyttöön yhteisen rahan. Mikäli parlamentti hyväksyy lakiesityksen nykyisessä muodossaan, Itävallan lainsäädäntö on yhteensopiva perustamissopimuksen ja EKPJ:n perussäännön kanssa. Keskimääräinen inflaatiovauhti oli Itävallassa tammikuuhun 1998 päättyneen 12 kuukauden jakson ajan 1,1 % eli 2,7 prosentin viitearvon alapuolella. Itävalta olikin yksi niistä kolmesta jäsenvaltiosta, jotka suoriutuivat parhaiten tämän arviointikriteerin osalta ja jonka inflaatiovauhtia käytettiin viitearvon laskemisessa. Itävallan inflaatiovauhti on ollut viitearvoa hitaampi koko joulukuussa 1996 alkaneen seurantajakson ajan. Itävalta täyttää hintavakautta koskevan kriteerin. Itävaltaa koskee tällä hetkellä liiallisesta alijäämästä tehty päätös (10. heinäkuuta 1995 tehty neuvoston päätös). Julkisen talouden alijäämä on kuitenkin supistunut: se oli 5,2 % BKT:sta vuonna 1995 ja 2,5 % vuonna 1997 eli viitearvon alapuolella. Vuonna 1998 alijäämän odotetaan supistuvan edelleen. Julkisen talouden velka oli vuonna 1993 62,7 % suhteessa BKT:seen, mistä se nousi 69,5 prosenttiin vuonna 1996 ja laski 66,1 prosenttiin vuonna 1997. Velkasuhteen odotetaan supistuvan edelleen vuonna 1998 ja tulevina vuosina. Komissio suosittaa neuvostolle Itävallan liiallista alijäämää koskevan päätöksen kumoamista; jos neuvosto noudattaa tätä suositusta, Itävallan katsotaan täyttävän julkisen talouden rahoitusasemaa koskevan kriteerin. Itävallan sillinki on tarkasteluajankohtana ollut ERMissä yli kaksi vuotta eikä siihen ole kohdistunut merkittäviä paineita kaksivuotisen tarkastelujakson aikana. Sillinki on suhteessa keskuskurssiinsa ERMin pysynyt ±2,25 prosentin vaihteluvälissä mediaanivaluuttaan nähden. Itävalta täyttää valuuttakurssia koskevan lähentymiskriteerin. Keskimääräinen pitkä korko oli Itävallassa tammikuuhun 1998 päättyneen vuoden aikana 5,6 % eli 7,8 prosentin viitearvon alapuolella. Itävalta on noudattanut viitearvoa koko kauden joulukuusta 1996 saakka; ja se on kuulunut niihin jäsenvaltioihin, joissa pitkät korot ovat olleet yhteisön alhaisimmat. täyttää korkoja koskevan lähentymiskriteerin. Itävalta Lähentymiskriteerien täyttämistä koskevan arviointinsa perusteella komissio katsoo, että Itävalta on saavuttanut kestävän lähentymisen korkean tason. 27 1. 3. 11. Portugali Tammikuussa 1998 annettiin laki Portugalin keskuspankista annetun lain muuttamisesta perustamissopimuksen määräysten mukaiseksi. Keskuspankin riippumattomuutta koskevat säännökset ovat jo tulleet voimaan, ja muut säännökset tulevat voimaan, kun Portugali ottaa lainsäädäntö on yhteensopiva perustamissopimuksen ja EKPJ:n perussäännön kanssa. euron käyttöön. Portugalin Keskimääräinen inflaatiovauhti oli Portugalissa tammikuuhun 1998 päättyneen 12 kuukauden jakson ajan 1,8 % eli 2,7 prosentin viitearvon alapuolella. Inflaation hidastuminen Portugalissa vuosina 1996 ja 1997 on hidastanut keskimääräisen inflaatiovauhdin viitearvoon ja sitten sen alapuolelle kesäkuusta 1997 lähtien. Portugali täyttää hintavakautta koskevan kriteerin. Portugalia koskee tällä hetkellä liiallisesta alijäämästä tehty päätös (26. syyskuuta 1994 tehty neuvoston päätös). Julkisen talouden alijäämä on kuitenkin supistunut merkittävästi ja jatkuvasti toisen vaiheen aikana: se oli 6,1 % BKT:sta vuonna 1993, 2,5 % vuonna 1997 eli viitearvon alapuolella. Vuonna 1998 alijäämän odotetaan supistuvan edelleen. Julkisen talouden velka oli suurimmillaan vuonna 1995, 65,9 % suhteessa BKT:seen. Vuonna 1997 se laski 62,0 prosenttiin, ja sen odotetaan laskevan edelleen viitearvoon vuonna 1998. Komissio suosittaa neuvostolle Portugalin liiallista alijäämää koskevan päätöksen kumoamista; jos neuvosto noudattaa tätä suositusta, Portugalin katsotaan täyttävän julkisen talouden rahoitusasemaa koskevan kriteerin. Portugalin escudo on tarkasteluajankohtana ollut ERMissä yli kaksi vuotta eikä siihen ole kohdistunut merkittäviä paineita kaksivuotisen tarkastelujakson aikana. Escudo on suhteessa keskuskurssiinsa ERMin pysynyt ±2,25 prosentin vaihteluvälissä mediaanivaluuttaan koskevan täyttää lähentymiskriteerin. valuuttakurssia Portugali nähden. Keskimääräinen pitkä korko oli Portugalissa tammikuuhun 1998 päättyneen vuoden aikana 6,2 % eli 7,8 prosentin viitearvon alapuolella. Korkoerojen supistuminen vuonna 1996 alensi Portugalin keskikorkoa niin, että se on ollut viitearvon alapuolella joulukuusta 1996 lähtien. Portugalin korkotason ja niiden jäsenvaltioiden korkotason ero, joissa korot ovat alhaisimmat, on edelleen supistunut. Portugali täyttää korkoja koskevan lähentymiskriteerin. Lähentymiskriteerien täyttämistä koskevan arviointinsa perusteella komissio katsoo, että Portugali on saavuttanut kestävän lähentymisen korkean tason. 28 1. 3. 12. Suomi Suomen keskuspankkilainsäädännön tarkistus käynnistettiin vuonna 1993, ja eduskunta hyväksyi muutetun lain Suomen Pankista kesäkuussa 1997. Laki tuli voimaan 1. tammikuuta 1998 ja siinä säädettiin pankin riippumattomuudesta, mutta ei selkiinnytetty sen integrointia EKPJ:ään. Hallitus antoi helmikuussa 1998 uuden esityksen, jossa on muutoksia lakiin Suomen Pankista ja raha- ja metallirahalakiin; eduskunta hyväksyi lakiesityksen 20. maaliskuuta 1998. Riippumattomuutta koskevat säännökset tulevat voimaan lähiaikoina; muut Suomen Pankkia koskevan lain säännökset tulevat voimaan, kun Suomi ottaa käyttöön yhteisen rahan. Suomen lainsäädäntö on yhteensopiva perustamissopimuksen ja EKPJ:n perussäännön kanssa. Keskimääräinen inflaatiovauhti oli Suomessa tammikuuhun 1998 päättyneen 12 kuukauden jakson aikana 1,3 % eli 2,7 prosentin viitearvon alapuolella. Suomen inflaatiovauhti on ollut viitearvoa hitaampi koko joulukuussa 1996 alkaneen seurantajakson ajan. Suomi täyttää hintavakautta koskevan kriteerin. Päätös Suomen liiallisesta alijäämästä (10. heinäkuuta 1995 tehty neuvoston päätös) kumottiin vuonna 1997 (30. kesäkuuta 1997 tehty neuvoston päätös). Julkisen talouden alijäämä on laskenut merkittävästi: vuonna 1993 se oli 8,0 % BKT:sta ja vuonna 1997 0,9 %, joka on viitearvon alapuolella. Vuonna 1998 julkisen talouden odotetaan olevan ylijäämäinen. Julkisen talouden velkasuhde oli korkeimmillaan vuonna 1994, jolloin se oli 59,6 % suhteessa BKT:seen eli viitearvon alapuolella. Sittemmin se on pienentynyt ja vuonna 1997 se oli 55,8 % suhteessa BKT:seen. Suomi täyttää julkisen talouden rahoitusasemaa koskevan kriteerin. Suomen markka on ollut mukana ERMissä lokakuusta 1996 lähtien. Tarkastelujakson alkuosan aikana Suomen markka vahvistui suhteessa ERM-valuuttoihin. Liityttyään ERMiin Suomen markka on pysytellyt suurimman osan aikaa ±2,25 prosentin vaihteluvälissä suhteessa keskuskurssiinsa ERMin mediaanivaluuttaan nähden. Vaikka Suomen markka on osallistunut ERMiin vasta lokakuusta 1996 lähtien, siihen ei ole kohdistunut merkittäviä jännitteitä tarkastelujakson aikana ja se on siten komission näkemyksen mukaan ollut riittävän vakaa kahden viime vuoden aikana. Keskimääräinen pitkä korko oli Suomessa tammikuuhun 1998 päättyneen vuoden ajan 5,9 % eli 7,8 prosentin viitearvon alapuolella. Suomen korot ovat pysytelleet viitearvon alapuolella joulukuusta 1996 lähtien. Suomen korkotason ja niiden jäsenvaltioiden korkotason ero, joissa korot ovat alhaisimmat, on edelleen supistunut. Suomi täyttää korkoja koskevan lähentymiskriteerin. Lähentymiskriteerien täyttämistä koskevan arviointinsa perusteella komissio katsoo, että Suomi on saavuttanut kestävän lähentymisen korkean tason. 29 1. 3. 13. Ruotsi Hallitus antoi valtiopäiville esityksen perustuslain, valtiopäiviä koskevan lain ja keskuspankkilain muuttamisesta marraskuussa 1997. Valtiopäivät hyväksyivät perustuslain muutokset maaliskuussa 1998 ensimmäisessä käsittelyssä. Toinen, vahvistava äänestys laista voidaan järjestää vasta uusilla valtiopäivillä, syyskuussa 1998 pidettävien vaalien jälkeen. Suunnitelman mukaan valtiopäivät hyväksyvät kahden muun lain muutokset yhdessä perustuslain toisen käsittelyn kanssa lokakuussa 1998. Kaikki muutokset tulisivat voimaan 1. tammikuuta 1999. Esityksissä on joitakin seikkoja, jotka eivät ole yhteensopivia keskuspankin EKPJ:ään integroimisen kanssa. Uuden lain säätämisaikataulu ei myöskään ole perustamissopimuksessa määrätyn aikataulun mukainen. Ruotsin lainsäädäntö ei ole yhteensopiva perustamissopimuksen ja EKPJ:n perussäännön kanssa. Keskimääräinen inflaatiovauhti oli Ruotsissa tammikuuhun 1998 päättyneen 12 kuukauden jakson ajan 1,9 % eli 2,7 prosentin viitearvon alapuolella. Ruotsin inflaatiovauhti on ollut viitearvoa hitaampi koko joulukuussa 1996 alkaneen seurantajakson ajan. Ruotsi täyttää hintavakautta koskevan kriteerin. Ruotsia koskee tällä hetkellä liiallisesta alijäämästä tehty päätös (10. heinäkuuta 1995 tehty neuvoston päätös). Julkisen talouden alijäämä on kuitenkin supistunut merkittävästi ja jatkuvasti: vuonna 1993 se oli 12,2 % BKT:sta ja vuonna 1997 0,8 % eli viitearvon alapuolella. Vuonna 1998 julkisen talouden odotetaan olevan ylijäämäinen. Julkisen talouden velkasuhde oli huipussaan vuonna 1994, 79,0 % suhteessa BKT:seen ja on sen jälkeen laskenut joka vuosi; vuonna 1997 se oli 76,6 %. Velkasuhteen odotetaan edelleen laskevan vuonna 1998 ja tulevina vuosina. Komissio suosittaa neuvostolle Ruotsin liiallista alijäämää koskevan päätöksen kumoamista; jos neuvosto noudattaa tätä suositusta, Ruotsin katsotaan täyttävän julkisen talouden rahoitusasemaa koskevan kriteerin. Ruotsin kruunu ei ole koskaan osallistunut ERMiin. Kahden vuoden tarkastelujakson aikana Ruotsin kruunu on vaihdellut suhteessa ERM-valuuttoihin, mikä heijastelee mm. sitä, että Ruotsilla ei ole valuuttakurssitavoitetta. Ruotsi ei täytä valuuttakurssia koskevaa lähentymiskriteeriä. 30 Keskimääräinen pitkä korko oli Ruotsissa tammikuuhun 1998 päättyneen vuoden aikana 6,5 % eli 7,8 prosentin viitearvon alapuolella. Korkoerojen supistuminen vuonna 1996 laski Ruotsissa keskikorkoa niin että se on ollut viitearvon alapuolella koko tarkastelujakson joulukuusta 1996 lähtien. Ruotsin korkotason ja niiden jäsenvaltioiden korkotason ero, joissa korot ovat alhaisimmat, on edelleen supistunut. Ruotsi täyttää korkoja koskevan lähentymiskriteerin. * * * Koska Tanska ja Yhdistynyt kuningaskunta eivät aio osallistua talous- ja rahaliiton kolmanteen vaiheeseen, ne eivät kuulu maihin, jotka osallistuisivat ensimmäisessä ryhmässä yhteiseen rahaan. Sen vuoksi neuvoston ei ole tarpeen arvioida, täyttävätkö Tanska ja Yhdistynyt kuningaskunta yhteisen rahan käyttöönoton muut edellytykset. Nämä kaksi maata ovat kuitenkin tiiviisti mukana taloudellisen yhdentymisen syventämisessä ja talouspoliittisen yhteistyön toteuttamisessa EMUn eri vaiheissa. Aivan kuten muidenkin jäsenvaltioiden osalta, tässä kertomuksessa käsitellään Tanskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan keskuspankkilainsäädännön tilaa sekä tutkitaan näiden kahden maan lähentymiskehitystä. 31 2. KANSALLISEN LAINSÄÄDÄNNÖN YHTEENSOPIVUUS PERUSTAMISSOPIMUKSEN JA EUROOPAN KESKUSPANKKIJÄRJESTELMÄN PERUSSÄÄNNÖN KANSSA 2. 1. Johdanto laadituissa kertomuksissa Perustamissopimuksen 109 j artiklan 1 kohdan toisen virkkeen mukaan kyseisen artiklan perusteella kansallinen lainsäädäntö, sen kansallisen keskuspankin perussääntö mukaan luettuna, sopusoinnussa tämän sopimuksen 107 ja 108 artiklan sekä EKPJ. n (Euroopan keskuspankkijärjestelmän) perussäännön kanssa ". "tarkastellaan, onko kunkin jäsenvaltion Tämä luku on omistettu kyseiselle tarkastelulle. Ensimmäisessä jaksossa kuvaillaan muutoksia, jotka on tehtävä, jotta kansallinen lainsäädäntö vastaisi perustamissopimusta ja perussääntöä. Toissa jaksossa käsitellään aikataulua. Kolmannessa jaksossa esitetään yhteensopivuudesta lainsäädännön maakohtainen perustamissopimuksen ja perussäännön kanssa, ja siinä keskitytään erityisesti keskuspankkia koskevaan kansalliseen lainsäädäntöön. kansallisen arvion 2. 2. Kansalliseen lainsäädäntöön tehtävien muutosten laajuus 2. 2. 1. Yleistä Tammikuun 1. päivänä 1999 toimivalta rahapolitiikan, valuuttapolitiikan ja rahalain suhteen siirtyy talous- ja rahaliittoon osallistuvilta jäsenvaltioilta yhteisölle. Jokaisella lainkäyttöalueella on luonnollisesti runsaasti säännöksiä, jotka koskevat kansallista toimivaltaa näillä aloilla ja kansallisten sääntöjen laatimista. Perustamissopimuksen 108 artikla kuuluu seuraavasti: * "Jokainen jäsenvaltio huolehtii siitä, että viimeistään päivänä, jona EKPJ perustetaan, sen kansallinen lainsäädäntö, sen kansallisen keskuspankin perussääntö mukaan luettuna, on sopusoinnussa tämän sopimuksen ja EKPJ. n perussäännön kanssa. " Perustamissopimuksessa ei eritellä, millä tavoin yhteensopivuus on saavutettava. Mahdollisia keinoja ovat kansallisten säännösten kumoaminen, perustamissopimuksen tai EKPJ:n perussäännön määräysten tekstin sisällyttäminen kansalliseen lakiin, tällaisiin määräyksiin viittaaminen kansallisessa laissa tai edellä mainittujen yhdistelmä. 32 Tarkastelu voidaan jakaa kolmeen osaan: - kansallisten keskuspankkien (KKP) tavoitteet - riippumattomuus - integrointi EKPJ:ään ja muu lainsäädäntö. 2. 2. 2. Tavoitteet KKP:n tavoitteiden on vastattava EKPJ:n tavoitteita sellaisina kuin ne on esitetty perustamissopimuksen 105 artiklan 1 kohdassa (ja EKPJ:n perussäännön 2 artiklassa): "EKPJ. n ensisijaisena tavoitteena on pitää yllä hintatason vakautta. EKPJ tukee yleistä talouspolitiikkaa yhteisössä osallistuakseen 2 artiklassa määriteltyjen yhteisön tavoitteiden saa vuttamiseen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta hintatason vakauden tavoitetta. " Viittaukset kansallisessa laissa hallituksen politiikkaan tai erityisiin makrotaloudellisiin tavoitteisiin ovat hyväksyttäviä, jos ne kunnioittavat perustamissopimuksen 105 artiklan määräämien ensimmäisen ja toisen tavoitteen ensisijaisuutta. 2. 2. 3. Riippumattomuus Perustamissopimuksen 107 artiklalla varmistetaan, että EKPJ toimii itsenäisesti ottamatta neuvoja kolmansilta tahoilta. Artikla kuuluu seuraavasti: "Käyttäessään sille tällä sopimuksella ja EKPJ. n perussäännöllä annettuja valtuuksiaan tai suorittaessaan niillä sille annettuja tehtäviään ja velvollisuuksiaan EKP tai kansallinen keskus pankki taikka EKP. n tai kansallisen keskuspankin päätöksentekoelimen jäsen ei pyydä eikä ota ohjeita yhteisön toimielimiltä tai laitoksilta, jäsenvaltioiden hallituksilta eikä miltään muultakaan taholta. Yhteisön toimielimet ja laitokset sekä jäsenvaltioiden hallitukset sitoutuvat kunnioittamaan tätä periaatetta ja pidättymään yrityksistä vaikuttaa EKP. n tai kansallisten keskuspankkien päätöksentekoelinten jäseniin heidän suorittaessaan tehtäviään. " Riippumattomuuden perusedellytykset voidaan ryhmitellä seuraavasti: • ' Institutionaaliset edellytykset Tähän ryhmään sisältyy muun muassa se, että KKP:n ulkopuolisella taholla ei ole oikeutta EKPJ:ään liityvissä tehtävissä - antaa neuvoja KKP:lle - hyväksyä, keskeyttää, peruuttaa KKP:n päätös tai lykätä sitä - kieltää KKP:n päätöksiä oikeudellisin perustein - olla äänioikeutettuna jäsenenä KKP:n päätöksentekoelimissä - tulla kuulluksi ennen kuin KKP tekee päätöksensä. 33 • Henkilöihin kohdistuvat edellytykset - EKPJ:n perussäännön 14. 2 artiklan nojalla kansalliselle lainsäädännölle asetetaan tietyt säännöt: • keskuspankin pääjohtajan toimikauden on oltava vähintään viisi vuotta; • pääjohtaja voidaan erottaa tehtävästään ainoastaan, jos hän ei enää täytä niitä vaatimuksia, joita hänen tehtävänsä edellyttävät, tai jos hän on syyllistynyt vakavaan rikkomukseen. tulee kaksi Perustamissopimuksen 107 artikla koskee kaikkia päätöksentekoelinten jäseniä, ja sen perusteella on toivottavaa että nämä säännöt eivät koskisi vain pääjohtajaa, vaan myös muita jäseniä, jotka suorittavat EKPJ:ään liittyviä tehtäviä. Tietyissä olosuhteissa voi kuitenkin olla perusteltua nimittää lyhyemmäksi ajaksi kuin viideksi vuodeksi. päätöksentekoelimen jäsen Kyseeseen tilannetta: uuden jäsenen nimittäminen paikan vapautuessa edeltäjän toimikauden loppuajaksi sekä jaksotettu ensimmäinen nimityskierros, jolloin yksi tai useampi jäsen nimitetään lyhyemmäksi ajaksi kuin viideksi vuodeksi. Ensimmäisessä tapauksessa lyhyempi toimikausi voi olla paikallaan sen perusteella, että ennalta määrätyn nimitysrytmin noudattaminen vahvistaa kollektiivista riippumattomuutta. Jälkimmäisen tapauksen, kertaluonteisen poikkeaman vähimmäistoimikaudesta, voidaan nähdä tukevan jatkuvuutta keskuspankin johdossa. -" Kun päätöksentekoelimen jäsen, jolla on EKPJ:ään liittyviä tehtäviä, toimii tämän elimen ulkopuolella, se voi, tehtävien luonteesta riippuen, vaarantaa hänen riippumattomuutensa • Taloudelliset edellytykset KKP:n on tietenkin oltava taloudellisessa vastuussa toiminnastaan. Oikeus puuttua laatimiseen voi asiayhteydestä riippuen kuitenkin johtaa etukäteen budjetin tilanteeseen, jossa KKP ei voi hoitaa EKPJ:ään liittyviä tehtäviään itsenäisesti. 2. 2. 4. KKP:ien integrointi EKPJiäänja muu lainsäädäntö EKPJ:n perussäännön 9. 2 artiklan mukaan EKP huolehtii, että EKPJ:lle uskotut tehtävät suoritetaan joko osana sen omaa toimintaa tämän perussäännön mukaisesti tai KKP:en toimesta. Perussäännön 14. 3 artiklan mukaan KKP:t ovat erottamaton osa EKPJ:ää ja toimivat EKP:n suuntaviivojen ja ohjeiden mukaisesti. Tämän vuoksi sellaiset määräykset KKP:ien perussäännöissä, jotka estävät niitä hoitamasta tehtäväänsä, on mukautettava 108 artiklan mukaisesti. Esimerkiksi seuraavat säännökset ovat yhteensopimattomia: - Säännös, jolla KKP:lle annetaan toimivalta päättää luottotoimien koroista tai asettaa vähimmäisvarantovelvoite. - Säännöt, jotka rajoittavat pääjohtajan äänestyskäyttäytymistä EKP:n neuvostossa - Säännökset, jotka estävät KKP:n päätöksentekoelintä noudattamasta EKP:n suuntaviivoja tai ohjeita. - Säännöt, joissa ei noudateta EKPJ:n perussäännön taloutta koskevia määräyksiä. - Säännöt, joilla estetään KKP:ia pitämästä ja hoitamasta virallista valuuttavarantoa. 34 Eräät muutkin säännökset olisi mukautettava vastaamaan perustamissopimuksen määräyksiä. Tällaisia ovat säännökset, joilla hallitukselle annetaan oikeus päättää valuuttapolitiikasta tai kansallisille viranomaisille oikeus päättää liikkeeseen laskettavan metallirahan määrästä pyytämättä EKP:n hyväksyntää. 2. 2. 5. 108 artiklan soveltamisalan ulkopuolelle jäävä lainsäädäntö Edellä kuvailtuja kansallisen lainsäädännön ominaisuuksia voidaan verrata suoraan perustamissopimuksen ja EKPJ:n perussäännön määräyksiin. Kaikki tällä alueella tarpeelliset muutokset on tehtävä 108 artiklan nojalla. Yhteisen rahan käyttöön ottavan maan on tehtävä myös muita muutoksia, joita ei voida vielä tarkemmin eritellä, koska EKP ei ole laatinut yksityiskohtaisia sääntöjä tai koska neuvosto ei ole vielä antanut asiaa koskevaa sekundäärilainsäädäntöä. Tärkeitä kysymyksiä ovat KKP:ien salassapitovelvollisuuden yksityiskohdat, KKP:n valtuudet rahan laatia selvitys- määritteleminen jäsenvaltion lailliseksi rahaksi. Nämä muutokset, joita ei tarkastella 109 j artiklan nojalla, kuuluvat jäsenvaltioiden yleiseen velvollisuuteen poistaa kansallisesta lainsäädännöstään piirteet, jotka ovat yhteensopimattomia EY:n oikeuden kanssa. Lainsäädännöstä olisi tehtävä yhteensopivaa sekundäärilainsäädännössä määriteltyyn ajankohtaan mennessä, tai kun EKP erittelee kyseiset säännöt. ja maksujärjestelmiä koskevia sääntöjä tai kansallisen Tässä kertomuksessa ei myöskään tutkita, vastaako kansallinen lainsäädäntö yleensä perustamissopimusta eli jäsenvaltioiden velvoitetta mukauttaa lainsäädäntöään muuhun yhteisön oikeuteen kuin niihin velvoitteisiin, jotka johtuvat toimivaltuuksien siirtämisestä talous- ja rahaliiton yhteydessä. 2. 3. Muutosten aikataulu • Perustamissopimuksen 108 artiklassa vaaditaan jäsenvaltioita "huolehtimaan" siitä, että viimeistään päivänä, jona EKPJ perustetaan, niiden kansallinen lainsäädäntö on yhteensopiva EY:n oikeuden kanssa. Yhteensopivuus on varmistettu vasta sitten, kun lainsäädäntöprosessi on saatu päätökseen. Tämä päätelmä koskee jokaista edellä mainittua kolmea aluetta, eli lainsäädäntöä, jolla määritellään KKP:n tavoitteet, sen itsenäisyys sekä integrointi EKPJ:ään ja muu lainsäädäntö. Näiden kolmen alueen väliset josta alkaen erot ovat kuitenkin lainsäädäntöä on sovellettava. tärkeitä silloin, kun päätetään ajankohdasta, 35 Monet päätökset, joita EKP tekee perustamisensa ja vuoden 1998 lopun välisenä aikana, ennalta määräävät euro-alueen rahapolitiikaa. Tämän vuoksi KKP:n itsenäisyyteen liittyvien yhteensopimattomien piirteiden on käytännössä poistuttava päivänä, jona EKP perustetaan; näin ollen ei riitä, että tarvittavat lainsäädännölliset muutokset hyväksytään vaan niiden on myös tultava voimaan kyseiseen päivään mennessä. Muiden lainsäädännöllisten muutosten, erityisesti KKP:n integroimista EKPJ:ään koskevien määräysten, on tultava voimaan viimeistään silloin, kun maa ottaa yhteisen rahan käyttöön ja vastuu rahapolitiikasta siirtyy sen keskuspankilta EKP:lle. KKP:n tavoitteiden määritteleminen on erityisen tärkeää. Tämä määritteleminen kuuluu KKP:n integrointiin EKPJ:ään, joten tavoitteiden muutosten ei tarvitse tulla voimaan ennen kuin maa ottaa yhteisen rahan käyttöön. Lainsäädäntöä koskevat arviot tilanteeseen 24. maaliskuuta 1998. Muutamissa jäsenvaltioissa lainsäädäntöä ollaan muuttamassa, mutta muutoksia ei ole vielä muodollisesti hyväksytty parlamentissa. Tällaisissa tapauksissa arviointi perustuu oletukseen, että lakialoitteet hyväksytään nykyisessä muodossaan. tässä kertomuksessa perustuvat 2. 4. Tilanne jäsenvaltioissa toteutettu Seuraava maakohtainen arvio alkaa yhteenvedolla lainsäädännöllisistä toimenpiteistä, jälkeen jotka on (tammikuussa 1994) tai juuri sitä ennen. 1 Tätä seuraa arvio yhteensopivuudesta, jonka aluksi esitetään yleinen lausunto, jota täydennetään tarvittaessa luettelemalla yksittäiset säännökset, joita on vielä muutettava. toisen vaiheen alkamisen rahaliiton talous- ja jos jäljellä on perustamissopimuksen Yleisen lausunnon lopuksi todetaan, että kyseisen maan lainsäädäntö joko on tai ei ole yhteensopiva perustamissopimuksen ja EKPJ:n perussäännön kanssa. Lainsäädäntö ei ole yhteensopivaa, rikkovia yhteensopimattomia määräyksiä. Useissa tapauksissa on havaittu puutteita, jotka ovat joko luonteeltaan teknisiä tai koskevat ainoastaan vuoden 1998 loppuun ulottuvaa selviä pikemminkin siirtymäaikaa epäjohdonmukaisuuksia. Jos yleislausunnon jälkeen luetellut vielä hoitamattomat seikat ovat ainostaan lainsäädännön katsotaan olevan tällaisia puuttellisuuksia, maan yhteensopiva perustamissopimuksen tai EKPJ:n perussäännön kanssa epäselvyyksiä periaatteita taikka kuin ovat 1 Perustamissopimuksen 109 e artiklan 5 kohdassa jäsenvaltioita kehotetaan aloittamaan tarvittaessa menettely, jolla niiden keskuspankkien itsenäisyys toteutuu 108 artiklan mukaisesti. 36 2. 4. 1. Belgia 2. 4. 1. 1. Yleiskatsaus ja vuoden 1994 jälkeen toteutetut lainsäädännölliset toimenpiteet Viime aikoihin asti Belgian keskuspankkia koskevat lainsäännökset perustuivat vuoden 1939 keskuspankkilakiin ja vuoden 1939 perussääntöön ja näiden muutoksiin. Hallitus ehdotti jo vuonna 1996 keskuspankkilakiin muutoksia, jotka parlamentti hyväksyi helmikuussa 1998. Pankki on osakeyhtiö. Belgian valtio omistaa 50 prosenttia keskuspankin osakkeista, ja sillä on määräysvalta keskuspankissa. Yhtiöoikeus vain täydentää keskuspankkilakia ja perussääntöä. Pankkia johtaa pääjohtaja ja johtokunta, joka muodostuu pääjohtajasta ja viidestä seitsemään jäsenestä. Pankin organisaatioon kuuluu lisäksi hallintoneuvosto (joka muodostuu johtokunnan jäsenistä ja 10 muusta jäsenestä) ja hallituksen komissaari. Aiemman lainsäädännön nojalla hallintoneuvosto valvoi johtokuntaa ja sillä oli valta määrätä tietyt keskeiset korot ja muut toimintaehdot. Pankin tavoitteista ei ollut olemassa erityisiä säännöksiä ja komissaarilla oli oikeus vastustaa pankin päätöksiä EKPJ:ään liittyvissä asioissa oikeudellisin perustein. Uuden keskuspankkilain myötä tehtiin seuraavat muutokset, joilla on merkitystä perustamissopimuksen 108 artiklan kannalta. - Tavoitteet Pankin tavoitteet perustuvat lain 2 pykälässä olevaan yleiseen viittaukseen, jonka mukaan pankki muodostaa erottamattoman osan EKPJ:ää. - Riippumattomuus Valtuudet EKPJ:ään liittyvissä asioissa siirrettiin hallintoneuvostolta johtokunnalle; hallintoneuvostolla on vain neuvoa-antavia tehtäviä, eikä sitä tarvitse kuulla ennen päätöksentekoa. Hallituksen komissaarin valta tarkistaa pankin toiminnan laillisuus EKPJ:ään liittyvissä asioissa poistettiin. Johtokunnan perussäännön 14. 2 artiklaa. jäsenten erottamisperusteet on muutettu vastaamaan EKPJ:n - Integrointi EKPJ. äänja muu lainsäädäntö Uuden keskuspankkilain 2 pykälässä säädetään, että "pankki muodostaa erottamattoman osan EKPJ. ää, perustamissopimukseen liitetyssä pöytäkirjassa". Kaikki säännökset, joilla pankille oli annettu valta päättää rahapolitiikasta, kuten korkojen tai vähimmäisvarantovelvoitteen määrääminen ja setelien liikkeeseen laskeminen, poistettiin. perussääntö on määritelty Euroopan yhteisön jonka 37 - Aikataulu Keskuspankkilain säännökset pannaan täytäntöön kuninkaan päätöksellä eri aikoihin. Riippumattomuuteen tulevat voimaan EKP:n perustamisen yhteydessä. Integrointia koskevat säännökset tulevat voimaan viimeistään Belgian siirtyessä euroon lukuun ottamatta seteleitä koskevaa säännöstä, joka tulee, kun voimaan euromääräiset setelit otetaan käyttöön. liittyvät muutokset 2. 4. 1. 2. Arvio yhteensopivuudesta Belgian lainsäädäntö on yhteensopiva perustamissopimuksen ja EKPJ:n perussäännön vaatimusten kanssa. Kaikkien EKPJ:ään liittyvien tehtävien siirtämistä hallintoneuvostolta johtokunnalle koskevan säännöksen oletetaan tulevan voimaan EKPJ:n perustamispäivänä. 2. 4. 2. Tanska Tanskan keskuspankkia koskevat lainsäännökset on annettu Tanskan keskuspankkilaissa vuodelta 1936 (laki n:o 116). Pankki on itsenäinen yhteisö. Pankin hallintoelimet ovat johtokunta, edustajisto ja suppea edustajisto. Rahapolitiikasta vastaa johtokunta, joku koostuu kolmesta jäsenestä, joista hallitsija nimittää puheenjohtajan. Vuoden 1936 lain keskeiset säännökset ovat seuraavat: pankin ensisijainen tehtävä on ylläpitää turvallista rahajärjestelmää sekä auttaa ja säännellä maksuvirtoja ja luotonantoa. Johtokunnalla on täysi vapaus määritellä ja toteuttaa rahapolitiikkaa, mihin sisältyy korkojen määrääminen ja muista rahapolitiikan välineistä päättäminen. Johtokunnan jäsenten toimikausi on rajoittamaton ja eläkeikä on 70 vuotta. Pankin sääntöjen mukaan hallitsija voi erottaa puheenjohtajan ja edustajisto muut jäsenet kahden kolmasosan enemmistöllä edustajistossa. Erottamisperusteita ei ole määritelty. Talousministeri valvoo, että pankki täyttää sille Tanskan keskuspankkilain nojalla kuuluvat velvollisuudet. 38 vaiheeseen kolmanteen Perustamissopimuksen pöytäkirjassa N:o 12 eräistä Tanskaa koskevista määräyksistä tiedoksi kantansa todetaan, että Tanskan hallituksen on annettava neuvostolle osallistumisesta suorittaa perustamissopimuksen 109 j artiklan 2 kohdassa tarkoitetun arvioinnin. Tanska on ilmoittanut, että se ei osallistu kolmanteen vaiheeseen, ja pöytäkirjan 2 kohdan mukaisesti Tanskaa kohdellaan maana, jota koskee poikkeus. Tästä aiheutuvia seurauksia käsitellään Edinburghin huippukokouksessa vuonna 1992 tehdyssä päätöksessä. Kyseisessä päätöksessä todetaan, että Tanska säilyttää nykyiset oikeutensa rahapolitiikan alueella kansallisten lakiensa ja asetustensa mukaisesti, mukaan lukien Tanskan keskuspankin oikeudet rahapolitiikan alueella. neuvosto ennen kuin tilanteen vuoksi Tanskan lainsäädännön yhteensopivuutta Edellä kuvaillun perustamissopimuksen ja EKPJ:n perussäännön kanssa arvioidaan ainoastaan keskuspankin riippumattomuuden osalta. 2 Arvioinnin päätelmä on, että Tanskan lainsäädäntö on yhteensopiva perustamissopimuksen ja EKPJ:n perussäännön kanssa. 2. 4. 3. Saksa 2. 4. 3. 1. Yleiskatsaus ja vuoden 1994 jälkeen toteutetut lainsäädännölliset toimenpiteet * Saksan keskuspankkia koskevat 1957 keskuspankkilaissa ja vuoden 1958 perussäännössä ja niitä koskevissa muutoksissa. Keskuspankkilaki varmisti Saksan keskuspankille huomattavan riippumattoman aseman heti talous- ja rahaliiton toisen vaiheen alussa. lainsäännökset on annettu vuoden ja hoitaessaan Vuoden 1957 lain keskeiset säännökset ovat seuraavat: pankin päätehtävä on rahan arvon tehtäväänsä pankki ei ota hallitukselta ohjeita. turvaaminen, Rahapolitiikkaa koskevat päätökset on tähän asti tehnyt keskuspankkineuvosto, joka muodostuu keskuspankin pääjohtajasta ja varapääjohtajasta sekä enintään kuudesta muusta johtokunnan jäsenestä ja osavaltioiden keskuspankkien pääjohtajista. Talous- ja rahaliittoa silmällä pitäen keskuspankkilakia muutettiin sen kuudennella muutoslailla joulukuussa 1997. Kyseinen laki kattaa seuraavat alueet: - Tavoitteet Pankin tehtäviä ja tavoitteita mukautettiin 3 pykälään tehdyllä muutoksella, jossa todetaan, että "Saksan keskuspankki. osallistuu (EKPJ:n mukaisten) tehtäviensä täyttämiseen päätavoitteenaan hintavakauden ylläpitäminen. ". Lain 12 pykälää, jossa määrätään pankin tuesta hallituksen yleiselle talouspolitiikalle muutettiin siten, että tällaista tukea voidaan antaa ainoastaan, jos se vastaa pankin tehtäviä erottamattomana osana EKPJ:ää. 2 Jäsenvaltiot, joita koskee poikkeus, ovat velvollisia tekemään keskuspankkinsa riippumattomaksi viimeistään EKP:n perustamispäivään mennessä. 39 - Riippumattomuus Pääjohtajan ja keskuspankkineuvoston muiden jäsenten toimikauden vähimmäispituus on nostettu viiteen vuoteen3. Hallituksen mahdollisuus lykätä keskuspankkineuvoston päätöstä kahdella viikolla on poistettu. - Integrointi EKPJ. äänja muu lainsäädäntö Lain 6 pykälää muutettiin siten, että hoitaessaan EKPJ:ään keskuspankkineuvoston on toimittava EKP:n suuntaviivojen ja ohjeiden mukaisesti. liittyviä tehtäviä Säännökset pankin oikeudesta asettaa rahapolitiikassa noudatettavat korot ja määrätä vähimmäisvarantovelvoite kumottiin. Säännöksiä setelien liikkeeseen laskemisesta ja osallistumisesta kansainvälisiin rahoituslaitoksiin mukautettiin vastaamaan EKP:n erityisoikeuksia näillä alueilla. - Aikataulu Keskuspankkilakia muuttava kuudes laki tulee voimaan päivänä, jona Saksa osallistuu talous- ja rahaliiton kolmanteen vaiheeseen perustamissopimuksen 109 j artiklan mukaisesti. Pankin itsenäisyyttä koskevat säännökset tulivat kuitenkin voimaan lain julkaisemista seuraavana päivänä eli 30. joulukuuta 1997. 2. 4. 3. 2. Arvio yhteensopivuudesta Saksan lainsäädäntö on yhteensopiva. perustamissopimuksen ja EKPJ:n perussäännön vaatimusten kanssa. 3 lain nojalla pankin pääjohtaja ja varapääjohtaja, muut johtokunnan jäsenet ja Jo edellisen osavaltioiden keskuspankkien pääjohtajat oli nimitettävä kahdeksan vuoden toimikaudeksi. Poikkeustapauksissa nimitys voitiin tehdä lyhyemmäksi ajaksi, kuitenkin vähintään kahdeksi vuodeksi. Nyt vähimmäisaika poikkeustapauksissa nostetaan viiteen vuoteen. 40 2. 4. 4. Kreikka 2. 4. 4. 1. Yleiskatsaus ja vuoden 1994 jälkeen toteutetut lainsäädännölliset toimenpiteet Viime aikoihin asti Kreikan keskuspankkia koskevista oikeudellisista perusteista määrättiin vuonna 1928 annetussa Kreikan keskuspankkiasetuksessa ja sen muutoksissa. Uudessa lainsäädännössä ei muutettu pankin oikeudellista muotoa, joka on osakeyhtiö. Kreikan valtion omistamien osakkeiden määrä ei saa ylittää 10 prosenttia pankin osakepääomasta. Pankin tärkeimmät toimielimet ovat yleisneuvosto ja rahapolitiikan neuvosto. Rahapolitiikan neuvosto muodostuu pääjohtajasta, kahdesta varapääjohtajasta ja kolmesta muusta jäsenestä. Rahapolitiikan neuvoston jäsenten toimikausi on kuusi vuotta. Perustamissopimuksen ja perussäännön vaatimusten noudattamiseksi kolmannessa vaiheessa parlamentti hyväksyi marraskuussa 1997 lainsäädännön, joka tuli voimaan joulukuussa 1997. Uusi laki sisältää seuraavat suuret muutokset: - Tavoitteet Pankin päätavoite on hintavakauden varmistaminen. Pankin on tuettava hallituksen yleistä talouspolitiikkaa, kuitenkin niin, ettei se haittaa tätä tavoitetta. Siitä lähtien, kun Kreikka ottaa yhteisen rahan käyttöön, pankin ensisijaisena tavoitteena on hintavakauden ylläpitäminen perustamissopimuksen 105 artiklan 1 kohdan ehtojen mukaisesti. - Riippumattomuus päättää Rahapolitiikan neuvosto valuuttapolitiikan hoitoon, maksujärjestelmien toimintaan ja seteleiden liikkeeseen laskemiseen kuuluvista asioista". Yleisneuvosto säilyttää sille pankin perussäännössä määrätyt muut tehtävät lukuun ottamatta asioita, jotka kuuluvat EKPJ:n tehtäviin ja joista vastaa pääjohtaja. rahapolitiikkaa "määrittää toteuttaa ja ja Pääjohtajaa ja varapääjohtajia koskevat erottamisperusteet on muutettu vastaamaan EKPJ:n perussäännön 14. 2 artiklaa. Kun ensimmäinen rahapolitiikan neuvosto perustetaan, kolmen muun jäsenen toimikaudet ovat poikkeuksellisesti neljä, kolme ja kaksi vuotta. Henkilö, joka korvaa yhden rahapolitiikan neuvoston kolmesta muusta jäsenestä ennen heidän toimikautensa päättymistä, nimitetään toimikauden loppuun, jos se on yli kaksi vuotta. Lain 3 pykälässä säädetään, että ". Kreikan pankki tai sen päätöksentekoelinten jäsenet eivät saa pyytää tai ottaa vastaan ohjeita hallitukselta tai järjestöiltä. Hallitus tai muu poliittinen toimija ei saa pyrkiä vaikuttamaan pankin päätöksentekoelimiin. " 41 - Integrointi EKPJ:ään Kreikan otettua yhteisen rahan käyttöön keskuspankki toimii EKP:n ohjeiden ja määräysten mukaisesti perustamissopimuksen 105 artiklan 2 ja 3 kohdan ja EKPJ:n perussäännön 3 ja 14. 3 artiklan mukaisesti. Uuden lain 12. 17 pykälässä säädetään: "Siitä päivästä lähtien, jolloin euro otetaan käyttöön kansallisena rahana, kaikki säännökset, jotka ovat ristiriidassa EU:n EKPJ. ää tai EKP. a tai molempia koskevan primaari- tai sekundäärilainsäädännön kanssa, lakkaavat olemasta voimassa. " - Yhtiöoikeutta sovelletaan pankkiin vain siinä määrin kuin se on sopusoinnussa pankkiin sovellettavan lain yksittäisten säännösten kanssa. - Aikataulu Riippumattomuutta koskevat säännökset tulivat voimaan joulukuussa 1997. 2. 4. 4. 2. Arvio yhteensopivuudesta Kreikan lainsäädäntö on yhteensopiva perustamissopimuksen eikä EKPJ:n perussäännön vaatimusten kanssa. Puutteena on kuitenkin huomioitava, että uusi laki sisältää tiettyjä Kreikan keskuspankin valtuuksia, jotka pankki säilyttää ainoastaan niin kauan kuin Kreikka ei ole siirtynyt euroon eikä sen keskuspankki ole kiinteä osa EKPJ:ää. Tämä koskee oikeutta määrätä vähimmäisvarannoista sekä pankin, osallistumisesta kansainvälisiin valuutta- ja talousjärjestöihin ilman EKP:n valtuutusta. 42 2. 4. 5. Espanja 2. 4. 5. 1. Yleiskatsaus ja vuoden 1994 jälkeen toteutetut lainsäädännölliset toimenpiteet Espanja teki huomattavia muutoksia keskuspankkilakiinsa talous- ja rahaliiton varalta jo vuonna 1994. Kesäkuussa 1994 annettu laki 13/1994 takaa Espanjan keskuspankille hallinnollisen autonomian ja määrittää hintavakauden rahapolitiikan päätavoitteeksi. Pankin hallintoelimet ovat pääjohtaja, varapääjohtaja, hallintoneuvosto ja johtokunta. Hallintoneuvostoon kuuluu pääjohtaja, varapääjohtaja, kuusi valittua jäsentä sekä kaksi viran puolesta osallistuvaa jäsentä (valtiovarainministeriön ylijohtaja ja kansallisen arvopaperikomission varapuheenjohtaja). Hallintoneuvosto laatii pankin toiminnan yleiset toimintalinjat ja valvoo rahapolitiikan toteuttamista, josta vastaa johtokunta. Johtokuntaan kuuluu pääjohtaja, varapääjohtaja ja kaksi valittua jäsentä. Sen päätehtävä on rahapolitiikan toteuttaminen hallintoneuvoston toimintalinjojen mukaisesti. Pankin tavoitteet ovat seuraavat: "Pankki määrittää ja toteuttaa rahapolitiikkaa päätavoitteenaan hintavakauden saavuttaminen. Rahapolitiikan on tuettava hallituksen yleistä talouspolitiikkaa, kuitenkin niin, ettei se haittaa tätä tavoitetta" (ks. lain 13/1994 7. 2 pykälä). Espanja on muuttanut vuoden 1994 lakia kahdella lailla viime kuukausina. Laki vuoden 1994 lain muuttamisesta tiettyjen riippumattomuuteen liittyvien seikkojen osalta julkaistiin ja annettiin 31. joulukuuta 1997. Hallitus antoi helmikuussa 1998 uuden esityksen lain 13/1994 muuttamisesta pankin tavoitteiden, sen integroimisen EKPJ:ään ja muun lainsäädännön osalta. - Tavoitteet Pankin tavoitteista lakiesityksessä säädetään, että rajoittamatta ensisijaista hintavakauden tavoitetta ja niitä tehtäviä, joita pankki hoitaa EKPJ:n jäsenenä perustamissopimuksen 105 artiklan 1 kohdan nojalla, pankki tukee hallituksen yleistä talouspolitiikkaa. - Riippumattomuus Joulukuun 31. päivänä 1997 annetussa laissa säädetään, että kahdella virkansa puolesta hallintoneuvostoon osallistuvalla jäsenellä ei ole äänioikeutta EKPJ:ään liittyvissä asioissa. Hallintoneuvoston valittujen toimikausi pidennetään kuudeksi vuodeksi. Tämä koskee myös niitä jäseniä, jotka korvaavat sellaiset jäsenet, jotka jättävät tehtävänsä ennen kuuden vuoden toimikauden loppumista. jäsenten 43 - Integrointi EKPJ. äänja muu lainsäädäntö Lakiesitys sisältää säännöksiä, jossa todetaan, että pankki muodostaa osan EKPJ:ää ja EKPJ:ään liittyvissä tehtävissä siihen sovelletaan EKP:n suuntaviivoja ja ohjeita. Säännökset, joilla pankille ja sen päätöksentekoelimille annetaan valtaa määritellä ja toteuttaa rahapolitiikkaa tai asettaa vähimmäisvarantovelvoite, kumotaan tai niitä mukautetaan kuvastamaan EKP:n valtuuksia tällä alueella. Samoin poistetaan säännökset, joilla hallitukselle annetaan valtuuksia valuuttapolitiikan alalla. Seteleitä koskevat säännöt rajoitetaan pesetamääräisiin seteleihin, ja pankin monopoli liikkeeseen laskemisessa kumotaan. Pankin velvollisuus maksaa vuosivoitostaan osuuksia hallitukselle poistetaan. - Aikataulu Vuoden 1997 laki tulee voimaan päivänä, jona EKP perustetaan. Helmikuun 1998 lakiesityksen on tarkoitus tulla voimaan Espanjan siirtyessä yhteisen rahan käyttöön. 2. 4. 5. 2. Arvio yhteensopivuudesta Espanjan lainsäädäntö on yhteensopiva perustamissopimuksen ja EKPJ:n perussäännön vaatimusten kanssa. Tämä arvio perustuu oletukseen, että helmikuun 1998 lakiesitys hyväksytään nykyisessä muodossaan. 2. 4. 6. Ranska 2. 4. 6. 1. Yleiskatsaus ja vuoden 1994 jälkeen toteutetut lainsäädännölliset toimenpiteet Ranskan keskuspankkia koskevat lainsäännökset sisältyvät vuonna 1993 annettuun lakiin 93-980 myöhempine muutoksineen. Kyseissä laissa muutettiin huomattavasti pankin tavoitteita, vastaisivat perustamissopimuksen vaatimuksia. Pankin pääoma on valtion omistuksessa. Pankin päätöksentekoelimet ovat pääjohtaja, rahapolitiikan neuvosto ja yleisneuvosto. hallitukseen, rakennetta suhdetta nämä jotta ja Pääjohtaja, jota avustaa kaksi varapääjohtajaa, vastaa pankin johtamisesta. Rahapolitiikan neuvosto muodostuu pääjohtajasta, molemmista varapääjohtajista ja kuudesta muusta jäsenestä. Sillä on vastuu rahapoliittisesta päätöksenteosta. Yleisneuvoston jäseninä ovat rahapolitiikan neuvoston jäsenet sekä yksi pankin henkilökunnan valitsema jäsen. Nykyisen lainsäädännön puitteissa yleisneuvosto huolehtii pankin hallinnosta ja päätöksenteosta muun kuin rahapolitiikan alalla. Valtiovarainministerin nimittämä tarkastaja osallistuu yleisneuvoston kokouksiin ja voi vastustaa sen tekemiä päätöksiä. 44 Hallitus aikoo antaa parlamentille lakiesityksen vuoden 1993 lain muuttamisesta maaliskuun viimeisellä viikolla. Lakiesityksen osalta mainittakoon seuraavat seikat, joilla on merkitystä perustamissopimuksen 108 artiklan kannalta: tavoitteet määritellään uudelleen - Tavoitteet Pankin "osallistuu EKPJ: lie perustamissopimuksessa määrättyjen tehtävien hoitoon ja tavoitteiden noudattamiseen. Näissä puitteissa Ranskan keskuspankki tukee hallituksen yleistä talouspolitiikkaa sanotun kuitenkaan rajoittamatta ensisijaista hintavakauden tavoitetta. " seuraavasti: - Riippumattomuus EKPJ:ään liityvä toimivalta siirretään yleisneuvostolta rahapolitiikan neuvostolle. Pääjohtajan oikeutta ja velvollisuutta esiintyä parlamentin komiteoissa tulee koskemaan perustamissopimuksen 107 artiklan varaus. - Integrointi EKPJ. äänja muu lainsäädäntö Uudessa laissa todetaan, että pankki kuuluu kiinteästi EKPJ:ään. Myös rahapolitiikan neuvoston toimivaltaa koskeva säännös muutetaan niin että siitä ilmenee, että pankki noudattaa EKP:n ohjeita ja määräyksiä. Säännökset, joilla annetaan pankille ja rahapolitiikan neuvostolle valta muotoilla ja toteuttaa rahapolitiikkaa, poistetaan. Seteleiden liikkeeseen laskua, kansainvälisiin sopimuksiin osallistumista ja hallituksen valtaa määrätä valuuttapolitiikasta muutetaan. - Aikataulu Suunnitelman mukaan uusi laki tulee voimaan 1. tammikuuta 1999 tai muuna päivänä, jolloin Ranska ottaa euron käyttöön. Säännös, jonka mukaan rahapolitiikan neuvoston jäsenet eivät saa pyytää eivätkä ottaa ohjeita^ hallitukselta tai muilta henkilöiltä, on kuitenkin suunniteltu tulevaksi voimaan EKP:n perustamispäivänä. 45 2. 4. 6. 2. Arvio yhteensopivuudesta Ranskan lainsäädäntö on yhteensopiva perustamissopimuksen ja EKPJ:n perussäännön kanssa. Arvio perustuu oletukseen, että hallitus ja sittemmin parlamentti hyväksyy hallituksen esityksen lain 93-980 muuttamiseksi esityksen nykyisessä muodossa. Yleisneuvostolla ei oleteta olevan toimivaltaa päättää sellaisista pankin toiminnan hoitoon liittyvistä asioista, jotka johtuvat EKPJ:lle kuuluvista tehtävistä. 46 2. 4. 7. Irlanti 2. 4. 7. 1. Yleiskatsaus ja vuoden 1994 jälkeen toteutetut lainsäädännölliset toimenpiteet Vuoden 1998 keskuspankkilailla, jonka parlamentti hyväksyi maaliskuussa 1998, muutetaan aiempia keskuspankkilakeja vuosilta 1942-1997 useilla talous- ja rahaliittoon liittyvillä säännöksillä. Irlannin keskuspankkia johtaa johtokunta, joka koostuu pääjohtajasta ja enintään yhdeksästä ei-päätoimisesta jäsenestä. Kaksi jäsentä ("virkamiesjäsenet") voivat olla samanaikaisesti valtiovarainministeriön virkamiehiä. Ennen vuotta 1998 johtokunta vastasi rahapolitiikasta, mutta näiden valtuuksien päivittäinen käyttö oli suurelta osin delegoitu pääjohtajalle. Valtiovarainministerillä oli oikeus velvoittaa pääjohtaja tai johtokunta kuulemaan tai neuvomaan häntä pankin toimivaltaan kuuluvissa asioissa, mutta käytännössä tätä mahdollisuutta ei ollut koskaan käytetty. Perustamissopimuksen 105 artiklan kannalta tärkeimmät vuoden 1998 keskuspankkilain muutokset ovat seuraavat: - Tavoitteet Pankin tavoitteet on määritelty uudelleen toteamalla, että pankin täyttäessään tehtäviään osana EKPJ:ää "pankin päätavoite on hintavakauden ylläpitäminen" ja tätä tehtävää vaarantamatta sen on "tuettava yhteisön yleistä talouspolitiikkaa myötävaikuttaen perustamissopimuksen 2 artiklassa määrättyjen tavoitteiden saavuttamiseen". Perustamissopimuksen, perussäännön ja kansallisen lain nojalla pankki ottaa hoitaakseen muita tehtäviä tämän kuitenkaan rajoittamatta hintavakauden tavoitetta. - Riippumattomuus Kaikkien EKPJ:ään liittyvien tehtävien hoito on siirretty johtokunnalta pääjohtajalle. Pääjohtajan on tiedotettava johtokunnalle kyseisten tehtävien hoidosta, ja hän voi keskustella asiasta johtokunnan kanssa ottaen kuitenkin huomioon perustamissopimuksen ja perussäännön vaatimukset. Pääjohtajan velvollisuus kuulla valtiovarainministeriä poistettiin EKPJ:ään liittyvien asioiden osalta; pääjohtaja antaa ministerille tietoja pyynnöstä ottaen kuitenkin huomioon perustamissopimuksen ja perussäännön vaatimukset. Pääjohtajaa koskevia erottamisperusteita mukautettiin. ja hänen oikeuttaan hakea muutosta 47 - Integrointi EKP J:ään ja muu lainsäädäntö Lakiin lisättiin yleinen säännös, jossa tehdään selväksi, että pankki "hoitaa kaikki perustamissopimuksen tai EKPJ. n perussäännön määräyksiin perustuvat tehtävät tai velvollisuudet tai käyttää kaikkia perustamissopimuksen tai EKPJ. n perussäännön määräyksiin perustuvia oikeuksiaan ". Lisäksi otettiin käyttöön säännös, joka mahdollistaa tietojen vaihdon pankin ja ERI:n/EKP:n välillä; setelien liikkeeseen laskemista koskevia säännöksiä muutettiin vastaamaan perustamissopimuksen 105 a artiklaa; poistettiin säännökset, joilla valtiovarainministerille annettiin valtaa valuuttapolitiikan alueella; säännökset, jotka antoivat valtiovarainministerille oikeuden keskeyttää yksityisten yritysten toiminta makrotaloudellisin perustein, muotoiltiin uudelleen siten, että rahan arvoon liittyvät näkökohdat eivät enää oikeuta tällaisiin toimenpiteisiin. - Aikataulu Keskuspankkilaki tulee voimaan ministerin määräämänä päivänä. 2. 4. 7. 2. Arvio yhteensopivuudesta Irlannin lainsäädäntö on yhteensopiva perustamissopimuksen ja EKPJ:n perussäännön kanssa. Valtiovarainministerin oletetaan käyttävän oikeuksiaan saattaa tämä laki yoimaan perustamissopimuksen 108 artiklassa esitetyn aikataulun mukaisesti. 2. 4. 8. Italia m 2. 4. 8. 1. Yleiskatsaus ja vuoden 1994 jälkeen toteutetut lainsäädännölliset toimenpiteet Italian keskuspankin perussääntö sisältyy vuonna 1936 annettuun kuninkaalliseen asetukseen N:o 1067 myöhempine muutoksineen. Pankin rakenteesta ilmenee sen alkuperäinen osakeyhtiömuotoisuus. Pankkia johtaa pääjohtaja apunaan toimitusjohtaja. Pankin hallinnosta vastaa johtokunta, joka koostuu pääjohtajasta ja 13 ei-päätoimisesta jäsenestä, eli jäsenistä, joilla on toimi pankin ulkopuolella. Johtokunnalla on rajoitettua toimivaltaa tietyissä EKPJ:ään liittyvissä muissa kuin rahapoliittisissa asioissa. Lokakuussa 1997 parlamentti antoi hallitukselle oikeuden antaa uutta lainsäädäntöä asetuksen muodossa euron käyttöönoton ja perustamissopimuksen 108 artiklan vuoksi. Hyödyntäen saamaansa oikeutta Italian hallitus antoi joulukuussa 1997 esityksen asetukseksi tarkoituksenaan Italian lainsäädännön mukauttaminen perustamissopimuksen ja perussäännön vaatimuksiin. Hallitus vahvisti asetuksen 4. maaliskuuta 1998. Yhtiökokous hyväksyi tästä asetuksesta johtuvat keskuspankin perussäännön muutokset 19. maaliskuuta 1998, ja tämä päätös hyväksyttäneen presidentin asetuksella huhtikuun alkupuolella. 48 - Tavoitteet Uuden asetuksen 2 pykälässä todetaan, että pankin "on noudatettava EKPJ. lle asetettuja tehtäviä perustamissopimuksen 105 artiklan 1 kohdan mukaisesti. " - Riippumattomuus Pääjohtajaa lukuun ottamatta johtokunnan jäsenten toimikausi pidennetään viiteen vuoteen. Pääjohtajan toimikauden pituutta ei määritellä uudessa kuten ei vanhassakaan laissa. Johtokunnan jäseneksi ei voida enää nimittää henkilöä, jolla on sellainen toimi pankin ulkopuolella, josta voi aiheutua hänelle eturistiriitaa. Valtiovarainministeriön valtuudet määrätä tietyt talletuskorot ja lykätä tai kumota johtokunnan päätöksiä EKPJ:ään liittyvissä asioissa poistetaan. - Integrointi EKPJ. äänja muu lainsäädäntö Säännöksiä rahapolitiikan määrittelemisestä, virallisten valuuttavarantojen hoidosta, seteleiden liikkeeseen laskemisesta ja rahoitustulon jakamisesta mukautetaan vastaamaan EKPJ:n säännöksiä kyseisillä aloilla. Erityisesti poistetaan valtiovarainministeriön ja muiden viranomaisten päätöksenteko- tai valvontaoikeudet kyseisillä aloilla. - Aikataulu Riippumattomuutta koskevat säännökset tulivat voimaan asetuksen julkaisemisen jälkeen 14. maaliskuuta 1998. Integroimista koskevat säännökset tulevat voimaan ministerin määräämänä päivänä tai Italian ottaessa euron käyttöön. 2. 4. 8. 2. Arvio yhteensopivuudesta Italian lainsäädäntö on yhteensopiva perustamissopimuksen ja EKPJ:n perussäännön kanssa. m Ministerin odotetaan panevan täytäntäntöön EKPJ:n perustamispäivänä säännökset, joilla valuuttavarantojen hoito siirretään keskuspankille. Koska pääjohtaja voidaan erottaa ainoastaan EKPJ:n perussäännön 14. 2 artiklassa määritellyin perustein, toimikauden pituuden rajoittamattomuus voidaan hyväksyä. 49 2. 4. 9. Luxemburg 2. 4. 9. 1. Yleiskatsaus ja vuoden 1994 jälkeen toteutetut lainsäädännölliset toimenpiteet Aiempaan ehdotukseen perustuen hallitus antoi parlamentille joulukuussa 1997 tarkistetun lakiesityksen, jolla muutetaan Luxemburgin rahainstituutin (instituutti) perussääntöä, joka perustuu nykyään vuonna 1983 annettuun lakiin. Instituutti on julkisoikeudellinen yksikkö, jonka pääoma on suurherttuakunnan omistuksessa. Sen päätöksentekoelimet ovat johto ja neuvosto. Johto, joka vastaa instituutin tehtävien hoidosta, muodostuu pääjohtajasta ja kahdesta johtajasta, jotka nimitetään kuuden vuoden pituiseksi toimikaudeksi. Neuvostossa on kuusi ei-päätoimista jäsentä eli sellaista jäsentä, joilla on toimi instituutin ulkopuolella. Heidät nimitetään neljäksi vuodeksi. Lakiesityksellä on tarkoitus muuttaa neuvoston kokoonpanoa. Kun lakiesitys on tullut voimaan, neuvosto koostuu johdon jäsenistä ja kuudesta ei- päätoimisesta j äsenestä. Instituutti ei toistaiseksi ole vielä koskaan hoitanut kaikkia rahapoliittisia tehtäviä, mikä johtuu Belgian kanssa vuodesta 1922 toimineesta valuuttaunionista. Belgian keskuspankki hoitaa useita keskuspankin tehtäviä Luxemburgin puolesta. Lakiesitys sisältää seuraavat pääkohdat: - Tavoitteet Instituutin päätavoite on hintavakauden ylläpito. Se tukee yleistä talouspolitiikkaa tämän kuitenkaan rajoittamatta hintavakauden tavoitetta. - Riippumattomuus Institutionaalisesta riippumattomuudesta EKPJ:ään liittyvissä asioissa säädetään erikseen; perusteita johdon jäsenten erottamiseksi muutetaan; hallituksen oikeus erottaa koko johto perustavaa laatua olevan erimielisyyden vuoksi poistetaan; tarkennetaan, että hallituksen päätös vuotuisesta vastuuvapaudesta ei saa rajoittaa instituutin itsenäisyyttä EKPJ:ään liittyvissä tehtävissä. - Integrointi EKPJ. äänja muu lainsäädäntö Lisätään yleinen säännös, jossa todetaan, että instituutti "on Luxemburgin keskuspankki EKPJ. n puitteissa". Uusi nimi on "Banque Centrale du Luxembourg". Rahoitustulon jakamista koskevat säännökset muutetaan vastaamaan EKPJ:n perussääntöä. - Aikataulu Laki tulee voimaan sen julkaisua seuraavan kuukauden ensimmäisenä päivänä. 50 2. 4. 9. 2. Arvio yhteensopivuudesta Luxemburgin ja EKPJ:n lainsäädäntö on yhteensopiva perustamissopimuksen perussäännön vaatimusten kanssa. Tämä arvio perustuu oletukseen, että lakiesitys, jolla muutetaan vuoden 1983 lakia, hyväksytään nykyisessä muodossaan. On kuitenkin syytä huomioida seuraavat puutteet: - - lakiluonnos ei varmista, ettei eturistiriitoja syntyisi neuvoston kuuden ei-päätoimisen jäsenen hoitaessa toimiaan pankissa ja sen ulkopuolella instituutin toissijainen tukeminen, ei selkeästi ilmennä perustamissopimuksen 105 artiklan muotoilua EKPJ:n toissijaisesta tavoitteesta tavoite, talouspolitiikan yleistavoitteiden - säännöksistä, joissa instituutille ja sen neuvostolle annetaan valta "määritellä ja - sama huomautus koskee säännöstä, toteuttaa rahapolitiikkaa kansallisella tasolla " ei ilmene EKP:n toimivalta; instituutti voi luottojärjestelyjä varmistaakseen maksujärjestelmän tehokkuuden ja vakauden. jonka mukaan tarjota 2. 4. 10. Alankomaat 2. 4. 10. 1. Yleiskatsaus- ja vuoden 1994 jälkeen toteutetut lainsäädännölliset toimenpiteet Hallitus antoi syyskuussa 1997 parlamentille ehdotuksen uudeksi laiksi, joka korvaa Alankomaiden keskuspankkiin sovelletun lain vuodelta 1948. Laki hyväksyttiin lopullisesti parlamentissa 24. maaliskuuta 1998. Pankki on osakeyhtiö, johon sovelletaan yhtiöoikeutta ja tiettyjä julkisoikeudellisia sääntöjä. Valtio omistaa kaikki sen osakkeet. Pankin sisäinen rakenne (hallitus ja hallintoneuvosto) kuvastaa tämä oikeudellista muotoa. Hallitus koostuu pääjohtajasta ja kolmesta viiteen johtajasta. Sillä on toimivalta kaikkien pankin politiikkaa koskevien päätösten ja pankin johdon suhteen. Hallintoneuvosto koostuu yhdeksästä kahteentoista jäsenestä. Se valvoo pankin johtoa. Yksi hallintoneuvoston jäsenistä on kuninkaallinen komissaari. Vuoden 1948 pankkilain nojalla valtiovarainministeriöllä oli oikeus antaa määräyksiä pankin hallitukselle4 ja kuninkaallinen komissaari valvoi pankkia hallituksen puolesta. Pankin tehtäväksi oli määritelty valuutan arvon säätely "kansakunnan vaurautta ja hyvinvointia eniten lisäävällä" tavalla. Jos pankki vastustaa määräystä, sen on noudatettava sitä vain, jos hallitus on vahvistanut määräyksen, ja sen jälkeen kun eri kannat on julkaistu. Käytännössä näitä oikeuksia ei ole koskaan käytetty. 51 Perustamissopimuksen 108 artiklan kannalta uuteen lakiin sisältyy seuraavat muutokset: - Tavoitteet Entinen pankin tavoitteita koskeva määritelmä on korvattu artiklan 105 artiklan 1 kohdan kanssa identtisellä tekstillä. - Riippumattomuus Kuninkaallisen komissaarin valvontaoikeudet poistetaan. Hallituksen perussäännön 14. 2 artiklassa mainittuja perusteita. erottamisperusteet jäsenten on muutettu vastaamaan EKPJ:n - IntegrointiEKPJ. ään Lain 1 jaksossa todetaan erikseen, että EKPJ:ään liittyvien tehtävien osalta pankki muodostaa erottamattoman osan EKPJ:ää. Lain 3 pykälässä säädetään, että "hoitaessaan (EKPJ:ään liittyviä) tehtäviään ja velvollisuuksia. pankki pyytää ja ottaa ohjeita ainoastaan EKP. lta ". Pankin EKPJ. ään liittyvät tehtävät on määritelty EKPJ:n perussäännön 3 artiklan mukaisesti. Samoin pankin toimintaa ja setelien liikkeeseen laskemista koskevia säännöksiä on mukautettu ottaen- huomioon perussäännön artiklat. Niiden suhteen tehdään yleinen varaus "perustamissopimuksen määräysten ottamisesta huomioon asianmukaisella tavalla". - Aikataulu Riippumattomuutta koskevat säännökset tulevat voimaan päivänä, jona EKP perustetaan, ja integroimista koskevat säännökset kolmannen vaiheen alkaessa. 2. 4. 10. 2. Arvio yhteensopivuudesta Alankomaiden perussäännön vaatimusten kanssa. lainsäädäntö on yhteensopiva perustamissopimuksen ja EKP:n Puutteena on huomioitava lain säännös, jonka mukaan pankin tehtävä on "osallistua rahapolitiikan määrittelyyn". Tämän tulee viitata pääjohtajan rooliin EKP:n neuvostossa. 52 2. 4. 11. Itävalta 2. 4. 11. 1. Yleiskatsaus ja vuoden 1994 jälkeen toteutetut lainsäädännölliset toimenpiteet Ottaen huomioon perustamissopimuksen 108 artiklan hallitus antoi parlamentille lakiesityksen 10. maaliskuuta 1998. Tällä hetkellä Itävallan keskuspankkia koskevat lainsäännökset määritellään vuonna 1984 annetussa keskuspankkilaissa ja sen muutoksissa. ja Pankki on osakeyhtiö. Valtio on merkinnyt puolet sen pääomasta. Pankin rakenne tätä oikeudellista muotoa. (yhtiökokous, yleisneuvosto Yleisneuvosto koostuu puheenjohtajasta ("presidentti"), kahdesta varapuheenjohtajasta ja 11 ei-päätoimisesta jäsenestä. Se johtaa pankkia ja tekee kaikki rahapolitiikkaa koskevat peruspäätökset. Johtokunta, toimiva pääjohtaja, varapääjohtaja ja kahdesta neljään muuta jäsentä, vastaa pankin hallinnosta. Se raportoi yleisneuvostolle ja toimii yleisneuvoston ohjeiden mukaisesti. johon kuuluu puheenjohtajana johtokunta) vastaa Valtiokomissaari valvoo pankin toimintaa varmistaakseen, että keskuspankkilakia noudatetaan. Lakiesityksen pääpiirteet ovat seuraavat: - Tavoitteet Vuoden 1984 keskuspankkilain 4 pykälää, jossa säädettiin, että määritellessään raha- ja luottopolitiikkaa pankki ottaa asianmukaisesti huomioon hallituksen yleisen talouspolitiikan, korvattiin säännöksellä, jossa todetaan, että "yhteisön oikeuden, erityisesti perustamissopimuksen 2 ja 105 artiklan nojalla pankin on pyrittävä hintavakauden tavoitteeseen kaikin käytettävissään olevin keinoin. Taloudellista kasvua ja työllisyyden kehittymistä koskevat yleiset makrotaloudelliset edellytykset on otettava huomioon ja yhteisön yleistä tuettava sanotun kuitenkaan talouspolitiikkaa on rajoittamatta hintavakauden tavoitetta ". - Riippumattomuus Pankkia ja sen päätöksentekoelinten jäseniä kielletään nimenomaisesti pyytämästä tai ottamasta ohjeita yhteisön tai kansallisilta toimielimiltä tai laitoksilta tai miltään muultakaan taholta hoitaessaan EKPJ:ään liittyviä tehtäviä. Päätöksentekovaltuudet kaikissa EKPJ:ään liittyvissä asioissa siirretään yleisneuvostolta johtokunnalle. Tämä ratkaisee ongelman, joka aiheutuu siitä, että yleisneuvoston jäsenet hoitavat tehtäväänsä luottamustoimena. Yleisneuvostoon jää vain yksi varapuheenjohtaja; muiden jäsenten lukumäärä ei muutu. Pääjohtajan, varapääjohtajan ja johtokunnan kahden muun jäsenen toimikausi pidennetään viiteen vuoteen, erottamisperusteet mukautetaan vastaamaan EKPJ:n perussäännön 14. 2 artiklaa, ja kaikenlainen henkilökohtaisen riippumattomuuden kyseenalaistava toiminta kielletään. Otetaan käyttöön säännös, jossa todetaan, että toimessaan EKP:n neuvoston ja yleisneuvoston jäseninä Itävallan keskuspankin pääjohtajaa ja varapääjohtajaa eivät sido mitkään yleisneuvoston tai johtokunnan päätökset. 53 Valtiokomissaarin valtaa rajoitetaan, ja jäljelle jää ainoastaan oikeus osallistua yhtiökokoukseen ja yleisneuvoston kokouksiin neuvonantajan ominaisuudessa. - Integrointi EKPJ. äänja muu lainsäädäntö Otetaan käyttöön säännöksiä, joissa säädetään, että pankki on "erottamaton osa EKPJ. ää" ja hoitaessaan EKPJ:ään liittyviä tehtäviä "se toimii EKP. n suuntaviivojen ja ohjeiden mukaisesti ". Lisäksi muutetaan säännöksiä, jotka koskevat seteleiden liikkeeseen laskemista ja osallistumista kansainvälisiin rahoituslaitoksiin. - Aikataulu Johtokunnan jäsenten henkilökohtaisen riippumattomuuden varmistavat lain säännökset tulevat voimaan päivänä, jona EKP perustetaan. Toiseen vaiheen loppuajaksi otetaan käyttöön väliaikainen sääntö, jolla estetään yleisneuvostoa puuttumasta johtokunnan toimintaan pankin valmistautumista kolmanteen vaiheeseen koskevissa asioissa. Loput säännökset tulevat voimaan Itävallan ottaessa käyttöön yhteisen rahan. 2. 4. 11. 2. Arvio yhteensopivuudesta Itävallan lainsäädäntö on yhteensopiva perustamissopimuksen ja EKPJ:n perussäännön vaatimusten kanssa. Tämä arvio perustuu oletukseen, että parlamentti hyväksyy lakiesityksen vuoden 1984 keskuspankkilain muuttamisesta nykyisessä muodossaan. 54 2. 4. 12. Portugali 2. 4. 12. 1. Yleiskatsaus ja vuoden 1994 jälkeen toteutetut lainsäädännölliset toimenpiteet Tammikuussa 1998 annettiin laki, jolla lakia Portugalin keskuspankista muutettiin perustamissopimuksen 108 artiklan mukaiseksi. Pankkia johtaa pääjohtaja ja johtokunta. Valvonnasta huolehtii tilintarkastajien lautakunta ja neuvoja voidaan pyytää neuvoa-antavalta elimeltä. Johtokuntaan kuuluu pääjohtaja, yksi tai kaksi varapääjohtajaa ja kolmesta viiteen jäsentä. Uusi laki sisältää seuraavat muutokset: - Tavoitteet Vanha 3 pykälä, jonka nojalla pankin oli hintavakauden tavoitteeseen pyrkiessään otettava huomioon hallituksen yleinen talouspolitiikka, on korvattu säännöksellä, jossa todetaan, että pankki "noudattaa EKPJ. n tavoitteita ja osallistuu EKPJ. lle uskottujen tehtävien hoitoon". - Riippumattomuus Pääjohtajan velvollisuus alistaa hallitukselle päätöksensä käyttää veto-oikeutta johtokunnan päätöksiin on poistettu ja lisätty säännös, jonka mukaan johtokunnan päätökset EKPJ. ään liittyvissä asioissa edellyttävät pääjohtajan suostumusta. Säännös, joka antoi valtiovarainministerille vaikutusvaltaa rahapolitiikassa ja muissa EKPJ:ään liittyvissä asioissa, on poistettu samoin kuin valtiovarainministerin allekirjoitus pankin tiedonannoista. jäsenten Johtokunnan vastaamaan EKPJ:n perussäännön 14. 2 artiklaa. Johtokunnan jäsenet eivät saa ottaa hoitaakseen pankin ulkopuolella muuta palkallista luentojen pitämistä yliopistoilla). (lukuun ottamatta erottamisperusteet on muutettu tehtävää - Integrointi EKPJ:ään On otettu käyttöön uusi 3 pykälä, jossa säädetään, että pankki "on erottamaton osa EKPJ. ää " ja toimii "EKP. n suuntaviivojen ja ohjeiden mukaisesti ". EKP:n sääntöjen noudattamiseksi on tehty setelien liikkeeseenlaskua, rahapolitiikan operaatioita, vähimmäisvarantoja ja osallistumista kansainvälisiin rahoituslaitoksiin koskevia muutoksia. - Aikataulu Kaikki riippumattomuutta koskevat säännökset ovat jo tulleet voimaan ja muut säännökset tulevat voimaan Portugalin siirtyessä euroon. 55 2. 4. 12. 2. Arvio yhteensopivuudesta Portugalin lainsäädäntö on yhteensopiva perustamissopimuksen ja EKPJ:n perussäännön vaatimusten kanssa. 2. 4. 13. Suomi 2. 4. 13. 1. Yleiskatsaus ja vuoden 1994 jälkeen toteutetut lainsäädännölliset toimenpiteet Suomen keskuspankkia koskevat valtiopäiväjärjestykseen sekä lakiin Suomen Pankista. lainsäännökset sisältyvät hallitusmuotoon, Hallintoelimet ovat johtokunta ja pankkivaltuusto. Johtokunta koostuu pääjohtajasta, joka toimii puheenjohtajana, ja enintään viidestä jäsenestä, jotka tasavallan presidentti nimittää pankkivaltuuston esityksestä. Pääjohtaja nimitetään seitsemäksi vuodeksi ja johtokunnan muut jäsenet viideksi vuodeksi. Pankkivaltuusto koostuu yhdeksästä eduskunnan jäsenestä, jotka nimitetään eduskunnan koko istuntokaudeksi. Suomen Pankkia koskevan lainsäädännön tarkistaminen aloitettiin jo vuonna 1993; eduskunta hyväksyi muutetun lain Suomen Pankista kesäkuussa 1997, ja laki tuli voimaan 1. tammikuuta 1998. Uusi laki vahvistaa pankin itsenäisyyden, mutta siinä ei käsitellä integroitumista EKPJ:ään. Noudattaakseen kaikkia perustamissopimuksen ja EKPJ:n perussäännön vaatimuksia hallitus teki helmikuussa 1998 uuden ehdotuksen Suomen Pankkia koskevaksi laiksi, jolla on tarkoitus korvata nykyinen keskuspankkilaki. Esitykseen sisältyy myös muutoksia raha- ja metallirahalakeihin. Eduskunta hyväksyi esityksen 20. maaliskuuta 1998. Uuden lainsäädännön tärkeimmät säännökset ovat seuraavat: - Tavoitteet Kuten lakiesityksen 2 pykälässä todetaan "Suomen Pankin ensisijaisena tavoitteena on perustamissopimuksen mukaisesti pitää yllä hintavakautta. Suomen Pankin on perustamissopimuksen mukaisesti tavoitteiden saavuttamista vaarantamatta kuitenkaan 1 momentissa säädettyä tavoitetta ". tuettava muidenkin talouspolitiikan - Riippumattomuus Pankkivaltuusto, laajat valtuudet, muutetaan pääasiassa valvontaviranomaiseksi, jolla on rajallinen valta pankin hallinnon suhteen. Johtokunnan jäsenten erottamisperusteet on muutettu vastaamaan EKPJ:n perussäännön 14. 2 artiklaa. jolla aiemmin oli - Integrointi EKPJ. äänja muu lainsäädäntö Pankin päätehtävä tulee olemaan rahapolitiikan toteuttaminen siten kuin EKP:n neuvosto laskemiseen, sen määrittelee. Pankki osallistuu myös valuuttavarannon hoitoon, maksujärjestelmän tehokkuuden säilyttämiseen ja huolehtii tilastojen julkaisemisesta. liikkeeseen ja luotettavuuden setelien 56 Rahalain säännös päätöksenteosta Suomen markan ulkoisen arvon suhteen kumotaan. - Aikataulu Suomen Pankkia koskevan lain säännös, jolla varmistetaan pankin riippumattomuus, tulee voimaan pian sen jälkeen kun presidentti on sen vahvistanut 27. maaliskuuta 1998. Muut Suomen Pankkia koskevan lain, rahalain ja metallirahalain säännökset tulevat voimaan Suomen siirtyessä talous-ja rahaliiton kolmanteen vaiheeseen. 2. 4. 13. 2. Arvio yhteensopivuudesta Suomen lainsäädäntö on yhteensopiva perustamissopimuksen ja EKPJ:n perussäännön vaatimusten kanssa. 2. 4. 14. Ruotsi 2. 4. 14. 1. Yleiskatsaus ja vuoden 1994 jälkeen toteutetut lainsäädännölliset toimenpiteet Ruotsin valtiopäiväjärjestykseen ja vuoden 1988 keskuspankkilakiin ja näiden muutoksiin. keskuspankkia lainsäännökset sisältyvät koskevat perustuslakiin, Talous- ja rahaliiton vuoksi hallitus antoi parlamentille marraskuussa 1997 esityksen perustuslain, valtiopäiväjärjestyksen ja keskuspankkilain muuttamisesta. Valtiopäivät hyväksyi perustuslain muutokset maaliskuussa 1998 ensimmäisessä käsittelyssä. johtaa kahdeksasta Keskuspankkilain mukaan pankkia koostuva pankkivaltuusto. Valtiopäivät valitsee näistä jäsenistä seitsemän tavallisesti neljäksi vuodeksi. Nämä seitsemän jäsentä valitsevat pääjohtajan viiden vuoden toimikaudeksi. Pankkivaltuuston muut jäsenet voivat erottaa pääjohtajan ja valtiopäivät puolestaan voi erottaa nämä muut jäsenet. Erottamisperusteista ei ole mainintaa. Pankkivaltuusto vastaa kaikista tärkeistä päätöksistä, mutta ainoastaan pääjohtaja osallistuu pankin päivittäiseen johtamiseen. jäsenestä Pankki vastaa kaikista valuutta- ja rahapolitiikkaan liittyvistä asioista. Rahapolitiikalle ei ole asetettu lakisääteisiä tavoitteita. Ennen raha- ja valuuttapolitiikkaa koskevien tärkeiden päätösten tekemistä pankin on kuultava valtiovarainministeriä. Pankki on muodollisessa vastuussa valtiopäiville. Tämä tarkoittaa sitä, että valtiopäivät päättää vuosittain, myönnetäänkö pankkivaltuustolle vastuuvapaus edelliseltä vuodelta. 57 Hallituksen ehdotus sisältää seuraavat muutokset: - Tavoitteet Pankin keskuspankkilaissa. nimenomainen tavoite hintavakauden ylläpitämisestä säädetään - Riippumattomuus Viranomaisia kielletään antamasta pankille perustuslakiin valtiovarainministeriä Keskuspankkilaki kieltää pankin ylempiä virkamiehiä pyytämästä tai ottamasta neuvoja. rahapolitiikkaa koskevia ohjeita tarvitse kuulla tekemistä. säännöksen kautta. Pankin ei enää politiikkaansa koskevien sisältyvän päätösten ennen Tarkoituksena on perustaa johtokunta, jonka tehtävä on rahapolitiikan määritteleminen. Pankkivaltuusto nimittää kuudeksi vuodeksi kaikki johtokunnan jäsenet, joista yksi on pankin pääjohtaja. Johtokunnan toimikausi varmistetaan perustuslain muutoksella, jolla erottamisperusteet mukautetaan vastaamaan EKPJ:n perussäännön 14. 2 artiklaa. Pankkivaltuustolle annetaan valvova rooli, johon ei sisälly rahapoliittista toimivaltaa. jäsenten - Integrointi EKPJ. äänja muu lainsäädäntö Vastuu valuuttakurssipolitiikasta siirretään pankilta hallitukselle. Hallituksen ehdotuksessa ei käsitellä pankin integroimista EKPJ:ään. Nykyisissä salassapitosäännöissä määrätään, että kaikki asiakirjat ovat julkisia ellei niitä määrätä lailla salaisiksi. Salassapidosta vuonna 1980 annetun lain 3 luvun 1 pykälässä säädetään mahdollisuudesta soveltaa salassapitomääräyksiä tapauskohtaisesti tietoihin, jotka tai valuuttapolitiikkaa, jos voidaan olettaa, että tietojen leviäminen haittaisi päätettyjen tai suunniteltujen toimenpiteiden tarkoitusta ". koskevat Ruotsin finanssipolitiikka, rahapolitiikka "keskeistä - Aikataulu Toinen käsittely, jossa vahvistetaan perustuslain muutokset, voidaan pitää vasta seuraavilla valtiopäivillä syyskuun 1998 valtiollisten vaalien jälkeen. Suunnitelman mukaan valtiopäivät hyväksyy valtiopäiväjärjestyksen ja keskuspankkilain muutokset yhdessä perustuslain toisen käsittelyn kanssa lokakuussa 1998. Kaikki muutokset tulisivat voimaan 1. tammikuuta 1999. 58 2. 4. 14. 2. Arvio yhteensopivuudesta Ruotsin perussäännön kanssa. Seuraavat yhteensopimattomat piirteet on huomioitava: lainsäädäntö ei ole yhteensopiva perustamissopimuksen eikä EKPJ:n - Nykyisen lakiesityksen hyväksymisen aikarajoitusten vuoksi ei voida olettaa, että lainsäädäntö hyväksytään ajoissa. Tämän seurauksena pankki ei ole riippumaton EKP:n perustamispäivänä. - Nykyinen lakiesitys ei varmista pankin täyttä integrointia EKPJ:ään. Erityisesti pankin rahapoliittisia valtuuksia koskevissa säännöksissä ei huomioida EKPJ:n valtuuksia tällä alueella. Nykyinen lakiesitys sisältää lisäksi eräitä puutteita: - Perustuslain 9 luvun 13 pykälässä, jossa annetaan pankille yksinoikeus laskea liikkeeseen seteleitä, ei oteta huomioon EKPJ:n valtuuksia tällä alueella. Tämän pykälän muuttaminen edellyttää kaksien peräkkäisten valtiopäivien hyväksyntää. - Kielto pyytää tai ottaa vastaan ohjeita kattaa ainoastaan rahapoliittiset asiat, eikä se koske kaikkia EKPJ:ään liittyviä tehtäviä. 2. 4. 15. Yhdistynyt kuningaskunta Valtiovarainministeri ilmoitti Englannin keskuspankkia koskevista uudistuksista toukokuussa 1997. Näistä uudistuksista laadittiin lakialoite, joka annettiin parlamentille lokakuussa 1997, ja lain odotetaan tulevan voimaan vuoden 1998 alkupuolella. rahapolitiikan muotoilusta) muodostuu pääjohtajasta, Lakialoitteen mukaan pankin johdosta vastaava johtokunta, joka on vastuussa asioista kahdesta (muista kuin varapääjohtajasta ja 16 johtajasta. Pääjohtajan ja kahden varapääjohtajan edellytetään olevan yksinomaan pankin palveluksessa. Pääjohtaja ja varapääjohtajat nimitetään viideksi vuodeksi ja johtajat kolmeksi vuodeksi. Toimikaudet voidaan uusia. Pääjohtaja, varapääjohtaja tai johtaja voidaan erottaa tehtävästään tietyissä erityistilanteissa. 59 Lakiesitykseen sisältyy lisäksi mm. seuraavat piirteet: - Pankin rahapolitiikan erityisenä tavoitteena on pitää yllä hintavakautta ja tukea hallituksen talouspolitiikkaa, kasvu ja työllisyys mukaan luettuina, tämän kuitenkaan rajoittamatta hintavakauden tavoitetta. - Valtiovarainministeriö voi täsmentää vuosittain, mitä hintavakauden katsotaan tarkoittavan ja mikä hallituksen talouspolitiikan katsotaan olevan näiden tavotteiden osalta. - Perustetaan rahapolitiikan komitea, joka muodostuu pääjohtajasta, kahdesta varapääjohtajasta, kahdesta pankin ylemmästä virkamiehestä ja neljästä pankin ulkopuolisesta asiantuntijasta, joka on vastuussa rahapolitiikan muotoilusta. - Hallitus pidättää itsellään oikeuden antaa pankille rahapolitiikkaa koskevia ohjeita rajoitetuksi ajaksi poikkeuksellisissa taloudellisissa olosuhteissa, edellyttäen, että parlamentti vahvistaa tämän. liitetyn pöytäkirjan N:o kohdan mukaan Perustamissopimukseen perustamissopimuksen 108 artiklaa ei sovelleta Yhdistyneeseen kuningaskuntaan niin kauan kuin se ei osallistu talous- ja rahaliiton kolmanteen vaiheeseen. Yhdistynyt kuningaskunta on ilmoittanut neuvostolle, että se ei aio siirtyä talous- ja rahaliiton kolmanteen vaiheeseen 1. tammikuuta 1999. Tämän vuoksi Yhdistyneen kuningaskunnan ei tarvitse mukauttaa lainsäädäntöään talous- ja rahaliiton kolmannen vaiheen varalta niin kauan kuin se ei muuta kantaansa. 11 5 Edellä kuvaillun ei arvioida Yhdistynen kuningaskunnan osalta. Arviointi on tehtävä jos ja kun Yhdistynyt kuningaskunta päättää osallistua talous-ja rahaliiton kolmanteen vaiheeseen. tilanteen vuoksi yhteensopivuutta 60 3. HINTAVAKAUS 3. 1. Perustamissopimuksen hintavakautta koskevat määräykset Hintavakautta koskeva lähentymiskriteeri määritellään perustamissopimuksen 109 j artiklan 1 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa: "hintatason korkeatasoisen vakauden toteutuminen [. ] on ilmeistä, jos rahanarvon alenemisaste on lähellä korkeintaan kolmen hintatason vakaudessa parhaiten suoriutuneen jäsenvaltion vastaavaa astetta. " Lähentymiskriteereistä tehdyssä pöytäkirjassa N:o 6 täsmennetään 109 j artiklan 1 kohtaa. Pöytäkirjan 1 artiklassa määrätään, että jäsenvaltio on inflaation osalta lähentynyt riittävästi, jos se "on saavuttanut kestävän hintatason vakauden ja tarkasteluajankohtaa edeltävän vuoden aikana todetun keskimääräisen rahanarvon alenemisasteen, joka ylittää enintään 1,5 [prosenttiyksiköllä] enintään kolmen hintatason vakaudessa parhaiten suoriutuneen jäsenvaltion vastaavan asteen. Rahanarvon aleneminen lasketaan kuluttajahintaindeksin avulla yhtäläisin perustein ottaen huomioon kansallisten määritelmien erot. " toisistaan huomattavasti, Koska kansallisten kuluttajahintaindeksien (KHI) käsitteet, menetelmät ja käytännöt eroavat täyttämään niiden tarkoituksenmukaisella tavalla perustamissopimuksen vaatimusta, jonka mukaan inflaatio on laskettava yhtäläisin perustein. Tämän vuoksi neuvosto antoi 23. lokakuuta 1995 yhdenmukaistetusta puiteasetuksen jossa kuluttajahintaindeksien että yhdenmukaistaminen toteutetaan asteittain kahdessa vaiheessa. laatimisen menetelmästä. Asetuksessa (N:o 2494/95), säädettiin, säädetään pystytä avulla ei , ensimmäisessä Yhdenmukaistamisprosessin väliaikaiset kuluttajahintaindeksit (VKHI) maaliskuussa 1996. Ne perustuivat kokonaan voimassa oleviin kansallisiin kuluttajahintaindekseihin, joita muutettiin ainoastaan niin, että ne kattoivat mahdollisimman samanlaisen hyödyke- ja palveluvalikoiman. Väliaikaisia kuluttajahintaindeksejä käytettiin komission ja ERIn vuoden 1996 lähentymisraporteissa. vaiheessa tuotettiin toisessa laaditaan vaiheessa kehitettiin (YKHI). YKHIt yhdenmukaistetut Yhdenmukaistamisprosessin kuluttajahintaindeksit niiden laatimismenetelmiä ja kattavuutta on yhdenmukaistettu (yksityiskohtaisempia tietoja on tämän luvun liitteessä). Ensimmäiset YKHIt julkaistiin maaliskuussa 1997, ja niiden aikasarjat alkavat tammikuusta 1995. Vaikka joitakin nykyisten YKHIen laatimiseen liittyviä seikkoja on vielä yhdenmukaistettava, ne merkitsevät erittäin huomattavaa tietoa edistymisiä ja hintavakauden ja inflaatiovauhtien lähentymisen arviointia varten kuin kansalliset kuluttajahintaindeksit. tarjoavat selvästi vertailukelpoisempaa jäsenvaltioissa, luotettavampaa ja ja 61 3. 2. Yhdenmukaistetulla kuluttajahintaindeksillä mitattu hintavakaus 3. 2. 1. Viimeaikainen kehitys Yhdenmukaistettujen hintaindeksien aikasarjoja on saatavina ainoastaan tammikuusta 1995. Sen vuoksi viimeaikaista inflaatiokehitystä voidaan analysoida näiden indeksien perusteella vasta tammikuusta 1996 alkaen. Kahden viime vuoden aikana hintavakaudessa ja inflaatiovauhtien lähentymisessä on edelleen edistytty koko yhteisössä. Koko yhteisön YKHIllä mitattu inflaatiovauhti (prosentuaalisena muutoksena edellisvuoden vastaavasta ajankohdasta) hidastui tasaisesti vuoden 1996 tammikuusta, jolloin se oli 2,7 %, vuoden 1997 huhtikuuhun, jolloin se oli 1,5 %. Kesällä 1997 inflaatio nopeutui hiukan, mikä johtui väliaikaisista tekijöistä kuten yhteisön valuuttojen efektiivisen heikentymisen aiheuttamasta tuontihintojen noususta sekä joissakin maissa välillisten verojen tai hallinnoitujen hintojen korotuksista tai molemmista. Lokakuusta 1997 alkaen inflaatio alkoi jälleen hidastua ja oli hitaimmillaan tammikuussa 1998, jolloin se oli 1,3 %. Niissä kymmenessä jäsenvaltiossa, joissa vuotuinen inflaatiovauhti oli noin 2 % tai hitaampi tammikuussa 1996 (Belgia, Tanska, Saksa, Ranska, Irlanti, Luxemburg, Alankomaat, Itävalta, Suomi ja Ruotsi), inflaatio pysyi yleisesti ottaen maltillisena tammikuuhun 1998 saakka (kuvio 3. 1). Eräissä näistä maista (Belgia, Tanska, Irlanti ja Itävalta) inflaatio kuitenkin nopeutui väliaikaisesti yli 2 prosenttiin tarkastelujakson aikana, mutta hidastui huomattavasti sen jälkeen. Ainoastaan Alankomaissa ja Ruotsissa inflaatiopaineet lisääntyivät enemmän ja pysyvämmin vuoden 1997 loppupuolella. Inflaation kiihtyminen Alankomaissa johtui lähinnä seuraavien tekijöiden yhteisvaikutuksesta: tuotanto on kasvanut jatkuvasti voimakkaasti, mikä on johtanut tuotantokuilun umpeutumiseen ja työmarkkinaolojen asteittaiseen kiristymiseen, ja guldenin efektiivinen kurssi on heikentynyt. Guldenin efektiivisen kurssin heikentymisen vaikutuksen pienentyessä ja kansainvälisten raaka-ainehintojen laskun vuoksi tuontihintojen nousu hidastui huomattavasti, mitä seurasi inflaation jyrkkä hidastuminen. Tammikuussa 1998 Alankomaiden inflaatiovauhti oli 1,6 %. Ruotsissa hintojen nousu on kiihtynyt huomattavasti 12 viime kuukauden aikana. Nousun taustalla on useita tekijöitä: eräiden erityistekijöiden vaikutuksen lakkaaminen, joiden vuoksi inflaatio hidastui huomattavan alhaiseksi vuonna 1996 (kuten ruuan arvonlisäveron alentaminen ja kruunun voimakas vahvistuminen), välillisten verojen ja hallinnoitujen hintojen korotukset ja palkankorotusten kiihtyminen. Näiden erityistekijöiden aiheuttaman inflaation väliaikaisen nopeutumisen jälkeen ja raha-ja finanssipolitiikan kiristyessä inflaation kiihtyminen pysähtyi syyskuusta 1997 alkaen ja inflaatio jopa hidastui runsaaseen 2 prosenttiin tammikuussa 1998. Muissa jäsenvaltioissa inflaatiovauhtia on onnistuttu hillitsemään merkittävästi, ja Kreikkaa lukuun ottamatta jäsenmaat ovat onnistuneet hidastamaan inflaatiovauhtinsa alle 2 prosenttiin. Portugalissa, jossa inflaatio oli 2,5 % vuoden 1996 alussa, inflaation hidastumista on tukenut hillitty palkankorotuslinja, jatkuva vahva tuottavuuden kasvu ja maltilliset tuontihinnat. Vahvan talouskasvun oloissa ja punnan vahvistumisen tukemana Yhdistynyt kuningaskunta on onnistunut saavuttamaan tyydyttävän hintavakauden ja inflaation lähentymisen. Espanjassa inflaatio hidastui nopeasti vuonna 1997, kun se oli vielä VA % tuntumassa lähes koko vuoden 1996. Italiassa inflaatio on hidastunut tasaisesti ja huomattavasti kahden viime vuoden aikana vuoden 1995 poikkeuksellisen kiihtymisen jälkeen, joka johtui lähinnä valuutan heikentymisen vaikutuksesta. Espanjassa ja Italiassa suotuisa inflaatiokehitys johtui määrätietoisen vakauteen tähtäävän rahapolitiikan ja työ-, hyödyke- ja palvelumarkkinoiden toiminnan rakenteellisten parannusten yhteisvaikutuksesta. Lopuksi mainittakoon, että Kreikan inflaatio on edelleen lähentynyt muiden jäsenvaltioiden inflaatiovauhtia. Se hidastui vuoden 1996 alun noin 8 prosentista 4,3 prosenttiin tammikuussa 1998 suuren valuuttakurssivakauden ja julkisen talouden edelleen jatkuvan vahvistumisen ansiosta. Jatkuvien voimakkaiden palkkapaineiden vuoksi Kreikka ei kuitenkaan kyennyt saavuttamaan hintavakaustavoitetta tätä selvemmin. 62 Kuvio 3. 1 Inflaatio (YKHI) jäsenvaltioissa ja yhteisössä (prosenttimuutos edellisen vuoden vastaavasta ajankohdasta, T/T-12) 63 3. 2. 2. Inflaatiokehitys suhteessa viitearvoon Kuten perustamissopimuksen pöytäkirjassa N:o 6 säädetään, hintavakauden lähentymisen arvioinnissa tarvitaan kahta operationaalista määritelmää: ensiksi "tarkasteluajankohtaa edeltävän vuoden aikana todettua keskimääräistä rahanarvon alenemisastetta " koskeva määritelmä ja toiseksi sen viitearvon laskeminen, jonka suhteen arvioidaan, ovatko jäsenvaltiot saavuttaneet hintavakaustavoitteen. Tässä raportissa käytetään seuraavia operationaalisia määritelmiä, joita on käytetty jo edellisissä raporteissa1. Jäsenvaltion inflaatio mitataan kahdentoista viimeisen kuukausi- indeksin aritmeettisen keskiarvon prosentuaalisena muutoksena edellisen kauden kahdentoista kuukausi-indeksin aritmeettisesta keskiarvosta2. Viitearvo lasketaan kolmen hintavakaudeltaan painottamattomana inflaatiovauhdin aritmeettisena keskiarvona, johon lisätään 1,5 prosenttiyksikköä. jäsenvaltion parhaan Ks. "Euroopan unionin jäsenvaltioiden taloudellinen lähentymiskehitys vuonna 1995", joka on julkaistu englanniksi European Economy -julkaisun liitteessä A, N:o 1, tammikuu 1996, ja "Euroopan unionin jäsenvaltioiden taloudellinen lähentymiskehitys vuonna 1996" KOM(96)560. (Englanniksi European Economy -julkaisun liitteessä A, N:o 1, tammikuu 1997. ) Tämä inflaation mittari on valittu, koska se kuvaa inflaatiokehitystä yhden vuoden aikana kuten perustamissopimuksessa edellytetään. Yleisesti käytetty inflaatiovauhti lasketaan viimeisen kuukauden kuluttajahintaindeksin prosentuaalisena muutoksena edellisen vuoden vastaavan kuukauden indeksistä. Näin mitattu inflaatiovauhti voi kuitenkin vaihdella merkittävästi kuukaudesta toiseen, koska poikkeuksellisten tekijöiden (esim. välillisten verojen muutoksien) vaikutus vertailuajankohdan indeksi-arvoon voi olla huomattava. 64 1998) Vuoden aikana (helmikuusta 1997 tammikuuhun kolme hintavakauden parhaiten saavuttanutta maata olivat Ranska, Irlanti ja Itävalta Kolmen (taulukko 3. 1). inflaatiotavoitteessa parhaiten suoriutuneen maan keskiarvo oli 1,2 %. Näin ollen viitearvo on 2,7 %. Tammikuussa 1998 inflaatiovauhti oli alapuolella selvästi poikkeuksena 14 jäsenvaltiossa, Kreikka. On syytä todeta, että jos viitearvon määrittelyssä sovellettaisiin laskutapaa eli hitaimman tiukinta (Itävalta) inflaation lisättäisiin inflaatiovauhtiin 1,5 prosenttiyksikköä, 14 jäsenvaltion inflaatio pysyisi edelleen viitearvon alapuolella3. viitearvon näiden maan ilmennä 2,7 % yhteisössä lievää Ajanjaksolla, jolta viitearvo voidaan laskea YKHIn avulla, viitearvo nousi hiukan: se oli 2,5 % joulukuussa 1996, ja tammikuussa 1998 (taulukko 3. 2). Tämä hienoinen nousu inflaatiopaineiden ei lisääntymistä vaan inflaation pikemminkin joissakin nopeutumista inflaatio oli joissa jäsenvaltioissa, poikkeuksellisen hidas jakson alussa. kolmen Tarkastelujakson parhaan viiteryhmän kokoonpano säilyi muuttumattomana joulukuusta 1996 syyskuuhun 1997, mutta muuttui useaan otteeseen sen jälkeen. Mikään jäsenvaltio ei ole ollut tässä ryhmässä kaiken aikaa. aikana maan Taulukko 3. 1 Inflaatiovauhtien lähentyminen (inflaatio mitattuna YKHIn prosenttimuutoksena)a) Tammikuu 1998 Kolme hintavakaudeltaan parasta maata: A F IRL Viitearvob) 1,1 1,2 1,2 2,7 Jäsenvaltiot, joiden inflaatio alittaa viitearvon B DK D E F IRL I L NL A P FIN S UK 1,4 1,9 1,4 1,8 1,2 1,2 1,8 1,4 1,8 1,1 1,8 1,3 1,9 1,8 Jäsenvaltio, jonka inflaatio ylittää viitearvon Et 5,2 a) Viimeisten 12 kuukausi-indeksin aritmeettisen keskiarvon prosenttimuutos verrattuna edeltäneiden 12 kuukauden kuukausi-indeksien keskiarvoon. b) Kolmen hintavakaudeltaan parhaan jäsenvaltion aritmeettinen inflaatiovauhtien keskiarvo, johon on lisätty 1,5 prosenttiyksikköä. painottamaton Lähde: Komissio. 3 Näin ollen viitearvon vaihtoehtoiset laskemistavat, joita käsiteltiin vuoden 1996 lähentymisraportissa, johtaisivat samaan viitearvon alittavien maiden lukumäärään. 65 Taulukko 3. 2 Inflaation viitearvon ja viitearvon saavuttaneiden maiden kehitys a) Kolme hintavakaudeltaan parasta maata Viitearvo Viitearvon saavuttaneiden jäsenvaltioiden lukumäärä B,DK,D,F,IRL,L,NL,AFIN,S,UK B,DK,D,F,IRL,L,NL,A,FIN,S,UK B,DK,D,E,F,IRL,I,L,NL,A,P,FIN,S,UK Dec. Jan. Feb. Mar. Apr. May Jun. Jul. Aug. Sep. Oct. Nov. Dec. Jan. 96 97 97 97 97 97 97 97 97 97 97 97 97 98 L, FIN,S L, FIN,S L, FIN,S L, FIN,S L, FIN,S L, FIN,S L, FIN,S L, FIN,S L, FIN,S L, FIN,S F, A FIN F, A FIN IRL, A, FIN 2,5 2,5 2,5 2,6 2,6 2,5 2,6 2,6 2,7 2,8 2,8 2,8 2,7 2,7 11 11 11 11 11 11 13 14 14 14 14 14 14 14 a) Viimeisten 12 kuukausi-indeksin aritmeettisen keskiarvon prosenttimuutos verrattuna edeltäneiden 12 kuukauden kuukausi-indeksien keskiarvoon. b) Kolmen hintavakaudeltaan parhaan jäsenvaltion inflaatiovauhtien painottamaton aritmeettinen keskiarvo, johon on lisätty 1,5 prosenttiyksikköä. Lähde: Komissio. * Inflaatiovauhtien lähentyminen, joka oli huomattavaa jo vuoden 1996 lopussa, on vahvistunut edelleen viimeisten 12 kuukauden aikana. Kun vielä joulukuussa 1996 inflaatioviitearvo alittui 11 jäsenvaltiossa, tarkastelujakson aikana tämä ryhmä kasvoi 13 jäsenvaltioon kesäkuussa 1997 ja 14 jäsenvaltioon heinäkuussa 1997 , kun ensin Italia ja inflaationsa Portugali ja sitten Espanja onnistuivat hidastamaan keskimääräisen viitearvon tasolle tai sen alapuolelle (taulukko 3. 2. ja kuvio 3. 2. ). Kreikka on onnistunut hidastamaan inflaatiotaan huomattavasti, ja sen inflaatiovauhti on lähentynyt muiden jäsenvaltioiden alhaista inflaatiota. Viimeisten 12 kuukauden aikana ero viitearvoon kaventui 2,8 prosenttiyksikköä. Siitä huolimatta Kreikan keskimääräinen inflaatio, joka oli 5,2 % tammikuussa 1998, oli huomattavasti viitearvon yläpuolella. 66 Kuvio 3. 2 Jäsenvaltion keskimääräinen inflaatio (YKHI) verrattuna viitearvoon (%) Viitearvo i « » i * « i ». Kolmen parhaiten suoriutuneen keskiarvo i i — i — i — i — i —i i i i i i i— 12 01 02 03 04 05 06 07 OB 09 10 11 12 01 98 96 97 B - * - DK 8 7 6 5- * 4- 3- 2 1 i i i —i i 12 01 02 03 04 05 06 07 08 09 10 11 12,01 98 96 97 i— 1 i i i i i i - • - EL i i i i i 12 01 02 03 04 05 06 07 08 09 10 11 12 01 98 96 97 i i i i i i i i D - « -E 12 01 02 03 04 05 06 07 08 09 10 11 IL 01 98 96 97 F - * - I RL 0 i i i i i i i i i i i 1 i i 12 01 02 03 04 05 06 07 08 09 10 11 12 01 96 97 98 i i i i i i i i i i i i i 12 01 02 03 04 05 06 07 08 09 10 11 12 01 96 97 98 -NL 1. * ' ' - ' ' ' i » ' 0 —i i i i i —i i i i i i i > 12 01 02 03 04 05 06 07 08 09 10 11 12 01 96 97 98 12 01 02 03 04 05 06 07 08 09 10 11 12 01 96 97 98 H u o m. Harmaa alue edustaa sitä 1,5 prosenttiyksikön vaihtelualuetta, joka jää kolmen hintavakaudessa parhaiten suoriutuneen maan inflaation keskiarvon (alueen alaraja) ja viitearvon (alueen yläraja) välille. -FIN -UK Lähde : K o m i s s io 67 3. 3. Inflaatiokehitys EMUn toisen vaiheen aikana Koska YKHI-sarja kattaa vain rajoitetun ajanjakson, sen avulla ei voida tarkastella keskipitkän aikavälin inflaatiokehitystä. Niinpä keskipitkän aikavälin tarkastelussa on käytetty kansallisia yksityisen kulutuksen deflaattoreja4 inflaatiokehityksen kestävyyden arvioinnissa. jatkuvasti Inflaatio kiihtyi yhteisössä 80-luvun lopulla ja 90-luvun alussa, mutta on sittemmin hidastunut ja huomattavasti. Vuonna 1991 inflaatio oli nopeaa (5,6 %), mutta hidastui 4,1 prosenttiin vuonna 1993 ja edelleen EMUn toisen vaiheen aikana vuonna 1997 historiallisen alhaalle (2,1 %) kuten taulukosta 3. 3 ilmenee. yhteisön tasolla Koko havaittu suotuisa inflaatiokehitys EMUn toisen vaiheen aikana on ollut kaikissa suotuisaa myös joskin jäsenvaltioissa, eriasteista. Jäsenvaltioiden inflaatiovauhdit poikkesivat huomattavasti toisistaan toisen vaiheen alussa, ja kehityksessä voidaan erottaa kolme maaryhmää. Taulukko 3. 3 Yksityisen kulutuksen deflaattori (kansallisena valuuttana, vuotuinen prosenttimuutos) I 1993 3,5 0,6 4,0 14,2 5,6 2,2 1,9 5,4 4,1 2,1 3,3 6,6 * 4,2 5,7 3,4 1 4,1 B DK D EL E F IRL I L * NL A P FIN S UK EUR 1994 2,8 1,6 2,8 11,0 4,8 2,1 2,7 4,6 2,3 2,8 3,3 5,1 1,4 3,0 2,2 3,2 1995 1,7 2,0 1,9 1996 2,3 2,1 1,9 1997 1,6 2,3 1,9 1998"*" 1,3 2,1 1,7 8,6 4,7 1,6 2,0 5,8 2,1 1,5 1,5 4,2 0,3 2,7 2,6 3,0 8,5 3,4 1,9 1,1 4,3 1,6 1,3 2,5 2,6 1,6 1,2 2,6 2,6 5,5 2,5 1,1 1,4 2,4 1,4 2,2 1,8 2,1 1,4 2,2 2,3 2,1 4,5 2,2 1,0 3,3 2,1 1,6 2,3 1,5 2,2 2,0 1,5 2,3 1,9 Keskihajonta ~15 jasenvaltiota I 3,2 23 2A il U) 0$ 1,7 1,1 1,5 0,9 0,5 0,6 14 jasenvaltiota (pl-EL) I sitä lähellä Ldhde: Komissio * KevSan 1998 talousennusteet ryhmään Ensimmäiseen kuuluu 11 jäsenvaltiota, joissa inflaatio oli vuonna 1994 2-3 prosentin vaihteluvälin ylärajaa, jota vuoden 1993 talouspolitiikan yleislinjoissa hintavakauteen ehdotettiin tähtäävän politiikan tavoitteeksi. Seuraavina vuosina maat onnistuivat joko säilyttämään jo lähtötasoltaan hyvän inflaatiokehityksensä tai parantamaan sitä. Vuonna 1997 käytännöllisesti katsoen kaikissa näissä maissa inflaatio oli noin 2 % tai hitaampaa. Tähän ryhmään kuuluvat ne seitsemän jäsenvaltiota, jotka ovat jo pitkään osallistuneet valuuttakurssimekanismiin Yksityisen kulutuksen deflaattorit ovat vertailukelpoisempia maiden välillä kuin kansalliset kuluttajahintaindeksit. Niiden mittaaminen perustuu kansallisen tilinpidon menetelmiin, jotka on yhdenmukaistettu koko yhteisössä Euroopan kansantalouden tilinpidon sääntöjen puitteissa (vuoden 1979 versio). 68 (ERM) (Belgia, Tanska, Saksa, Ranska, Irlanti, Luxemburg ja Alankomaat) ja Itävalta, jonka valuutta pysyi täysin vakaana suhteessa Saksan markkaan yli vuosikymmenen ajan. Näille maille on myös yhteistä pitkä, melko hitaan inflaation historia. liian suurista palkankorotuksista. Niiden Näin ei ollut niissä kolmessa maassa (Suomi, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta), jotka myöhemmin liittyivät ensimmäiseen ryhmään. Näissä maissa inflaatiopaineet olivat lopulla ja 90-luvun alussa, mikä johtui talouden varsin voimakkaita 80-luvun ylikuumenemisesta ja inflaatiovauhdit lähentyivät kuitenkin huomattavasti ensimmäisen ryhmän inflaatiovauhtia EMUn ensimmäisessä vaiheessa. Inflaation hidastuminen johtui pääasiassa erittäin syvistä taantumista ja yksikkötyökustannusten maltillisesta kehityksestä, eivätkä siihen vaikuttaneet maiden valuuttojen suurista heikkenemisistä aiheutuneet kustannuspaineet. Vaikka hintakehitys oli jonkin verran epätasaista, nämä kolme maata onnistuivat hillitsemään inflaatiota koko toisen vaiheen ajan. Erityisesti Suomessa ja Ruotsissa inflaatiovauhti oli hyvin hidas usean vuoden ajan. Toinen maaryhmä (Espanja, Italia ja Portugali) kärsi edelleen suhteellisen voimakkaista inflaatiopaineista juuri ennen toisen vaiheen alkua. Näiden maiden inflaatiovauhti vaihteli SVi prosentista 614 prosenttiin. Toisen vaiheen aikana nämä kolme maata ovat onnistuneet hidastamaan inflaatiotaan huomattavasti. Inflaation hidastuminen oli aluksi melko verkkaista, ja sitä haittasi vuonna 1995 valuutan heikentymisen ja välillisten verojen korotusten yhteisvaikutus, joka erityisesti Italiassa johti inflaation väliaikaiseen toteuttamaan määrätietoista kiihtymiseen. Näissä maissa ryhdyttiin kuitenkin kokonaisstrategiaa, rakenteellisten hinnankorotusten perussyihin, ja sen ansiosta inflaatio on hidastunut nopeasti kahden viime vuoden aikana. Kaikkien kolmen maan inflaatiovauhti hidastuikin 2,5 prosenttiin tai sen alle vuonna 1997. tarkoituksena oli vaikuttaa suurten jonka 69 Lopuksi mainittakoon Kreikka, jossa inflaatiovauhti oli kaksinumeroinen vielä toisen vaiheen alussa, vaikka se hidastuikin huomattavasti 90-luvun alussa. Sittemmin Kreikka on onnistunut hidastamaan inflaatiotaan huomattavasti ja tasaisesti, vaikka sen inflaatiokehitys ei olekaan vielä tyydyttävää. inflaatioerojen kaventumista voidaan Inflaation yleiseen merkittävään hidastumiseen yhteisössä on liittynyt jäsenvaltioiden inflaatiovauhtien merkittävä lähentyminen parin viime vuoden aikana. Jäsenvaltioiden välisten tarkastella yksittäisten maiden keskimääräiseen inflaatiovauhtien inflaatiovauhtiin. Yksityisen kulutuksen deflaattorilla mitatun inflaation keskihajonta laski vuoden 1993 3,2 prosentista 1,0 prosenttiin vuonna 1997. Jos Kreikka jätetään pois laskusta, keskihajonta pieneni 0,5 prosenttiin vuonna 1997, kun se vuonna 1993 oli 1,7 %. Näiden 14 jäsenmaan inflaatiovauhtien hajonta on siis hyvin pieni. keskihajonnan suhteessa yhteisön avulla 3. 4. Inflaatiokehityksen kestävyys ja taustatekijät Perustamissopimuksessa ei edellytetä ainoastaan, että jäsenvaltioiden hintakehitys on hyvin vakaata, vaan sen on oltava myös kestävää (pöytäkirja N:o 6). Tämän vaatimuksen inflaation tavoitteena on, että aiempina vuosina vakaassa hintakehityksessä ja lähentymisessä saavutetut tulokset säilyvät myös EMUn kolmannessa ja viimeisessä vaiheessa. Tämä tarkoittaa, että tyydyttävän täytyy perustua pääasiassa tuotantopanoshintojen asianmukaiseen kehitykseen ja muihin hintakehitykseen rakenteellisesti vaikuttaviin tekijöihin pikemminkin kuin suhdannetilanteeseen tai väliaikaisiin tekijöihin (kuten välillisten verojen tai tuontihintojen laskuun). inflaatiokehityksen Inflaatiohistoria osoittaa, että useimmissa maissa hintakehitys on ollut vakaata melko pitkään. Se, että vakaan hintakehityksen omaksuminen on levinnyt yhä laajemmalle ja taloudellisissa että hidastuva inflaatiokehitys on kestänyt monissa haitallisissa johtuva olosuhteissa ylikuumentuminen ja valuuttakurssimyllerrys) viittaavat siihen, että nykyinen hidas inflaatio ja hintojen lähentyminen perustuvat rakenteellisiin seikkoihin, jotka ovat vahvoja, hyvin ankkuroituja inflaatiokehitykseen ja suotuisasti keskipitkällä aikavälillä. (kuten Saksan yhdistyminen, yleinen suhdannetilanteesta todennäköisesti vaikuttavat Toisen vaiheen aikainen tyydyttävä inflaatiokehitys yhteisössä johtuu osittain myös suhdannetekijöistä. Vaikka elpyminen alkoi jo keväällä 1996, tuotanto on jatkuvasti ollut potentiaalista tuotantoa pienempi ja työttömyys on pysynyt korkeana. Tilanne on kannustanut yrityksiä hillitsemään hintojen nousua suurista palkankorotuksista. Pääasiassa inflaation lähentyminen yhteisössä johtuu kuitenkin inflaatiota kaikkien talouden toimijoiden perustavanlaatuisesta asennemuutoksesta kohtaan. luopumaan tai 70 3. 4. 1. Hintavakaus rahapolitiikan ensisijaisena tavoitteena Yhteisössä vallitsee yksimielisyys siitä, että rahapolitiikan ensisijainen tavoite on vakaa hintakehitys. Tämä yksimielisyys on kirjattu perustamissopimukseen ja talouspolitiikan yleislinjoihin, joita neuvosto on antanut yksimielisesti vuodesta 1993. Tämä yksimielinen tavoitteen asetanta perustuu käsitykseen, että inflaatio on viime kädessä rahataloudellinen ilmiö, ja uskoon, että vakaa hintakehitys on kestävän ja työllisyyttä lisäävän kasvun edellytys. tehtävää hintavakauteen Rahapoliittisten viranomaisten rahapolitiikan harjoittamisessa ovat helpottaneet useat perustamissopimuksen edellyttämät muutokset. Tärkein muutos on riippumattomuuden myöntäminen keskuspankeille (luku 2). Muita tärkeitä toisen vaiheen aikana voimaan tulleita institutionaalisia muutoksia ovat julkisen sektorin alijäämän keskuspankkirahoituksen kielto ja viranomaisten erityisoikeuksien kieltäminen rahoituslaitoksissa. tähtäävän Näiden muutosten avulla jäsenvaltioiden hintavakauteen tähtäävä rahapolitiikka on muuttunut tehokkaammaksi, avoimemmaksi ja uskottavammaksi. Tämä on puolestaan merkittävästi myötävaikuttanut inflaatio-odotusten vähenemiseen (ks. luku 6, jossa käsitellään pitkiä korkoja), mikä on auttanut asianmukaisen palkkakehityksen saavuttamista j a ylläpitämistä. ratkaisevasti 3. 4. 2. Asianmukaisen palkkakehityksen tukema inflaation hidastuminen Yksikkötyökustannusten (eli työvoimakustannukset tuotantoyksikköä kohden) kehitys on erityisen tärkeää inflaatiokehityksen kannalta. Niistä ilmenee työn tuottavuuden ja henkeä kohti laskettujen nimellisten työvoimakustannusten kehitys. Työvoimakustannukset henkeä kohti ovat keskeisen tärkeitä tuotantopanoskustannusten ja siten kuluttajahintojen määräytymisen kannalta, minkä lisäksi ne ilmentävät yksityisen sektorin toimijoiden inflaatio-odotuksia. Sen vuoksi ne ovat eräs tärkeä indikaattori rahapoliittisten viranomaisten ja inflaatiokehityksen kestävyydestä. politiikan uskottavuudesta inflaationvastaisen harjoittaman 71 Kuten taulukosta 3. 4. ja kuviosta 3. 3 ilmenee, huomattavan maltillinen palkkakehitys vaikutti voimakkaasti toisen vaiheen aikana saavutettuun hyvään inflaatiokehitykseen. Koko yhteisön tasolla yksikkötyökustannusten nousuvauhti hidastui nopeasti vuosikymmenen alun vauhdista. Yksikkötyökustannusten nousu hidastui inflaatiovauhdin alenemistakin nopeammin. Kun yksikkötyökustannusten nousu yhteisössä oli 90-luvun alussa vielä melko nopeaa (keskimääräinen vuosinousu oli vajaat 5 %), se oli hyvin maltillista toisen vaiheen aikana (keskimääräinen vuosinousu oli runsaan prosentin). Tällä hetkellä saatavilla olevien tietojen mukaan yksikkötyökustannusten nousu jatkuu hyvin maltillisena lähitulevaisuudessa ja siten yhteisön suotuisan inflaatiokehityksen mukaisena. Maakohtainen kehitys osoittaa, että jäsenvaltioiden yksikkötyökustannusten nousu on selvästi lähentynyt kohti alhaista tasoa. Niistä 11 jäsenvaltiosta, joiden YKHIin perustuva inflaatio oli viitearvon alapuolella koko sen ajan, jolta viitearvo voidaan laskea, yksikkötyökustannukset alenivat tuottavuuden kasvusta) ja Suomessa, säilyivät yleisesti ottaen muuttumattomina Saksassa ja nousivat hyvin vähän muissa maissa toisen vaiheen aikana. Kustannuspaineiden muodostumisesta ei myöskään ole näkyvissä merkkejä. Useimmissa näistä maista yksikkötyökustannusten odotetaan nousevan vain vähän vuonna 1998. (johtuen huomattavasta Irlannissa Taulukko 3. 4 Tyovoimakustannukset (prosenttimuutos, koko talous) • Nimelliset työvoimakustannukset henkeä kohti Työn tuottavuuden kasvu • Nimelliset yksikktityokustannukset 1997 1998* 1997 1998* 1997 1998* 1990 -93 "^ 6,1 3,6 6,4 14,8 9. 0 4. 1 5,6 7,2 5,6 3,9 5,6 14,8 4,4 6. 6 6. 7 6,4 1994 -97 a* 2,9 3,6 2,9 11,8 2,7 2,5 2,9 4,4 2,8 2,4 2,4 6,5 3,0 4,5 3,8 3,3 B DK D EL E F IRL I L NL A P FIN S UK EUR 1990. 93. ) 1. 1 2. 2 2,4 0,1 1,4 1,0 3,3 1,2 2,2 1,1 1,6 2,1 2,0 1,8 1,4 1,6 1994. 97 a) 2,1 1,9 2,9 1,3 1,3 2,0 5,4 2,2 1,3 1,7 2,3 2,3 3,8 2,9 2,2 2,3 2,1 4,3 2,0 6,9 2,6 2,7 5,3 2,9 3,6 3,3 2,2 3,9 3,4 2,7 4,6 3,0 3,2 4,0 1,8 10,7 2,7 2,5 5,5 4,6 3,3 2,7 1,6 4,3 1,3 3,8 4,3 3,1. 1990. 93») 4,9 1,4 3,8 1994. 97 a) 0,8 1,7 0,0 14,6 7,5 3,1 2,2 5,9 3,3 2,8 3,9 12,4 2,4 4,7 5,2 4,8 10,4 1,4 0,5 -2,4 2,2 1,5 0,6 0,0 4,1 -0,8 1,6 1,6 1,0 1,6 1,5 2,7 2,7 1,2 1,8 5,0 2,0 1,9 1,6 2,3 2,7 2,4 2,0 1,2 1,9 2,5 0,7 3,7 3,0 0,8 2,5 6,6 1,4 1,8 1,1 2,7 1,8 3,8 2,9 1,9 2,3 0,7 3,2 -1,8 7,4 1,9 0,0 -1,1 3,1 1,5 1,6 -1,1 2,5 -2,4 0,8 2,4 0,8 0,5 2,7 -0,6 4,0 1,5 0,9 0,3 0,9 1,7 1,7 -0,1 1,2 1,0 0,7 3,4 1,0 a) keskimääräinen prosenttimuutos * Kevään 1998 talousennusteet vuodessa Lähde: Komissio. 72 Niissä jäsenvaltioissa, joissa inflaatio laski viitearvon alapuolelle vasta hiljattain (Espanja, Italia ja Portugali), yksikkötyökustannusten kehitys toisen vaiheen aikana poikkesi merkittävästi aiemmasta nopeasta nousuvauhdista. Espanjassa ja erityisesti Italiassa yksikkötyökustannusten nousu hidastui jyrkästi vuosina 1994-95, mutta nopeutui sittemmin, mikä johtui osittain siitä, että edeltäneinä vuosina heikentynyt tasolle. Molemmissa maissa työntekijöiden yksikkötyökustannusten olevan maltillista odotetaan lähitulevaisuudessa. Samanlaista, joskin tasaisempaa, kehitystä havaittiin Portugalissa. Kreikassa sen sijaan yksikkötyökustannusten nousu ei ole vielä hidastunut tasolle, jonka pohjalta voitaisiin saavuttaa ja säilyttää vakaa hintakehitys, vaikka viime vuosina onkin edistytty paljon. ostovoima kuitenkin vahvistui entiselle nousun Yksikkötyökustannusten muutokset riippuvat työn tuottavuuden kasvusta ja henkeä kohti laskettujen nimellisten työvoimakustannusten muutoksista. Yksikkötyökustannuksissa havaittu hidastuminen voi siten johtua joko työn tuottavuuden kasvusta tai henkeä kohti laskettujen nimellisten työvoimakustannusten nousun hidastumisesta. Työn tuottavuuden kasvu on pysynyt suhteellisen vakaana yhteisössä lukuun ottamatta normaalia suhdannekehityksestä aiheutuvaa vaihtelua. Toisen vaiheen aikana kasvuvauhti oli keskimäärin runsaat 2 % vuositasolla ja siten ensimmäisen öljykriisin jälkeen vallinneen pitkäaikaisen trendin tasolla. Myös maakohtainen työn tuottavuuden kasvu on pysytellyt trenditasollaan viime vuosina. Suhdanteista johtuva tuottavuuden kasvun paraneminen on ollut huomattavaa miltei kaikissa yhteisön maissa. Useissa maissa (Belgiassa, Italiassa, tuottavuuden paraneminen on Alankomaissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa) ainoastaan palauttanut tuottavuuden kasvun takaisin trendilleen. Nousu on -ylittänyt trendivauhdin Saksassa ja Ruotsissa ja vielä selkeämmin Suomessa ja Irlannissa. Suhdanteen vaikutus näyttää kuitenkin nyt päättyneen näissä neljässä maassa. Yksikkötyökustannusten kasvun hidastuminen johtui siis pääasiassa maltillisista laskettujen nimellispalkkojen korotuksista työntekijää kohti. Kun henkeä kohti nimellisten työvoimakustannusten nousuvauhti vielä vuosina 1990-93 oli 6,4 % vuodessa koko yhteisön tasolla, vuosina 1994-97 nousuvauhti hidastui keskimäärin 3,3 prosenttiin vuositasolla. Palkkakustannusten kasvu hidastui 90-luvulla kaikissa jäsenvaltioisssa, joskin vaihtelevassa määrin. Hidastuminen oli merkittävintä Espanjassa, jossa nimelliset työvoimakustannukset henkeä kohti nousivat alle 3 % vuodessa vuosina 1994-97, mikä on yhteisön keskiarvon alapuolella. Hidastuminen on ollut huomattavaa myös Italiassa, jossa keskimääräisten työvoimakustannusten nousu vuositasolla hidastui 4,4 prosenttiin, ja Portugalissa, jossa se hidastui 6,5 prosenttiin vuosina 1994-97 (vuosina 1990-93 nousu oli Italiassa yli 7 % ja Portugalissa lähes 15 %). 73 Kuvio 3. 3 Inflaatio ja palkkakehitys (vuotuisen prosenttimuutoksen 3 vuoden liukuva keskiarvo) Belgia Tanska 3 - 6 - •* 4 - 2 - \ 6 -• 4 -: 0 • 1— -H (— (— —I 1 —1 1 1 1 1 1 1— 1 1990 1993 1994 1996 1998 1990 1992 1994 1996 1998 Saksa Kreikka 1990 1992 1994 1996 1998 1990 1992 1994 1996 1998 Espanja Ranska -- * """""""-"--^ _ 1990 1992 1994 1996 1998 1990 —1 —1 (— 1992 Irlanti 1 1 H 1996 1998 - s. 1 1994 Italia 1990 1992 1996 1998 1990 1992 1994 1996 1998 — Yksityisen kulutuksen deflaattori — Työvoimakustannukset työntekijää kohti Yksikkötyökustannukset 74 Kuvio 3. 3 (jatkoa) 8 -| Luxemburg Alankomaat 6 + 4 + 2 + 0 -I 1990 1 1 1992 1 1 1994 1 1 1996 1 1998 1990 1992 1994 1996 1998 Itävalta Portugali 20 1998 1990 1992 1994 1996 1998 1990 1992 1994 1996 1998 Yhdistynyt kuningaskunta EUR 10 6 + 4 + -i 1 1992 1 1 1994 1 1 1996 H 1990 1998 1990 H 1 1992 1 1 1994 1 1 1996 h 1998 - Yksityisen kulutuksen deflaattori - Työvoimakustannukset työntekijää kohti - Yksikkötyökustannukset Lâtafe: Komissio 75 on liittynyt uskottavuuden vahvistumiseen Nimellispalkkojen maltillisen kehityksen syitä näyttää olevan useita. Ensinnäkin, kumpikin työmarkkinaosapuoli näyttää uskovan enemmän rahapoliittisten viranomaisten määrätietoisuuteen ja kykyyn saavuttaa vakaa hintakehitys. Niinpä palkkaratkaisuihin vaikuttavat inflaatio-odotukset ovat kaikissa jäsenvaltioissa viime vuosina olleet yhä enemmän linjassa rahapoliittisten viranomaisten ilmoittaman inflaatiotavoitteen kanssa. Toiseksi syvällisiä muutoksia palkanmuodostusmekanismissa, joiden tarkoituksena on varmistaa tarkoituksenmukaisen palkkakehityksen jatkuminen. Näihin institutionaalisiin muutoksiin kuuluu palkkojen automaattisen indeksisidonnaisuuden purkaminen Italiassa, sekä Espanjassa, Irlannissa, Alankomaissa ja Suomessa toteutetut uudistusmieliset monivuotiset työehtosopimukset, joissa on työmarkkinaosapuolten lisäksi mukana myös maan hallitus. Eräissä maissa tulosopimuksilla on pyritty turvaamaan ulkoinen kilpailukyky ja parantamaan sitä (esim. Belgiassa, Tanskassa ja Ranskassa). Kolmanneksi, palkkaneuvotteluissa on yhä enemmän otettu huomioon reaalitalouden kehitys (yleinen tuottavuuden kasvu, työmarkkinatilanne, kannattavuusnäkökohdat). Lopuksi mainittakoon vielä, että jäsenvaltiot ovat tehostaneet toimiaan työvoiman työllistettävyyden ja mukautumiskyvyn parantamiseksi. Nämä työllistymismahdollisuuksien rakenteelliset muutokset ovat olennaisen parantamisen kannalta, mutta niiden avulla voidaan myös välttää liiallisia palkankorotuspaineita, kun talouden elpyminen vahvistuu. Joissakin jäsenvaltioissa (esim. Tanska, Alankomaat ja Yhdistynyt kuningaskunta) nämä toimenpiteet näyttävät jo vaikuttaneen myönteisesti, koska työttömyys on vähentynyt huomattavasti ilman, että palkankorotukset olisivat merkittävämmin kiihtyneet. tärkeitä 76 3. 4. 3. Asianmukainen kotimainen reaktio tuontihintojen muutoksiin Koska jäsenvaltioiden taloudet ovat hyvin avoimia, tuontihintojen kehityksellä on tärkeä merkitys kotimaisen hinnanmuodostuksen kannalta. Tuontihintojen muutokset johtuvat useista eri tekijöistä: kansainvälisten hintojen muutoksista ja valuuttakurssista, tuonnin maantieteellisestä rakenteesta, ulkomaisten toimittajien hinnoittelukäyttäytymisestä ja kotimaisesta kysynnästä. Tuontihintojen muutokset siirtyvät todennäköisesti, ainakin osittain, lopputuotteiden hintoihin ajan mittaan. Se, kuinka suuri osa hinnanmuutoksesta tilanteesta, siirtyy talouspolitiikan virityksestä ja talouden rakenteesta. Arvioitaessa jonkin maan inflaatiokehitystä ja sen kestävyyttä on tärkeää tarkastella, ovatko ulkoiset hintapaineet aiheuttaneet kotimaisten hintojen nousua. lopputuotteiden hintoihin, riippuu vallitsevasta taloudellisesta on niistä Kahdeksassa j öiden 14 j äsenvaltiosta, viitearvon inflaatio (eli Belgia, alapuolella Saksa, Ranska, Tanska, Alankomaat, Luxemburg, Itävalta Suomi), ja tuontihinnat nousivat yleensä vain vähän vuosina 1994-96. Tämä johtui kansainvälisten hyödykehintojen hyvin maltillisesta noususta lähes koko jakson ajan ja maiden vahvuudesta. valuuttojen tuontihinnat Vuonna 1997 huomattavasti nousivat nopeammin näissä maissa ottamatta (lukuun Luxemburgia, ja johtui Suomea), mikä pääasiassa Yhdysvaltain huomattavasta dollarin maiden vahvistumisesta valuuttojen suhteen. Itävaltaa Taulukko 3. 5 Tuontihinnat (tavaran-ja palvelujen tuonnin deflaattorin prosenttimuutos, kansallisessa valuutassa) 1993 1994 1995 1996 1997 1998* B DK D EL E F IRL I L NL A P FIN S UK EUR -2,6 -1,1 -1,4 7,8 6,5 -2,5 4,4 12,1 1,6 -2,3 0,7 4,8 8,7 14,5 8,5 3,0 0,9 0,7 0,5 5,6 5,7 1,7 2,8 4,9 *6,4 0,1 0,8 4,8 -0,3 3,5 2,9 2,3 1,0 1,0 0,6 6,6 4,2 1,3 4,2 12,1 0,8 0,9 1,0 3,4 0,4 4,6 7,2 3,9 2,0 0,8 0,7 3,8 2,4 1,2 -0,7 -1,9 0,3 0,7 1,2 0,3 1,8 -4,9 0,4 0,5 4,5 3,7 3,0 2,7 4,1 2,1 0,3 -0,6 -0,1 3,1 0,7 1,1 1,6 2,0 -6,5 0,8 1,1 0,9 1,2 7,4 1,9 0,8 3,7 1,1 2,4 1,8 1,0 1,5 1,4 0,7 -2,3 0,8 * Kevään 1998 talousennusteet Lahde : K omissio. nousu Myös Irlannissa oli tuontihintojen myös yleisesti ottaen hyvin maltillista vuonna 1994 ja 1995. Vuonna 1996 tuontihinnat laskivat ja vuonna 1997 ne pysyivät muuttumattomina, mikä johtui Irlannin punnan vahvistumisesta, ja siten tuontihinnat ovat hillinneet yleista kuluttajahintojen nousua kahden viime vuoden aikana. 77 Viidessä muussa jäsenvaltiossa, joiden inflaatio jää viitearvon alapuolelle, tuontihinnat toisen vaiheen alussa maiden valuuttojen huomattavan nousivat melko paljon heikentymisen jälkeen. Tämä selittää eräiden maiden osalta (Espanja, Italia ja Portugali) jossain määrin sitä, miksi inflaatio hidastui melko verkkaisesti näiden vuosien aikana. Tuontihinnat nousivat voimakkaasti Espanjassa ja Italiassa vuosina 1994 ja 1995, Portugalissa vuonna 1994 ja Ruotsissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa vuonna 1995. Vastoin aiempia valuuttojen äkillisestä heikentymisestä saatuja kokemuksia tällä jaksolla vain pieni osa tuontihintojen noususta siirtyi kuluttajahintoihin kaikissa näissä maissa. Vähäinen vaikutus kotimaiseen inflaatioon johtui osittain näiden maiden heikosta talouskasvusta, mutta erityisesti rahapolitiikan linjauksesta. Maiden valuuttojen vahvistuttua jälleen tuontihintainflaatio oli hidasta tai negatiivista vuosina 1996 ja 1997 (paitsi Espanjassa vuonna 1997) ja vaikutti siten hillitsevästi kotimaisiin hintapaineisiin. Näin oli erityisesti Yhdistyneessä kuningaskunnassa, jossa punnan merkittävä vahvistuminen johti tuontihintojen huomattavaan laskuun vuonna 1997. Kreikassa tuontihintainflaatio oli nopeaa mutta hidastui koko toisen vaiheen ajan, ja oli koko tarkastelujakson ajan kuluttajahintainflaatiota hitaampaa. Vaikka hidastumiskehitys oli aluksi melko verkkaista, se nopeutui vuonna 1996 ja 1997 "kovan drakman" politiikan vaikutuksesta. 3. 5. EMU vahvistaa hintakehityksen kestävyyttä joka on inflaatiovauhtia, sitä. Vaikka hinta- inflaatiovauhdin, ja/tai ylläpitämään EMUn toisen vaiheen aikana kaikki jäsenvaltiot (Kreikkaa lukuun ottamatta) ovat lähentynyt "muiden onnistuneet saavuttamaan hitaan jäsenvaltioiden ja kustannuspaineiden hellittämiseen vaikuttivat suhdannetekijät, kuten pitkään jatkunut vaimean taloudellisen toimeliaisuuden jakso, tämä vaikuttava inflaatiokehitys johtui myös useista rakennemuutoksista. Ensinnäkin hintavakaus on yleisesti hyväksytty erääksi talouspolitiikan keskeisistä tavoitteista, ja talouspolitiikka ja erityisesti rahapolitiikka on määrätietoisesti suunnattu tähän tavoitteeseen. Kehitystä on tukenut kansallisille keskuspankeille myönnetty yhä suurempi riippumattomuus. Toiseksi palkkakehitys on voimakkaasti ja yksikkötyökustannusten nousun jatkuva hidastuminen ja sitä seurannut alhaiselle tasolle vakautuminen viittaavat siihen, että palkkaratkaisuissa on sisäistetty hitaan inflaation tavoite, mikä puolestaan todistaa, että vakauteen tähtäävän politiikan uskottavuus on vahvistunut. Tätä kehitystä ovat tukeneet myös merkittävät institutionaaliset muutokset palkanmuodostusprosessissa. hidastumista. Inflaation, palkkojen inflaation tukenut 78 Vaikka nämä rakenteelliset tekijät viittaavat siihen, että nykyinen hintakehitys on kestävää, korostettakoon vielä, että talous- ja rahaliitto todennäköisesti turvaa ja vahvistaa vakaassa hintakehityksessä saavutettuja tuloksia institutionaalisten muutosten ja uuden taloudellisen ympäristönsä ansiosta. selkeäksi toiminnan Perustamissopimuksessa taataan Euroopan keskuspankin riippumattomuus ja annetaan sen tavoitteeksi vakaan hintakehityksen ylläpitäminen. Perustamissopimuksessa julkista taloutta koskevat määräykset ja niitä täydentävä vakaus- ja kasvusopimus takaavat, että finanssipolitiikka on yhteensopivaa talouden hitaan inflaation kanssa. Näiden puitteiden ansiosta yhteisen rahan järjestelmä varmistaa hitaan ja helpommin ennustettavissa olevan inflaation. Hintavakaustavoitteen uskottavuuden paraneminen ylläpitää alhaisia ja vakaita inflaatio-odotuksia ja siten vahvistanee palkka- ja kustannuskuria. Palkkamalttia lisää myös se, että raha-, finanssi- tai valuuttapolitiikka ei vastaisuudessakaan myötäile palkankorotuksia. Jos palkat nousevat jossakin maassa (tai jollakin alueella) nopeammin kuin mihin tuottavuuden kasvu antaisi aihetta, se investointien kannattavuuden heikkenemiseen ja siten johtaisi kilpailukyvyn ja heikentäisi alueen kiinnostavuutta tuotantopaikkana. Tämän vuoksi maan (tai alueen) vienti kärsisi, investointitoiminta vaimenisi ja työttömyys kasvaisi. Näistä syistä EMU johtanee kestävään palkkakehitykseen, joka on sopusoinnussa työllisyyden kasvun kanssa. Lisäksi tuonti-inflaation vaara pienenee EMUn kolmannessa vaiheessa. Noin 65 % kaikesta yhteisön tuonnista tulee muista jäsenmaista. Yhteisen rahan käyttöönottaminen poistaa euroalueen maiden välisistä valuuttakurssimuutoksista johtuneet EU:n. sisäisen tuonnin hintojen heilahtelut, minkä lisäksi yhteisön odotettavissa oleva hintavakaus ehkäissee suuret korotukset yksittäisten maiden EU:n sisäisen tuonnin hinnoissa. tuontiin vaikuttavat ^ edelleen vaihtelut, EU. n ulkopuoliseen jotka aiheutuvat kansainvälisten hyödykehintojen muutoksista ja euron valuuttakurssin vaihteluista muiden valuuttojen (erityisesti dollarin) suhteen. Koska EU:n ulkopuolinen tuonti muodostaa vain noin 10 % yhteisön BKT. stä, näiden tekijöiden täytyy muuttua paljon, jotta ne vaikuttaisivat merkittävästi jäsenvaltioiden kotimaisiin hintoihin. Jos lisäksi entistä suurempi osa tuonnista laskutetaan tulevaisuudessa euroissa, euroalueen inflaatiokehitys kärsinee todennäköisesti vähemmän muiden valuuttojen (erityisesti dollarin) arvon mahdollisista vaihteluista. 79 Liite: Yhdenmukaistettu kuluttajahintaindeksi (YKHI) 1. YKHIn laatimisen taustalla olleet syyt5 että Yhdenmukaistettu kuluttajahintaindeksi (YKHI) on laadittu vastauksena kahteen EMUsta ja erityisesti sen johtuvaan vaatimukseen. Ensinnäkin perustamissopimuksessa pöytäkirjassa N:o 6 määrätään, sellaisen (i) kuluttajahintaindeksin avulla, (ii) joka on vertailukelpoinen eri jäsenvaltioiden välillä, joskin niin, että siinä otetaan huomioon kansallisten määritelmien erot. Toiseksi rahapolitiikkaa harjoitetaan EMU-alueen tasolla. Tämä edellyttää, että jäsenvaltioilla on johdonmukaisesti laaditut indikaattorit, ei ainoastaan vertailun mahdollistamiseksi vaan myös siksi, että voitaisiin koota aggregoituja indikaattoreita EMU-tasolla. Näistä indikaattoreista luotettava ja vertailukelpoinen kuluttajahintaindeksi on selvästi yksi tärkeimpiä. inflaatiota olisi mitattava 2. YKHIn laatimisessa käytetyt peruskäsitteet Yllä esitetyt perustamissopimuksen vaatimukset täyttyvät yhdenmukaistettujen kuluttajahintaindeksien avulla, jotka perustuvat mahdollisimman paljon kansallisiin kuluttaj ahintaindekseihin. Ensinnäkin, uusi indeksi mittaa kuluttajahintojen muutosta. Tämä tarkoittaa, että se kattaa hyödykkeiden ja palvelujen toteutuneiden kuluttajahintojen kehityksen valittuna ajanjaksona kyseisellä rajoittamisen- käsite voidaankin siten määritellä "kotitalouksien rahamääräisiksi kulutusmenoiksi". Tähän liittyvät suoraan kuuluvat kaikki kotitalouksien rahamääräiset kuluttajien tarpeita tyydyttäviin tavaroihin ja palveluihin. Liiketoimet, joita ei ole ilmaistu rahassa, ovat liiketoimia, joihin ei liity käteisrahan eikä rahamääräisenä ilmaistun varallisuuden tai velkojen vaihtoa. talousalueella. YKHIn kattavuuden liiketoimet, jotka Toiseksi YKHIt ovat vertailukelpoisia. Vertailukelpoisuus määriteltiin YKHIä koskevassa neuvoston asetuksessa seuraavasti: "YKHIt ovat vertailukelpoisia, jos ne kuvastavat yksinomaan hintojen muutosten tai kansallisten kulutustottumusten välisiä eroja. " Tämä tarkoittaa, että YKHIen menetelmät ja laadinta perustuvat vertailukelpoisiin käsitteisiin, menetelmiin ja käytäntöihin. Tällä hetkellä YKHIt antavat parhaan tilastollisen perustan kuluttajahintainflaation vertailulle jäsenvaltioissa. 5 Tämä liite on lyhyt yhteenveto komission (Eurostatin) laatimasta raportista "Progress Report on the European Union". Siinä käsitellään Harmonization of Consumer Price yksityiskohtaisesti kaikkia YKHIin liittyviä asioita. Indices in 80 Komission asetukset, joissa annettiin yksityiskohtaiset säännöt YKHIen laatimisesta, perustuvat mahdollisimman paljon nykyiseen valiokäytäntöön, jossa huomioidaan jäsenvaltioissa voimassa olevat lainsäädännölliset ja institutionaaliset olosuhteet6. lähestymistapaa voitaisiin kuvata käsitteellä Toimeenpanevien asetusten yleistä "vähimmäisstandardit". "Vähimmäisstandardilla" kielletään tunnetut huonot käytännöt, joten sillä ei ainoastaan pyritä ottamaan yhteisesti käyttöön hyviä käytäntöjä, vaan myös nostetaan standardien tasoa yleisesti, ja toisaalta asetuksissa yleensä määritellään pikemminkin tuotos kuin panokset. Niissä ilmaistaan pikemminkin se, mitä vaaditaan, kuin se, kuinka vaatimus täytetään; täytäntöönpanosta päättävät jäsenvaltiot, joskus yhdessä komission (Eurostat) kanssa. Koska hintakehitystä on tarkoitus tarkastella vuoden ajalta, jäsenvaltioita on pyydetty toimittamaan takautuvia tietoja tammikuusta 1995 lähtien. Kaikki nämä määräykset on annettu virallisesti komission asetuksissa, joilla pannaan täytäntöön neuvoston asetus (EY) N:o 2494/95 7. 3. Tärkeimmät yhdenmukaistettavat alueet Alusta alkaen oli selvää, että •yhdenmukaistamisprosessi jatkuu vielä sen jälkeen, kun EMUn kolmas vaihe on alkanut tammikuussa 1999. Välitavoitteena oli sen vuoksi riittävän keskittyä keskeisiin yhdenmukaistettaviin vertailukelpoisuuden taso perastamissppimuksen määräysten täyttämiseksi. Seuraavat alueet on todettu ja niiden yhdenmukaistamisvaatimukset on määritelty komission asetuksissa: alueisiin, taataan joilla • • • • • • • hyödykkeiden ja palveluiden yhteinen kattavuus ja yksityisen kulutuksen käyttötarkoituksen mukainen yhteinen luçkitus YKHIn tarpeisiin mukautettuna otannan vähimmäisstandardit: varmistetaan, että hintaotokset ovat riittävän edustavia hintojen käsittelyn vähimmäisstandardit hintamuutosten laskemisessa käytetään vertailukelpoisia kaavoja laadullisia muutoksia koskevan menetelmän vähimmäisstandardi eli ostettujen hyödykkeiden ja palveluiden laadun muutokset otetaan asianmukaisesti huomioon uusien merkittävien hyödykkeiden ja palvelusten sisällyttäminen ajanmukaisesti YKHIin vähimmäisstandardit painojen päivitystiheyksistä aiheutuvat erot. jotta minimoitaisiin erilaisista laadulle, Nämä asetukset laaditaan työryhmässä, johon kuuluu kansallisten tilastoviranomaisten ja pääkäyttäjien (keskuspankit, ERI) edustajia ja joka toimii komission (Eurostat) johdolla. Neuvoston asetuksen vaatimuksia on täsmennetty kolmessa komission asetuksessa: • Komission asetus (EY) N:o 1749/96 yhdenmukaistetuista kuluttajahintaindekseistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2494/95 toimeenpanon alkutoimenpiteistä. • Komission asetus (EY) N:o 2214/96 YKHIen alaindeksien ilmoittaminen ja levittäminen. • Komission asetus (EY) N:o 2454/97 neuvoston asetuksen (EY) N:o 2494/95 soveltamisen tietyistä yksityiskohtaisista säännöistä yhdenmukaistettujen kuluttajahintaindeksien (YKHI) painotusten laadun vähimmäisstandardeista. 81 ja tulisi samat hyödyke- tarkoituksena on Lopullisena kattaa kaikki kotitalouksien rahamääräiset kulutusmenot. Koska ei ollut realistista yrittää kaikkia ratkaista teknisiä EMUun ongelmia ennen osallistuvista maista tehtävän tekemisajankohtaa, päätöksen eräänä välitavoitteena oli, että kaikkien YKHIen pitäisi ainakin ja kattaa että palveluryhmät, kattavuuden olla mahdollisimman laaja. Kullekin ja palveluluokalle hyödyke- vaihtelevat määrätyt painot ilmentää ko. maittain, mikä palvelun hyödykkeen suhteellista merkitystä kunkin maan kulutusmenorakenteessa. Kuten taulukosta 3. 6 näkyy, nykyinen YKHI kattaa jo suuren prosenttiosuuden kotitalouksien rahamääräisistä kulutusmenoista jäsenvaltioissa. useimmissa Taulukossa nykyisen YKHIn ja kansallisen KHI:n kattavuutta verrataan jossa rahamääräiset kotitalouksien kulutusmenot täysin olisi katettu. tilanteeseen, tai Taulukko 3. 6 YKHIn ja KHIn kattavuuden vertailu (KRK:n kattaminen, likimääräinen paino suhteessa 1000:een, vuositasolla 1996)a) YKHIn alkukattavuus 1/97 alkaen KRK:n kattamat menot, jotka eivät sisälly KHI:in B DK D EL E F IRL I Lc> NL A P FIN S UK 952 903 953 875 954 847 n. a. 973 725 886 960 943 930 896 917 0 82 2 69 0 87 n. a. 0 275 84 132 0 0 0 124 KHIn kattamat menot, jotka eivät sisälly KRKrihinb) 11 114 114 0 5 0 n. a. 48 0 173 86 V 0 165 96 KRK = kotitalouksien (ahamääräiset kulutusmenot •) Viitemenot ovat kotitalouksien lopulliset kulutusmenot, jotka YKHIn tulisi kattaa täysin joulukuusta 1999 alkaen. Tälle on annettu paino 1000. Painot ovat karkeita arvioita, jotka viittaavat vuoden 1996 keskimääräiseen hintatasoon. Tavallisimmin: laskennalliset vuokrat, asuntolainojen korot, uhkapelit. c) Luxemburgin osalta YKHI ja KHI ovat samat. Sen lisäksi, että alkuvaiheessa kattavuus käytetyn YKHIn täyteen laajennetaan rahamääräisten kotitalouksien kulutusmenojen täyteen kattavuuteen, toinenkin menetelmään liittyvä näkökohta yhdenmukaistetaan lähitulevaisuudessa eli YHKIen maantieteellinen ja väestöllinen kattavuus. Lähde: Komissio, Eurostat. 82 4. YKHIin perustuvat aggregoidut indeksit Yhdenmukaistettuja kuluttajahintaindeksejä käytetään - myös tulevaisuudessa - erilaisten aggregoitujen indeksien rakentamisessa Euroopan tasolla. (i) Euroopan kuluttajahintaindeksi (EKHI) lasketaan kaikkien 15 jäsenvaltion YKHIen painotettuna keskiarvona. Indeksi lasketaan vuosittaisena ketjuindeksinä, jossa huomioidaan maakohtaisten painojen muutokset vuosittain. Tietyn jäsenvaltion osuus EU:n sen kotitalouksien paino on loppukulutuksen arvot kokonaismäärästä. Kansallisessa valuutassa muunnetaan loppukulutuksen ostovoimapariteettia. lopullisten kulutusmenojen ilmaistut käyttämällä ostovoimastandardeiksi (ii) Euroopan talousalueen kuluttajahintaindeksi (ETAKHI) lasketaan samalla tavalla, mutta siihen otetaan mukaan Islanti ja Norja. (iii) Tuleva rahaliiton kuluttajahintaindeksi (RLKHI) jäsenvaltion paino on lasketaan euroalueeseen osallistuvien jäsenvaltioiden YKHIen painotettuna keskiarvona. Indeksi lasketaan vuosittaisena ketjuindeksinä, jossa huomioidaan maakohtaisten painojen muutokset vuosittain. Tietyn lopullisten kulutusmenojen osuus EMU-maiden kokonaismäärästä. Kansallisessa valuutassa ilmaistut loppukulutuksen arvot muunnetaan käyttämällä muuntokursseja, jotka ilmoitetaan silloin, kun päätetään, mitkä jäsenvaltiot ottavat yhteisen rahan käyttöön. Tammikuusta 1999 alkaen loppukulutuksen arvot ilmaistaan euroina. Komissio (Eurostat) julkaisee RLKHLn ensimmäisen kerran toukokuussa 1998, pian sen jälkeen, kun päätös rahaliittoon osallistuvista maista on tehty. RLKHLn aikasarja lasketaan tammikuusta 1995 alkaen. sen kotitalouksien 83 5. YKHIen ja KHI:en numeerinen vertailu käsitteiden, Kuten edellä selvitettiin, YKHIt eroavat kuluttaj ahintaindekseistä kansallisista menetelmien, erilaisten määritelmien ja käytäntöjen vuoksi. Se, että erot YKHIn ja KHI:n välillä, ovat erimerkkisiä ja -suuruisia eri maissa, tuo korostetusti esille sen, että kansallisten KHLen perustana oleva metodologia eroaa jäsenvaltioittain. Useimmissa jäsenvaltioissa näiden kahden indeksin välillä ei ole merkittäviä eroja. Taulukosta 3. 7 näkyy, että vuonna 1997 ero kahdeksassa on ±0,1 prosenttiyksikköä jäsenvaltiossa ja ±0,3 prosenttiyksikköä neljässä muussa maassa. Ainoastaan Yhdistyneessä Ruotsissa kuningaskunnassa noin nousee ero • (joskin yhteen prosenttiyksikköön etumerkiltään erilaiseen), johtuu Tämä suurista kattavuuseroista (näissä maissa asuntolainojen korot on sisällytetty KHLin) ja Yhdistyneen kuningaskunnan käyttämästä menetelmästä. ja Taulukko 3. 7 YKHIn ja KHIn ero vuonna 1997 (prosenttimuutos) YKHI KHI YKHIn ja KHIn ero B DK D EL E F IRL I L NL A P FIN S UK EUR 1,5 1,9 1,5 5,4 1,9 1,3 1,2 1,9 1,4 1,9 1,2 1,9 1,2 1,8 1,8 1,7 1,6 2,2 1,8 5,5 2,0 1,2 1,5 2,0 1,4 2,3 1,3 2,2 1,2 1,0 3,1 2,0 Lähde: Komissio, Eurostat. -0,1 -0,3 -0,3 -0,1 -0,1 0,1 -0,3 -0,1 0,0 -0,4 -0,1 -0,3 0,0 0,8 -1,3 -0,3 * 84 4. JULKISEN TALOUDEN TILA 4. 1. Liiallisen alijäämän menettely Perustamissopimuksen 109 j artiklan 1 kohdan toisen luetelmakohdan mukaan jäsenvaltion julkisen talouden kestävyyttä koskevan lähentymiskriteerin täyttyminen ". on ilmeistä, jos valtion talousarvion osalta on tilanne, jossa ei ole 104 c artiklan 6 kohdassa tarkoitettua liiallista alijäämää". Lisäksi lähentymiskriteereistä kuudennen pöytäkirjan 2 artiklassa todetaan seuraavasti: tehdyn "Tämän sopimuksen 109 j artiklan I kohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitettu julkistalouden tarkasteluajankohtana koske tämän sopimuksen 104 c artiklan 6 kohdassa tarkoitettu neuvoston päätös liiallisen alijäämän olemassaolosta kyseisessä jäsenvaltiossa". tilannetta koskeva arviointiperuste merkitsee, ettei jäsenvaltiota taloutta arviointi koskevan lähentymisen suoraan Julkista perustamissopimuksen 104 c artiklassa tarkoitettuun liiallisen alijäämän menettelyyn. Menettelyn pääpiirteet EMUn toisen vaiheen aikana on kuvattu kehikossa "Liiallisen alijäämän menettely". Jos jäsenvaltio ei onnistu täyttämään jompaakumpaa tai kumpaakaan julkisyhteisöjen alijäämää ja velkaa koskevan kriteerin ehtoa, tämä voisi menettelyn vaiheita noudattaen johtaa siihen, että neuvosto päättää, että valtiolla on liiallinen alijäämä. Kun jäsenvaltio on neuvoston mielestä korjannut liiallisen alijäämän, neuvosto kumoaa komission suosituksesta aiemman päätöksensä. liittyy näin Komissio ja neuvosto ovat toteuttaneet liiallisen alijäämän menettelyn vuosittain siitä lähtien kun 104 c artiklan ja siihen liittyvän viidennen pöytäkirjan asiaa koskevat säännökset tulivat voimaan EMUn toisen vaiheen alussa tammikuussa 1994. Kunakin vuonna menettelyn eri vaiheet on toteutettu sen jälkeen, kun jäsenvaltiot ovat maaliskuussa toimittaneet julkista taloutta koskevat tiedot, kuten neuvoston asetuksessa (EY) 3605/93 edellytetään. 85 Kehikko: Liiallisen alijäämän menettely Perustamissopimuksen 104 c artiklassa ja siihen liittyvässä pöytäkirjassa N:o 5 tarkoitetussa liiallisen alijäämän menettelyssä määritellään vaiheet, joiden mukaisesti edetään, jotta neuvosto voi tehdä päätöksen siitä, että liiallinen alijäämä on olemassa. Komission edellytetään (104 c artiklan 2 kohdassa) valvovan jäsenvaltioiden talousarviotilannetta ja julkisyhteisöjen velan määrän kehitystä vakavien virheiden tunnistamiseksi. Komission on erityisesti tarkasteltava finanssipolitiikan kurinalaisuutta seuraavilla kahdella kriteerillä: a) ylittääkö ennakoidun tai bruttokansantuotteeseen viitearvon, paitsi - jos tämä suhde on pienentynyt merkittävästi ja jatkuvasti tasolle, joka on toteutuneen julkisyhteisöjen alijäämän suhde lähellä viitearvoa, taikka - jos viitearvon ylittäminen on vain poikkeuksellista ja väliaikaista ja suhde pysyy lähellä viitearvoa; b) ylittääkö julkisyhteisöjen velan suhde bruttokansantuotteeseen viitearvon, ottamatta lukuun tapauksia, joissa tämä suhde pienenee riittävästi ja lähestyy riittävän nopeasti viitearvoa. Komission on laadittava kertomus, jos jäsenvaltio ei täytä jommankumman tai kummankaan kriteerin mukaisia vaatimuksia. Kertomuksessa otetaan huomioon myös se, ylittääkö julkisyhteisöjen alijäämä julkisyhteisöjen investointimenot, sekä muut merkitykselliset tekijät, jäsenvaltion keskipitkän "aikavälin taloudellinen tilanne ja talousarviotilanne mukaan luettuina (3 kohta). Menettelyn seuraavia vaiheita ovat rahapoliittisen komitean lausunto komission kertomuksesta (4 kohta), komission lausunto neuvostolle, jos komissio katsoo, että jäsenvaltiolla on liiallinen alijäämä (5 kohta) ja neuvoston päätös kokonaistilanteen arvioinnin jälkeen siitä, onko jäsenvaltiossa liiallinen alijäämä (6 kohta). Lopuksi neuvosto antaa jäsenvaltiolle, jossa on todettu liiallinen alijäämä, tilanteen lopettamiseksi määräajassa suosituksia, joita ei julkisteta (7 kohta). Neuvosto voi myöhemmin julkistaa suosituksensa, jos neuvosto toteaa, että suositus ei asetetussa määräajassa ole johtanut tuloksellisiin toimiin (8 kohta). Kun liiallinen alijäämä kyseisessä jäsenvaltiossa on neuvoston käsityksen mukaan oikaistu, neuvosto kumoaa päätöksensä (12 kohta). Perustamissopimuksen 104 c artiklan 9 ja 11 kohdan määräyksiä (jotka voivat johtaa sanktioihin) ei sovelleta talous- ja rahaliiton toisen vaiheen aikana. Lisäksi jäsenvaltiot pyrkivät toisen vaiheen aikana välttämään liiallisia julkisyhteisöjen alijäämiä (109 e artiklan 4 kohta), koska 104 c artiklan 1 kohtaa, jonka mukaan "jäsenvaltiot välttävät liiallisia julkistalouden alijäämiä ", sovelletaan täysimääräisesti vasta kolmannen vaiheen alusta alkaen. 86 kansantalouden tilinpitojärjestelmän ESA-1979 EMUn toisen vaiheen aikana jäsenvaltioiden julkisen talouden rahoitusasemaa koskevien laatua ja vertailtavuutta on parannettu huomattavasti. Erityisesti EU:n tietojen tilastotoimisto Eurostat on kansallisten tilastolaitosten kanssa neuvoteltuaan julkaissut useita sääntöjä tiettyjen kansantalouden tilinpitoon kuuluvien erien käsittelystä. Tavoitteena on varmistaa, että alijäämien ja velan kirjaamisessa tilinpitoon tulkitaan Euroopan samalla, yhdenmukaisella tavalla. Tämän seurauksena on luotu vertailukelpoiset aikasarjat kaikkien jäsenvaltioiden julkisen talouden kehitystä kuvaavista tiedoista. Tässä raportissa esitetty analyysi perustuu näihin lukuihin. Koska Eurostat on tutkinut tarkkaan jäsenvaltioiden toimittamat tiedot, on voitu sulkea pois tilanteet, joissa kirjauskäytäntö ei ole vastannut ESA-1979:n sääntöjä. Noudattaakseen ESA-1979:n sääntöjä ja Eurostatin päätöksiä jäsenvaltiot tekivät tilastoihinsa taannehtivasti suurehkojakin muutoksia, jolloin aiemmin julkaistuja alijäämä- ja velkatietoja korjattiin joissain tapauksissa ylös-, joissain tapauksissa alaspäin. Lisätietoja muutoksista annetaan liitteessä "Julkisen talouden seuranta ja tietojen vertailtavuus". sääntöjä Menettelyä ensimmäistä kerran sovellettaessa vuonna 1994 neuvosto päätti1 104 c artiklan 6 kohdan mukaisesti, että silloisista kahdestatoista jäsenvaltiosta kymmenessä oli liiallinen alijäämä. Ainoastaan Irlantia ja Luxemburgia ei koskenut tällainen päätös. Näiden kahden valtion osalta komissio ei ollut aloittanut menettelyä. Irlannissa julkisyhteisöjen alijäämän ja bruttokansantuotteen suhde alitti 3 prosentin viitearvon ja julkisyhteisöjen velan ja bruttokansantuotteen suhde, vaikka ylittikin selvästi 60 prosentin viitearvon, oli alentunut merkittävästi. Luxemburgissa julkisyhteisöjen taloudessa oli ylijäämä ja velkasuhde oli paljon alle viitearvon. Kaikkien. muiden jäsenvaltioiden osalta katsottiin, että ne eivät täyttäneet jompaakumpaa tai kumpaakaan julkisyhteisöjen alijäämää ja velkaa koskevaa kriteeriä. Vuonna 1995 menettelyä sovellettiin ensi kertaa kolmeen uuteen jäsenvaltioon (Itävaltaan, Suomeen ja Ruotsiin), ja neuvosto päätti2, että jokaisessa niistä oli liiallinen alijäämä. Samaan aikaan neuvosto päätti3 104 c artiklan 12 kohdan mukaisesti kumota Saksaa koskevan päätöksen: julkisyhteisöjen alijäämä Saksassa oli laskenut viitearvon alapuolelle vuonna 1994 ja sen odotettiin tuolloin pysyvän viitearvon alapuolella vuonna 1995, ja velkasuhde jäi viitearvon alapuolelle. 1 Neuvoston 26 päivänä syyskuuta 1994 tekemät päätökset. 2 Neuvoston 10 päivänä heinäkuuta 1995 tekemät päätökset. 3 Neuvoston 10 päivänä heinäkuuta 1995 tekemä päätös. 87 Sovellettaessa menettelyä vuonna 1996 neuvosto teki uuden päätöksen4 liiallisesta alijäämästä Saksassa, koska maan julkisyhteisöjen alijäämä ylitti viitearvon vuonna 1995 ja sen odotettiin pysyvän viitearvon yläpuolella vuonna 1996. Vaikka Saksan velkasuhde kasvoi nopeasti, se jäi alle 60 prosentin viitearvon suhteessa BKT:hen vuonna 1995. Neuvosto päätti5 myös kumota Tanskaa koskevan päätöksen. Tanskassa julkisyhteisöjen alijäämä laski selvästi viitearvon alapuolelle vuonna 1995 ja sen odotettiin pysyvän alhaisena vuonna 1996, ja vaikka velkasuhde oli yhä viitearvon yläpuolella, se pieneni huomattavasti vuosina 1994 ja 1995. Sovellettaessa menettelyä vuonna 1997 neuvosto päätti6 kumota Alankomaita ja Suomea koskevat päätökset. Alankomaissa julkisyhteisöjen alijäämä jäi viitearvon alapuolelle vuonna 1996 ja sen odotettiin pienenevän entisestään vuonna 1997, ja vaikka julkisen velan määrä suhteessa BKT:hen oli yhä viitearvon yläpuolella, se oli vuosina 1994 ja 1996 pienentynyt vuoden 1993 ennätyslukemasta. Suomessa julkisyhteisöjen alijäämän arvioitiin tuolloin7 pienentyneen viitearvon alapuolelle vuonna 1996 ja sen odotettiin pienentyvän edelleen vuonna 1997, ja julkisyhteisöjen velkasuhde pysyi viitearvon alapuolella. Näin ollen vuonna 1997 ja aiempina vuosina tehtyjen päätösten seurauksena viittä jäsenvaltiota (Tanskaa, Irlantia, Luxemburgia, Alankomaita ja Suomea) ei koske päätös liiallisesta alijäämästä. Muita kummentä jäsenvaltiota koskee edelleen päätös liiallisesta alijäämästä. Jäsenvaltiot toimittivat tiedot julkisyhteisöjen alijäämistä ja velasta sekä käypähintaisesta BKT:sta komissiolle8 maaliskuun 1998 alkuun mennessä neuvoston asetuksen (EY) N:o 3605/93 määräysten mukaisesti. Eurostat on vahvistanut, että nämä tiedot vastaavat ESA-1979:n sääntöjä ja sen antamia päätöksiä. 4 Neuvoston 27 päivänä kesäkuuta 1996 tekemä päätös (96/42 l/EY); EYVL L 172,11. 7. 1996, s. 26. 5 Neuvoston 27 päivänä kesäkuuta 1996 tekemä päätös (96/420/EY); EYVL L 172, 11. 7. 1996, s. 25. 6 Neuvoston 30 päivänä kesäkuuta 1997 tekemät päätökset (97/416/EY ja 97/417/EY); EYVL L 177, 7 8 5. 7. 1997, s. 23 ja s. 24. Suomen syyskuussa 1997 toimittamissa tiedoissa arviota julkisen talouden alijäämästä vuonna 1996 oli tarkistettu ylöspäin 3,1 prosenttiin suhteessa BKT:hen (kun se maaliskuussa 1997 toimitettujen tietojen mukaan oli 2,6 prosenttia). Vuoden 1996 tarkistettu alijäämä on silti merkittävästi pienempi kuin vuoden 1995 5 prosentin alijäämä, ja alijäämän odotettiin vuonna 1997 supistuvan edelleen selvästi alle 2 prosenttiin suhteessa BKT:hen. Komissio ei käynnistänyt menettelyä uudelleen. Liiallisia alijäämiä koskevasta menettelystä tehdyn pöytäkirjan N:o 5 4 artikassa täsmennetään, että komissio toimittaa menettelyä varten käytettävät tilastotiedot. 88 Vuonna 1998 liiallisen alijäämän menettelyä sovelletaan samaan aikaan tämän lähentymisarvion kanssa. Tämän luvun jäljempänä olevissa osissa tarkastellaan jäsenvaltioiden julkisen talouden kehitystä toisen vaiheen aikana, erityisesti vuonna 1997 toteutunutta kehitystä ja odotettua kehitystä vuonna 1998, sekä joitakin julkisen talouden kestävyyteen liittyviä näkökohtia. Tämän jälkeen esitetään yksityiskohtaisia tietoja niistä jäsenvaltioista, joita tällä hetkellä koskee päätös liiallisesta alijäämästä ja jotka ovat onnistuneet korjaamaan julkisen taloutensa alijäämän. Tämän tarkastelun ja toteutuneen julkisen talouden tasapainottamisen perusteella komissio aikoo yhtä aikaa tämän raportin kanssa antaa neuvostolle suositukset, joissa suositetaan, että neuvosto kumoaisi päätökset liiallisesta alijäämästä yhdeksässä jäsenvaltiossa (Belgiassa, Saksassa, Espanjassa, Ranskassa, Italiassa, Itävallassa, Portugalissa, Ruotsissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa). Jos neuvosto toimii suositusten mukaisesti, 14 jäsenvaltiota (kaikkia paitsi Kreikkaa) ei koske päätös liiallisesta alijäämästä, ja niiden katsotaan täyttävän julkisyhteisöjen rahoitusasemaa koskevan kriteerin. Komissio katsoo, ettei Kreikassa tähän mennessä toteutunut julkisen talouden tasapainottaminen ole riittävä, jotta se voisi tänä vuonna suositella Kreikan liiallista alijäämää koskevan päätöksen kumoamista. Tänä vuonna liiallisen alijäämän menettelyä sovellettaessa komissio antaa toukokuussa suosituksen uudeksi, 104 c artiklan 7 kohdassa tarkoitetuksi neuvoston suositukseksi Kreikalle liiallisen alijäämän korjaamiseksi. 4. 2. Katsaus jäsenvaltioiden julkisen talouden tilaan Perustamissopimuksessa määrätty julkisen talouden tilaa koskeva lähentymiskriteeri on kiistatta käynnistänyt aidon julkisen talouden sopeuttamisprosessin jäsenvaltioissa. Useimmat hallitukset ovat ryhtyneet tasapainottamaan julkista talouttaan EMUn toisen vaiheen alusta alkaen hyvin määrätietoisesti ja huomattavan laajoin sopeutustoimin. Vaikka sopeutusprosessi on ollut vaikea jakson loppuvaiheessa, se merkitsee todellista muutosta aiempaan tapaan hoitaa julkista taloutta ja tärkeää askelta kohti kurinalaista finanssipolitiikkaa jäsenvaltioissa. Sopeutus on ollut erityisen mittavaa niissä jäsenvaltioissa, joissa julkisen talouden epätasapaino oli suurinta EMUn toisen vaiheen alussa. ja voimistunut pääasiassa 89 Vaikka pienen osan jäsenvaltioiden julkisen talouden alijäämän supistumisesta voidaan laskea johtuvan taloudellisen tilanteen elpymisestä 1990-luvun alkuvuosien taantuman jälkeen tai toimenpiteistä, jotka kohentavat julkisen talouden tilaa ainoastaan tilapäisesti, suurin osa alijäämän pienenemisestä on ollut julkisen talouden vakauttamiseen tähtäävän politiikan ansiota. Alijäämän supistaminen on tuloksekasta silloin, kun se perustuu pääasiassa (muiden kuin korko)menojen vähentämiseen. Tilapäiseksi jäävä julkisen talouden sopeuttaminen sen sijaan perustuu yleensä lähinnä veronkorotuksiin tai pääomamenojen leikkauksiin. Useimmissa jäsenvaltioissa sopeutus on sisältänyt huomattavia (muiden kuin korko)menojen leikkauksia. Näin ollen näissä maissa toteutetun sopeutuksen rakenne osoittaa, että julkisen talouden vakautuminen oli yleisesti kestävällä pohjalla ja säilynee tulevaisuudessa. Tähän mennessä toteutettua julkisen talouden vakautusta on jatkettava lähivuosina. Ripeän talouskasvun ja lähivuosina edelleen alentuvien velanhoitokustannusten tarjoama liikkumavara ei saisi johtaa sopeutuksen vähentämiseen. Nämä suotuisat olosuhteet olevia tarjoavat tasapainottomuuksia. Jäsenvaltioiden lähentymisohjelmissaan asettamat julkista taloutta koskevat tavoitteet osoittavat, että jäsenvaltiot ovat sitoutuneet jatkamaan julkisen taloutensa alijäämän ja velkasuhteen pienentämistä lähivuosina. ainutlaatuisen päinvastoin tilaisuuden jäljellä korjata tavoitteenaan julkisen Amsterdamin Eurooppa-neuvostossa kesäkuussa 1997 hyväksytyllä vakaus- ja kasvusopimuksella9 lujitettiin tähän sitoutumista. Sopimuksen mukaan jäsenvaltioiden on pidettävä talouden rahoitusaseman saamista keskipitkällä aikavälillä "lähelle tasapainoa tai ylijäämäiseksi". Jatkamalla sopeutusta lähivuosina jäsenvaltiot saavat kohennettua julkista talouttaan siten, että mahdollisen epäsuotuisan talouskehityksen julkiselle taloudelle asettamiin haasteisiin on paremmat mahdollisuudet vastata. Vakaus-ja kasvusopimukseen kuuluvat seuraavat: - Eurooppa-neuvoston päätöslauselma vakaus- ja kasvusopimuksesta 17. kesäkuuta 1997 (97/C 236/01); EYVL C 236,2. 8. 1997, s. l - Neuvoston asetus (EY) N. o 1466/97, annettu 7 päivänä heinäkuuta 1997, julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta; EYVL L 209,2. 8. 1997, s. l - Neuvoston asetus (EY) N:o 1467/97, annettu 7 päivänä heinäkuuta 1997, liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn täytäntöönpanon nopeuttamisesta ja selkeyttämisestä; EYVL L 209, 2. 8. 1997, s. 6. 90 4. 2. 1. Julkisyhteisöjen alijäämä Alijäämää koskeva lähentymiskriteeri täyttyy selvästi silloin, kun julkisyhteisöjen alijäämän ja bruttokansantuotteen suhde ei ylitä 3 prosentin viitearvoa viimeksi kuluneena, "toteutuneena" vuonna (tässä tarkastelussa vuosi 1997) eikä "ennakoituna" vuonna (1998). Alijäämää koskeva kriteeri voi täyttyä myös tapauksissa, joissa alijäämäsuhde ylittää viitearvon, mutta siihen pätevät seuraavat 104 c artiklan 2 kohdan a luetelmakohdan mukaiset ehdot: jos tämä osuus on pienentynyt merkittävästi ja jatkuvasti tasolle, joka on lähellä viitearvoa, taikka jos viitearvon ylittäminen on vain poikkeuksellista ja väliaikaista ja osuus pysyy lähellä viitearvoa ". Liiallisen alijäämän menettelyä aikaisemmin sovellettaessa sekä "toteutunut" että "ennakoitu" alijäämä jäivät alle viitearvon kulloisenkin tarkasteluajanjakson vuosina kaikissa niissä jäsenvaltioissa, joita joko koskaan ei ollut koskenut liiallisen alijäämän päätös tai joita koskevat päätökset oli kumottu. Kun julkisen talouden alijäämää koskeva kriteeri on kerran saavutettu, kriteerin tulisi täyttyä myös myöhempinä vuosina. Ei riittäisi, että julkisen talouden sopeutustoimilla pyrittäisiin vain täyttämään alijäämäkriteeri yhtenä yksittäisenä vuonna, jonka jälkeen finanssipolitiikkaa saatettaisiin keventää ja julkisen talouden epätasapaino kasvaisi jälleen. Tästä syystä liiallisen alijääniän menettelyssä tarkastellaan "toteutunutta" ja "ennakoitua" alijäämää. Niinpä tässä raportissa tarkastellaan toteutunutta julkisen talouden kehitystä vuonna 1997 sekä vuoden 1998 odotettua kehitystäkomission ennusteiden perusteella. Koska liiallisen alijäämän menettelyssä viitataan myös jäsenvaltioiden julkisen talouden vakauttamistqimien laajuuteen, myös tässä raportissa tarkastellaan toteutuneen vakautusprosessin kannalta. seikkoja useimmissa jäsenvaltioissa liittyviä tähän 91 Italian, Saksan, Itävallan Taulukko 4. 1 Vuonna 1997 kolmen jäsenvaltion (Tanskan, Irlannin ja Luxemburgin) julkisen talouden rahoitusasema oli ylijäämäinen, neljän jäsenvaltion (Alankomaiden, Suomen, Ruotsin ja Yhdistyneen kuningaskunnan) julkisen talouden alijäämä oli alle 2,0 % suhteessa BKT:hen, ja jäsenvaltion seitsemän muun Espanjan, (Belgian, Ranskan, ja Portugalin) alijäämä oli yli 2,0 %, mutta enintään 3,0 % suhteessa BKT:hen10. Kreikan alijäämä vuonna 1997 oli 4,0 % suhteessa 14 BKT:hen. Näin jäsenvaltion talouden rahoitusasema vuonna 1997 oli suhteelle ja BKT:n alijäämän asetettua 3 prosentin viitearvoa pienempi tai viitearvon suuruinen (taulukko 4. 1. ). Julkisyhteisöjen ylijäämä/alijäämä (Julkisyhteisöjen nettoluotonanto (+) / nettoluotonotto (-), 1,1 -2,5 -2,2 -2,2 -2,9 1997 -2,1 0,7 -2,7 -10,0 -6,3 -5,8 -13,8 -6,9 -5,8 -10,3 -7,3 -4,9 -0,4 -6,7 2,5 -2,2 -7,7 1,9 -1,7 -9,2 2,8 -2,7 -9,5 1,7 0,9 -2,7 1,7 IRL I L -7,5 -4,6 -4,1 1998* -1,7 -4,0 -2,6 -3,0 julkisen 1996 -3,2 % BKT:sta) 1995 -3,9 EL E F 1994 -4,9 1993 -7,1 -0,7 -3,4 -2,8 -2,4 -2,4 -3,3 -2,8 -3,2 ollen DK D B NL A P -3,2 -4,2 -6,1 -3,8 -5,0 -6,0 -4,0 -5,2 -5,7 -2,3 -4,0 -3,2 -1,4 -2,5 -2,5 -3,3 -3,5 -4,8 -4,2 -4,7 -6,9 -5,5 -5,0 FIN S UK EUR -6,4 -10,3 -6,8 -5,4 -8,0 -12,2 -7,9 -6,1 Jäsenvaltiot ovat myös ilmoittaneet. komissiolle vuoden 1998 arvioidut alijäämänsä. Komissio on ottanut nämä tiedot huomioon vuotta 1998 koskevissa ennusteissaan (jotka on taulukossa 4. 1. ). esitetty myös Useat jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet vuoden arvioiduiksi alijäämikseen jo syksyllä 1997 annettuihin talousarvioesityksiin sisältyvät tavoitteensa. Jäsenvaltioiden ilmoittamien tietojen ja tässä käytettyjen ennusteiden väliset erot saattavat selittyä sillä, että komissio on käyttänyt tuoreempia tietoja vuoden 1997 toteutuneiden alijäämien ja viimeaikaisen kasvukehityksen suhteen. * Kevään 1998 talousennusteet 0,3 0,5 -0,6 -1,9 -0,9 -0,8 -1,9 -2,4 Lähde: Komissio 1998. 1,1 -2,5 1,0 -1,6 -2,3 -2,2 Julkisen talouden alijäämien odotetaan pienentyvän edelleen vuonna 1998 Alankomaita lukuunottamatta kaikissa niissä jäsenvaltioissa, joiden julkinen talous on vielä alijäämäinen. Suomen ja Ruotsin julkisten talouksien odotetaan muuttuvan ylijäämäisiksi vuonna 1998. Niistä kolmesta jäsenvaltiosta, joiden julkinen talous oli ylijäämäinen jo vuonna 1997, Tanskassa ja Irlannissa ylijäämän odotetaan kasvavan ja Luxemburgissa jonkin verran supistuvan. Yhdessäkään 15 jäsenvaltiosta ei julkisen talouden alijäämän suhteessa BKT:hen odoteta ylittävän 3 prosentin viitearvoa vuonna 1998. 10 Todettakoon, että liiallisen alijäämän menettelystä tehdyn pöytäkirjan N:o 5 1 artiklassa määritellään julkisyhteisöjen alijäämän viitearvo 3 prosentiksi suhteessa BKT:hen täsmentämättä desimaalipilkun jälkeistä lukua. Edellä olevassa analyysissä käytetään yhden desimaalin tarkkuuteen perustuvaa aineistoa. 92 Useimmat jäsenvaltiot ovat onnistuneet kohentamaan julkisen tilaa huomattavasti EMUn toisen vaiheen alkamisesta. Alkutilanne eri jäsenvaltioissa vaihteli selvästi: kun useimmissa maissa julkisen talouden alijäämät olivat vuonna 1993 suuria taantuman vaikutusten vuoksi ja usein myös aiempina vuosina harjoitetun väärin mitoitetun finanssipolitiikan seurauksena, joissakin maissa finanssipolitiikkaa oli kiristetty edeltäneinä vuosina, jolloin lähtötilanne oli niissä suotuisampi. Tavoitellun ja toteutuneen sopeutuksen laajuus vuoden 1993 jälkeen on selvästi riippunut huomattavasti EMUn toisen vaiheen käynnistymisen aikaisten julkisen talouden tasapainottomuuksien suuruudesta. taloutensa Jäsenvaltioiden yhteenlaskettu julkisen talouden alijäämä pieneni vuoden 1993 6,1 prosentin huippulukemasta 2,4prosenttiin vuonna 1997 ja sen odotetaan vuonna 1998 pienenevän edelleen 1,9 prosenttiin suhteessa BKT:hen. Vuosien 1993 ja 1997 välisenä jäsenvaltioista erittäin paljon Ruotsissa aikana alijäämä pieneni yksittäisistä (11,4 prosenttiyksikköä (9,8 prosenttiyksikköä), suhteessa BKT:hen), Kreikassa Suomessa (7,1 prosenttiyksikköä) ja Italiassa (6,8 prosenttiyksikköä). Alijäämä pieneni (6,0 prosenttiyksikköä), Belgiassa huomattavasti Yhdistyneessä kuningaskunnassa (5,0 prosenttiyksikköä), 1995 huippulukemaan verrattuna Espanjan alijäämä oli 4,7 prosenttiyksikköä pienempi ), Portugalissa (3,6 prosenttiyksikköä) ja Ranskassa (2,8 prosenttiyksikköä). Alijäämää onnistuttiin pienentämään tänä aikana myös Alankomaissa (1,8 prosenttiyksikköä, ja 2,6 prosenttiyksikköä Itävallassa (1,7 prosenttiyksikköä, mik$ merkitsi alijäämän jäämistä 2,7 prosenttiyksikköä vuoden 1995 huippulukemaa pienemmäksi), ja Saksassa (0,5 prosenttiyksikköä ,. ja 0,7 jossa nykyisten prosenttiyksikköä vuoden 1996 huippulukemasta). Tanskassa, (4,3 prosenttiyksikköä; huippulukemaan), Espanjassa verrattuna vuoden vuoden 1995 laskelmieni* mukaan alijäämä oli alle viitearvon vuonna 1993, julkisen talouden rahoitusasema kohentui vuoteen 1997 mennessä 3,5 prosenttiyksikköä. Irlannissa, jossa alijäämä oli myös viitearvon alapuolella jo vuon/ia 1993, julkisen talouden rahoitusasema oli parantui 3,6 prosenttiyksikköä. Luxemburgin julkinen talous oli koko tarkastelujakson ajan ylijäämäinen. 11 Vuosien 1994 ja 1996 välisenä aikana sovelletun liiallisen alijäämän menettelyn yhteydessä käytettävissä olleiden arvioiden mukaan Tanskan julkisen talouden alijäämä olisi ylittänyt viitearvon vuosina 1993 ja 1994. Sittemmin tilastotiedot on tarkistettu vastaamaan ESA-1979 tilinpitosääntöjä ja Eurostatin päätöksiä näiden sääntöjen soveltamisesta. 93 Kuvio 4. 1 Julkisyhteisöjen alijäämä (%BKT:sta) Alijäämä • 1993 a 1994 n 1995 • 1997 n 1996 n 1998s Viitearvo =3% 14 13 - 12 - 11 - 10 - 9 - 8 - 7 - 6 - 5 - 4 - 3 , 2 - 1 - 0 - -1 - -2 - -3 - -4 - B DK EL IRL I • L NL FIN UK * Kevään 1998 talousennusteet Lähde: Komissio 94 4. 2. 2. Julkisyhteisöjen velka Velkaa kriteerin koskevan täyttyminen on selvää silloin, kun velan suhde BKT. hen ei ylitä 60 viitearvoa. Velkaa prosentin koskeva kriteeri voi täyttyä myös silloin, kun velkasuhde ylittää viitearvon, mutta 104 c artiklan 2 kohdan luetelmakohdan mukaisesti katsotaan, että ". osuus pienenee riittävästi ja lähestyy riittävän nopeasti viitearvoa". b Taulukko 4. 2 Julkinen velka (Julkisyhteisöjen sulautettu bruttovelka, % BKT:sta) B DKa) D EL E F 1993 135,2 1994 133,5 81,6 48,0 111,6 60,0 45,3 78,1 50,2 109,3 62,6 48,5 1995 131,3 73,3 58,0 110,1 65,5 52,7 1996 126,9 70,6 60,4 111,6 70,1 55,7 1997 122,2 65,1 61,3 108,7 68,8 58,0 1998* 118,1 59. 5 61,2 107,7 67,4 58,1 NL A P IRL I L 72,1 66,1 62,0 79,1 69,2 65,9 81,2 62,7 63,1 77,9 65,4 63,8 70,0 64,7 60,0 77,2 69,5 65,0 59,5 118,1 7,1 66,3 121,6 6,7 96,3 119,1 6,1 72,7 124,0 6,6 89,1 124,9 5,7 82,3 124,2 5,9 57,6 76,7 54,7 73,0 58,1 77,6 53,9 71,0 58,0 75,8 48,5 65,9 59,6 79,0 50,5 68,0 FIN S UK EUR Julkisyhteisöjen velkaa koskevaa kriteeriä olisi arvioitava julkisen velkasuhteen kehitysuran lisäksi sen vaikuttavaa taustalla dynamiikkaa analysoimalla. Siinä vaiheessa, jossa alijäämän jatkuva pienentyminen ja talouskasvu ovat muodostuneet tärkeimmiksi pienentymiseen velkasuhteen vaikuttaviksi voimiksi, maiden, joiden velkasuhteet ovat suuret, odotetaan pystyvän pienentämään velkasuhdettaan usean vuoden aikana enemmän kuin maiden, joiden velka suhteessa BKTihen on lähellä 60 prosentin viitearvoa. Velkasuhteen pieneneminen -perustuen samansuuruisiin alijäämäsuhteisiin ja BKT:n nimelliskasvuun - on voimakkaampaa silloin, kun lähtötilanteen velkasuhde on suuri, kuin silloin, kun suhde on lähellä 60 prosentin viitearvoa. Maissa, joissa velkasuhde on vasta hiljattain alkanut pienentyä, mahdollisuudet pienentää velkasuhdetta edelleen ovat todennäköisesti hyvät julkisen alijäämän jatkuvan pienentymisen ja talouskasvun ansiosta. a) Julkiset talletukset keskuspankissa, julkisyhteisöjen hallussa olevat yksityisen sektorin velkakirjat sekä valtionyhtiöihin liittyvä velka olivat n. 13% BKT:sta vuonna 1997. * Kevään 1998 talousennusteet 55,8 76,6 53,4 72,1 53,6 74,1 52,3 70,5 Lähde: Komissio jäsenvaltiossa Jäsenvaltioiden julkisyhteisöjen bruttovelka suhteessa BKT:hen käy ilmi taulukosta 4. 2. Vuoden 1997 lopussa velan määrä suhteessa BKT:hen oli alle 60 prosentin viitearvon (Ranskassa, Luxemburgissa, Suomessa ja Yhdistyneessä neljässä kuningaskunnassa). Velan ja BKT:n suhde oli 60 ja 70 prosentin välillä Tanskassa, Saksassa, Espanjassa, Irlannissa, Itävallassa ja Portugalissa ja 70 ja 80 prosentin välillä Alankomaissa ja Ruotsissa. Velan määrä suhteessa BKTrhen oli alle 110 prosenttia Kreikassa ja yli 120 prosenttia Belgiassa ja Italiassa. 95 Jäsenvaltioiden viime vuosina toteuttamat julkisen talouden vakauttamistoimet ovat johtaneet aluksi velkasuhteen kasvun hidastumiseen ja sitten useimmissa tapauksissa sen taittumiseen. Velkaantumisen kasvu alkoi yleensä ensimmäisestä öljykriisistä 1970-luvun alussa. EU:n keskimääräinen velkasuhde pieneni vuonna 1997 ensimmäistä kertaa sitten vuosien 1988 ja 1989 (jotka olivat erittäin nopean talouskasvun vuosia). EU:n keskimääräinen velkasuhde oli 72,1 prosenttia suhteessa BKTrhen vuonna 1997 ja siten paljon suurempi kuin edeltäneinä vuosikymmeninä. Velkasuhde pieneni vuonna 1997 Saksaa lukuun ottamatta kaikissa maissa, joissa velkasuhde oli viitearvoa korkeampi. Viitearvon alittaneista maista velkasuhde myös pieneni vuonna 1997 Suomessa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa, mutta kasvoi Ranskassa ja pysyi hyvin alhaisella tasolla Luxemburgissa. Komission vuotta 1998 koskevat ennusteet (myös taulukossa 4. 2. ) osoittavat, että velkasuhteen odotetaan pienenevän kaikissa jäsenvaltioissa, joissa velkasuhde ylittää viitearvon, sekä Suomessa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa samoin kuin EU. ssa keskimäärin. Tanskassa, Irlannissa ja Portugalissa velan ja BKT:n suhteen odotetaan alenevan 60 prosentin viitearvoon tai sen alle vuonna 1998. Irlannissa velkasuhde on ollut laskusuunnassa vuodesta 1988, mutta kasvoi tilapäisesti vuonna 1993; vuosien 1993 ja 1997 välillä velkasuhde,on pienentynyt hyvin nopeasti eli 30,0 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen. Velkasuhde oli korkeimmillaan vuonna 1993 ja Alankomaissa; sittemmin velkasuhde on pienentynyt Belgiassa, Tanskassa 13,0 prosenttiyksikköä ja Belgiassa, 9,1 prosenttiyksikköä Alankomaissa. oli korkeimmillaan vuonna 1994 ja on sittemmin pienentynyt edellisessä 3,3 ja jälkimmäisessä 2,4 prosenttiyksikköä. Portugalissa velkasuhde oli korkeimmillaan vuonna 1995 ja on pienentynyt 3,9 prosenttiyksikköä. Kreikassa, Espanjassa ja Itävallassa velkasuhde oli suurimmillaan vuonna 1996 ja on tähän mennessä pienentynyt vain yhden vuoden ajan. Saksan velkasuhde on jatkuvasti kasvanut koko toisen vaiheen ajan, vaikkakin hitaammin vuonna 1997; velkasuhde jäi alle viitearvon, kunnes suureni hieman 60 prosentin viitearvon yläpuolelle vuonna 1996. 16,5 prosenttiyksikköä Italiassa Tanskassa velkasuhde ja Ruotsissa 96 Edellä oleva tarkastelu osoittaa, että julkisen velan kehitystä on seurattava edelleen erityisesti Belgiassa, Saksassa, Espanjassa, Italiassa, Itävallassa ja Ruotsissa. Belgian velkasuhde on edelleen erittäin suuri, vaikka se alenikin jatkuvasti kunakin toisen vaiheen vuotena ja supistuminen oli kaiken kaikkiaan merkittävää. Saksan velkasuhde kasvoi jatkuvasti vuoteen 1997 asti, joskin hidastuvalla vauhdilla. Saksan velkasuhde kohosi, kun julkisyhteisöjen velkaan sisällytettiin Saksan yhdistymiseen liittyviä vastuita, joiden määrä vastaa noin 10 prosenttia BKT:sta. Ilman näiden vastuiden mukaan lukemista Saksan velkasuhde olisi pysynyt selvästi alle viitearvon ja vastuut mukaan lukienkin velkasuhde jää lähelle rajaksi asetettua 60 prosenttia suhteessa BKT:hen. Italian velkasuhde on alentunut kolmen viime vuoden aikana, mutta kaiken kaikkiaan alentuminen oli vähäistä ja velkasuhde on edelleen erittäin suuri. Italian velkasuhteen alenemisen odotetaan kuitenkin laskevien velanhoitokustannusten, talouskasvun elpymisen ja suurena pysyvän perusylijäämän ansiosta. Ruotsin velkasuhde oli suurimmillaan vuonna 1994 ja on pienentynyt vain vähän. Koska maan julkisen talouden rahoitusaseman odotetaan olevan ylijäämäinen vuonna 1998 ja sitä seuraavina vuosina, ja koska talouskasvun odotetaan voimistuvan, velkasuhteen odotetaan alenevan edelleen lähivuosina. Espanjassa ja Itävallassa velkasuhde on toistaiseksi pienentynyt yhden vuoden ajan. Kummassakaan maassa velkasuhde ei kuitenkaan ole paljonkaan 60 prosentin viitearvon yläpuolella, ja suotuisten kasvunäkymien ja edelleen pienenevän julkisen talouden alijäämän perusteella velkasuhteen sen odotetaan pysyvän lasku-uralla lähivuosina. Näiden jäsenvaltioiden tilannetta tarkastellaan yksityiskohtaisemmin kohdassa 4. 4. lähivuosina nopeutuvan edelleen 97 Kuvio 4. 2 140 h 120 4 -Hl h h ioo 4 80 60 40 4 20 4 Julkisyhteisöjen velka (%BKT:sta) • 1993 m 1994 n 1995 a 1996 • 1997 a 1998* Viitearvo - 60% h Jr- m n. J*5 B DK D EL F IRL L NL P FIN S UK * Kevään 1998 talousennuste Lähde. Komissio 98 nm 4. 2. 3. Julkiset investointimenot Seuratessaan julkisen talouden kehitystä liiallisen alijäämän menettelyä varten sekä julkisyhteisöjen alijäämää ja velkaa koskevien kriteerien arviointia varten komission tulee ottaa huomioon myös se, talouden alijäämä ylittääkö julkiset investointimenot (104 c artiklan 3 kohta). Pöytäkirjan N:o 5 2 artiklassa tarkoittavan investointien määritellään kiinteän pääoman bruttomuodostusta. julkisen Taulukossa 4. 3 esitetään jäsenvaltioiden suhteessa investointimenot julkiset BKT:hen vuosien 1993 ja 1997 väliseltä ajalta. Luvuista on osoitettu (*)-merkillä vuodet, jolloin julkiset investointimenot olivat suuremmat tai yhtä suuret kuin julkisen talouden alijäämä. Taulukko 4. 3 Julkiset investointimenot (Julkisyhteisojen kiintean pSaoman bruttomuodostus, % BKT:sta) I 1993 1,5 1,9 2,5 3,1 4,0 3,3 2,2 2,6 5,4* 2,7 3,2 4,0 B DK D EL E F IRL I L NL A P 1994 1,6 1,9 2,4* 3,0 3,9 3,2 2,3* 2,3 4,4* 2,7 3,2 3,6 1995 1,4 1,9 2,2 3,2 3,7 3,1 2,2* 2,2 4,7* 2,7 3,0 3,7 1996 1,2 2,1* 2,0 3,1 3,0 2,7 2,2* 2,3 4,7* 2,7* 2,8 4,0* 1997~ 1,4 1,8* 1,8 3,3 2,9* 2,8 2,2* 2,3 4,9* 2,7* 2,6* 4,3* 2,8 FIN 1,1 S UK 1,9 EUR 1 2,7 2,8 3,1 1,8 2,6 2,6 2,9 1,8 2,5 2,7 2,1 1,3 2,2 2,7* 2,5* 1,0 2,1 kirjataan * Osoittaa, etta' julkiset investointimenot ovat suuremmat tai yhta' suuret kuin julkinen alijaama. Viime vuosina julkiset investointimenot ovat jonkin verran supistuneet suhteessa BKT:hen. Osa supistumisesta tästä johtuu pääomavarallisuuden myynnistä investointimenojen (mikä alentumiseksi) julkisten sekä infrastruktuuri-investointien lisääntyneestä yksityisestä rahoituksesta ja hallinnoinnista. Julkisten investointien osuus EU:n BKT:sta pieneni vuodesta 1993 0,6 prosenttiyksikköä 2,1 prosenttiin vuonna 1997. Alijäämien onnistuneen pienentämisen vuoksi yhdeksän jäsenvaltion (Tanska, Espanja, Irlanti, Luxemburg, Alankomaat, Itävalta, Portugali, Suomi ja Ruotsi) julkiset investointimenot olivat vuonna 1997 kuitenkin suuremmat tai yhtä suuret kuin julkisen talouden alijäämä (tai niiden julkinen talous oli ylijäämäinen). Irlannin ja Luxemburgin tilanne on ollut tällainen koko tarkastelujakson ajan vuodesta 1994, ja Tanskan, Alankomaiden ja Portugalin vuodesta 1996. Ldhde: Komissio Portugali oli vuonna 1996 ainoa jäsenvaltio, jonka julkisen talouden alijäämä oli suurempi kuin 3,0 prosenttia suhteessa BKT:hen, mutta jonka investointimenot olivat alijäämää suuremmat. Kaikissa muissa edellä mainituissa tapauksissa julkisen talouden alijäämä oli pienempi kuin 3,0 prosenttia suhteessa BKT:hen. 99 4. 3. Julkisyhteisöjen rahoitusaseman kestävyys ja talouden jonka mukaan "Kestävä" mainitaan perustamissopimuksen 109 j artiklan 1 kohdassa, jonka mukaan komission on tarkasteltava, onko "kestävän lähentymisen korkea taso saavutettu" lähentymiskriteeri viittaa julkisen jäsenvaltioissa "julkistalouden kestävään tilanteeseen ". Perustamissopimuksessa ei erikseen määritellä "kestävää", mutta 109 j artiklan 1 kohdassa täsmennetään edelleen, että julkisen talouden kestävyys on ilmeistä, jos jäsenvaltion julkisessa taloudessa ei ole liiallista alijäämää. Näin ollen jos jäsenvaltio täyttää julkisen talouden lähentymiskriteerin eikä sitä koske päätös liiallisesta alijäämästä, perustamissopimuksessa oletetaan periaatteessa, että sen julkinen talous on kestävää. Lisäksi perustamissopimuksen 104 c artiklan 3 kohdassa täsmennetään, että julkisen talouden rahoitusaseman arvioinnissa otetaan huomioon ". muut merkitykselliset tekijät, jäsenvaltion keskipitkän aikavälin taloudellinen tilanne ja talousarviotilanne mukaan luettuina ". Lähentymiskehitystä ja yhteiseen rahaan osallistumisen valmiutta arvioitaessa on kuitenkin erittäin tärkeää, että julkisen talouden rahoitusaseman vakaus on kestävää ja että jäsenvaltiot pystyvät jatkuvasti varmistamaan, että ne "välttävät liiallisia julkistalouden alijäämiä " EMUn kolmannessa vaiheessa. Julkisen talouden kestävyyttä arvioitaessa on kiinnitettävä huomiota seuraaviin asioihin: - Suhdanteet vaikuttavat julkisen talouden tilaan: suhdannetaantuman aikana sykli vaikuttaa kielteisesti julkisyhteisöjen talouteen, mutta tämä kielteinen vaikutus kumoutuu tai jopa muuttuu positiiviseksi talouden elpyessä. Jotta jäsenvaltioiden julkisen talouden rahoitusaseman paraneminen olisi kestävää, sen olisi perustuttava pääasiassa julkisen luonteeltaan rakenteellista eikä suhdanteiden paranemisesta johtuvaa. Suhdannekierron vaikutusta jäsenvaltioiden julkisiin talouksiin käsitellään kohdassa 4. 3. 1. talouden vakauttamistoimiin ja siten oltava - On huolestuttavaa, että alijäämän pienentämisessä on saatettu turvautua liiaksi kertaluonteisiin toimenpiteisiin, jotka pienentävät alijäämää vain yhtenä yksittäisenä Jos vuotena, kertaluonteisiin toimenpiteisiin on turvauduttu, on tärkeää korvata ne pysyvämmin vaikuttavilla toimenpiteillä lähivuosina. Tätä käsitellään tarkemmin kohdassa 4. 3. 2. rakenteellisten, pysyvästi vaikuttavien toimenpiteiden sijasta. - Lisääntyvää kannatusta on saanut näkemys, jonka mukaan julkisen talouden vakauttamisen tuloksellisuus riippuu toimenpiteiden laajuudesta ja koostumuksesta siten, että menoja pienentävät toimenpiteet näyttävät johtavan parempiin tuloksiin kuin tulojen lisääminen tai supistukset pääomamenoissa, joista jälkimmäinen käsittää julkisen ja pääomansiirrot. Kohdassa 4. 3. 3. tarkastellaan jäsenvaltioiden tähän mennessä toteuttamien vakautustoimenpiteiden laajuutta ja rakennetta. sektorin pääomanmuodostuksen 100 - Jäsenvaltioiden lähentymisohjelmiin sisältyvät keskipitkän aikavälin tavoitteet antavat viitteitä siitä, mihin suuntaan jäsenvaltiot aikovat ohjata julkisen talouden kehitystä vuonna 1998 ja sen jälkeen. Näitä tarkastellaan kohdassa 4. 3. 4. - Julkisen talouden kestävyyttä voidaan myös arvioida tarkastelemalla tekijöitä, joiden perusteella julkisen talouden velkasuhteen kehitysuran taustalla oleva dynamiikka määräytyy. Nämä ovat: perusjäämä, joka vastaa julkisen talouden tasapainoa ilman korkomenoja, velanhoitomenojen ja BKT:n nimelliskasvun yhteisvaikutus eli ns. lumipallovaikutus, ja muut tekijät, jotka vaikuttavat muutoksiin julkisen sektorin velkakannassa. Kohdassa 4. 3. 5. tarkastellaan näitä tekijöitä tarkemmin. 4. 3. 1. Suhdannevaihtelujen vaikutus Talouden suhdannetilanne vaikuttaa julkisen taantuman aikana suhdannevaihtelut vaikuttavat kielteisesti julkisyhteisöjen talouteen kasvattaen alijäämää, kun tulot vähentyvät ja sosiaalimenot kasvavat. Talouden elpyessä negatiivinen vaikutus kumoutuu tai jopa muuttuu positiiviseksi. Taantuman aikana toteutunut julkisen talouden alijäämä on suurempi kuin suhdannevaihteluista puhdistettu alijäämä, ja talouden nousuvaiheessa tilanne on päinvastainen. talouden tilaan: Useimpina vuosina tällä vuosikymmenellä suhdannevaihteluilla on ollut kielteinen vaikutus jäsenvaltioiden julkisen talouden alijäämiin. Suhdannevaihtelujen vaikutus talouteen muuttui negatiiviseksi 1990-luvun alun jäsenvaltioiden julkisyhteisöjen taantuman aikana. Siitä lähtien julkisen talouden toteutunut alijäämä on useimmissa jäsenvaltioissa ollut suurempi kuin vastaava suhdannetasoitettu alijäämä. Komission käyttämän suhdannetasausmenetelmän^ mukaan koko EU:n keskimääräinen toteutunut alijäämä on pysynyt suhdannetasoitettua alijäämää suurempana vuodesta 1993 alkaen ja sen odotetaan pysyvän suurempana myös vuonna 1998 (taulukko 4. 4). Talouden elpyessä taantumasta suhdannevaihtelujen kielteinen vaikutus julkiseen talouteen vähitellen supistuu, ja suhdanteiden parantuminen helpottaa näin toteutuneen alijäämän korjaamista. Jotta alijäämän pienentäminen olisi kestävää, sen ei kuitenkaan pitäisi perustua ensisijaisesti suhdanteiden kohentumiseen vaan pääasiassa julkisen talouden rakenteellisiin vakauttamistoimenpiteisiin. Vuosina 1994 ja 1995 tapahtuneen elpymisen myötä suhdannetilanne parantui hieman useimmissa jäsenvaltioissa, ja yli puolet alijäämän pienentymisestä koko EU:n tasolla tänä aikana johtui suhdannekehityksestä. Suhdannetilanne heikentyi kuitenkin jälleen kasvun tauottua vuoden 1995 puolivälin ja 1996 puolivälin välisenä aikana, mikä hidasti lähes kaikissa jäsenvaltioissa tapahtunutta alijäämien supistumista. Toteutuneet alijäämät pienenivät EU:ssa keskimäärin 0,8 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen vuonna 1996, kun eli 1,0 prosenttiyksikköä. suhdannetasoitetut supistuivat enemmän alijäämät tätäkin taas 12 Ks. Euroopan yhteisöjen komissio (1995), "Technical note: the Commission services' method for the cyclical adjustment of government budget balances", European Economy, No 60, marraskuu. Kansainvälisten järjestöjen, kuten IMF:n ja OECD:n, julkistamat suhdannetasoitetut alijäämät ovat yleensä pienempiä kuin komission laskemat ja antavat myönteisemmän käsituksen tilanteesta. 101 Taulukko 4. 4. Suhdanteen vaikutus julkisyhteisojen ylijaamaan/alijaamaan (Julkisyhteisojen nettoluotonanto (+)/nettoluotonotto (-), % BKT:sta) 1993 Todellinen vii/alijäämä Suhdannctekijän \aikulus Suhdanne- tasoitettu Ul/alijaäinä Todel linen yli/alijaaina B DK D EL E F IRL 1 L NL A P FIN S UK EUR -7,1 -2,7 -3,2 -13,8 -6,9 -5,8 -2,4 -9,6 1,7 -3,2 -4,1 -6,1 -8,0 -12,3 -7,9 -6,1 -0,9 -2,1 0,0 -0,6 -1,0 -1,0 -2,6 -1,0 -0,6 0,0 0,1 -5,6 -4,1 -1,8 -1,0 -6,2 -0,6 -3,2 -13,2 -5,9 -4,8 0,2 -8,6 -2,6 -4,1 -6,2 -2,4 -8,2 -6,1 -5,1 -4,9 -2,6 -2,4 -10,3 -6,3 -5,7 -1,7 -9,3 2,6 -3,8 -4,8 -6,0 -6,1 -10,3 -6,8 -5,4 1994 Suhdanne- tckijan vaikutus -0,6 -0,7 0,1 -0,7 -1,2 -0,6 -2,1 -0,7 -0,3 0,1 -0,8 -3,8 -2,4 -0,9 -0,6 Suhdanne- tasoilcttu \li/alijaama -4,3 -1,9 -2,5 -9,6 -5,1 -5,1 0,4 -8,6 -3,5 -4,9 -5,2 -2,3 -7,9 -5,9 -4,8 1995 Suhdanne- ickijan \ aikutus -0,6 -0,3 0,0 -1,1 -1,1 -0,6 -0,4 -0,1 -0,8 -0,1 -1,3 -2,3 -0,5 -0,4 -0,4 Todcl linen yli/alijaama -3,9 -2,4 -3,3 -10,3 -7,3 -4,9 -2,2 -7,7 1,9 -4,0 -5,2 -5,7 -4,7 -6,9 -5,5 -5,0 Suhdanne- (asoitcltu vli/alijaama -3,3 -2,1 -3,3 -9,2 -6,2 -4,3 -1,8 -7,6 -3,2 -5,1 -4,4 -2,4 -6,4 -5,1 -4,6 Todellinen vli/alijaama 1996 Suhdanne- Ickijan vaikutus -3,2 -0,7 -3,4 -7,5 -4,6 -4,1 -0,4 -6,7 2,5 -2,3 -4,0 -3,2 -3,3 -3,5 -4,8 -4,2 -1,0 -0,2 -0,5 -0,9 -1,3 -0,8 0,0 -0,6 0,0 -0,6 -0,6 -1,0 -1,7 -0,8 -0,3 -0,6 Todellinen >li/alijaama 1997 Suhdannc- tckijan vaikutus -2,1 0,7 -2,7 -4,0 -2,6 -3,0 0,9 -2,7 1,7 -1,4 -2,5 -2,5 -0,9 -0,8 -1,9 -2,4 -0,6 0,0 -0,6 -0,5 -0,9 -0,7 1,0 -0,7 -0,1 -0,3 -0,5 -0,6 0,3 -0,8 0,3 -0,5 Suhdanne- tasoiteltu vli/alijaama -1,5 0,7 -2,1 -3,5 -1,7 -2,3 -0,1 -2,0 1,8 -1,1 -2,0 -1,9 -1,2 0,0 -2,2 -1,9 Suhdannc- tasoitcttu \li/alijaama -2,2 -0,5 -2,9 -6,6 -3,3 -3,3 -0,4 -6,1 2,5 -1,7 -3,4 -2,2 -1,6 -2,7 -4,5 -3,6 1998* Todellinen vli/alijaama Suhdannclekija n vaikutus Suhdannctasoitcttu \li/alijaama -1,7 1,1 -2,5 -2,2 -2,2 -2,9 1,1 -2,5 1,0 -1,6 -2,3 -2,2 0,3 0,5 -0,6 -1,9 -0,4 0,1 -0,5 -0,1 -0,5 -0,3 1,2 -0,4 -0,1 0,1 -0,3 -0,2 1,1 -0,1 0,1 -0,2 -1,3 1,0 -2,0 -2,1 -1,7 -2,6 -0,1 -2,1 1,1 -1,7 -2,0 -2,0 -0,8 0,6 -0,7 -1,7 * Kevään 1998 talousennusteet Lähde: Komissio 102 alijäämät keskimäärin pienenivät EU:ssa Kun kasvuvauhti nousi trendinsä yläpuolelle vuonna 1997, suhdannetilanne kohentui jälleen, minkä ansiosta julkisen talouden alijäämiä pystyttiin pienentämään useimmissa jäsenvaltioissa. Toteutuneet 1,8 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen vuonna 1997, mistä 0,1 prosenttiyksikköä johtui suhdannetilanteen paranemisesta ja 1,7 prosenttiyksikköä suhdannetasoitetun alijäämän pienenemisestä. Kun toteutunut alijäämä vuonna 1997 oli 3 prosenttia suhteessa BKTrhen tai pienempi kaikissa jäsenvaltioissa paitsi Kreikassa, suhdannetasoitetut alijäämät olivat tätäkin pienempiä niissä maissa, joissa suhdanteet vaikuttivat edelleen talouden alijäämään. Suhdannetasoitetut alijäämät Irlannissa, kielteisesti julkisen Suomessa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa - jäsenvaltioissa, joissa suhdannevaihtelut vuonna 1997 vaikuttivat ripeän talouskasvun kautta myönteisesti julkiseen talouteen- olivat suurempia kuin toteutunut julkisen talouden rahoitusasema, mutta myös näissä maissa suhdannetasoitetut alijäämät jäivät suhteessa BKT:hen selvästi alle 3 prosentin rajan. Tanskassa puolestaan julkinen talous oli molemmin tavoin laskettuna ylijäämäinen. Useimmissa jäsenvaltioissa suurin osa julkisen talouden alijäämän supistumisesta vuosina 1993-97 johtuu päätösperäisestä finanssipolitiikan kiristämisestä, ja vain vähäisen osan voidaan katsoa johtuvan myönteisestä suhdannekehityksestä vuoden 1993 jälkeen. Vain Irlannissa julkisen talouden alijäämän pienentymisen voidaan katsoa perustuneen suurimmalta osin suotuissaan suhdannekehitykseen, joskin myös Tanskassa ja Suomessa suhdanteiden parantuminen tuki huomattavasti julkisen talouden alijäämän pienentymistä. Suhdannetasoitettujen alijäämien odotetaan pysyvän nykyisellä tasollaan tai supistuvan hieman useimmissa jäsenvaltioissa vuonna 1998, joten finanssipolitiikka ei kevene. Koska talouskasvun ennustetaan jatkuvan voimakkaana vuonna 1998, suhdannetilanteen odotetaan tukevan alijäämien supistamista edelleen. 4. 3. 2. Kertaluonteiset toimenpiteet Useissa jäsenvaltioissa julkisen talouden vakautustoimiin sisältyy kertaluonteisia toimenpiteitä, joiden suotuisa vaikutus julkisen talouden tilaan on ainoastaan tilapäinen. Joissakin tapauksissa oli toimenpiteiden epätavallisuudesta tai monimutkaisuudesta johtuen välttämätöntä, että Eurostat otti kantaa siihen, voidaanko näiden katsoa pienentävän alijäämää (liite). 103 Kertaluonteisilla toimilla pienennetään julkisen talouden alijäämää vain tilapäisesti keskittämällä tuloja vain yhdelle tai muutamalle vuodelle, lykkäämällä menoja tai kirjaamalla budjettitapahtuman tulo- ja meno vaikutukset epäsymmetrisesti. Näin ollen kertaluonteiset toimet eivät yleensä korjaa julkisen talouden rakenteellista epätasapainoa. Koska näiden toimien vaikutus julkisen talouden rahoitusasemaan on vain tilapäinen, niiden sijaan on käytettävä toimenpiteitä, joiden vaikutukset ovat pysyviä. Vakauttamisprosessin alussa käytettynä tällaiset toimenpiteet voivat kuitenkin edistää alijäämän nopeaa pienentymistä ja siten auttaa poistamaan odotukset julkisen talouden rahoitusaseman jatkuvasta heikentymisestä. Taantumien aikana ne voivat hillitä julkisen talouden alijäämän syventymistä ja siten estää sen ryöstäytymisen hallitsemattomaksi. Yleensä talousarvioihin sisältyy useita tällaisia toimenpiteitä, ja yksittäiset toimet ovat tavallisesti suuruusluokaltaan pieniä. luonteeltaan pitkäaikaisempia Tulopuolella toteutettuihin kertaluonteisiin toimiin sisältyvät tulojen hankkiminen yhden vuoden aikana kiinteistöjä ja aineetonta omaisuutta myymällä, mistä esimerkkinä matkapuhelinlisenssien myynti Belgiassa ja Itävallassa, tai väliaikaisten verojärjestelyjen avulla, mistäesimerkkinä euro-veropaketti Italiassa. Menopuolella niihin kuuluu julkisten investointien tai maksujen lykkääminen. Poikkeukselliset maksut, joita TeleDanmark Tanskassa, France Télécom Ranskassa, Postsparkasse Itävallassa ja Banco Nacional Ultramarino Portugalissa suorittivat valtiolle, ovat esimerkkejä toimenpiteistä, jotka tilapäisesti vaikuttavat myönteisesti budjettiin, mutta aiheuttavat myöhemmin menoja. Näiden poikkeuksellisten jäsenvaltioissa vastatakseen näiden yritysten työntekijöille tulevaisuudessa maksettavista eläkkeistä. Näiden järjestelyjen avulla valtion tilinpitoon kirjattiin tuloja ainoastaan tiettynä yksittäisenä vuonna samalla kun niistä seuraa ylimääräisiä eläkemenoja myöhempinä vuosina. tulojen vastineeksi valtio otti näissä toimenpiteiden toimet ovatkin vaikuttaneet Vaikka kertaluonteiset jonkin verran alijäämien supistumiseen EMUn toisen vaiheen alusta lähtien ja useat toimista keskittyivät vuoteen 1997, näiden laajuutta voidaan pitää pienenä suhteessa koko vakauttamiseen. Sekä komission vuotta 1998 koskevat ennusteet että jäsenvaltioiden lähentymisohjelmissaan esittämät julkista taloutta koskevat keskipitkän aikavälin ennusteet osoittavat, että hallitukset ovat korvaamassa nämä tilapäiset toimenpiteet luonteeltaan kestävämmillä toimenpiteillä. Nämä julkisen talouden ennusteet vahvistavat, että käynnissä olevaa alijäämän ja velan pienentämissuuntausta aiotaan jatkaa tulevina vuosina. Kohdan 4. 4 maakohtaisessa katsauksessa mainitaan erikseen muita suuremmat kertaluonteiset toteutuneeseen kokonaissopeutukseen. niiden merkitys järjestelyt suhteessa sekä 104 4. 3. 3. Julkisen talouden vakauttamisen laajuus ja rakenne talouden velkaantumisen On selvää osoitusta siitä, että sekä julkisen talouden vakauttamistoimien laajuus että niiden rakenne ovat tärkeitä tekijöitä, jotka määräävät, onnistuuko vakauttaminen vaikuttamaan julkisen talouden rahoitusasemaan kestävällä tavalla ja näin saattamaan pitkäkestoiset julkisen sopeutustoimenpiteet ovat yleensä tuloksekkaampia, ja on vähemmän todennäköistä, että alijäämän se veronkorotusten sijaan perustuu (muiden kuin korko)menojen alentamiseen. Pitkälti menojen leikkauksiin perustuvat vakautusohjelmat on usein vaikeampi toteuttaa, ja niihin ryhtyminen on siten selvä osoitus hallituksen sitoutumisesta budjettikuriin ja budjettikurin jatkumisesta tulevaisuudessa. tultaisiin perumaan myöhempinä vuosina, mikäli laskevalle uralle. Laajat supistaminen ja talouden vakautumisen Toteutuneen julkisen laajuutta voidaan parhaiten arvioida tarkastelemalla suhdannetasoitetun perusjäämän kohentumista. Tarkastelun kohteena on siis julkisen talouden rahoitusasema, jossa ei huomioida korkomenoja ja josta on puhdistettu suhdannevaihtelujen vaikutus. voivat vaikuttaa vastaavat Finanssipolitiikasta suoremmin viranomaiset suhdannetasoitettuun perusjäämään kuin suhdannekorjaamattomaan yli- tai alijäämään, johon sisältyvät julkisen velan korkomenot ja joka on altis suhdannevaihtelujen vaikutuksille. Toisen vaiheen aikana viisi jäsenvaltiota - Kreikka, Espanja, Italia, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta - ovat vakauttaneet julkista talouttaan huomattavasti ja kohentaneet suhdannetasoitettua perusjäämänsä yli 3 prosenttiyksikköä trendi-BKT. sta (taulukko 4. 5). Useimmissa muissa jäsenvaltioissa julkisen talouden vahvistuminen oli 1,5 ja 3 prosenttiyksikön välillä. Tanskassa ja Irlannissa finanssipolitiikkaa kevennettiin hieman, ja Alankomaissa finanssipolitiikan kiristäminen oli verrattain vähäistä, mutta näissä maissa julkista taloutta oli sopeutettu merkittävästi jo aiempina vuosina. Vakautustoimien toisen vaiheen alussa vallinneista lähtökohdista: maat, joiden julkinen talous oli huomattavan epätasapainoinen, joutuivat kiristämään finanssipolitiikkaansa huomattavasti täyttääkseen perustamissopimuksen julkista taloutta koskevat kriteerit, kun taas sopeutustarve oli vähäisempi maissa, jotka olivat vakauttaneet julkista talouttaan jo edeltäneinä vuosina ja joilla siten oli lähtökohtana vahvempi julkisen talouden rahoitusasema. laajuus riippui näin EMUn 105 Taulukko 4. 5 Julkisen talouden vakautuminen 1993 - 1997 (Suhdannetasoitetut luvut, % trendi-BKT:sta) Rahoitusaseman Kokonais- muutos Korko- menojen muutos josta: Perusjäämän muutos josta: Tulojen Menojen (pl. korkomenot) muutos muutos (l)=(3)-(2) (3)=(4)-(5) (5)=(6)+(7) B DK D EL E F IRL I L NL A P FIN S UK EUR 4,6 1,5 1,1 9,2 4,3 2,4 -0,1 6,4 1,6 2,3 4,3 0,6 7,7 3,4 3,2 -2,6 -1,8 0,4 -2,9 -0,7 0,3 -1,8 -2,6 -1,0 -0,3 -1,9 1,3 0,3 0,8 -0,4 (4) 1,2 -0,5 -1,3 3,2 -1,6 1,4 -2,1 0,5 -4,2 0,0 4,6 0,1 2,4 2,3 0,0 2,0 -0,3 1,5 6,3 3,6 2,7 -1,9 3,8 0,6 2,0 2,4 1,9 8,0 4,2 2,8 -0,8 -0,2 -3,0 -3,0 -5,2 -1,3 -0,2 -3,3 -4,7 -2,1 2,2 -1,8 -5,5 -1,8 -2,8 josta: Kulutus- menojen ja tulonsiirtojen (pi. ' korkomenot) muutos (6) -0,6 0,2 -1,6 0,6 -3,5 -0,5 -0,7 -1,7 -4,2 -1,3 2,8 -1,6 -2,9 -0,4 -1,5 Paaoma menojen muutos (7) -0,2 -0,4 -1,4 -3,6 -1,7 -0,8 0,5 -1,6 -0,5 -0,8 -0,6 -0,2 -2,6 -1,4 -1,3 Huom. Korkomenot eivät ole mukana perusiäämässä. Perusiäamä saadaan vähentämällä tuloista kaikki muut kuin toisaalta j a tulonsiirtoihin, »rkomenot. Menot voidaan jakaa edelleen a. läomamenoihin. Pyöristysten vuoksi osien summa ei täysin vastaa loppusumma toisaalta kulutusmenoihin kc pS Ldhde: K omissio Useat jäsenvaltiot käyttivät tulojen lisäämistä yhtenä keinona vakauttaa julkista talouttaan, mutta vain Belgiassa, Kreikassa, Ranskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa tulojen kasvu oli suurempaa kuin (muiden kuin korko)menojen supistuminen. Tulojen suhde BKT:hen kasvoi Italiassa, Suomessa ja Ruotsissa, mutta vähemmän kuin (muut kuin korko)menot supistuivat. Portugalissa tulojen kasvu ylitti (muiden kuin korko)menojen lisääntymisen. Tulojen suhde BKT:hen aleni Tanskassa, Saksassa, Espanjassa, Irlannissa ja Alankomaissa. Muihin kuin korkomenoihin kohdistuvat menoleikkaukset alensivat alijäämiä merkittävästi useimmissa jäsenvaltioissa. Useat jäsenvaltiot kuitenkin pienensivät myös pääomamenojaan alijäämiensä supistamiseksi. Pääomamenojen pienentäminen oli tärkein menoleikkausten kohde Tanskassa, Kreikassa, Ranskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa (tarkasteltaessa muita kuin korkomenoja), ja merkittävä säästökohde myös Saksassa, Italiassa ja Ruotsissa. 106 Belgiassa ja Alankomaissa korkomenojen supistuminen oli merkittävämpää kuin perusjäämän vahvistuminen, ja Tanskassa alempien korkomenojen vaikutus ylitti perusjäämän lievän heikentymisen. Toisen vaiheen aikana korkomenot kasvoivat Saksassa - hallituksen otettua vastatakseen yhdistymiseen liittyviä velkoja - sekä Ranskassa, Suomessa, Ruotsissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Suomen ja Ruotsin korkomenojen kasvu johtui julkisen velan voimakkaasta kasvusta, mikä oli osin seurausta pankkisektorille vuosien 1991-1993 syvän laman aikana annetusta tuesta. Useimmissa jäsenvaltioissa julkisen talouden vakauttamistoimiin sisältyi merkittäviä jäsenvaltiossa (muissa kuin korko)menoissa. Vain muutamassa leikkauksia finanssipolitiikan kiristäminen kasvattamalla. tuloja Pääomamenoja supistettiin huomattavasti useissa jäsenvaltioissa, mutta vain muutamassa jäsenvaltiossa pääomamenojen alentaminen oli menopuolen tärkein säästötoimi. Sopeutustoimien rakenne vaikuttaa siis sellaiselta, että toimet olivat yleisesti ottaen kestävällä pohjalla ja niiden voidaan odottaa säilyvän tulevaisuudessa. ensisijaisesti toteutettiin 107 4. 3. 4. Keskipitkän aikavälin näkymät Taulukko 4. 6 Lähentymisohjelmissa arvioitu julkisyhteisöjen ylijäämä/alijäämä (Julkisyhteisöjen nettoluotonanto (+) / nettoluotonotto (-), % BKT:sta) Ohjelman pvm 1/97 6/97 1/97 7/97 4/97 1/97 12/97 6/97 12/96 10/97 3/97 9/97 9/97 9/97 1997 1998 1999 2000 2001 -2,9 0,7 -2,9 -4,2 -3,0 -3,0 0,4 -3,0 -2,2 -2,7 -2,9 -1,3 -1,9 -1,6 -2,3 0,7 -TA -2,4 -2,5 -2,8 0,3 -2,8 -2'/4 -2,5 -2,5 -0,1 0,6 -0,3 -1,7 0,9 -2 -2,1 -2,0 -2,3 0,7 -2,4 -2,2 -2,0 -1,4 1,1 -l'/i -1,6 -1,8 -1,8 -1,9 -1,5 -1,4 0,3 0,5 -0,1/0,4 1,0 1,5 0,5/1,5 1,9 0,9/2,4 a) Arvioitu julkisyhteisöjen ylijäämä 2,8 % BKT:sta vuonna 2005. b) Saksan viranomaisten helmikuussa 1997 toimittamat tarkistetut arviot. c) Varainhoitovuodet. Lähde: Jäsenvaltioiden lähentymisohjelmat. EL E F Vuodesta 1993 lähtien jäsenvaltiot ovat esittäneet tasolla yhteisön lähentymisohjelmia, joissa esittäneet ne ovat aikavälin keskipitkän strategiansa lähentymiskriteerien täyttämiseksi. Ohjelmien ei ollut toimittaminen pakollista, vaan tapahtui omasta jäsenvaltioiden Ohjelmat aloitteesta. arvioi komissio ja niistä keskusteltiin neuvostossa. Useimmat ohjelmat ovat erityisesti painottuneet julkiseen talouteen sen tasapainottamistarpeen vuoksi. Jotkin jäsenvaltiot aina ovat toimittaneet vuosittain tasalle saatetut ohjelmat, minkä tai lisäksi ohjelmia tarkistettuja toimitettiin myös, jotta voitaisiin ottaa huomioon kansantalouden ja julkisen talouden viimeisin kehitys ja uudet toimenpiteet, tai kun maan hallitus oli vaihtunut. uusia ajan NL A P B DKa) Db) IRL I FIN S UKC) Taulukosta 4. 6 käyvät ilmi viimeisimmissä toimitetuissa lähentymisohjelmissa esitetyt julkisen talouden rahoitusaseman tuleville vuosille lasketut tavoitteet (useimmissa tapauksissa vuoteen 2000 asti tai sitä pidemmälle). Ohjelmat toimitettiin joulukuun 1996 ja joulukuun 1997 välisenä aikana; taulukosta ilmenee kuukausi, jona kukin ohjelma on toimitettu. Vain Luxemburg ei ole koskaan toimittanut lähentymisohjelmaa, koska se ei ole ollut tilanteesta lähentymiskriteerien täyttymisen kannalta. Ranskan lähentymisohjelma on vielä peräisin ajalta ennen hallituksen vaihtumista kesäkuussa 1997. johtuen sen useita vuosia jatkuneesta hyvästä tarpeen 108 Ohjelmissa tähdätään yleensä julkisen talouden rahoitusaseman kohentumiseen edelleen vuonna 1998 ja myöhempinä vuosina. Rahoitusaseman vahvistuminen perustuu odotettuun voimakkaaseen talouskasvuun ja korkomenojen pienenemise edelleen. Kaikissa jäsenvaltioissa, joiden arviot yltävät vuoteen 2000, tavoitteena on tuohon vuoteen mennessä alijäämä, joka on alle 2 prosenttia BKT. sta. Itse asiassa vuoteen 1999 mennessä jo viisi jäsenvaltiota (Tanska, Irlanti, Suomi, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta) odottavat julkisen taloutensa olevan ylijäämäinen tai tasapainossa. Julkisen talouden suunnitellun vahvistumisen seurauksena julkisen talouden velkasuhteen odotetaan pienenevän edelleen tai alkavan pienentyä, jollei se tähän mennessä ole vielä pienentynyt, kaikissa jäsenvaltioissa niiden lähestymisohjelmien kattamina vuosina. Vaikka kaikkia ohjelmien tavoitteiden saavuttamiseksi edellytettyjä toimenpiteitä ei ole käynnistetty, ja useissa maissa tarvitaan lisätoimia vuoden 1999 ja myöhempien vuosien talousarvioihin, kaikki jäsenvaltiot ovat selkeästi sitoutuneet harjoittamaan julkisen talouden vakauttamiseen tähtäävää politiikkaa lähivuosina. Tämä sitoutuminen vahvistuu vakaus- ja kasvusopimuksen tullessa voimaan. Tämän sopimuksen sekä vakaus- ja kasvuohjelmien mukaan jäsenvaltioiden on pyrittävä pitämään julkisen taloutensa rahoitusasema "lähellä tasapainoa tai ylijäämäisenä " keskipitkällä aikavälillä. 4. 3. 5. Kestävä velkakehitys Julkisen talouden alijäämien pienentämisessä tapahtuneen laajan edistymisen ansiosta julkisen talouden velkasuhde pienentyi useimmissa jäsenvaltioissa vuonna 1997. Useimmissa jäsenvaltioissa velan pienentyminen tapahtui BKT:n kasvun ja alijäämän pienenemisen yhteisvaikutuksesta, ja vain muutamassa jäsenvaltiossa - nimittäin Itävallassa ja Portugalissa - velan supistumisen vuonna 1997 voidaan katsoa paljolti johtuneen "varanto/virta-korjauseriin" kuuluvista tekijöistä. 109 velan Näitä vuosina muutoksiin. määrän rahoitusvarallisuuttaan Näihin niin sanottuihin "varanto/virta-korjauseriin" sisältyvät ne muut tekijät kuin julkisen talouden alijäämä, jotka vaikuttavat julkisen bruttovelan määrän ovat rahoitusvarallisuuden nettohankinta, muutokset ulkomaanvaluutan määräisen velan arvossa ja muut tilastolliset korjaukset. Siinä missä nämä tekijät aiempina vuosina kasvattivat julkisen talouden velkasuhdetta jäsenvaltioissa, useimmissa hallitukset ovat viime vuosina ryhtyneet toimiin rajoittamiseksi julkisen aiempaa hallinnoimalla hallitukset huolellisemmin. Viime vähensivät ja antamiensa nopeuttivat vanhojen lainojen takaisinmaksatusta. Ne myös supistivat pankkitileillä heti nostettavissa olevien varojensa määrää ja lisäsivät operaatioita, joiden avulla saatavia ja velkoja voidaan sulauttaa julkisen sektorin sisällä. Lisäksi useimmissa jäsenvaltioissa merkittäviä yksityistämisjärj estelyjä. tilinpitosääntöjen ja Eurostatin päätösten mukaisesti näiden yksityistämisten tuottoja ei voitu kirjata julkisen talouden alijäämään vaikuttaviksi tuloiksi, vaan niitä voitiin käyttää vain julkisen velan takaisinmaksamiseen. Nämä valtio-omisteisten julkisyritysten usein talousjärjestelmän tehokkuutta ja johtivat kyseisille tulonsiirtojen yrityksille maksettujen pysyvään pienentymiseen. lainojen määrää ESA-1979 paransivat aloitettiin julkisten myynnit Taulukko 4. 7 Muut velan maaraa lisaavat tekijat kuin alijaama (Varanto/virta -korjauserat, % BKT:sta) I 1990-93 vuosikeskiarvo _. 1994-97 vuosikeskiarvo __ _ DK D EL E F IRL I L NL A P FIN S UK EURa) 1 5,2 2,4 10,2 2,8 0,6 2,0 2,0 2,4 0,2 1,4 2,1 8,3 5,1 y 3,1 -1,5 2,2 3,0 0,8 0,4 -0,5 0,9 2,7 -1,5 -0,5 -0,3 -0,9 -1,7 -0,7 0,0 a) Painottamaton keskiarvo. Lahde: Komissio Kun jaksolla 1990-93 varanto/virta-korjauseriin kuuluvat tekijät kasvattivat julkisen talouden velkasuhdetta vuosittain keskimäärin yli 3 prosenttiyksikköä, jaksolla 1994-97 niiden vuotuinen keskimääräinen vaikutus oli useimmissa jäsenvaltioissa vähäinen tai jopa velkaa alentava, lukuun ottamatta Saksaa (jossa valtion vastuulleen ottamat suuret Saksan yhdistymiseen liittyvät velat luokiteltiin tähän ryhmään kuuluviksi), Kreikkaa ja Luxemburgia (taulukko 4. 7). 110 Perusylijäämä, joka jäsenvaltioiden on säilytettävä saadakseen velkasuhteensa alenevalle uralle, on sitä suurempi, mitä suurempi nykyinen velkakanta on ja mitä nopeammin velkasuhdetta halutaan alentaa. Useimmissa jäsenvaltioissa perusylijäämät olivat vuonna 1997 riittävän suuria velkasuhteen alentamiseksi, kun varanto/virta-korjauseriä ei oteta huomioon (taulukko 4. 8. ). Perusylijäämä oli erityisen suuri Belgiassa, Tanskassa, Kreikassa ja Italiassa. Tanskassa, Kreikassa ja Irlannissa perusylijäämä oli paljon suurempi kuin velkasuhteen vakauttamisen kannalta oli tarpeen. Saksassa ja Ranskassa perusylijäämä ei vuonna 1997 ollut riittävän suuri velkasuhteen kääntämiseksi laskevalle uralle; Ranskassa velkasuhde pysyi pienempänä kuin viitearvo 60 prosenttia suhteessa BKT. hen. Taulukko 4. 8 Velkakehityksen kestavyys Julkisyhteisöjen velkasuhde 1997 (% BKT:sta) Velka suhteen muutos 1996-97 (% BKT:sta) Toteutunut perusjäämä 1997 (% BKT:sta) Velan vakauttamis- kuilu a) 1997 (% BKT:sta) Velkasuh teen vakauttava perusjaama 1997 (% BKT. sta) Viitearvon (60 % suhteessa BKT:hen alittavan velkasuhteen saavuttamiseen vaadittavat vuodet b)) Vuosi, jolloin velkasuhde laskee alle 60 %:n suhteessa BKT:hen b) B DK D EL E F IRL I L NL A P FIN S UK EUR 122,2 65,1 61,3 108,7 68,8 58,0 66,3 121,6 6,7 72,1 66,1 62,0 55,8 76,6 53. 4 72,1 -4,7 -5,5 0,8 -2,9 -1,3 2,4 -6,4 -2,4 0,1 -5,0 -3,4 -3,0 -1,8 -0,1 -1,3 -0,9 (1) (2) 5,8 6,5 1,1 5,6 1,9 0,6 5,2 6,8 2,1 3,9 1,6 1,9 4,5 5,4 1,6 2,6 2,7 1,9 2,1 -1,0 0,7 1,8 -2,4 4,5 -0,1 1,3 1,5 0,8 1,6 4,2 0,3 1,3 (3)=(2)-(l) -3,1 -4,6 1,0 -6,6 -1,2 1,2 -7,6 -2,3 -2,2 -2,6 -0,1 -1,1 -2,9 -1,2 -1,3 -1,3 14 1 4 10 6 Velka<60% 1 19 Velka<60% 5 7 1 2011 1998 2001 2007 2003 Velka<60% 1998 2016 Velka<60% 2002 2004 1998 Velka<60% 4 Velka<60% 7 Velka<60% 2001 Velka<60% 2004 a) Negatiivinen etumerkki merkitsee sitä, että toteutunut perusjäämä on riittävän suuri pienentämään velkasuhdetta vuonna 1997. Varanto/virta-korjauseriä ei näissä laskelmissa oteta huomioon. b) Laskelmat on tehty seuraavasti: vuoteen 1999 asti velkasuhde kevään 1998 talousennusteen mukaan ja sen jälkeen arvioituna olettaen, että julkisen velan korko on 6 % kaikissa maissa, inflaatio 2 %, varanto/virta -korjauserät nolla ja BKT:n määrän trendikasvu sekä perusjäämä pysyvät kullekin jäsenvaltiolle vuodeksi 1999 ennustetulla tasolla. Lähde: Komissio 111 tehtyjen vuoteen 1999 ulottuvien ennusteiden Velkasuhteesta komissiossa ja myöhemmistä vuosista tehtyjen mekaanisten arvioiden perusteella - julkisen velan korkojen oletetaan pysyvän muuttumattomina yhteisellä 6 % tasolla, inflaation 2 prosentissa, varanto/virta-korjauserän nollana, ja BKT:n määrän trendikasvu sekä perusjäämä pidetään muuttumattomina vuodeksi 1999 ennustetuilla tasoilla - voidaan laskea kunkin jäsenvaltion velan odotettu kehitysura ja laskea, minä vuonna velan ennakoidaan laskevan alle 60 prosenttiin suhteessa BKT:hen. Niissä jäsenvaltioissa, joiden velkasuhde nykyisin on 60-80 prosenttia, kuluisi enintään seitsemän vuotta velan saamiseen alle 60 prosenttiin suhteessa BKT. hen (taulukko 4. 8. ). Raskaasti velkaantuneilta jäsenvaltioilta, joiden velkasuhde on yli 100 prosenttia suhteessa BKT. hen, velkasuhteen saaminen hyväksyttävälle tasolle vie luonnollisesti tulevasta paljon kauemmin. Velkasuhteen pienenemisvauhti näissä maissa riippuu kasvusta ja velanhoitokustannuksista - useissa jäsenvaltioissa jälkimmäiset ovat nopeasti laskemassa - sekä menojen ja tulojen pitämisestä kurissa. Belgiassa, Kreikassa ja Italiassa jo saavutetun perusylijaarnien tason odotetaan kuitenkin varmistavan, että velkasuhde pienenee tasaisesti. Näissä olosuhteissa näiden maiden velkasuhde voisi pienentyä alle 60 prosentin raja-arvon suhteessa BKT:hen alle 20 vuoden kuluessa (taulukko 4. 8. ). Jos Irlannin velkasuhde alittaa viitearvon vuonna 1998, kuten komissiossa ennustetaan, Irlannilta olisi kestänyt vain 11 vuotta alentaa velkasuhteensa vuoden 1987 noin 115 prosentista alle 60 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 1998. Tärkeimmät tekijät, jotka vaikuttivat Irlannin velkasuhteen nopeaan pienentymiseen, toteutettiin viime olivat huomattavat vuosikymmenen lopussa ja joita ei ole sittemmin kumottu, sekä maan nopea BKT:n määrän kasvuvauhti viime vuosina. talouden säästötoimenpiteet, julkisen jotka 4. 4. Jäsenvaltiot, joiden nyt arvioidaan olevan valmiita liiallista alijäämää koskevien päätösten kumoamiseen Tämän luvun aiemmissa osissa esitetyistä tiedoista käy ilmi, että niissä viidessä jäsenvaltiossa, joista ei tällä hetkellä ole voimassa liiallista alijäämää koskevaa päätöstä (Tanska, Irlanti, Luxemburg, Alankomaat ja Suomi), julkisen talouden rahoitusasema on kohentunut edelleen tai pysynyt tyydyttävänä vuonna 1997 ja kehityksen odotetaan jatkuvan samanlaisena vuonna 1998. Komissiolla ei ole syytä käynnistää uudelleen liiallisen alijäämän menettelyä näistä viidestä maasta yhdenkään osalta. 112 lähtien. Maa on supistanut julkisen Kreikka on edistynyt huomattavasti julkisen taloutensa suurten tasapainottomuuksien talouden korjaamisessa 1990-luvun alusta alijäämänsä lähes 14 prosentista suhteessa BKT. hen vuonna 1993 4,0 prosenttiin vuonna 1997, ja alijäämän odotetaan olevan 2,2 prosenttia vuonna 1998; julkisen talouden korkea velkasuhde, joka oli voimakkaassa kasvussa, on saatu vakiintumaan ja ensimmäisen kerran alenemaan vuonna 1997, jolloin velkasuhde pienentyi 2,9 prosenttiyksikköä ja oli 108,7 prosenttia suhteessa BKT:hen. Komissio ei kuitenkaan katso julkisen talouden toteutunutta kohentumista riittäväksi, jotta se voisi tänä vuonna suositella Kreikan liiallista alijäämää koskevan päätöksen kumoamista. Belgian, Saksan, Espanjan, Ranskan, Italian, Itävallan, Portugalin, Ruotsin ja Yhdistyneen kuningaskunnan osalta, joita tällä hetkellä vielä koskee päätös liiallisesta alijäämästä, komissio katsoo, että liiallinen alijäämä on korjaantunut. Näin ollen komissio suosittelee neuvostolle, että se kumoaa päätöksen liiallisesta alijäämästä näissä jäsenvaltioissa. Julkisen talouden rahoitusaseman toteutunutta korjaantumista kussakin näistä maista tarkastellaan seuraavassa yksityiskohtaisesti. 113 4. 4. 1. Belgia Belgian julkisen talouden rahoitusasema ei ollut tyydyttävä toisen vaiheen alussa. Epäsuotuisan talouskehityksen vuoksi ja merkittävistä vakautustoimista huolimatta julkisen talouden alijäämä oli 7,1 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 1993 ja julkisen talouden velkasuhde oli 135,2 prosenttia suhteessa BKT:hen. Vuodesta 1993 ja kahden lähentymisohj elman Belgian mukaisesti ovat viranomaiset vakauttaneet julkista taloutta huomattavasti sen tasapainottomuuksien ja maan korjaamiseksi EMUn valmistamiseksi kolmanteen vaiheeseen osallistumiseen. Vuoden 1993 jälkeen on toteutettu merkittäviä sopeutustoimenpiteitä, joiden julkisen on talouden supistunut 2,1 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna vuosien 1997. Näiden välisenä aikana alijäämä pienentyi jatkuvasti. Tämä julkisen talouden alijäämän supistuminen huomattava suurten johtui perusylijäämien ja alentuneiden korkomenojen yhteisvaikutuksesta. alijäämä ansiosta Kuvio 4. 3 Belgia : julkisyhteisöjen alijäämä ja velka Toteutunut ja suhdannetasoitettu alijäämä (% BKTrsta) I Toteutunut alijUmi (ZZ3 Suhdannetasoitettu alijilmi Julkisyhteisöjen velka (%BKT:sta) 140 130 120 110 100 90 80 60 50 70 Y 1994 1993 1995 Vuoden 1993 talousarvioon sisällytettiin monivuotinen toimenpidesuunnitelma, kaksiosaiseksi jonka asetettiin tavoitteeksi julkisten menojen määrän pitäminen ja tulojen vakauttaminen suhteessa BKT:hen. Uusista säästötoimenpiteistä päätettiin marraskuussa 1993 osana työllisyyttä, kilpailukykyä ja sosiaaliturvaa koskevaa kokonaissuunnitelmaa. Näihin toimenpiteisiin sisältyi uusia veroja, mutta myös sosiaaliturvaan terveydenhoitomenojen reaalisen vuosikasvun rajoittaminen 1,5 prosenttiin. Julkisen talouden vakauttaminen vuosina 1993-96, joka oli ensimmäisen lähentymisohjelman kattama ajanjakso, perustui kuitenkin pääasiassa tulojen kasvuun. liittyvien menojen hillitsemistä, erityisesti (1) Kevään 1998 talousennuste Lähde : Komissio. ennallaan 1998(1) 19% 1997 114 sisällytettyjen Lisäkiristyksiä pantiin täytäntöön vuoden 1997 talousarviossa ja yhdessä aiempaa suotuisamman talouskehityksen kanssa ne supistivat julkisen talouden alijäämän ja bruttokansantuotteen suhdetta 3,2 prosentista vuonna 1996 2,1 prosenttiin vuonna 1997. Näihin toimenpiteisiin sisältyi tulojen kasvattamista mutta myös huomattavia liittovaltion ja sosiaaliturvajärjestelmän (muiden kuin korko)menojen leikkauksia. Vuoden 1997 tuloksia vielä talousarvioon lähivuosina. Erityisesti eläkkeitä ja perhetukia koskevien toimenpiteiden vaikutusten toimenpidekokonaisuuden odotetaan voimistuvan keskipitkällä aikavälillä. Tämän yhteenlaskettua tavoitteena oli kasvattaa perusylijäämää 5,1 prosentista suhteessa BKT:hen vuonna 1996 5,3 prosenttiin vuonna 1997. Koska talouteen, suhdannetasoitettu alijäämä pysyi toteutunutta alijäämää pienempänä ja supistui edelleen alhaiselle tasolle (kuvio 4. 3). toimenpiteiden odotetaan sosiaaliturvasektorin liittovaltion kielteisesti suhdanteet vaikuttivat tuottavan julkiseen yhä ja Komission ennusteiden mukaan alijäämän odotetaan vuonna 1998 supistuvan edelleen 1,7 prosenttiin suhteessa BKT:hen. Toisessa lähentymisohjelmassa, joka esitettiin tammikuussa 1997 ja joka kattoi ajanjakson 1997-2000, ennakoitiin julkisen talouden alijäämän supistuvan edelleen ja olevan noin 1,4 prosenttia suhteessa BKT:hen vuoteen 2000 mennessä. Lähentymisohjelmassa ja sosiaaliturvasektorin yhteenlasketun perusylijäämän kasvattaminen 5,3 prosenttiin suhteessa BKT. hen ohjelman kattaman jakson aikana. Korkomenojen odotetaan lähivuosina edelleen laskevan suhteessa BKT:hen nykyisen alhaisen korkotason ja julkisen talouden velkasuhteen edelleen jatkuvan pienentymisen ansiosta. säilytettiin välitavoitteena liittovaltion 115 Julkisen talouden velan ja bruttokansantuotteen suhde pieneni 13,0 prosenttiyksikköä 135,2 prosentista vuonna 1993 122,2 prosenttiin vuonna 1997 (taulukko 4. 9). Tämä tulos vastasi hallituksen tavoitetta velan pienentämisestä vähintään 10 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen kyseisellä kaudella. Tämä velkasuhteen pieneneminen on tulosta julkisen talouden pitkään jatkuneesta vakauttamisesta, jonka ansiosta perusylijäämän ja BKT:hen suhde pysyi yli 5 prosentissa toisen vaiheen aikana. Vuosina 1996-97 julkisen talouden velkasuhteen supistamiseen tähtäävät rahoitustaloustoimet olivat noin 4 prosenttia suhteessa BKT:hen. Toimiin sisältyivät ensinnäkin keskuspankin kullan myyntituotot, toiseksi julkisen velan rahoituksen hankkiminen lisääntyneessä määrin julkisen sektorin sisältä ja kolmanneksi yksityistämisistä saadut tulot. Tammikuun 1997 lähentymisohjelman kattaman ajanjakson 1997-2000 aikana Belgian hallitus aikoo pienentää julkisen talouden velkasuhdetta edelleen; pienennyksen ennustetaan olevan 6 ja 10 prosenttiyksikön välillä suhteessa BKT:hen, vallitsevasta taloudellisesta tilanteesta riippuen. Belgian hallitus toisti hiljattain jo vuoden 1997 lähentymisohjelmassa antamansa sitoumuksen pitää julkisyhteisöjen perusylijäämä suurena, noin 6 prosentin tasolla suhteessa BKT:hen. Tämän lisäksi Belgian hallitus on viime vuosien aikana onnistunut alentamaan velan herkkyyttä korko- ja valuuttakurssivaihteluille ja pidentämään velan keskimääräistä juoksuaikaa. Vuodesta 1993 Belgian julkisen talouden alijäämä on supistunut huomattavasti ja jatkuvasti. Vuonna 1997 alijäämän ja BKT:n suhde jäi alle 3 prosentin viitearvon. Alijäämän odotetaan supistuvan edelleen vuonna 1998. Julkisen talouden velkasuhde on yhä erittäin suuri, mutta pienentynyt joka vuosi vuodesta 1993. Suotuisten kasvuodotusten ansiosta ja edellyttäen, että perusylijäämä pysyy suurena, julkisen talouden velkasuhteen odotetaan pienenevän edelleen vuonna 1998 ja myöhempinä vuosina. Tämän kehityksen perusteella komissio katsoo, että liiallinen alijäämä on korjattu ja että Belgiassa ei enää ole liiallista alijäämää. Komissio suosittelee näin ollen neuvostolle, että se kumoaisi päätöksensä, jonka mukaan Belgiassa on liiallinen alijäämä. Taulukko 4. 9 Belgia: julkisen velan dynamiikka ( %BKT:sta) Velkasuhteen muutos: - Perusjaaman vaikutus - Korkojen ja BKT:n nimelliskasvun vaikutus - Varanto/virta-korjauserat Julkisyhteisbjen velkasuhde * Kevään 1998 talousennusteet Lähde: Komissio 1993 6. 2 -3,6 7,4 2. 3 135,2 1994 -1,7 -5,1 3,9 -0,4 133,5 1995 -2,2 -5,1 4,1 -1,3 131,3 1996 -4,3 -5,3 4,6 -3,6 126,9 1997 -4,7 -5,8 2,7 -1,5 122,2 1998* -4,2 -6,0 2,7 -0,9 118,1 116 4. 4. 2. Saksa muihin talouden Useimpiin jäsenvaltioihin verrattuna Saksassa oli suotuisa suhteellisen talouden julkisen toisen rahoitusasema vaiheen alussa. Taantumasta huolimatta julkisen talouden alijäämä oli vain 3,2 prosenttia BKT:hen suhteessa 1993, ja vuonna julkisen tila kehittyi jopa odotettua paremmin vuonna 1994, jolloin alijäämä supistui 2,4 prosenttiin BKT:hen. suhteessa kuitenkin Tilanne heikentyi sekä vuonna 1995 että vuonna 1996 hallituksen alkuperäisiä ennusteita enemmän: alijäämä oli prosenttia 3,3 BKT:hen suhteessa vuonna 1995 ja 3,4 % vuonna 1996. Kuvio 4. 4 Saksa : julkisyhteisöjen alijäämä ja velka Toteutunut ja suhdannetasoitettu alijäämä (% BKT:sta) 1 1 1 1 • ••••• 1 1 H 1 1^ • 1 Is 1993 1994 1995 1996 1997 1998(1) IToteutunut alijäämä L_lSuhdannetasoitettu alijäämä —-Viitearvo Julkisyhteisöjen velka ( % BKT-. sta 65 60 50 45 1993 1995 1996 1994 (1) Kevään 1998 talousennuste Lähde: Komissio. arvioitiin Verotulot toistuvasti toteutuneita suuremmiksi vuosina 1995 ja 1996, kun BKT:n nimelliskasvu osoittautui molempina vuosina odotettua hitaammaksi. Lisäksi viime vuosina usein tehdyt Saksan verosäännösten muutokset vaikeuttivat verotulojen arviointia. Sosiaaliturvarahastojen rahoitusasema heikentyi odotusten vastaisesti vuonna 1995, kun taas vuonna 1996 koko julkisyhteisöjen talouden heikentyminen johtui lähes yksinomaan liittovaltion alijäämän suurentumisesta. 1998(1) 1997 117 Julkisen talouden rahoitusaseman heikentyminen pysähtyi vuonna 1997, jolloin alijäämän ja BKT:n suhde saatiin supistumaan 2,7 prosenttiin. Julkiset menot pysyivät hyvin kurissa vuonna 1997: sosiaaliturvamenot, julkisen sektorin työvoimakustannukset ja hallinnolliset menot käytännössä vakautuivat, ja samalla tehtiin lisäleikkauksia yrityksille maksettaviin tulonsiirtoihin ja julkisiin investointimenoihin. Budjetin jäädyttäminen - joka lisäsi valtiovarainministerin mahdollisuuksia valvoa suuria menoeriä - toteutettiin vuoden puolivälissä ja sitä kiristettiin vuoden jyrkkä lisääntyminen vuonna 1997 näytti vaikuttavan alijäämään jonkin verran odotettua vähemmän, koska osa työttömyyden kasvusta johtui työllisten jäämisestä pois valtion uusissa osavaltioissa rahoittamista työllistämisohjelmista. Yhdistymiseen liittyviä velkoja hoitavien tai Erblastentilgungsfonds - korkomenot osoittautuivat myös odotettua vähäisemmiksi. Tulot jäivät edelleen ennustettua merkittävästi pienemmiksi, mikä kuitenkin osaksi johtui siitä, että yksityishenkilöt ja yritykset käyttivät verovähennys- ja poistomahdollisuuksia hyväkseen odotettua enemmän. lopussa. Työttömyyden erityisrahastojen "Deutsche Einheit" -kuten Fonds Suhdanteet vaikuttivat epäsuotuisasti julkisen talouden alijäämään suurimman osan tarkastelujaksoa. Alijäämän huomattavan suurentumisen vuonna 1995 voidaan kuitenkin vain rajoitetusti katsoa johtuneen talouskehityksen heikentymisestä (kuvio 4. 4). Julkisen talouden alijäämän pienentyminen vuosien 1996 ja 1997 välillä saatiin sen sijaan aikaan päätösperäistä finanssipolitiikkaa kiristämällä, kun suhdanteiden vaikutus julkiseen talouteen säilyi lähes ennallaan. Kansantalouden tilinpitojärjestelmän muuttamiseksi ESA-sääntöjen mukaiseksi julkiset sairaalat siirrettiin vuonna 1997 julkisen sektorin ulkopuolelle, minkä seurauksena julkisen talouden alijäämä sekä vuonna 1996 että vuonna 1997 supistui noin 0,1 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen, aiempina vuosina vielä enemmän. Komissiossa ennustetaan alijäämän pienenevän edelleen 2,5 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 1998. Yrityksille maksettavien tulonsiirtojen ja julkisten investointien odotetaan pysyvän kurissa, kun taas kotitalouksille maksettavat tulonsiirrot ja julkiset kulutusmenot saattavat hieman kasvaa. Yleistä arvonlisäverokantaa nostetaan 15 tuotot käytetään prosentista 16 prosenttiin huhtikuussa 1998. Tästä saatavat sosiaaliturvaan kattamiseen. Ns. solidaarisuusveron 7,5 prosentista 5,5 prosenttiin alentamisen, vaikutusten odotetaan jäävän pieniksiSuhdannetasoitettu alijäämä on vuonna 1998 edelleenkin toteutunutta alijäämää pienempi. eläkejärjestelmän vajauksen kuuluvan 118 Saksan tammikuussa 1997 toimittamassa tarkistetussa lähentymisohjelmassa ennakoitiin julkisen talouden alijäämän pienentyvän edelleen jaksolla 1998-2000 siten, että alijäämä olisi VA prosenttia suhteessa BKT:hen vuoteen 2000 mennessä. Ohjelmassa esitetty hallituksen budjettistrategia on alentaa menojen ja verojen suhdetta BKT:hen sekä alentaa sosiaalivakuutusmaksuja, ja samaan aikaan pienentää julkisen talouden alijäämää. Tavoitteena on vuoteen 2000 mennessä supistaa menojen osuus BKT:sta yhdistymistä edeltäneen ajan tasolle eli 46 prosenttiin. Tähän pyritään rajoittamalla julkisten menojen kasvua siten, että menojen nimelliskasvu on 2 prosenttiyksikköä hitaampaa kuin ennakoitu BKT:n vuotuinen nimelliskasvu. Julkisen talouden velkasuhde nousi yli 13 prosenttiyksikköä tarkastelujaksolla 1993- 97 eli 48,0 prosentista vuonna 1993 61,3 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 1997. Suuri osa tästä velan lisääntymisestä johtuu siitä, että valtio otti vastatakseen Saksan rautateiden velasta vuonna 1994 - 2,0 prosenttia suhteessa BKT:hen- ja yhdistymiseen itäosien asuntoyhtiöiltä vuonna 1995. liittyvistä veloista Treuhandanstaltilta ja Jälkimmäisiä velkoja oli 6,6 prosenttia suhteessa BKT:hen. Julkisen talouden velkasuhde nousi hieman 60 prosentin viitearvon yläpuolelle ensimmäistä kertaa vuonna 1996 ja jatkoi kasvamista, joskin hidastuvalla vauhdilla, vuonna 1997. Perusylijäämä ei ollut riittävän suuri vuonna 1997, jotta velkasuhde olisi saatu laskevalle uralle, vaikka yksityistämisestä ja muista toimista saatiinkin enemmän tuloja kuin mitä velka kasvoi valtion ottaessa vastatakseen lisää Itä-Saksan velkaa - 0,3 prosenttia lisätessä suhteessa rahoitusvarallisuuttaan (taulukko 4. 10). sosiaaliturvarahastojen BKT:hen- ja Velkasuhteen kasvun odotetaan taittuvan vuonna 1998: komissio ennustaa velkasuhteen pienenevän 0,1 prosenttiyksikköä ja olevan 61,2 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 1998. Tammikuussa 1997 toimitetun lähentymisohjelman mukaan julkisen talouden velkasuhteen odotetaan pienenevän vähän, mutta ylittävän silti hieman 60 prosentin raja- arvon vuoteen 2000 mennessä. rasittavat edelleen merkittävästi Poikkeuksellinen Saksan yhdistyminen vuonna 1990 vaikuttaa Saksan kansantalouden lisäksi edelleen huomattavasti julkisen talouden rahoitusasemaan. Rahoitusvarojen siirrot vanhoista uusiin osavaltioihin taloutta: nettosiirrot olivat noin 4 prosenttia suhteessa BKT:hen vuosittain 1991-97. Yhdistymiseen liittyvien velkojen korkomenoilla oli myös merkittävä kielteinen vaikutus julkisen talouden alijäämään - noin 0,6 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 1997 -ja ne nostivat julkisen talouden velkasuhteen korkeammaksi kuin se muutoin olisi ollut. Nämä yhdistymisestä julkiselle taloudelle koituneet kustannukset selittävät viime vuosien julkisen talouden alijäämät. Ilman yhdistymiseen liittyviä vastuita Saksan velka suhteessa BKT:hen olisi selvästi jäänyt alle 60 prosentin viitearvon. julkista 119 Huolimatta Saksan yhdistymiseen liittyvistä poikkeuksellisista olosuhteista, jotka edelleen rasittivat julkista taloutta huomattavasti, Saksan julkisen talouden alijäämä supistui vuonna 1997 alle viitearvon. Alijäämän odotetaan supistuvan entisestään vuonna 1998. Julkisen talouden velkasuhde on kasvanut toisen vaiheen aikana ja ylitti 60 prosentin viitearvon vuonna 1996. Velkasuhde kasvoi edelleen vuonna 1997, mutta hidastuvalla vauhdilla, ja ylitti 60 prosentin viitearvon vain vähän. Velkasuhteen odotetaan pienenevän vuonna 1998 ja supistuvan pian alle viitearvon. Tämän kehityksen perusteella komissio katsoo, että liiallinen alijäämätilanne on korjattu ja että Saksassa ei enää ole liiallista alijäämää. Komissio suosittelee näin ollen neuvostolle, että se kumoaisi päätöksensä, jonka mukaan Saksassa on liiallinen alijäämä. Taulukko 4. 10 Saksa: julkisen velan dynamiikka ( %BKT:sta) Velkasuhteen muutos: - Perusjaaman vaikutus - Korkojen ja BKT:n nimelliskasvun vaikutus - Varanto/virta -korjauserat Julkisyhteisojen velkasuhde * Kevään 1998 talousennusteet Lähde: Komissio 1993 1994 1995 1996 1997 1998* 3,9 -0,1 2,1 1,9 48,0 2,2 -1,0 1,0 2,2 50,2 7,8 -0,5 1,9 6,4 58,0 2,4 -0,3 2,3 0,4 60,4 0,8 -1,1 2,1 -0,1 61,3 -0. 1 -1,2 1,5 -0,4 61,2 120 4. 4. 3. Espanja julkisen Espanjan talouden rahoitusasema ei ollut toisen tyydyttava alussa. vaiheen Taantuman vuoksi talouden julkisen oli alijaama 6,9 suhteessa prosenttia BKT:hen vuonna Alijaama 1993. supistui 6,3 prosenttiin suhteessa vuonna BKT:hen 1994, mutta suureni jälleen 7,3 prosenttiin vuonna 1995. Osa suurentumisesta johtui useiden vuonna kirjaamatta 1995 erien jääneiden paljastumisesta vuonna 1996. Julkista taloutta vakautettiin huomattavasti vuonna 1996 ja 1997. Eniten alijäämä supistui vuonna 1996, jolloin alijäämä pieneni 4,6 prosenttiin suhteessa BKT:hen. Vakautus jatkui vuonna 1997, alijäämä jolloin supistui 2,6 prosenttiin suhteessa BKT:hen. Kuvio 4. 5 Espanja : julkisyhteisöjen alijäämä ja velka Toteutunut ja suhdannetasoitettu alijäämä (% BKTrsta) 1993 1994 1995 1996 1997 1998(1) • Toteutunut alijäämä CZ3 Suhdannetasoitettu alijäämä — Viitearvo Julkisyhteisöjen velka ( % BKT:sta) 75 55 50 1993 1994 1995 19% 1997 1998(1) (1) Kevään 1998 talousennuste Lähde: Komissio. Vakautuminen saatiin aikaan karsimalla menoja. Julkisen talouden tasapainottomuuksien voimakas vähentyminen ei johtunut millään tavoin suhdanteista vuonna 1996 ja johtui vain pieneltä osalta suotuisasta suhdannekehityksestä vuonna 1997 (kuvio 4. 5). Vuonna 1996 julkiset (muut kuin korko)menot kasvoivat nimellistä BKT:tä vähemmän, mikä perustui korkomenojen ja yrityksille maksettavien tulonsiirtojen vähentymiseen ja julkisen kulutuksen hitaaseen kasvuun. Sekä että pääomansiirtoja leikattiin jyrkästi. Lisäksi tulot kasvoivat vuonna 1996 nimellistä BKT:ta enemmän, mihin pääsyynä olivat sosiaaliturvamaksuista saadut suuremmat tulot ja valmisteverojen nostaminen. Perusjäämä kääntyi lievästi ylijäämäiseksi vuonna 1996. investointimenoja julkisia 121 Vuonna 1997 alijäämän supistuminen johtui pääasiassa päätösperäisistä menojen hillitsemistoimista, jotka perustuivat valtion virkamiesten palkkojen jäädyttämiseen ja tavaroiden ja palvelujen ostojen sekä pääomamenojen rajoittamiseen. Korkojen merkittävä alentuminen korvasi suurelta osin vuoden 1996 velan kasvusta johtuneen korkomenojen liittynyt verotulojen voimakas kasvu tuki alijäämän supistamista vuonna 1997. lisääntymisen. Myös vahvaan talouskasvuun Komission ennusteiden mukaan julkisen talouden alijäämän odotetaan vuonna 1998 olevan 2,2 prosenttia suhteessa BKT:hen. Tämä supistuminen johtuu sosiaalimenojen, korkomenojen ja julkisen kulutuksen hitaasta kasvusta. Kokonaistulojen odotetaan kasvavan samaa vauhtia kuin nimellinen BKT, mikä johtuu osaksi välillisten verojen, lähinnä valmisteverojen, lisäkorotuksista. Julkisten investointien odotetaan kasvavan nopeammin kuin nimellisen BKT. n. Huhtikuussa 1997 toimitetun Espanjan lähentymisohjelman tavoitteena on julkisen talouden alijäämän ja bruttokansantuotteen suhteen supistuminen edelleen 1,6 prosenttiin vuoteen 2000 mennessä edelleen jatkuvan talouskasvun oloissa. Hallitus on sitoutunut pienentämään menojen ja BKT:n suhdetta 1,8 prosenttiyksikköä 41,9 prosenttiin vuoteen 2000 mennessä, kun taas tulojen odotetaan supistuvan vain vähän suhteessa BKT:hen. Julkisten menojen supistuminen painottuu muihin kuin pääomamenoihin, mikä perustuu julkisen kulutuksen merkittävään vähentämiseen, mutta myös velanhoitokustannusten alenemiseen. Julkisten investointimenojen sen sijaan odotetaan kasvavan nimellistä BKT. ta nopeammin. Alijäämien odotetaan supistuvan julkisen talouden kaikilla tasoilla. Tähän liittyen on vakaus- ja kasvusopimuksen innoittamana päästy valtion ja autonomisten alueiden välillä sopimukseen, jossa aluehallintojen rahoitusalijäämille asetettiin enimmäisrajat. 122 johtui pääasiassa varanto/virta-korjauseristä Julkisen talouden velan ja bruttokansantuotteen suhde kasvoi 10,1 prosenttiyksikköä 60,0 prosentista vuonna 1993 70,1 prosenttiin vuonna 1996. Vuonna 1996 julkisen talouden velkasuhteen kasvu (taulukko 4. 11. ). Korjauserät johtuivat ensinnäkin siitä, että valtion velkakirjoja laskettiin liikkeeseen enemmän kuin oli aivan välttämätöntä, mihin syynä olivat sijoitussalkkuun liittyvät tekijät ja halu hyödyntää vuoden 1996 lopussa vallinneita alhaisia korkoja. Toisena syynä oli tarve rahoittaa kattamattomat menovastuut, jotka oli havaittu vuoden 1996 puolivälissä. talouden velkasuhteen noususuuntaus pysähtyi Vuonna 1997 aiempi julkisen ja velkasuhde pienentyi 1,3 prosenttiyksikköä ja oli 68,8 prosenttia suhteessa BKT:hen. Tämä kohentuminen johtuu perusylijäämän vahvistumisesta ja velkaa alentavista varanto/virta-korjauksista, jotka syntyivät pääasiassa yksityistämistuotoista. Velkasuhteen odotetaan edelleen pienentyvän vuonna 1998, mikä perustuu pääasiassa perusylijäämän kasvun jatkumiseen ja voimakkaaseen talouskasvuun. Lähentymisohjelman mukaan julkisen talouden alijäämän odotetaan johtavan velkasuhteen tasaiseen pienenemiseen siten, että se olisi noin 65 prosenttia suhteessa BKT:hen vuoteen 2000 mennessä. Espanjan julkisen talouden alijäämä on pienentynyt huomattavasti vuodesta 1995 ja vuonna 1997 se laski viitearvon alapuolelle. Alijäämän odotetaan supistuvan edelleen vuonna 1998. Julkisen talouden velkasuhde kasvoi vuoteen 1996 asti ja pieneni ensimmäisen kerran vuonna 1997. Voimakkaan talouskasvun odotusten ja matalien korkojen perusteella julkisen talouden velkasuhteen odotetaan kuitenkin alenevan edelleen lähivuosina. Tämän kehityksen perusteella komissio katsoo, että liiallinen alijäämä on korjattu ja että Espanjassa ei enää ole liiallista alijäämää. Komissio suosittelee näin ollen neuvostolle, että se kumoaisi päätöksensä, jonka mukaan Espanjassa on liiallinen alijäämä. Taulukko 4. 11 Espanja: julkisen velan dynamiikka ( % BKT:sta) Velkasuhteen muutos: - Perusjaaman vaikutus - Korkojen ja BKT:n nimelliskasvun vaikutus - Varanto/virta -korjauserat Julkisyhteisbjen velkasuhde * Kevään 1998 talousennusteet Lähde: Komissio 1993 1994 1995 1996 1997 1998* 12,0 1,7 3,7 6,6 60,0 2,6 1,5 1,3 -0,2 62,6 2,9 1,8 1,1 0,0 65,5 4,6 -0,5 1,7 3,4 70,1 -1,3 -1,9 0,7 -0,1 68,8 -1,4 -2,1 0,3 0,4 67,4 123 4. 4. 4. Ranska nousi Ranskan julkisen talouden oli rahoitusasema toisen epäsuotuisa aikana. vaiheen Pääasiassa taantuman vuoksi julkisen talouden 5,8 alijäämä prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 1993. Vuonna 1994 julkisen alijäämä oli talouden samalla kuin tasolla edeltävänä vuotena, mikä entisten osaksi johtui siirtomaiden velkojen anteeksiantamisesta, mikä 0,3 lisäsi alijäämää suhteessa prosenttia BKT:hen. Julkisen vakauttaminen talouden edistyi selvästi vuosina 1995 ja 1996, jolloin julkisen talouden alijäämä supistui hallituksen tavoitteiden mukaisesti 4,9 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 1995 ja 4,1 prosenttiin vuonna 1996. Julkisen talouden alijäämä vähentyi edelleen 3,0 vuonna prosenttiin suhteessa BKT:hen. 1997 Kuvio 4. 6 Ranska : julkisyhteisöjen alijäämä ja velka Toteutunut ja suhdannetasoitettu alijäämä (% BKTrsta) u ',' '"/. • '"' ' ' 1993 1994 1995 1996 1997 1998(1) • Actual deficit EM Suhdannetasoitettu alijäämä ——Viitearvo Julkisyhteisöjen velka ( % BKTrsta) 65 60 55 h 40 1993 1994 1995 1996 1997 1998 (1) (1) Kevään 1998 talousennuste Lähde: Komissio. 124 ja kouluista alentaminen aiheutuvien menojen Toisen vaiheen aikana tapahtunut alijäämän supistuminen on perustunut suurelta osin päätösperäisiin tekijöihin; suhdanteet vaikuttivat vakautumiseen vain vähän (kuvio 4. 6). Vuonna 1994 suhdanne-elpymisen myönteiset vaikutukset alijäämään jäivät pienemmiksi kuin elvyttävän finanssipolitiikan vaikutukset olivat. Jälkimmäisiä olivat erityisesti tuloverojen korvaamisen nelinkertaistuminen. Vuodesta 1995 lähtien suhdannetasoitettu alijäämä on kuitenkin supistunut merkittävästi. Vakauttaminen sekä veronkorotuksin. Vuodesta 1995 lähtien toteutetut päätösperäiset toimenpiteet ja uudistukset loivat perustan julkisen talouden asteittaiselle ja kestävälle vakauttamiselle myöhempinä vuosina. Ensinnäkin hallitus painotti julkisten menojen hillitsemistä keinona supistaa alijäämää ja kääntää laskuun valtion menojen BKT-osuuden kasvava suuntaus; valtion ja paikallishallinnon menojen hillitsemiseksi ryhdyttiin useisiin toimenpiteisiin. Toiseksi hallitus käynnisti laajan sosiaaliturvajärjestelmän uudistuksen vuonna 1996 palauttaakseen sosiaaliturvajärjestelmän kestävään tasapainoon. Menojen hillitsemistoimia täydennettiin veronkorotuksin alijäämätavoitteiden saavuttamiseksi. Talouteen kohdistuvan verorasituksen lieventämiseksi on aloitettu henkilötuloverotuksen uudistus, ja työntekijöiden sairausvakuutusmaksuja on asteittain pienennetty siirtämällä terveydenhuollon rahoitusta veroon, joka kerätään kohdistuu laajempaan tulopohjaan. toteutettiin menosupistuksin jälkeen, kun valtiontalouden alijäämä paljastui Vuonna 1997 toteutunut alijäämän supistuminen johtui osaksi valtion menojen tiukasta hillitsemisestä ja sosiaaliturvajärjestelmän rahoitusaseman vahvistamisesta. Vuoden 1997 aikana sen tilintarkastuksessa merkittävästi suunniteltua suuremmaksi, hallitus päätti lisäsopeuruksesta, joka oli 0,4 prosenttia suhteessa BKT:hen. Nämä korjaavat toimenpiteet yhdessä menojen tavoitetta pienempään valtiontalouden alijäämään. hillitsemisen kanssa johtivat Kansalliskokouksen asettamia terveydenhuoltomenojen kasvulle tiukkoja noudatettiin vuonna 1997. Lisäksi lähes puolet alijäämän supistumisesta vuosina 1996 ja 1997 johtui France Telecomin valtion rahastoon tekemästä kertaluonteisesta maksusta, jonka määrä oli 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen. rajoja 125 Vuonna 1996 ja sen jälkeen tehtiin joitakin tilastollisia muutoksia pääasiassa Ranskan tilinpitojärjestelmän saattamiseksi ESA-1979 -sääntöjen mukaisiksi. Nämä muutokset merkitsivät kunkin vuoden alijäämän supistumista 0,2-0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen. Muutoksiin lineaaristen joukkovelkakirjalainojen kirjaamistavan muutoksia ja julkisten sairaaloiden menojen ja ilmailuteollisuudelle maksettavien tukien kirjaamistavan korjaaminen. erien kuten coupons courus tiettyjen sisältyy ja Komission ennusteiden mukaan julkisen talouden alijäämän odotetaan supistuvan hieman ja olevan 2,9 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 1998. Tämä merkitsee sitä, että kertaluonteinen siirto France Telecomilta, korvautuu kestävämmillä toimenpiteillä vuonna 1998. Valtion talousarvio ja sosiaaliturvan rahoituksesta vuonna 1998 annettava laki ovat selvä osoitus hallituksen sitoutumisesta julkisen talouden vakauttamiseen. Vuoden 1998 talousarviossa menojen määrä säilyy muuttumattomana ja uusien verotoimenpiteiden BKT:hen. 0,15 Sosiaaliturvajärjestelmän osalta kansalliskokous on rajoittanut terveydenhuoltomenojen kasvun 2,2 prosenttiin vuonna 1998, ja hallitus on ryhtynyt lisäsopeutuksiin, joiden suuruus on 0,2 prosenttia suhteessa BKT:hen. Lisäksi hallitus aikoo saattaa sosiaaliturvajärjestelmän rahoitusaseman jälleen tasapainoon vuonna 1999 jatkamalla vuonna 1996 aloitettua terveydenhuoltojärjestelmän uudistusta. prosenttia suhteessa vaikutus on Toisen vaiheen aikana julkisen talouden velkasuhde on kasvanut jatkuvasti, tosin hidastuvalla vauhdilla, mutta suhde on pysynyt 60 prosentin viitearvon alapuolella; velka suhteessa BKT:hen nousi 45,3 prosentista vuonna 1993 58,0 prosenttiin vuonna 1997 (taulukko 4. 12). Vuoden 1994 jälkeen julkisen talouden alijäämä Ranskassa on pienentynyt huomattavasti ja vuonna 1997 alijäämä oli viitearvon suuruinen. Vuonna 1998 alijäämän odotetaan supistuvan edelleen hieman. Julkisen talouden velkasuhde on kasvanut, mutta jää alle 60 prosentin viitearvon. Tämän kehityksen perusteella komissio katsoo, että liiallinen alijäämä on korjattu ja että Ranskassa ei enää ole liiallista alijäämää. Komissio suosittelee näin ollen neuvostolle, että se kumoaisi päätöksensä, jonka mukaan Ranskassa on liiallinen alijäämä. Taulukko 4. 12 Ranska: julkisen velan dynamiikka ( %BKT:sta) Velkasuhteen muutos: - Perusjaaman vaikutus - Korkojen ja BKT:n nimelliskasvun vaikutus - Varanto/virta -korjauserat Julkisyhteisojen velkasuhde * Kevään 1998 talousennusteet Lähde: Komissio 1993 1994 1995 1996 1997 1998* 5,5 2,4 3,0 0,2 45,3 3,2 2,2 1,7 -0,7 48,5 4,2 1,1 2,1 1,0 52,7 2,9 0,3 2,4 0,2 55,7 2,4 -0,6 1,8 1,2 58,0 0,0 -0,7 1,1 -0,4 58,1 126 4. 4. 5. Italia liiran vaiheen toisen EMUn alkaessa julkisen Italian talouden rahoitusasema oli Taantumasta epäsuotuisa. tiukoista johtuen ja huolimatta säästötoimista alijäämä oli 9,5 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 1993. Korkojen nousu, joka irtautumista seurasi ERMistä syyskuussa 1992, kasvatti julkiset korkomenot suuriksi. ennätyksellisen Finanssipolitiikkaa kevennettiin vuonna 1994, 1993 jolloin vuonna veroja toteutettuja voimakkaasti lisänneitä toimia ei pidetty voimassa enää vuonna 1994 ja tulot suhteessa supistuivat Kasvuolojen BKT:hen. parantumisen ansiosta alijäämä kuitenkin pieneni hieman siten, että se vuonna 1994 oli 9,2 prosenttia suhteessa BKT:hen. Kuvio 4. 7 Italia : julkisyhteisöjen alijäämä ja velka Toteutunut ja suhdannetasoitettu alijäämä (% BKT:sta) IT T i 111 I Toteutunut alijäämä t-_l Suhdannetasoitettu alijäämä —• Viitearvo 1998(1) 1996 1994 1995 1997 1993 Julkisyhteisöjen velka ( % BKT:sta) u 140 130 120 no 100 90 60 80 70 50 7,7 1995 julkisen Vuonna talouden vakauttamista jatkettiin ripeän talouskasvun alijäämä tukemana, ja prosenttiin pieneni BKT:hen. suhteessa Alijäämän supistuminen perustui kokonaan (muiden korko)menojen kuin Samana leikkaamiseen. vuonna hyväksyttiin laaja eläkeuudistus, jossa yleinen eläkejärjestelmä muutettiin ansioihin perustuvasta maksusuorituksiin perustuvaksi. Uusi järjestelmä koskee kuitenkin vain työmarkkinoille ensimmäistä kertaa siirtyviä, joten sen vaikutukset näkyvät täysimääräisesti vasta pitkän ajan kuluttua. Julkisten velanhoitomenojen pienentyminen ja tulojen kasvu, joka osaksi kumosi aiemman tulojen vähenemisen, olivat tekijöitä, jotka merkittävästi vaikuttivat alijäämän supistumiseen edelleen. Vuonna 1996 alijäämä oli 6,7 prosenttia suhteessa BKT:hen. (1) Kevään 1998 talousennuste Lähde: Komissio. 1998(1) 19% 1995 1993 1997 1994 127 Julkista taloutta vakautettiin kuitenkin eniten vuonna 1997, jolloin alijäämää supistettiin peräti 4,0 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen niin, että sen ja BKT:n suhde oli 2,7 prosenttia. Hallitus päätti toimenpiteistä, joilla pienennettiin verovähennyksiä, korotettiin sosiaaliturvamaksuja ja leikattiin tulon- ja pääomansiirtoja yrityksille. Käyttöön otettiin myös väliaikaisia toimenpiteitä, joiden suuruusluokka oli 1,1 % suhteessa BKT:hen. Nämä väliaikaiset toimenpiteet, kuten eurovero, painottuivat enimmäkseen tulopuolelle. Vuodelle asetettujen budjettitavoitteiden saavuttamisessa keskeisessä asemassa olivat parlamentin päättämät tiukat rajoitukset, jotka koskivat kassamenoja ja -tuloja. Tämä esti talousarvioon varattujen määrärahojen muuttamisen valtion laitosten käytössä oleviksi käteisvaroiksi. Tämän seurauksena useat valtion laitokset supistivat edeltäneiden vuosien aikana kertyneitäkassavarojaan. Käyttämättömien määrärahojen määrä - residui passiv - kasvoi merkittävästi. Koska nämä residui passiv voidaan siirtää seuraavaan talousarvioon, on olemassa vaara, että ne myöhemmin johtavat menojen kasvuun. Niin kauan kuin parlamentti jatkaa kassatulojen ja -menojen rajoittamista, vaara on pieni. Vuoden 1998 budjettilaissa säädetään, että vuonna 1997 asetetut kassarajoitteet pidetään voimassa kolmen seuraavan vuoden ajan. Hiljattain tehdyillä päätöksillä on jo alennettu voimassaolevaa residui passivi -kantaa määrällä, joka vastaa 2 prosenttia BKT:sta. Lisäksi hallitus aikoo asteittain poistaa jäljellä olevat "residui passivi -erät ja valmistelee parhaillaan uutta lainsäädäntöä, jolla rajoitetaan oikeutta siirtää residui passivi -eriä seuraavalle vuodelle. Koko toisen vaiheen aikana taloudellinen toimeliaisuus on jäänyt alle trenditasonsa, ja suhdannetasoitettu alijäämä oli tästä syystä jatkuvasti toteutunutta alijäämää pienempi (kuvio 4. 7). Suhdanteiden vaikuttaessa edelleen epäsuotuisasti julkiseen talouteen suhdannetasoitettu alijäämä oli toteutunutta alijäämää pienempi vuonna 1997. Suhdanteiden antama tuki julkisen talouden vakauttamiselle jäi vähäiseksi. Alijäämän ja bruttokansantuotteen välisen suhteen pieneneminen 9,5 prosentista vuonna 1993 2,7 prosenttiin vuonna 1997 johtui lähes kokonaan menojen vähentämisestä. Yksittäisistä tekijöistä alijäämää supisti eniten korkomenojen pienentyminen. Julkinen kulutus supistui merkittävästi ja tuotantotukia, pääomansiirtoja yrityksille ja julkisia investointeja supistettiin samalla. Toisaalta sosiaaliturvamenot pysyivät käytännöllisesti katsoen muuttumattomina, ja tulot yhteensä kasvoivat vain vähän. Näiden tekijöiden seurauksena perusjäämä on ollut ylijäämäinen koko tarkastelujakson ajan ja suhteessa BKT:hen kasvoi 2,6 prosentista vuonna 1993 6,8 prosenttiin vuonna 1997. 128 Vuonna 1997 tehtiin joitakin tilastollisia muutoksia, joilla kansantalouden tilinpito saatettiin ESA-1979 -sääntöjen mukaiseksi. Nämä muutokset sisälsivät pääasiassa postilaitoksen joukkovelkakirjalainojen korkomenojen kirjaamistavan tarkistuksia ja rautatielaitoksen velan laskemisen julkiseksi velaksi. Näiden muutosten vaikutukset aiempien 0,1 prosenttiyksikön kasvamisesta 0,4 prosenttiyksikön pienenemiseen suhteessa BKT:hen. alijäämälukuihin vaihtelivat alijäämän vuosien siirtojen julkisille tehtävien laitoksille leikkauksista on päätetty Komission ennusteiden mukaan julkisen talouden alijäämän odotetaan vuonna 1998 supistuvan 2,5 prosenttiin suhteessa BKT:hen. Päätösperäiset toimenpiteet vuodelle 1998, joiden suuruus on 1,2 prosenttia suhteessa BKT:hen, on hyväksytty, kuten kesäkuun 1997 lähentymisohjelmassa esitettiin. Arvonlisäverokantojen rakennetta on muutettu, ja eläkejärjestelmää on sopeutettu. Nämä pääosin pysyvävaikutteiset toimenpiteet korvaavat vuoden 1997 talousarvioon sisältyneet kertaluonteiset tekijät. Korkomenojen odotetaan edelleen pienenevän huomattavasti. Vuonna 1998 toteutetaan kaksi merkittävää rakenneuudistusta: verojärjestelmän uudistus ja valtion talousarvion uudistus. Vaikka niiden budjettivaikutukset arvioidaan neutraaleiksi vuonna 1998, keskipitkän aikavälin vaikutukset saattavat olla merkittävät julkisen talouden kannalta sekä voimavarojen kohdentumisen ja koko talousjärjestelmän tehokkuuden kannalta. Lähentymisohjelmassa julkisen talouden alijäämän ennakoidaan supistuvan edelleen ja olevan 1,8 prosenttia suhteessa BKT:hen vuoteen 2000 mennessä. Lähentymisohjelman hyväksymisen jälkeen Italian hallitus on ilmoittanut sitoutuvansa supistamaan alijäämää edelleen kohti 1 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2001. Julkisen talouden velkasuhde, joka jo aiemmin oli erittäin korkealla tasolla, kasvoi edelleen ja oli korkeimmillaan vuonna 1994 124,9 prosenttia suhteessa BKT:hen. Siitä lähtien velkasuhde on pienentynyt viime vuosien suurten perusylij aarnien tukemana. Velkasuhteen pienentyminen jäi vähäiseksi suurten velanhoitomenojen vuoksi ja useimpien vuosien epäsuotuisan talouskehityksen vuoksi. Velkasuhde alkoi pienentyä vuonna 1995, joka oli jakson ainoa nopean nimelliskasvun vuosi (taulukko 4. 13. ). Velkasuhde pienentyi edelleen vuonna 1996, jolloin perusylijäämä oli 4,1 prosenttia suhteessa BKT:hen ja varanto/virta-korjauserät vaikuttivat velkaa pienentävästi. Kun perusylijäämä kasvoi vuonna 1997 suureksi eli 6,8 prosentiksi suhteessa BKT:hen, velkasuhde pieneni edelleen 121,6 prosenttiin suhteessa BKT:hen. Kyseisenä vuonna perusylijäämä oli riittävän suuri, jotta sen vaikutukset riittivät enemmän kuin kumoamaan lumipallovaikutuksen. Komission ennusteiden mukaan velkasuhde pienenee nopeammin ja on 118,1 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 1998 perusylijäämän pysyessä suurena, velanhoitomenojen pienentyessä ja talouskasvun elpyessä odotusten mukaan. Italian kesäkuussa 1997 toimittamassa lähentymisohjelmassa velkasuhteen pienentymisen ennakoidaan nopeutuvan edelleen lähivuosina. Hallitus ilmoitti hiljattain aikomuksestaan alentaa velkasuhdetta vuosittain noin 3 prosentilla suhteessa BKT:hen, ja että velkasuhde laskisi alle 100 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuoteen 2003 mennessä. Hallitus myös toisti sitoutumisensa perusylij äämän pitämiseen asianmukaisen korkealla tasolla. 129 Neljän viime vuoden aikana julkisen velan kehitykseen on vaikuttanut myös valtionyhtiöiden yksityistäminen. Yksityistämisestä valtio sai tuloja, joiden määrä oli 0,4 % suhteessa BKT:hen vuonna 1994, 0,5 % sekä vuonna 1995 että 1996 ja 0,7 % vuonna 1997. Vuosina 1999-2001 vuotuisten yksityistämistulojen odotetaan olevan noin 0,5-0,75 % suhteessa BKT:hen. Julkista taloutta on laajasti vakautettu Italiassa vuodesta 1993 alkaen ja yleensä vaikeissa taloudellisissa olosuhteissa. Sopeutus on perustunut julkisten menojen huomattaviin leikkauksiin ja johtanut suuriin ja kasvaviin perusylijäämiin. Inflaation hidastumisen ansiosta valuutta on vakautunut ja korot alentuneet selvästi. Tähän mennessä tapahtuneen korkojen alentumisen vuoksi julkiset velanhoitomenot laskevat todennäköisesti edelleen julkisen velan lähivuosina. Nämä keskimääräisen laina-ajan pidentämisen kanssa antavat aihetta odottaa, että julkiset korkomenot suhteessa BKT:hen eivät enää kasva takaisin viime aikojen lukemiin. EMUn toisen vaiheen aikana päätettiin kolmesta tärkeästä rakenteellisesta uudistuksesta: eläkejärjestelmän uudistuksesta vuonna 1995 ja verotuksen ja valtion talousarvion uudistuksista vuonna 1997. Jakson aikana saatiin päätökseen myös useita merkittäviä yksity istämisj ärj estely itä. tekijät yhdessä viime vuosina toteutetun Vuodesta 1993 Italian julkisen talouden alijäämä on supistunut erittäin paljon ja jatkuvasti. Vuonna 1997 alijäämä suhteessa BKT:hen supistui tasolle, joka vastaa 3 Taulukko 4. 13 Italia: julkisen velan dynamiikka ( %BKT:sta) Velkasuhteen muutos: - Perusjaaman vaikutus - Korkojen ja BKT:n nimelliskasvun vaikutus - Varanto/virta -korjauser&t Julkisyhteisojen velkasuhde * Kevään 1998 talousennusteet Lähde: Komissio 1993 10,4 -2,6 8,8 4,2 119,1 1994 5,8 -1,8 4,6 3,1 124,9 1995 -0,7 -3,7 1,9 1,0 124,2 1996 -0,2 -4,1 4,1 -0,2 124,0 1997 -2,4 -6,8 4,5 -0,1 121,6 1998* -3,5 -5,5 2,6 -0,6 118,1 prosentin viitearvoa. Alijäämän odotetaan pienentyvän edelleen vuonna 1998. Julkisen talouden velkasuhde on yhä hyvin korkealla tasolla, mutta se on pienentynyt joka vuosi sitten vuoden 1994. Perusylijäämä on kasvanut jyrkästi viime vuosina ja on vuodesta 1997 lähtien ollut riittävän suuri ylläpitämään velkasuhteen jatkuvaa pienentymistä. Ottaen huomioon, että velanhoitomenojen odotetaan edelleen supistuvan ja talouskasvun nopeutuvan ja edellyttäen, että perusylijäämä pysyy suurena, julkisen talouden velkasuhteen pienenemisvauhti kiihtyy vuonna 1998 ja myöhempinä vuosina. Tämän kehityksen perusteella komissio katsoo, että liiallinen alijäämätilanne on korjattu ja että Italiassa ei enää ole liiallista alijäämää. Komissio suosittelee näin ollen neuvostolle, että se kumoaisi päätöksensä, jonka mukaan Italiassa on liiallinen alijäämä. 130 4. 4. 6. Itävalta Itävallan julkisen talouden tila heikkeni jyrkästi sen Euroopan unioniin edeltäneinä liittymistä vuosina: vuosien 1992 ja 1994 aikana välisenä julkisen talouden alijäämä kasvoi 3,0 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen ja oli 5 suhteessa prosenttia BKT:hen vuonna 1994. Heikentyminen oli alkanut kasvun hidastuttua vuonna ja vuoden 1994 1993, uudistus tuloverotuksen vaikeutti tilannetta entisestään. Kun Itävalta liittyi EU:hun vuonna 1995, julkisen talouden alijäämä kasvoi edelleen hieman ja 5,2 oli suurimmillaan prosenttia suhteessa BKT:hen. Kuvio 4. 8 Itävalta : julkisyhteisöjen alijäämä ja velka Toteutunut ja suhdannetasoitettu alijäämä (% BKT:sta) 1993 1994 1995 1996 1997 1998(1) • Toteutunut alijäämä EH]Suhdannetasoitettu alijäämä ——Viitearvo Julkisyhteisöjen velka ( % BKT:sta) 80 75 70 - 65 - 55 60 talouden tilan Julkisen korjaamiseksi Itävallan hallitus toteutti merkittäviä vakautustoimenpiteitä sekä vuonna 1996 että vuonna 1997, ja niiden ansiosta julkisen talouden alijäämä supistui 2,5 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 1997. Vakautukseen ryhdyttiin, vaikka taustalla oleva talouskehitys heikentyi vuonna 1996. Talouskasvu kuitenkin elpyi seuraavana vuonna. Koska suhdanteet muuttuivat vakauttamisjakson aikana epäsuotuisammaksi, suhdannetasoitettu julkisen talouden alijäämä pieneni enemmän kuin toteutunut alijäämä (kuvio 4. 8). (1) Kevään 1998 talousennuste Lähde: Komissio. 1998(1) 1993 1996 1997 1994 1995 50 131 tiukentaminen, sosiaaliavustusten Itävallan hallituksen 1996-97 päättämään liittovaltion talouden säästöpakettiin -jonka työttömyystukien toteutti vakautuksen - kuului menopuolella puitteissa hallitus tiukentaminen ja järkiperäistäminen, valvonnan julkisen julkisten palkkamenojen hillitseminen. Tuloja koskeviin toimenpiteisiin kuuluivat palkka-ja yritysverohelpotusten lievät lopettaminen, lähdeverokantojen, moottoriajoneuvo- ja tupakkaverokantojen korotukset sekä sähkö-ja kaasuveron käyttöönottaminen. sektorin henkilöstömäärän supistaminen ja Vuoden 1997 talousarvioon sisältyi myös kertaluonteisia toimia. Sekä julkisten kiinteistöjen myynnistä että kolmannen matkapuhelinlisenssin myynnistä saadut tuotot olivat kumpikin noin 0,1 prosenttia suhteessa BKT:hen. Postsparkasse teki valtiolle kertaluonteisen maksun, jonka suuruus oli noin 0,15 prosenttia suhteessa BKT:hen ja jonka vastineeksi valtio otti vastatakseen kaikista tämän julkisen yrityksen työntekijöiden tulevista eläkevastuista. Lisäksi osavaltioiden rahoitusaseman kohentuminen vuonna 1997 johtui tapahtuneesta n muutoksesta, jossa siirryttiin avustuksista lainoihin, jolloin tukia ei enää laskettu mukaan julkisyhteisöjen alijäämään. Hallituksen vuodelle 1998 liittovaltion talousarviossa sekä sen vuodelle 1999 laatimassa talousarvioesityksessä esitetyt toimenpiteet osoittavat kuitenkin, että Itävallan hallitus on korvaamassa vuoden 1997 kertaluonteiset tekijät rakenteellisilla toimenpiteillä. ilmeisesti jossain määrin asuntotukijärjestelmässä laatimassa Komission ennusteiden mukaan julkisen talouden alijäämän odotetaan vuonna 1998 supistuvan edelleen, 2,3 prosenttiin suhteessa BKT:hen. Lokakuussa 1997 toimitetussa lähentymisohjelman päivityksessä esitettyjen tavoitteiden mukaan julkisen talouden alijäämän 0,2- 0,3 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen. Ohjelmassa ennakoidaan alijäämän olevan niukasti alle 2 prosenttia suhteessa BKT:hen vuoteen 2000 mennessä. tarkastelujakson pienenevän vuosittain odotetaan aikana Julkisen talouden tilan heikennyttyä kuluvan vuosikymmenen alussa Itävallan julkisen talouden velkasuhde nousi yli 60 prosentin viitearvon vuonna 1993 ja kasvoi tasaisesti seuraavina vuosina siten, että se oli lähes 70 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 1996. Perusjäämä kääntyi ylijäämäiseksi vuosina 1996 ja 1997, mikä vuonna 1997 juuri riitti kääntämään velkasuhteen laskuun (taulukko 4. 14. ). Myös varanto/virta-korjauserät, jotka olivat noin 3 prosenttia suhteessa BKT:hen, tukivat velkasuhteen alentamista. Velkasuhde pieneni ensimmäistä kertaa vuonna 1997ja oli 66,1 prosenttia suhteessa BKT:hen. Virta/varanto-korjauseriin sisältyi useiden valtionyhtiöiden yksityistäminen sekä kunnallisten yleishyödyllisten laitosten ja tierakentamista rahoittavan Asjinagin luokitteleminen toimenpiteiden julkisen sektorin ulkopuolelle. Samantyyppisten odotetaan vaikuttavan velkasuhdetta pienentävästi myös vuonna 1998. 132 Lokakuun 1997 lähentymisohjelman päivityksessä ennakoidaan velkasuhteen edelleen pienentyvän hieman vajaaseen 65 prosenttiin suhteessa BKT. hen vuoteen 2000 mennessä. Ohjelmassa odotetaan velkasuhteen alenevan edelleen vuodesta 1999 lähtien ennen kaikkea talouskasvun ja alijäämän jatkuvan supistumisen ansiosta. Itävallan julkisen talouden alijäämä on supistunut vuodesta 1995 ja alitti viitearvon vuonna 1997. Alijäämän odotetaan supistuvan edelleen vuonna 1998. Julkisen taloudenvelkasuhde kasvoi edelleen vuoteen 1996 asti, mutta pieneni ensi kertaa vuonna 1997. Koska talouskasvun odotetaan nopeutuvan lähivuosina, julkisen talouden tilan odotetaan kohentuvan edelleen tasaisesti ja velkasuhteen pienentyvän vähitellen. Tämän kehityksen perusteella komissio katsoo, että liiallinen alijäämä on korjattu ja että Itävallassa ei enää ole liiallista alijäämää. Komissio suosittelee näin ollen neuvostolle, että se kumoaisi päätöksensä, jonka mukaan Itävallassa on liiallinen alijäämä. Taulukko 4. 14 Itavalta: julkisen velan dynamiikka ( %BKT:sta) Velkasuhteen muutos: - Perusjaaman vaikutus - Korkojen ja BKT:n nimelliskasvun vaikutus - Varanto/virta -korjauserat 1993 1994 1995 1996 1997 1998* 4,6 -0,1 2,5 2,3 2,7 0,9 0,9 1,0 3,8 0,8 1,7 1,3 0,3 -0,4 1,9 -1,2 -3,4 -1,6 1,5 -3,2 -1,4 -1,7 1,2 -1,0 Julkisyhteisqjen velkasuhde 62,7 65,4 69,2 69,5 66,1 64,7 * Kevään 1998 talousennusteet Lähde: Komissio 133 4. 4. 7. Portugali Vuoden 1993 taantuman ja vuoteen 1995 jatkuneen talouden hitaan elpymisen jälkeen Portugalin julkisen talouden alijäämä oli 6,1 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 1993 ja pieneni vain vähän eli 5,7 suhteessa prosenttiin vuonna 1995. BKT:hen Julkisen talouden alijäämä supistui 3,2 prosenttiin suhteessa BKT. hen vuonna perustui mikä 1996, vähitellen kohentuvaan talouskehitykseen ja vuonna aloitettuun 1994 vakautukseen. Kuvio 4. 9 Portugali : julkisyhteisöjen alijäämä ja velka Toteutunut ja suhdannetasoitettu alijäämä (% BKT:sta) 5 - 1 IB o 1 •'3 m • m*'* m,x 1 |Ä § 1993 • • 1? M1 m • 1 1 ' 1 • • I 1. 1 • 1 1 ^ m 1 •". 1 m I 1998(1) 1994 1997 1996 1995 • Toteutunut alijäämä IZM Suhdannetasoitettu alijäämä -—Viitearvo Julkisyhteisöjen velka ( % BKT:sta) 75 80 70 Julkisten menojen kasvu hidastui vuonna 1996, ja julkiset investointimenot, palkkamenot ja yrityksille tukipalkkiot maksetut pysyivät kurissa. Korkojen velanhoidon laskun ja tehostumisen vuoksi korkomenot alenivat jyrkästi Julkisen vuonna 1996. alijäämän talouden vaikutti supistumiseen kuitenkin eniten veronkannon merkittävä tehostaminen. Vuodesta 1994 joilla korotettiin veronkierrosta määrättäviä toimenpiteisiin, rangaistuksia, tukittiin verotuksen porsaanreikiä, tehostettiin verorästien perimistä ja tarkistettiin verohallinnon yleistä toimivuutta. (1) Kevään 1998 talousennuste Lähde: Komissio. ryhdyttiin 1998(1) 19% 1994 1995 1993 1997 50 55 134 Päätösperäinen kiristäminen toteutettiin jo vuosina 1994 ja 1995, mutta toteutunut alijäämä supistui vain vähän näiden vuosien epäsuotuisan talouskehityksen vuoksi (kuvio 4. 9). Vuonna 1996 tapahtunut julkisen talouden alijäämän pieneneminen perustui pääasiassa julkisen talouden lisäsupistuksiin, joskin rahoitusaseman vahvistumista tuki myös suhdanteiden parantuminen. Vuodesta 1996 lähtien julkiset investointimenot ovat olleet julkisen talouden alijäämää suuremmat. sisällytetyt Vuonna 1997 julkisen talouden alijäämä supistui odotettua enemmän, 2,5 prosenttiin supistuminen vuonna 1997 perustui pääasiassa suhteessa BKT. hen. Alijäämän talouskasvuun ja vähemmältä osin rakenteellisiin sopeutustoimiin. Vuoden 1997 talousarvioon täytäntöönpantujen toimenpiteiden kaltaisia: tehostunut velanhoito korkomenojen pienentämiseksi, (muiden kuin korko)menojen pitäminen kurissa sekä vero- ja sosiaaliturvamaksutulojen kasvun jatkuminen parantuneiden veronkantomenetelmien ansiosta. Verorästien perinnän nopeuttamistoimet, joista päätettiin edellisenä vuotena, johtivat verotulojen merkittävään investointimenot jäivät budjetoitua pienimmiksi. kasvuun vuonna 1997. Julkiset Terveydenhuoltomenot kasvoivat kuitenkin odotettua suuremmiksi. toimenpiteet olivat viime vuosina 1997 Banco Nacional Ultramarinon eläkerahasto Vuonna valtiolle kertaluonteisen maksun, joka oli 0,3 prosenttia suhteessa BKT:hen ja jonka vastineeksi valtio otti vastatakseen tämän julkisessa omistuksessa olevan pankin henkilöstön tulevista eläkevastuista. suoritti 135 Komission ennusteiden mukaan alijäämän odotetaan vuonna 1998 pienenevän edelleen sosiaaliturvajärjestelmän 2,2 prosenttiin suhteessa BKT:hen. Verohallinnon tehostamisen ansiosta verotulojen ja sosiaaliturvamaksujen odotetaan kasvavan edelleen nopeasti. Korkomenojen odotetaan pienenevän entisestään, ja julkiset investoinnit pysyvät maltillisina. Suhdannetasoitetun alijäämän odotetaan pysyvän lähes ennallaan vuonna 1998, joten julkisen talouden tasapainottaminen ei kumoudu. Suhdannetasoitettu alijäämä jää edelleen toteutunutta alijäämää pienemmäksi. ja Portugalin maaliskuussa 1997 toimittamassa lähentymisohjelmassa ennakoidaan julkisen talouden alijäämän supistuvan vähitellen 1,5 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuoteen 2000 mennessä talouskasvun jatkuessa ripeänä. Ennakoidusta alijäämän supistumisesta kaksi kolmasosaa perustuisi korkomenojen alentumiseen edelleen, ja loppuosa saataisiin aikaan rajoittamalla (muita kuin korko)menoja. Ohjelmassa asetetaan täsmällinen raja muille kuin korkomenoille ja tähdätään julkisten menojen suuntaamiseen entistä enemmän sosiaaliturvaan, koulutukseen ja investointeihin. Julkisen talouden velan ja bruttokansantuotteen suhde kasvoi jyrkästi 63,1 prosenttiin vuonna 1993, jonka jälkeen se kasvoi hitaasti vuosina 1994 ja 1995 ennen kuin alkoi pienentyä vuonna 1996, jolloin se ensi kertaa pieneni 65,0 prosenttiin. Julkisen talouden alijäämän pieneneminen, nopeampi BKT:n kasvu sekä huomattavien yksityistämistulojen käyttäminen julkisen velan takaisinmaksamiseen yhdessä alensivat velkasuhdetta edelleen 3,0 prosenttiyksikköä 62,0 prosenttiin vuonna 1997 (taulukko 4. 15). toteutetusta ja sähköalan Osa vuonna 1997 julkisten yritysten televiestintä- yksityistämisestä saaduista tuloista käytettiin julkisen velan pienentämiseen samana vuonna määrällä, joka vastasi lähes 4 prosenttia BKT:sta. Nämä velkaa supistavat toimet kumoutuivat kuitenkin osittain, kun sosiaaliturvasektorin rahoitusvaateet lisääntyivät nettomääräisesti ja dollarimääräisen velkakannan kansallisen rahan määräisenä ilmaistu arvo nousi - yhdessä näiden vaikutus oli noin 2 prosenttia suhteessa BKT:hen. Tämän seurauksena varanto/virta-korjauserät olivat yhteensä -1,9 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 1997. 136 Komission ennusteiden mukaan julkinen velka pienenee edelleen vuonna 1998 60,8 prosenttiin suhteessa BKT:hen. Portugalin hallitus aikoo vuonna 1998 saada noin kahta prosenttia BKT:sta vastaavat yksityistämistulot, joista suuri osa käytetään julkisen velan lyhentämiseen. Portugalin julkisen talouden alijäämä on supistunut huomattavasti ja jatkuvasti vuodesta 1993 ja vuonna 1997 alitti viitearvon. Talouskasvun jatkuessa ripeänä ja korkomenojen pienentyessä edelleen julkisen talouden alijäämän odotetaan supistuvan edelleen vuonna 1998. Julkisen talouden velkasuhde on pienentynyt vuodesta 1995 ja ylitti 60 prosentin viitearvon vain niukasti vuonna 1997. Julkisen talouden velkasuhteen odotetaan olevan 60,0 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 1998 ja alenevan sen jälkeen viitearvon alapuolelle. Tämän kehityksen perusteella komissio katsoo, että liiallinen alijäämä on korjattu ja että Portugalissa ei enää ole liiallista alijäämää. Komissio suosittelee näin ollen neuvostolle, että se kumoaisi päätöksensä, jonka mukaan Portugalissa on liiallinen alijäämä. Taulukko 4. 15 Portugali: julkisen velan dynamiikka ( %BKT:sta) Velkasuhteen muutos: - Perusjaaman vaikutus - Korkojen ja BKT. n nimelliskasvun vaikutus - Varanto/virta -korjauserat Julkisyhteisqjen velkasuhde * Kevään 1998 talousennusteet Lähde: Komissio 1993 1994 1995 1996 1997 1998* 3,0 -0,1 2,8 0,3 63,1 0,7 -0,2 1,2 -0,3 63,8 2,1 -0,6 1,5 1,1 65,9 -0,9 -1,6 1,0 -0,4 65,0 -3,0 -1,9 0,8 -1,9 62,0 -2,0 -1,6 -0,3 -0,2 60,0 137 4. 4. 8. Ruotsi Vakavan taantuman vuoksi talouden Ruotsin julkisen rahoitusasema heikkeni jyrkästi 1990-luvun alussa. Vuoteen 1993 mennessä julkisen talouden alijäämä oli kasvanut huippuunsa, 12,2 prosenttiin suhteessa BKT:hen. Vuodesta 1993 alkaen julkista taloutta on kuitenkin vakautettu hyvin jatkuvalla tuntuvasti ja tavalla. Alijäämä supistui 2 prosenttiyksikköä noin 10,3 prosenttiin suhteessa vuonna 1994. BKT:hen talouden Julkisen kohentuminen nopeutui jyrkästi kahden seuraavan vuoden aikana (1995 ja jolloin 1996), alijäämä pieneni 6,8 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen. Vuodesta 1996 alijäämä supistui hitaammin, mutta julkisen talouden sopeutus oli silti merkittävää: alijäämä prosenttia 2,7 supistui BKT:sta vuonna 1997, ja oli 0,8 suhteessa BKT. hen. prosenttia Kuvio 4. 10 Ruotsi : julkisyhteisöjen alijäämä ja velka Toteutunut ja suhdannetasoitettu alijäämä (% BKT: s ta) Il lii- 1994 1995 1996 1997 1998(1) 1993 •Toteutunut alijäämä E33 Suhdannetasoitettu alijäämä "—"Viitearvo Julkisyhteisöjen velka ( % BKT:sta) 85 80 75 T 70 65 60 55 h 50 1993 1994 1995 1996 1997 1998 (1) (1) Kevään 1998 talousennuste Lähde: Komissio. pienentyminen johtui suurelta Alijäämän 1993-1997 osin Ruotsin hallituksen hyväksymästä vakautusohjelmasta, johon sisältyi tuloja ja menoja koskevia kattavia toimenpiteitä. Kaiken kaikkiaan vuosiksi 1994-1998 suunniteltiin toimenpiteitä, jotka olivat suuruudeltaan 7,5 prosenttia suhteessa BKT:hen, ja tavoitteena oli, että alijäämä poistuu vuoteen 1998 mennessä. Sopeutustoimia tehostettiin vuonna 1996, kun kävi ilmi, että tavoitteita ei ehkä saavutettaisi, ja ehdotettujen toimenpiteiden yhteenlaskettu arvo nousi 8 prosenttiin suhteessa BKT:hen. 138 lisäyksen ohella kiristettiin henkilöverotusta, Jaksolla 1993-1996 tulot lisääntyivät merkittävästi. Talouden elpymisestä johtuvien ja tulojen yritysverotusta. Menot supistuivat jyrkästi 90-luvun alun pankkituen menovaikutusten hävitessä vähitellen ja sosiaaliturvan muutoksista sekä julkisen sektorin työvoiman supistuksista johtuen. Ennustettua suuremman työttömyyden seurauksena tulonsiirrot kotitalouksille pienenivät kuitenkin odotettua vähemmän. sosiaaliturvamaksuja Alijäämän supistuminen jatkui vuonna 1997 hitaammin, mutta yhä merkittävän nopeasti. Tulojen määrä suhteessa bruttokansantuotteeseen kuitenkin vakautui väliaikaisten ja ajoitukseen liittyvien tekijöiden vähentyessä, samalla kun menojen suhde BKT:hen pieneni edelleen. Jotta odotettua suurempaan työttömyyteen voitaisiin reagoida ja koska vakautusohjelman työttömyyden helpottamiseen tähtäävistä toimenpiteistä samalla kun se edelleen piti tavoitteena julkisen talouden tasapainon saavuttamista vuonna 1998. tavoitteet olivat ylittymässä, hallitus päätti Suhdanteet olivat suotuisat, ja voimakkaan kasvun ansiosta toteutunut alijäämä pieneni vuoteen 1995 asti nopeammin kuin suhdannetasoitettu alijäämä (kuvio 4. 10). Kuitenkin vuonna 1996, jolloin vakautusohjelman tuntua voimakkaammin, jyrkästi. Vuonna 1997 päätösperäiset tekijät olivat edelleen suurin syy alijäämän supistumiseen. Kun taloudellinen toimeliaisuus jäi alle trendin mukaisen tasonsa ja vaikutti kielteisesti julkisen talouden rahoitusasemaan, suhdannetasoitettu julkisen talouden rahoitusasema oli vahvempi kuin toteutunut alijäämä. suhdannetasoitettu alijäämä pieneni toimenpiteiden vaikutus alkoi Komission ennusteiden mukaan alijäämä muuttuu ylijäämäksi vuonna 1998. Tähän kuitenkin vaikuttaa kertaluonteinen eläkerahaston kiinteistön myynti, joka vahvistaa julkisen talouden rahoitusasemaa 0,9 prosenttiyksikköä suhteessa BKT. hen. Vuonna 1997 hallitus ilmoitti uusista julkisen talouden alijäämää koskevista tavoitteista vuoden 1998 jälkeiselle ajalle, ja nämä sisällytettiin syyskuun 1997 lähentymisohjelman tarkistukseen. Hallituksen tavoitteena on julkisen talouden 2 prosentin ylijäämä suhteessa BKT:hen suhdannekierron aikana. Vuoden 1998 tasapainotavoitteen jälkeen tähdätään ylijäämiin, jotka olisivat 0,5 % suhteessa BKT. hen vuonna 1999 ja 1,5 % vuonna 2000. Vuoteen 2000 ulottuvan jakson aikana tulojen odotetaan edelleen supistuvan suhteessa BKT:hen, ja julkisen talouden vakauttaminen toteutetaan kokonaan menojen avulla. Menojen odotetaan edelleen supistuvan suhteessa BKT:hen. 139 Julkisen talouden velkasuhde kasvoi edelleen vakautusohjelman alkuvuosina ja oli enimmillään 79,0 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 1994. Vaikka velkasuhde pieneni jokaisena seuraavista kolmesta vuodesta, vuoteen 1997 mennessä velkasuhde oli pienentynyt vain vähän, eli 2,4 prosenttiyksikköä 76,6 prosenttiin suhteessa BKT:hen. Perusalijäämät nostivat velkasuhdetta huomattavasti vuosina 1993 ja 1994, mutta vakautusohjelman toimenpiteiden tullessa voimaan perusjäämän kehitys kääntyi jyrkästi ja vuoteen 1997 mennessä oli saavutettu perusylijäämä, jonka suuruus oli 4,7 prosenttia suhteessa BKT:hen (taulukko 4. 16). Julkisen talouden rahoitusaseman pieni ylijäämä vuonna 1998 ja kasvavat ylijäämät vuosina 1999 ja 2000 varmistaisivat velkasuhteen pienentymisen edelleen. Vuodesta 1993 Ruotsin julkisen talouden alijäämä on pienentynyt huomattavasti ja jatkuvasti. Vuoteen 1997 mennessä alijäämä suhteessa BKT:hen oli selvästi alle 3 prosentin viitearvon, ja julkisen talouden rahoitusaseman odotetaan olevan ylijäämäinen vuonna 1998. Vaikka alijäämä pienentyi jatkuvasti, julkisen talouden velkasuhde kasvoi huippuunsa vuonna 1994 ja on pienentynyt sen jälkeen vain vähän. Julkisen talouden velkasuhteen odotetaan vähentyvän jatkuvasti lähivuosina. Tämän kehityksen perusteella komissio katsoo, että liiallinen alijäämä on korjattu ja että Ruotsissa ei enää ole liiallista alijäämää. Komissio suosittelee näin ollen neuvostolle, että se kumoaisi päätöksensä, jonka mukaan Ruotsissa on liiallinen alijäämä. Taulukko 4. 16 Ruotsi: julkisen velan dynamiikka ( %BKT:sta) Velkasuhteen muutos: - Perusjaaman vaikutus - Korkojen ja BKT:n nimelliskasvun vaikutus - Varanto/virta -korjauserat Julkisyhteisojen velkasuhde * Kevään 1998 talousennusteet Lähde: Komissio 1993 1994 1995 1996 1997 1998* 8,9 6,1 6,0 -3,1 75,8 3,2 3,5 2,5 -2,8 79,0 -1,4 0,5 0,7 -2,6 77,6 -0,9 -3,7 5,3 -2,5 76,7 -0,1 -5,4 4,2 1,1 76,6 -2,5 -6,8 2,9 1,4 74,1 140 4. 4. 9. Yhdistynyt kuningaskunta vajaa ja oli Edeltäneiden vuosien taantuman jälkeen julkisen nousi alijäämä talouden huippuunsa vuonna 1993 ja prosenttia oli 8 BKT:hen. suhteessa Sittemmin julkisen talouden supistunut alijäämä on huomattavasti 1,9 suhteessa prosenttia BKT:hen 1997. Vakautus ei ole tapahtunut vauhdilla: yhtenäisellä vuonna 1996 alijäämä oli yhä noin 5 prosenttia suhteessa BKT:hen ja pienentyi vuonna lähes 1997 3 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen. vuonna 1993 Alijäämän 6 prosenttiyksikön supistumista suhteessa bruttokansantuotteeseen tuki vuodesta taloudellisen toimeliaisuuden Alijäämän elpyminen. perustuu supistuminen kuitenkin pääosin päätösperäisiin toimenpiteisiin (kuvio 4. 11). vuonna tunnusti Hallitus 1993, että julkisen talouden tervehdyttämiseksi tarvitaan toimenpiteitä, ja seuranneissa talousarvioissa kiristettiinfinanssipolitiikkaa. Kuvio 4. 11 Yhdistynyt kuningaskunta : julkisyhteisöjen alijäämä ja velka Toteutunut ja suhdannetasoitettu alijäämä (% BKT:sta). In. tm 1993 1994 1995 19% 1997 1998(1) •IToteutunut alijäämä L_J Suhdannetasoitettu alijäämä —-Viitearvo Julkisyhteisöjen velka ( % BKT:sta) 70 65 60 50 h 45 40 1993 1994 1995 19% 1997 1998(1) (1) Kevään 1998 talousennuste Lähde: Komissio. Erityisesti vuosina 1993 ja 1994 ilmoitettiin huomattavasti veronkorotuksista, joihin sisältyi tupakka- ja polttoaineverojen säännöllisiä, inflaation ylittäviä korotuksia ja asuntolainojen korko vähennysten pienennyksiä. Näitä julkisten menojen leikkaukset. tukivat 141 talouskasvusta, joka oli selvästi Vuoden 1993 jälkeen tapahtuneesta julkisen talouden vakauttamisesta lähes puolet toteutettiin vuonna 1997. Alijäämän supistuminen vuonna 1997 johtui osaksi voimakkaasta trendikäsvua nopeampaa, mutta suurimmalta osin se perustui kuitenkin julkisen talouden vakauttamistoimiin, joiden vaikutus olisuurimmaksi osaksi, yli 2 prosenttiyksikköä suhteessa BKT. hen. Marraskuun 1996 talousarviossa verotusta kiristettiin ja menojen kasvua supistettiin siten, että niiden kasvu jää nimellisen BKT:n kasvua hitaammaksi. Vuoden 1997 puolivälin talousarvioon sisältyi verojen lisäkorotuksia, joita olivat mm. aiemmin ilmoitettuja polttoaine- ja tupakkaverojen korotuksia suuremmat korotukset. Menojen jatkuvan hillinnän ja ilmoitettujen veronkorotusten koko vuoden aikaisten vaikutusten odotetaan johtavan alijäämän supistumiseen entisestään vuonna 1998. Komission ennusteiden mukaan alijäämän odotetaan supistuvan 0,6 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 1998. Koska talous toimii lähellä potentiaalista tuotannon tasoaan ja vuoden 1998 ennustettu talouskasvu on lähellä trendikasvua, suhdannetasoitettu alijäämä on samansuuruinen kuin toteutunut alijäämä. Vuonna 1998 alijäämän supistumisen odotetaan perustuvan yksinomaan päätösperäisiin sopeutustoimenpiteisiin. Yhdistyneen kuningaskunnan syyskuussa 1997 toimittamassa arvioitiin julkisen tasapainottuvan vuosisadan vaihteeseen mennessä ylijäämäiseksi, kun menojen kasvua rajoitetaan edelleen ja valmisteveroja korotetaan. talouden vakauttamisen jatkuvan keskipitkällä aikavälillä lähentymisohjelmassa ja jälkeen ja kääntyvän sen voitosta yritysten Vuosien 1997 ja 1998 alijäämiä pienentää odottamaton, hiljattain yksityistettyjen yleishyödyllisten jonka kokonaisvaikutus on 0,6 prosenttia suhteessa BKT:hen. Tästä saatavat tulot on tarkoitus käyttää pitkäaikaistyöttömien työnsaannin edistämiseksi. Suurin osa näistä tuloista käytetään kuitenkin vasta vuoden 1998 jälkeen, joten lyhyellä aikavälillä nämä toimenpiteet alentavat alijäämää. Keskipitkällä aikavälillä tämä positiivinen vaikutus katoaa, kun tuloja aletaan käyttää. kertaluonteinen perittävä vero, Julkisen talouden velkasuhde kasvoi siitä huolimatta, että alijäämä supistui vuodesta 1993 lähtien. Velka oli suurimmillaan 54,7 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 1996. Vuonna 1997 velkasuhde kuitenkin pieneni 53,4 prosenttiin suhteessa BKT:hen, kun perusjäämä kääntyi ylijäämäiseksi, mikä enemmän kuin kumosi korkomenojen ja BKT:n kasvun vaikutuksen velkaan (taulukko 4. 17). Velkasuhteen odotetaan pienenevän lähentymisohjelman alijäämäura johtaa edelleen vuonna 1998. Syyskuun 1997 keskipitkällä aikavälillä velkasuhteen supistumiseennoin 45 prosenttiin suhteessa BKT. hen tai sitä pienemmäksi lähentymisohjelman tarkastelujakson loppuun mennessä. 142 Vuodesta 1993 julkisen talouden alijäämä Yhdistyneessä kuningaskunnassa on pienentynyt huomattavasti ja jatkuvasti. Vuonna 1997 alijäämä alitti selvästi viitearvon. Alijäämän odotetaan supistuvan edelleen vuonna 1998. Julkisen talouden velkasuhde suureni vuotta 1996 edeltäneinä vuosina, mutta jäi merkittävästi 60 prosentin viitetason alapuolelle. Vuonna 1997 velkasuhde pieneni vähän, ja sen odotetaan pienenevän edelleen vuonna 1998. Tämän kehityksen perusteella komissio katsoo, että liiallinen alijäämä on korjattu ja että Yhdistyneessä kuningaskunnassa ei enää ole liiallista alijäämää. Komissio suosittelee näin ollen neuvostolle, että se kumoaisi päätöksensä, jonka mukaan Yhdistyneessä kuningaskunnassa on liiallinen alijäämä. Taulukko 4. 17 Yhdistynyt kuningaskunta: julkisen velan dynamiikka ( %BKT:sta) I 1993 1994 1991 19% 1997 1998* Velkasuhteen muutos: - Perusjaaman vaikutus - KorkojenjaBKT:nnimelliskasvun vaikutus - Varanto/virta-korjauserat Julkisyhteisojen velkasuhde 6J 5,0 0,8 0,9 48,5 2~0 3,6 0,5 -2,1 50,5 J3 2,0 0,9 0,5 53,9 OJB 1. 1 1,0 -1. 3 54,7 ^U -1,6 0,3 0,0 53,4 -1,2 -2,8 1,3 0,4 52,3~ * Kevaan 1998 talousennusteet Ldhde: Komissio 143 Liite : Julkisen talouden tilan valvonta ja tietojen vertailtavuus Jotta julkisen talouden tilan valvonta olisi tehokasta, se edellyttää jäsenvaltioilta vertailukelpoisia, selkeitä ja yhdenmukaisia tietoja. Tällaiset tiedot ovat tärkeitä, jotta jäsenvaltioita voitaisiin käsitellä yhdenvertaisesti. Maastrichtin sopimuksessa annetaan komissiolle muodolliset oikeudet valvoa jäsenvaltioiden julkisen talouden tilaa liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn yhteydessä13. Perustamissopimukseen liitetyssä pöytäkirjassa määritellään valvonnassa käytettävät yhteiset julkisen talouden alijäämän ja velan määritelmät14. Näitä määräyksiä täydennetään sekundäärilainsäädännöllä15, jossa annetaan tietojen toimittaminen komissiolle. tarkat määritelmät ja järjestetään taloutta koskevien julkista 1. Julkisen talouden tilan valvonta perustuu Euroopan kansantalouden tilinpitojärjestelmään (ESA) Hallitusten talousarvioissaan käyttämissä luvuissa noudatetaan kansallisia käytäntöjä, ja kirjausmenetelmät, tietojen keräämismenetelmät ja talousarvioiden kattavuus ovat yleensä erilaisia eri jäsenvaltioissa. Jotta varmistettaisiin vertailtavuus ja käytettäisiin taloudelliseen analyysiin soveltuvia lukuja, julkisen talouden tilan valvonnassa on päätetty käyttää kansantalouden tilinpidon järjestelmiä ja nimenomaan Euroopan kansantalouden tilinpitojärjestelmää (ESA)16. ESA:n kaltaisessa kansantalouden tilinpitojärjestelmässä periaatteena on tapahtumien kirjaaminen taloudellisten analyysien, ennusteiden ja talouspoliittisten päätösten kannalta j ärkevällä j a sopivalla tavalla. 13 Perustamissopimuksen 104 c artikla. 14 Perustamissopimukseen liitetty liiallisia alijäämiä koskevasta menettelystä laadittu pöytäkirja N:o 5. 15 Neuvoston asetus EY N:o 3605/93, annettu 22. päivänä marraskuuta 1993, Euroopan yhteisön perustamissopimuksen liitteenä olevan liiallisia alijäämiä koskevasta menettelystä tehdyn pöytäkirjan soveltamisesta (EYVL L 332, 31. 12. 1993). 16 Tällä hetkellä käytetään Euroopan kansantalouden tilinpitojärjestelmän toista painosta (ESA-1979). Uusi järjestelmä, Euroopan kansantalouden tilinpito- ja aluetilinpitojärjestelmä (ESA-1995) otetaan alijäämää koskevaan menettelyyn käyttöön vuonna maaliskuussa 2000. sovelletaan liiallista 1999 sitä ja 144 Kansantalouden tilinpidossa julkisen talouden alijäämää mitataan julkisyhteisöjen nettoluotonotolla. Nettoluotonotolla tarkoitetaan määrää, jolla tulonsiirtojen, kulutus- ja pääomamenojen summa ylittää vastaavat tulot, eikä siihen sisälly rahoitustaloustoimia17. talousarvioissa usein viitearvona käytettyyn Nettoluotonottoa ei pidä sekoittaa nettorahoitustarpeeseen, tavallisesti rahoitustaloustoimia ja se kattaa vain valtiontalouden. Julkisyhteisöihin kuuluvat valtiontalous, paikallishallinto sekä sosiaaliturvarahastot. Julkisyhteisöjä ei määritellä institutionaalisin vaan funktionaalisin perustein. Tämän vuoksi mukaan otetaan vain yksiköt, joiden pääasiallinen tehtävä on markkinoiden ulkopuolella tapahtuva palveluiden tuottaminen tai resurssien uudelleenjako. Vastaavasti julkisyhteisöihin eivät sisälly liiketoimintaa harjoittavat julkisessa omistuksessa olevat yksiköt kuten julkisyritykset. nettorahoitustarpeeseen sisältyy koska (ESA-1979) rekisteröi vain talouden Tällä hetkellä käytössä oleva järjestelmä virtamuuttujat. Koska siinä ei kirjata varantoja, järjestelmään ei sisälly tasetta eikä siten julkisen talouden velan mittaria. Tämän vuoksi oli sovittava julkisen talouden velan liiallisia alijäämiä koskevasta menettelystä määritelmästä. Määritelmä esitetään laaditussa pöytäkirjassa ja sitä tarkennetaan neuvoston asetuksessa (EY) N:o 3605/93. Valittu määritelmä on julkisyhteisöjen nimellisarvoinen bruttovelka, jossa julkisen sektorin alasektorien sisäiset saatavat on sulautettu. Päättäessään velan määritelmästä lainsäätäjät edellyttivät, että määritelmä on selkeä, yksinkertainen ja nopeasti sovellettavissa. 2. Menettelyt ESA:n tietojen metodologisen vertailtavuuden varmistamiseksi Ennen Maastrichtin sopimusta kansantalouden tilinpidon mukaisia julkista taloutta koskevia tietoja kerättiin pääasiassa taloudellisia analyysejä varten. Tällaisten tietojen katsottiin täydentävän kansallisen talousarvion lukuja ja tavoitteita, ja niitä pidettiin vertailevien arvioiden, kokonaistaloudellisten ennusteiden ja keskipitkän aikavälin arvioiden kannalta hyödyllisinä. Useimmissa jäsenvaltioissa kansantalouden tilinpidon luvuilla oli finanssipolitiikassa kuitenkin vain vähäinen merkitys. 17 Rahoitustaloustoimella tarkoitetaan rahoitusvarojen, esimerkiksi kullan, valuutan, käteisrahan, talletuksien, lainojen, osuuksien ja joukkovelkakirjojen myyntiä ja ostoa. Rahoitustaloustoimia ei pidä sekoittaa pääomataloustoimiin, joihin kuuluvatpääomanmuodostus (investoinnit) ja pääomansiirrot (kuten investointiavustukset ja pääomaverot). Pääomataloustoimet vaikuttavat nettoluotonottoon. 145 Maastrichtin sopimuksen määräysten myötä kansantalouden tilinpitoon perustuvien julkista taloutta koskevien tietojen merkitys on lisääntynyt huomattavasti. Kansallisten viranomaisten on syytä ottaa julkista taloutta koskevat tiedot huomioon mahdollisimman varhaisessa vaiheessa kansallista finanssipolitiikkaa koskevassa päätöksenteossaan, ja lisäksi jäsenvaltioiden on toimitettava tiedot Euroopan komissiolle kahdesti vuodessa18. Jäsenvaltioiden velvollisuus antaa tiedoksi ESA:an perustuvat julkista taloutta koskevat tiedot kahdesti vuodessa sovittuun määräaikaan mennessä on lisännyt tietojen tuottamiseen liittyviin teknisiin näkökohtiin kohdistuvaa huomiota. Tässä yhteydessä on ollut tarpeen tutkia tarkkaan komissiolle toimitettavien tietojen tilastollinen laatu ja niiden metodologinen yhteensopivuus ESA-järjestelmän kirjaussääntöjen kanssa. Tästä tehtävästä on huolehtinut Euroopan yhteisöjen tilastotoimisto (Eurostat). ESA-järjestelmän metodologiset säännöt ovat pääsääntöisesti riittävät tilastointia varten. On kuitenkin osoittautunut, että Eurostatin on syytä täydentää tai selventää joitain ES A. n kirjaussääntöjä. Tällaista apua on tarvittu, kun on pohdittu jäsenvaltion soveltaman yksittäisen kirjaustavan yhteensopivuutta ESA-1979 -järjestelmän kanssa, tai kun jonkin ESA-1979 - säännön tulkinnasta on ollut epäselvyyttä, tai kun tällä hetkellä käytettävän ESA-1979 - järjestelmän selventäminen on ollut tarpeen ottaen huomioon että järjestelmä laadittiin jo 1970-luvun alkupuolella. Tällaisissa tapauksissa asiaa on pohdittu yhdessä jäsenvaltioiden kansantalouden tilinpidon asiantuntijoiden kanssa, ja lopullisen päätöksen on tehnyt Eurostat tutkittuaan perusteellisesti kaikki asiaan liittyvät seikat. 3. Tilinpidon selvennykset on saatu valmiiksi Jäsenvaltiot ja Eurostat ovat selventäneet kirjaussääntöjä ja varmistaneet, että ESA. aa sovelletaan oikein. Useita metodologisia ongelmia on ratkaistu ja erityistä huomiota on kiinnitetty aloihin, joilla noudatettavien kirjaussääntöjen poikkeavalla tulkinnalla voisi olla huomattavaa määrällistä vaikutusta talousarvion muuttujien suuruuteen. Tapauksissa, joissa ESA-1979:n kirjaussääntöjen selventäminen on ollut tarpeen, sopivinta menettelyä haettaessa apua on saatu uudesta ESA-1995 -järjestelmästä ja kansantalouden tilinpidon yleisistä periaatteista. 18 Asetuksen (EY) N:o 3605/93 4 artiklan 1 kohdan mukaisesti ennen 1. maaliskuuta ja 1. syyskuuta. 146 Tärkeimmät selkeytetyt kirjauskäytännöt voidaan jakaa kolmeen pääryhmään: yksiköiden luokittelu julkisyhteisöihin tai niiden ulkopuolelle, tiettyjen toimien sisällyttäminen alijäämään ja tiettyjen toimien kirjaamisajankohta. Seuraavassa annetaan tärkeimmät esimerkit jokaisesta ryhmästä. • Yksiköiden luokittelu julkisyhteisöihin tai niiden ulkopuolelle taloudelliseen toimintoon. Tämän vuoksi Kansantalouden tilinpidossa yksiköiden luokittelu institutionaalisiin sektoreihin julkisyhteisöt- perustuu yksiköiden tuottavat palveluja sektoriin kuuluu ainoastaan yksiköitä, jotka pääasiallisesti markkinoiden ulkopuolella. Kun yksikkö toimii sekä markkinoilla että niiden ulkopuolella, sen luokittelu julkisyhteisöjen sektoriin tai sen ulkopuolelle riippuu siitä, saako se suurimman osan resursseistaan julkisista vai markkinalähteistä. Koska resurssien rakenne voi muuttua ajan kuluessa, sektorijako voidaan, joutua uusimaan. Julkiset sairaalat on luokiteltu Saksassa yrityssektoriin vuodesta 1997, koska ne saavat suurimman osan tuloistaan palveluiden myynnistä. Samoin Itävallassa tiettyjen teiden rahoittamisesta ja kunnossapidosta vastaavan julkisen yrityksen (Asfinag) luokittamiseen yrityssektoriin johti kuuluvaksi. Samoin yrityksen velat siirrettiin julkisen sektorin ulkopuolelle kuuluviksi. rakenteen uudistaminen sen tiettyjen Suomen eläkerahastojen Kysymyksiä herätti myös rinnastaminen julkisyhteisöihin tai niiden ulkopuolelle. Kyseisten eläkerahastojen toiminta perustuu jakojärjestelmään, mutta vähäisemmässä määrin myös pääomien pääasiassa rahastointiin. Vaihtoehtoina oli eläkerahastojen luokitteleminen julkisyhteisöihin, sosiaaliturvarahastojen alasektorille, tai vakuutussektorille kuuluviksi. Koska kävi ilmi, että kyseiset eläkerahastot maksavat korvauksia riippumatta vakuutettuun ja siten kyseiset eläkejärjestelmät ovat kohdistuvasta yksilöllisestä luonteeltaan kollektiivisia, niiden vahvistettiin kuuluvan julkisyhteisöihin. riskistä • Tiettyjen toimien sisällyttäminen alijäämään Tiettyjen julkisyhteisöjen toimien sisällyttäminen alijäämään on herättänyt runsaasti kysymyksiä. Kaikki perustamissopimuksessa nettoluotonoton käsitteen ulkopuolelle, mutta aina ei ole selvää, ovatko monimutkaiset toimet luonteeltaan rahoitus- vai muita toimia. rahoitustaloustoimet jätetään 147 Tämä koskee tapauksia, joissa valtio saa tuloja, kun julkinen holding-yhtiö myy jonkun tytäryhtiöistään (epäsuora yksityistäminen). Valtion saamat tulot voitaisiin tulkita osakkeisiin ja muihin osuuksiin kohdistuvaksi rahoitustaloustoimeksi tai niitä voitaisiin pitää alijäämää supistavana osingonmaksuna. Eurostat on päättänyt, että epäsuorasta yksityistämisestä saatavia tuloja on käsiteltävä samalla tavoin kuin suorasta yksityistämisestä saatavia tuloja eli rahoitustaloustuloina, jotka eivät vaikuta alijäämään. Tätä yleistä sääntöä sovellettiin CGER:n epäsuoraan yksityistämiseen Belgiassapa. Repsolin epäsuoraan yksityistämiseen Espanjassa. ja keskuspankin Samoin pohdittiin, miten kirjata keskuspankin valtiolle suorittamat sellaiset maksut, jotka perustuvat kullan ja valuutan poikkeukselliseen myyntiin, valuuttavarannon saamiin uudelleenarvostukseen pääomavoittoihin. Asia tuli esille, kun Belgia ja Alankomaat myivät keskuspankkien kultavarantoja ja Saksa suunnitteli kulta- ja valuuttavarantonsa uudelleenarvostusta. On päätetty, että tällaiseen varallisuuteen liittyvät maksut keskuspankilta valtiolle eivät vaikuta alijäämän laskemiseen. Tätä päätöstä sovellettiin myös Italiassa maksuun, jonka Ufficio Italiano dei Cambi (UIC) suoritti valtiolle myytyään kultavarantoaan Italian keskuspankille Banca dTtalialle. valuuttamarkkinoilla Samantyyppinen kysymys heräsi Ranskassa, kun valtio sai vuonna 1997 poikkeuksellisen maksun France Telecomilta ottaessaan hoitaakseen niiden työntekijöiden virkamiehiin. eläkevastuut, tulevia eläkevastuita ei katsota ESA-1979 - Jakojärjestelmään perustuvia järjestelmässä rahoitussaamisiksi, joten niiden siirtoa ei myöskään voida kirjata rahoitustaloustoimeksi. Tämän vuoksi on päätetty, että kyseiset toimet eivät ole luonteeltaan rahoitustaloustoimia ja siten supistavat alijäämää. Samantyyppisiä toimenpiteitä toteutettiin Tanskassa vuonna 1995 sekä Portugalissa ja Itävallassa vuonna 1997. rinnastettiin valtion jotka Italian vuoden 1997 talousarvio sisältää uuden veropaketin ("eurovero"), johon kuuluu ylimääräinen tulovero. Viranomaiset ovat viitanneet mahdollisuuteen palauttaa kyseinen vero osittain tulevina vuosina. Taloudelliselta kannalta katsoen lisäveron ja palautuksen välistä yhteyttä voidaan pitää pakotettuna säästöohjelmana. Tällaisia yleisiä poliittisia aikomuksia ei kuitenkaan voida ottaa huomioon tilinpidossa. Tämän vuoksi ei ollut perusteita pitää lisämaksusta saatavia tuloja muuna kuin verona. 148 Toinen selvennystä kaipaava rajatapaus koskee tilanteita, joissa valtio ottaa vastattavakseen tai antaa anteeksi julkisen yrityksen velan. Tällaisten toimenpiteiden määrä on moninkertaistunut viime aikoina, kun monissa julkisissa yrityksissä on toteutettu rakenneuudistuksia, usein niiden yksityistämisen yhteydessä. Tällä hetkellä voimassa oleva ESA-1979 ei sisällä ohjeita siitä, kuinka velan vastattavaksi ottamiseen on suhtauduttava. Tämän vuoksi on päätetty käyttää uuden ESA-1995:n säännöksiä. ESA-1995:n yleissääntö on, että vastattavaksi otetun tai anteeksi annetun velan vastineeksi on kirjattava alijäämään vaikuttava tulonsiirtomaksu. Järjestelmä mahdollistaa kuitenkin poikkeukset, jolloin alijäämään ei vaikuta, vaikka valtio ottaisi vastattavakseen velan tai antaisi sen anteeksi. Näin tapahtuu esimerkiksi silloin, kun julkinen yritys lopetetaan tai yrityksessä on käynnissä lähiaikoina päätökseen saatava yksityistäminen. Tällaisia ESA-1995:n poikkeuksia sovellettiin Saksaan Saksan valtion ottaessa vuonna 1995 vastattavakseen Treuhandanstaltin velan. Poikkeuksia on sovellettu myös muihin tapauksiin, joissa valtio on ottanut velan vastattavakseen tai antanut sen anteeksi, esimerkiksi Irlannissa (Irish Steel), Portugalissa (petrokemian yritys CNP) ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa (British Coal). Tiettyjen tapahtumien kiriaamisajankohta Toisinaan on hankala päättää tiettyjen tapahtumien kirjaamisajankohdasta ja siten siitä vuodesta, jolloin ne kirjataan alijäämään. Tällainen ongelma tuli esille Irlannissa vuonna 1995 korkeimman oikeuden tehdessä päätöksen naisille maksettavista korvauksista, jotka tulivat voimaan taannehtivasti vuodesta 1985. Päätettiin, että tulonsiirto on kirjattava silloin, kun saatava/velka todella vahvistetaan ja tarkat määrät tiedetään. Tämän vuoksi kyseinen tapahtuma kirjattiin Irlannissa vuodelle 1995. Samoja perusteita on sovellettu Italiassa perustuslakituomioistuimen tunnustetut sallittiin kahden päätökseen, eläkeoikeudet kirjattiin vuodelle 1995. eläkkeen kumuloituminen: jolla 149 liittyvä kysymys on suhtautuminen Toinen kirjaamisajankohtaan tiettyjen rahoitusinstrumenttien korkoon, mukaan lukien sellaiset instrumentit, joita ei vielä ollut olemassa ESA-1979:n laatimisaikana. Koska riittävän tarkkoja toimintalinjoja ei ole, Eurostat on tehnyt useita päätöksiä siitä, kuinka ja milloin aktivoitu korko, nollakuponkilainojen korko, alihintaisten ja indeksisidonnaisten joukkovelkakirjojen sekä lineaaristen joukkovelkakirjojen korko kirjataan. Näiden päätösten vaikutus alijäämään on vaihdellut sen mukaan, mitä tilastointimenetelmää jäsenvaltio oli aiemmin käyttänyt. Tämä vaikutti julkisyhteisöjen korkomenoihin useimmissa jäsenvaltioissa, mutta vaikutus oli erityisen huomattava Tanskassa, Italiassa, Portugalissa ja Ruotsissa, mutta se on voitu havaita. Ajallinen ulottuvuus on kansantalouden tilinpidon kannalta erityisen monimutkainen silloin, kun kyseessä ovat laajat julkiset infrastruktuuriohjelmat, jotka on toteutettu yksityisen sektorin avustuksella. Tällaisten toimien kirjaamiseksi on tarvittu ohjeita, koska ne yleensä kestävät useita vuosia ja niihin liittyy usein monimutkaisia rahoitusohjelmia, kuten toimilupaoikeuksia ja infrastruktuurin siirtämistä valtiolle ilman samanaikaista maksua. Kirjauspäätökset vaikuttavat useiden jäsenvaltioiden ohjelmiin, joista esimerkkejä ovat Ruotsin ja Tanskan välille rakennettava silta, (PFI) silta Portugalissa, yksityiset Tagus-joen ylittävä Yhdistyneessä kuningaskunnassa tai teiden esirahoitus Saksassa ja Espanjassa. rahoitusaloitteet 4. Päätelmä Kaikista tärkeimmistä tapauksista, joissa tilinpitokäytännöt olivat erilaisia ja siten estivät tietojen vertailemisen keskenään, on nyt keskusteltuja ne on ratkaistu. Jäsenvaltiot voivat laatia nyt toimittaa tietonsa riittävän vertailukelpoisina, ja komissio voi siten asianmukaiset arviot jäsenvaltioiden julkisen talouden rahoitusasemasta. alijäämää koskevan menettelyn Kansantalouden tilinpidon pitkä perinne useimmissa jäsenvaltioissa on mahdollistanut liiallista teknisten vaatimusten kitkattoman täytäntöönpanon talous- ja rahaliiton toiseen vaiheen alusta alkaen, koska jäsenvaltioissa alunperin vallinneet erot kansatalouden tilinpidon tulkinnassa ja toteutuksessa olivat vähäiset ja tunnistettavissa. Käynnissä on ollut dynaaminen prosessi, jossa liiallisen alijäämän menettelyn tekniset määräykset ovat toimineet voimakkaana kannustimena jäsenvaltioille käyttää yhteistä järjestelmää puitteina julkisen talouden seurannalleen sekä finanssipolitiikan tavoitteiden asettamiselle. 150 5. VALUUTTAKURSSIT 5. 1. Perustamissopimuksen määräykset ja kriteerin soveltaminen Perustamissopimuksen 109 j artiklan 1 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa viitataan valuuttakurssikriteeriin seuraavasti: valuuttajärjestelmän "Euroopan määrättyjen tavanomaisten vaihteluvälien noudattaminen ainakin kahden vuoden ajan siten, ettei valuutan ulkoista arvoa ole alennettu suhteessa toisen jäsenvaltion valuuttaan; " valuuttakurssijärjestelmässä Pöytäkirjan N:o 6 3 artiklassa täsmennetään: luetelmakohdassa "Tämän sopimuksen 109 j artiklan 1 kohdan kolmannessa tarkoitettu Euroopan valuuttajärjestelmän valuuttakurssijärjestelmään osallistumista koskeva arviointiperuste merkitsee, että jäsenvaltio on noudattanut Euroopan tavanomaisia valuuttajärjestelmän vaihteluvälejä ilman, että sillä on ollut merkittäviä paineita, ainakin kahtena viimeisenä tarkasteluajankohtaa edeltävänä vuotena. Erityisesti jäsenvaltio ei ole omasta aloitteestaan alentanut valuutan kahdenvälistä keskus [kurssia] suhteessa toisen jäsenvaltion valuuttaan samana aikana. " valuuttakurssijärjestelmässä määrättyjä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen ratifioinnin jälkeen valuuttakurssimekanismissa (ERM) on tapahtunut muutoksia, jotka vaikeuttavat kriteerin soveltamista. Erityisen interventiorajojen tärkeä on elokuussa 1993 tehty päätös ERMin pakollisten tai vaihteluvälin tehtiin, vaihteluvälin laajentaminen ±15 prosenttiin. Kun päätös laajentaminen tarkoitettiin väliaikaiseksi toimenpiteeksi. Laajaa vaihteluväliä ei oletettu käytettävän yleisesti ja systemaattisesti. Suuremman vaihteluvälin tarkoituksena ei ollut mahdollistaa laajempia valuuttakurssivaihteluita vaan pikemminkin torjua spekulaatioita ERM-valuuttoja vastaan. Kriteerin täyttymistä arvioitaessa on kuitenkin otettava huomioon, ettei virallista sitoutumista alkuperäisen ±2,25 prosentin vaihteluvälin noudattamiseen ole ollut, ja että laajemman vaihteluvälin hyödyntäminen on ainakin väliaikaisesti ollut mahdollista. Arvioitaessa kriteerin täyttämistä kunkin jäsenvaltion valuutan osalta on tarpeen luoda arviointikehikko, jonka katsotaan täyttävän kriteerin tekniset vaatimukset ja jossa näkyy perustamissopimuksen henki. Arviointikehikon tulee todeta, onko valuutta osallistunut ERMiin ainakin kahden viime vuoden ajan, ja arvioida valuuttakurssin kehitystä. Tässä raportissa käytettävää arviointikehikkoa voidaan hahmotella seuraavasti: 151 Todetaan valuutan osallistuminen ERMiin tarkastelua edeltäneiden kahden vuoden ajan. Kahden vuoden ajanjakso ulottuu maaliskuusta 1996 helmikuuhun 1998. Valuutan kehitystä ERMissä tarkastellaan suhteessa valittuun vertailuvaluuttaan1. Vertailuvaluutta on ERMin mediaanivaluutta eli se valuutta, jonka ala- ja yläpuolella mekanismissa on yhtä monta valuuttaa määriteltäessä ecun viralliset valuuttakurssit kunakin päivänä. Mediaanivaluutan käyttöä pidetään parempana kuin muita vaihtoehtoja (esim. vahvin/heikoin ERM-valuutta, ecu, Saksan markka), koska siinä vertailuvaluuttana on mekanismin "keskellä" oleva valuutta. Mediaanivaluuttaa on tapana käyttää keskuskurssien muutosten yhteydessä uusien pariteettiarvojen laskemisen perustana. Sen avulla voidaan myös arvioida jokaista ERM-valuuttaa suhteessa edustavaan valuuttaan mekanismin sisällä. Arvioimalla kunkin valuutan kehitystä mekanismin yleisen kehityksen taustaa vasten varmistetaan puolueeton tarkastelu. Mediaanivaluutan valintaan vaikuttaneita tekijöitä selvitetään tarkemmin oheisessa kehikossa, kun taas muita vaihtoehtoja analysoidaan tämän luvun liitteessä. 1 Arvioinnissa voitaisiin käyttää useita vaihtoehtoisia malleja, joilla kullakin on omat etunsa ja heikkoutensa. Joitakin niistä käsitellään liitteessä. 152 Valuuttakurssivaihtelua mitataan keskuskurssin ympärillä olevan ±2,25 prosentin vaihteluvälin perusteella mediaanivaluutan suhteen. Tämä vaihteluväli, joka vastaa ERMin alkuperäistä kapeata vaihteluväliä, sallii kuitenkin 2,25 prosenttia suuremmat suhteessa muihin ERM-valuuttoihin2. ERMin poikkeamat keskuskursseista alkuperäinen kapea vaihteluväli oli rajoittavampi, koska se koski samanaikaisesti vaihtelua suhteessa kaikkiin mekanismin valuuttoihin eikä ainoastaan yhteen vertailuvaluuttaan. Mediaanivaluutan käytön salliman suuremman kurssivaihtelun merkitystä on kuitenkin tarkasteltava ottaen huomioon vaihteluvälin laajentaminen ±15 prosenttiin. Mediaanivaluuttaan perustuvan tarkastelun tärkeä ominaisuus on, että se suosii niitä valuuttoja, jotka ovat ryhmittyneet (±2,25 prosentin vaihteluvälissä) mekanismin keskustan ympärille. Valuutan katsotaan olleen vakaa silloin, kun sen markkinakurssi on pysynyt ±2,25 prosentin vaihteluvälissä suhteessa keskuskurssiinsa mediaanivaluuttaan nähden3. Tämä ei kuitenkaan tarkoita, että suurempaa poikkeamaa pidettäisiin automaattisesti osoituksena valuuttaan kohdistuneista merkittävistä jännitteistä ERMissä. Arvioitaessa, onko suurempi poikkeama osoitus merkittävistä jännitteistä, otetaan huomioon mm. seuraavat tekijät: (i) poikkeaman kesto ja laajuus, (ii) tilanteeseen liittyvien rahapoliittisten toimien luonne ja laajuus, erityisesti valuuttamarkkinainterventioiden ja/tai lyhyiden korkojen muutosten osalta4 sekä (iii) ovatko paineet olleet valuutan vahvistumisen vai heikkenemisen suuntaan. Lieneekin tarkoituksenmukaista erotella ylemmän ja alemman vaihteluvälin jännitteet, joista ylempi vastaa valuutan suhteellista vahvuutta ja alempi sen suhteellista heikkoutta. Koska perustamissopimuksen sanamuoto viittaa merkittävien jännitteiden ja devalvaation yhteyteen, voidaan kohtuudella jättää huomiotta sellaiset tapaukset, joissa valuutta ylittää 2,25 prosentin vaihteluvälin keskuskurssin yläpuolella suhteessa mediaanivaluuttaan, syynä kriteerin täyttämättä jäämiseen. Ks. kehikko. Tästä eteenpäin ja erityisesti kappaleessa 5. 3 kaikki viitteet ±2,25 prosentin vaihteluväliin tarkoittavat valuuttakurssia suhteessa keskuskurssiin mediaanivaluuttaan nähden, ellei muuta ole sanottu. sopimuksessa edellytettiin aktiivisempaa, Muistutettakoon, että vuoden 1987 Basel-Nyborgin instrumenttien eli vaihteluvälin sisäisten joustavampaa ja määrätietoisempaa rahapoliittisten valuuttakurssiliikkeiden, korkojen ja interventioiden käyttöä (EY keskuspankkien pääjohtajien komitean lehdistötiedote 12. 9. 1987). Tässä yhteydessä on tarkasteltu interventioita myös ±2,25 prosentin vaihtelualueen sisällä. 153 Kehikko: ERMin valuuttakurssivakauden arviointi mediaanivaluutan avulla Tarkasteltaessa valuuttakurssivakautta mediaanivaluutan avulla otetaan vertailuvaluutaksi se valuutta, jonka prosentuaalinen poikkeama ecukurssista on poikkeamien mediaani. Muita ERM- valuuttoja verrataan tähän vertailuvaluuttaan. Koska tässä raportissa käytetään päivittäisiä tietoja, mediaanivaluutta valitaan päivittäin. Valuutat asetetaan päivittäin järjestykseen sen mukaan, kuinka paljon kunkin valuutan ecukurssin prosentuaalinen poikkeama on sen ecukeskuskurssista. Mediaanivaluutaksi valitaan valuutta, joka on tämän järjestyksen keskikohdassa. Sen jälkeen kullekin ERM-valuutalle lasketaan bilateraalisen markkinakurssin prosentuaalinen poikkeama keskuskurssistaan suhteessa mediaanivaluuttaan (mediaanivaluutan osalta se on nolla). Näiden prosentuaalisten poikkeamien perusteella arvioidaan valuuttakurssikehitystä, jota tarkastellaan ±2,25 prosentin vaihtelualueen puitteissa keskuskurssin ympärillä suhteessa mediaanivaluuttaan. Tämän vaihtelualueen, erityisesti sen alarajan, rikkominen (mikä vastaa valuutan suhteellista heikkoutta mekanismissa) tulkitaan osoitukseksi mahdollisista paineista. On huomattava, että ±2,25 prosentin vaihtelualue mediaanivaluutan ympärillä mahdollistaa 2,25 prosenttia suuremmat poikkeamat muihin ERM-valuuttoihin nähden. Äärimmäisessä tapauksessa, jossa kaksi valuuttaa ovat vastakkaisilla vaihtelurajoilla mediaanivaluutan suhteen, niiden bilateraalinen valuuttakurssi olisi noin 4,5 % vastaavasta ERMin keskuskurssista. Mediaanivaluuttaan perustuva lähestymistapa tarjoaa useita merkittäviä etuja: 1. Lähestymistapa on neutraali, sillä sen avulla kaikkia ERM-valuuttoja arvioidaan yhden vertaiselta pohjalta eikä se ratkaise ennakolta minkään yksittäisen valuutan tai valuuttaryhmän asemaa mekanismissa. Näin ei olisi, jos Saksan markka (tai mikä tahansa muu ERM-valuutta) otettaisiin vertailuvaluutaksi, sillä tällainen valinta sulkisi pois tämän valuutan kehityksen arvioinnin. 2. Tarkastelun tarkoituksena on ilmaista näkemys tietyn valuutan vakaudesta ERMissä. Valittu lähestymistapa ei saisi antaa mahdollisten poikkeavien valuuttojen kehityksen vääristää johtopäätöksiä. Toisin sanoen menetelmä ei saa valita poikkeavaa valuuttaa normiksi ja pitää kaikkia muita poikkeavina valuuttoina. ERMin viimeaikaisen kehityksen valossa näin olisi esimerkiksi, jos valuuttoja vertailtaisiin vahvimpaan valuuttaan. 3. Mediaanivaluutan käyttö vaikuttaa olevan parhaiten sopusoinnussa ERMin varsinaisen toiminnan kanssa sen jälkeen kun ±15 prosentin vaihteluväli otettiin käyttöön vuonna 1993. ERMin viimeaikaisen kehityksen tarkastelu osoittaa, että Irlannin punnan vahvistuessa merkittävästi muiden ERM-maiden rahapoliittiset viranomaiset eivät katsoneet tarpeelliseksi ryhtyä tätä kehitystä vastustaviin valuuttapoliittisiin toimiin niin kauan kuin vakaus säilyi suhteessa ERM-valuuttojen pääosaan. Tämäkin näkökohta puoltaa muuta kuin vahvimpaan valuuttaan perustuvaa lähestymistapaa. 4. Vertaaminen ecukoriin on yhtä epätarkoituksenmukaista, koska sen arvoon vaikuttavat huomattavasti ERMin ulkopuolisten valuuttakurssien, erityisesti Englannin punnan liikkeet. 5. Lähestymistapa on sopusoinnussa keskuskurssin muutosmenettelyn kanssa, jossa on perinteisesti käytetty mekanismin vähiten poikkeavaa valuuttaa laskentavaluuttana. 154 5. 2. Jäsenvaltioiden valuuttojen valuuttakurssikehitys 5. 2. 1. EMS:n yleinen tila EMS:n olosuhteet ovat yleisesti olleet melko vakaat maaliskuusta 1996 helmikuuhun 1998. Suurin osa yhteisön valuutoista on pysynyt kapeassa vaihteluvälissä toistensa suhteen. Merkittävimmät poikkeukset ovat olleet Englannin punta ja Irlannin punta, jotka ovat vahvistuneet jyrkästi suhteessa muihin EMS-valuuttoihin ajanjakson aikana. EMS:n valuutoista kymmenen on osallistunut ERMiin ainakin kahden vuoden ajan. Nämä ovat Belgian/Luxemburgin frangi (BEF/LUF), Tanskan kruunu (DKK), Saksan markka (DEM), Espanjan peseta (IEP), Alankomaiden guldeni (NLG), Itävallan sillinki (ATS) ja Portugalin escudo (PTE). Suomen markka (FIM) liittyi ERMiin lokakuussa 1996, ja Italian liira (ITL) palasi mekanismiin marraskuussa 1996. Kreikan drakma (GRD), Ruotsin kruunu (SEK) ja Englannin punta (GBP) eivät osallistuneet ERMiin tarkastelujaksolla, joskin Kreikan drakma liittyi mekanismiin maaliskuussa 1998. (FRF), Irlannin punta (ESP), Ranskan frangi ERMin yleisesti ottaen häiriötöntä toimintaa, joka on näkynyt valuuttakurssien vakautena ja osallistujamaiden korkojen samanaikaisena lähentymisenä alemmalle tasolle, on vuoden 1996 alusta edistänyt seuraavat kaksi keskeistä kehityskulkua: • Markkinoiden vahvistuva usko EMUn käynnistymiseen ajallaan (i) jäsenvaltioiden budjettien laajassa ja saavutuksia muodossa. Markkinoiden inflaation korjaamisessa, (ii) alijäämäisten lainsäädännöllisten, teknisten ja institutionaalisten valmisteluiden tasaista etenemistä ja (iii) jäsenvaltioiden vahvaa poliittista sitoutumista EMUn toteuttamiseen. luottamus heijastaa ja hillinnässä • Yhdysvaltain dollarin huomattava vahvistuminen. Yhdysvaltain dollarin kysyntää on tukenut etupäässä Yhdysvaltain talouden suhteellinen vahvuus, mikä heijastuu yhteisön ja Yhdysvaltain korkoeroissa. Vahvalla dollarilla on taipumus edistää ERMin vakautta, koska siihen liittyy yleensä muiden mekanismin valuuttojen vahvistuminen Saksan markkaan nähden. Kahden viime vuoden aikana Yhdysvaltain dollari on vahvistunut 23 prosenttia suhteessa Saksan markkaan, kun taas Saksan markan (nimellinen) efektiivinen kurssi on heikentynyt 3 prosenttia suhteessa muihin ERM-valuuttoihin. 155 ERMin vakaus ajanjakson aikana on tarkoittanut, ettei ERMin keskuskursseja ole muutettu ja että suuri enemmistö osallistuvista valuutoista on ryhmittynyt keskuskurssiensa ympärille. Ainoa merkittävä poikkeus oli Irlannin punta, joka pysytteli selvästi keskuskurssinsa yläpuolella lähes koko tarkastelujakson ajan, ja joka revalvoitiin 3 prosenttia suhteessa muihin ERM valuuttoihin tarkastelujakson päättymisen jälkeen. ERMin yleistä tilaa voidaan arvioida tarkastelemalla vahvimman ja heikoimman valuutan valuuttakurssin poikkeamaa ERM-keskuskurssistaan (kuvio 5. 1)5. Tämä poikkeama osoittaa, missä määrin valuutat ovat hyödyntäneet ±15 prosentin vaihteluväliä. Huhtikuun ja marraskuun 1996 välisenä aikana poikkeama pysytteli selvästi alle 5 prosentissa. Marraskuusta 1996 alkaen ero kasvoi huomattavasti ja nousi 11,5 prosenttiin heinäkuussa 1997 6. Sittemmin ero on kaventunut huomattavasti ja oli noin helmikuun lopussa alle 3 prosenttia. Kuvio 5. 1 ERMin suurin poikkeama keskikurssista (ml. ja pl. Irlannin punta) (päivittäiset tiedot) 12% o% 01. 03. 96 05. 06. 96 03. 09. 96 29. 11. 96 03. 03. 97 05. 06. 97 03. 09. 97 01. 12. 97 ITL ja FIM ovat mukana laskelmassa vain siltä ajalta, kun ne ovat osallistuneet ERMiin. Lähde: Komissio Kuviosta 5. 1 näkyy myös, että ERMin kurssipoikkeama on pienempi, kun Irlannin punta jätetään pois laskuista. Ilman Irlannin puntaa poikkeama osoittaa, että suuren osan tarkastelujaksosta yksi tai useampi ERM-valuuttojen keskinäisistä valuuttakursseista on poikennut yli 2,25 % vastaavista keskuskursseista. On löydettävissä kolme ajanjaksoa, joiden aikana ERMin valuuttakurssipoikkeama on pyrkinyt kasvamaan. Ensimmäinen jakso oli vuoden 1996 toinen neljännes, jolloin Espanjan peseta nousi mekanismin vahvimmaksi valuutaksi, ja poikkeama kasvoi korkeimmillaan 3,6 prosenttiin. Toiset ja heinäkuussa 1997, jolloin Suomen markka vahvistui jyrkästi ERMissä, ja ero nousi 4,6 tammikuussa 1997 jaksot olivat prosenttiin tammikuussa ja 3,7 prosenttiin heinäkuussa. ' Viimeinen jakso edusti väliaikaista suunnanmuutosta valuuttakurssieron tasaisesti jatkuneessa kaventuvassa suuntauksessa. Kehitys palautui sittemmin kapenevaksi, ja ero (pl. Irlannin punta) oli helmikuun lopussa 1998 alle 1 %. Tässä käsitelty ERMin poikkeama ei ota huomioon Suomen markkaa ja Italian liiraa ennen kuin ne liittyivät mekanismiin. Tämä luku on IEP/FRF markkinakurssin suurin poikkeama keskuskurssistaan. Vastaava FRF/IEP markkinakurssin suurin poikkeama keskuskurssistaan oli yli 13 %. Näiden molempien jaksojen aikana Ranskan frangi oli mekanismin heikoin valuutta. Eron laajuus johtui kuitenkin pikemminkin Suomen markan vahvuudesta kuin Ranskan frangin heikkoudesta. Ranskan frangi oli tuolloin lähellä keskuskurssiaan suhteessa mediaanivaluuttaan. 156 5. 2. 2. ERM-valuuttojen kehitys esitetään kunkin ERM-valuutan poikkeama keskuskurssista Taulukossa 5. 1 on tilastollinen yhteenveto kunkin ERM-valuutan kehityksestä suhteessa lopussa päättyvän kahden vuoden tarkastelujakson aikana. mediaanivaluuttaan helmikuun Kuviossa 5. 2 suhteessa mediaanivaluuttaan saman ajanjakson aikana. Suomen markan ja Italian liiran osalta arvioidaan niiden ERMiin osallistumista edeltävää jaksoa niiden nykyisten ERM-keskuskurssien perusteella (ottaen huomioon, etteivät kansalliset viranomaiset ole virallisesti sitoutuneet tavoittelemaan valuuttakurssitavoitetta). Näin kaikkia ERM-valuuttoja voidaan arvioida vertailukelpoiselta pohjalta. Tiedot osoittavat, että kuuden valuutan ryhmässä, johon kuuluvat Belgian/Luxemburgin frangi, Tanskan kruunu, Saksan markka, Alankomaiden guldeni ja Itävallan sillinki, valuuttakurssien vaihtelevuus on ollut vähäistä ja pienentynyt tarkastelujakson aikana. Tämän ryhmän valuutat ovat pysytelleet lähes kaiken aikaa ±1 prosentin sisällä keskuskurssistaan suhteessa mekanismin mediaanivaluuttaan, eikä mikään niistä ylittänyt ±2,25 prosentin vaihteluväliä missään vaiheessa. Jokin näistä viidestä onkin ollut mediaanivaluutta lähes koko jakson ajan. Näiden valuuttojen valuuttakurssivakaus on heijastunut sekä niiden lyhyiden että pitkien korkojen välisinä hyvin kapeina eroina. Helmikuun 1998 lopussa Tanskan kruunu oli mekanismin mediaanivaluutta, kun taas ryhmän muut viisi valuuttaa olivat 0,1 prosentin sisällä keskuskurssistaan suhteessa Tanskan kruunuun. Taulukko 5. 1 Valuuttapoikkeama suhteessa mediaanivaluuttaan (maaliskuu 1996 - helmikuu 1998, päivittäiset tiedot) Keskiarvo Keskimääräinen Suurin absoluuttinen poikkeama (%) ero (%) Päiviä < -2,25% Keskihajonta Pienin ero (%) (%) -0,08 -0,46 -0,13 0,71 -0,81 4,56 -0,77 0,15 -0,15 0,67 0,54 BEF/LUF DKK DEM ESP FRF IEP ITLa) NLG ATS PTE FIMa) 0,22 0,47 0,14 0,71 0,81 5,21 1,57 0,25 0,16 0,86 1,26 0,44 0,04 0,34 2,61 0,05 10,91 1,84 0,93 0,31 2,76 3,74 -0,44 -1,41 -0,46 0,00 -2,35 -4,24 -7,82 -0,30 -0,47 -1,36 -4,21 Lukumäärä 0 0 0 0 2 32 96 0 0 0 39 % kauppa päivistä 0 0 0 0 0 6 19 0 0 0 8 0,23 0,52 0,12 0,47 0,56 4,17 2,13 0,32 0,13 0,88 1,44 a) Italian liiraa ja Suomen markkaa koskevat luvut on laskettu niin kuin ne olis tarkastelujakson ajan nykyisillä keskuskursseillaan. Kaikki päivät, jolloin ITL. keskikurssinsa alapuolella, ajoittuivat niiden ERMiin liittymistä edeltäneelle ajalle ivat olleet ERMissä koko a FIM olivat yli 2,25 % Lähde: Komissio 157 Kuvio 5. 2 Poikkeama keskuskurssista suhteessa ERMin mediaanivaluuttaan (päivittäiset tiedot) 4% 3% 2% 1% H 0% - 1% -2% -3% H -4% I s <-* 12% -12% ' I I II , É, ""^FTji""^''*-!'•'•'"' i ?3 4% 3% 2% 1% 0% - 1% - 2% - 3% - 4% ** K-t ^| _ ^ j » X i * j i * » g^ i s ^- t S S gv F* ©\ • - | « ç e e «rt « ~ <s gv vp gv rt «n « •BEF •DKK g; r» «s >H 8 £ $ § 5 I «5 rt e S •DEM Ç Ö •FRF gv g; ç\ S IS £ «Î rt S vp « vo 8 s so <C * S \p « i-< ? r- £ rt •ATS •NLG •ESP •PTE 1 1. ^V 12% 8%-J 4% - 8 % -" -12% $5 gv 9S § rt •IEP g; 5 <~> VO ÇJ £ Ox vo g; VO * 8 8 8 5 ©v «»* •nx g\ § gv | o •FIM g\ | gv g H u o m. Kaksi pystysuoraa viivaa alimmassa oikeanpuoleisessa kuviossa osoittavat Suomen markan liittymisen ERMiin 14. 10. 1996 ja Italian liiran paluun ERMiin 25. 11. 1997. Osallistumista edeltävän ajan osalta markkaa ja liiraa arvioidaan niiden nykyisten ERM-keskuskurssien suhteen. Näitä kahta valuuttaa ei kuitenkaan ole otettu huomioon vertailuvaluutan valinnassa sinä aikana. Kaikille on merkitty +/- 2,25 prosentin vaihteluväli keskuskurssin ympärillä. Lähde : Komissio 158 Tarkastelujakson alussa Ranskan frangiin kohdistui jonkin verran myyntipaineita, jotka liittyivät talouden heikkouteen ja julkisen sektorin työnseisauksien jälkimaininkeihin. Ranskan frangi heikkeni kahden päivän ajaksi yli 2,25 % keskuskurssinsa alle suhteessa mediaanivaluuttaan. Merkit talouden elpymisestä tukivat kuitenkin Ranskan frangin kysyntää maaliskuusta 1996 eteenpäin, ja suurimman osan tarkastelujaksosta Ranskan frangi on pysytellyt vähemmän kuin prosentin keskuskurssinsa alapuolella. Elokuussa 1996 Ranskan suhteessa mediaanivaluuttaan, kun poliittisen epävarmuuden ja valuuttamarkkinoiden ohuuden yhteisvaikutukset kärjistivät valuuttakurssien heilahduksia. Ranskan lyhyiden korkojen laskeva suuntaus katkesi hetkeksi, ja Ranskan keskuspankki tuki valuuttaa interventioin. Ranskan frangin myyntipaineet olivat lyhytaikaisia, ja valuutta on sittemmin pysytellyt vakaana mekanismissa. Ranskan frangi pysytteli keskuskurssinsa alapuolella suhteessa mediaanivaluuttaan lähes koko tarkastelujakson ajan, mutta oli käytännöllisesti katsoen saavuttanut oltuaan mediaani valuutta lyhyen aj an j oulukuussa 1997. loppuun mennessä -2,25 prosenttiin frangi heikentyi keskuskurssinsa helmikuun lähes 1998 Espanjan peseta on ollut koko tarkastelujakson ajan keskuskurssinsa yläpuolella suhteessa mediaanivaluuttaan. Huhtikuussa 1996 Espanjan peseta oli yli 2,25 % vahvempi kuin mediaanivaluutta. Espanjan pesetan vahvistuminen johtui siitä, että maahan virtasi runsaasti valuuttaa, kun talouden perustekijöiden paraneminen ja huomattava korkoero sijoittajia. Tammikuussa 1997 Espanjan peseta vahvistui jälleen nopeasti mekanismissa, ja Espanjan keskuspankki hillitsi vahvistumista interventioin. Helmikuun 1998 loppuun mennessä Espanjan peseta oli kuitenkin 0,3 % sisällä keskuskurssistaan suhteessa mediaanivaluuttaan. Pesetan vakaus tuki pitkien ja lyhyiden korkojen eron kaventumista Espanjan ja matalakorkoisten jäsenvaltioiden välillä. jäsenvaltioihin houkutteli suhteessa muihin Portugalin escudo ei tarkastelujakson aikana missään vaiheessa käynyt yli 2,25 prosenttia keskuskurssinsa alapuolella suhteessa mediaanivaluuttaan, ja syyskuusta 1996 loppuun saakka se pysyi jatkuvasti keskuskurssinsa yläpuolella tarkastelujakson mediaanivaluuttaan nähden. Tammikuussa 1997 Portugalin escudo ylitti +2,25 % suhteessa mediaanivaluuttaan nopean vahvistumisen myötä, jota Portugalin keskuspankki hillitsi onnistuneesti interventioin. Sen jälkeen Portugalin escudon poikkeama keskuskurssistaan suhteessa mediaanivaluuttaan on kaventunut tasaisesti, ja se oli lähes nolla helmikuun 1998 lopussa. Kuten Espanjassa, valuuttakurssin vakaus on tukenut Portugalin korkojen lähentymistä matalampikorkoisten jäsenvaltioiden tasolle. 159 Irlannin punta on hyödyntänyt vaihteluväliä enemmän kuin mikään muu ERM-valuutta kahden viime vuoden aikana. Irlannin punnan keskimääräinen poikkeama, 4,6 prosenttia keskuskurssista suhteessa mediaanivaluuttaan, oli poikkeuksellisen suuri verrattuna muihin ERM-valuuttoihin. Irlannin punta oli yli 2,25 prosenttia keskuskurssinsa alapuolella mediaanivaluuttaan nähden tarkastelujakson ensimmäisten 32 päivän ajan, mutta vahvistui jyrkästi ERMissä huhtikuusta marraskuuhun 1996. Tämä Englannin punnan vahvistumista myötäilevä kehitys nosti Irlannin valuutan mekanismin pohjalta sen vahvimmaksi valuutaksi, minä se pysyi tarkastelujakson loppuun. Irlannin punta oli mekanismissa vahva lähes koko vuoden 1997, ja sen poikkeama keskuskurssista mediaanivaluuttaan nähden nousi korkeimmillaan lähes 11 prosenttiin. Kun markkinoiden odotukset Irlannin punnan ERM keskuskurssin revalvaatiosta EMUun osallistumista koskevan päätöksen edellä hälvenivät, Irlannin punta alkoi heiketä vuoden 1997 lopulla. Vuoden 1998 alussa Irlannin valuutta heikentyi jyrkästi ja oli helmikuun lopussa 3 prosentin sisällä keskuskurssistaan mediaanivaluuttaan nähden. Irlannin punta revalvoitiin 3 prosenttia suhteessa muihin ERM-valuuttoihin maaliskuussa 1998 eli tarkastelujakson umpeutumisen jälkeen. Irlannin punnan kurssin vaihtelu tarkastelujakson aikana on selvästi ollut suhteellisen suurta. Suurimman osan aikaa Irlannin punta oli ±2,25 % vaihteluvälin ulkopuolella mediaanivaluuttaan nähden. Mannin punnan merkittävä poikkeama suhteessa mediaanivaluuttaan on ollut positiiviseen suuntaan, mikä ilmentää sen suhteellista vahvuutta. Kuten jo mainittiin, Irlannin punnan vahvuus johtui osin sen taipumuksesta myötäillä Englannin punnan liikkeitä, mutta myös Irlannin talouden vahvuudesta ja parantuneista EMU-näkymistä. Englannin punta vahvistui jyrkästi suhteessa muihin yhteisön valuuttoihin tarkastelujakson aikana ja veti Irlannin punnan mukanaan, vaikka näiden kahden valuutan liikkeiden välinen riippuvuus ajan myötä väheni. Samaan aikaan Irlannissa erittäin voimakas taloudellinen kasvu on yhdistynyt matalaan inflaatioon ja jatkuvasti paranevaan budjetin tasapainoon. 160 liira oli heikoimmillaan eli noin 8 % alle Italian liira on osallistunut ERMiin 25. marraskuuta 1996 alkaen eli yli 15 kuukautta helmikuun 1998 loppuun mennessä. Italian liira heikkeni erittäin merkittävästi vuonna 1992/93 ERMistä irtautumisen jälkeen ja uudelleen vuoden 1995 ensimmäisellä neljänneksellä, mutta vahvistui sittemmin pitkään suhteessa muihin ERM-valuuttoihin. Maaliskuussa 1996 Italian tulevan keskuskurssinsa mediaanivaluuttaan nähden, mutta toukokuun puolivälissä poikkeama oli kaventunut 2 prosenttiin. Heinä- ja elokuussa 1996 poikkeama kasvoi jälleen 3,4 prosenttiin ja liira pysyi yli 2,25 % tulevan keskuskurssinsa alapuolella suhteessa mediaanivaluuttaan noin kuukauden ajan. Italian liiran väliaikainen heikentyminen liittyi Yhdysvaltain dollarin vastaavaan liikkeeseen ja pysäytti Italian lyhyiden ja pitkien korkojen alenemisen hetkeksi. Sittemmin Italian liira alkoi jälleen vahvistua ilman korkojen antamaa tukea tai merkittäviä valuuttamarkkinainterventioita8. Italian liira oli yli 2,25 % keskuskurssinsa alapuolella mediaanivaluuttaan nähden yhteensä 96 päivää tarkastelujakson aikana. Palattuaan ERMiin liira on pysynyt ±2,25 prosentin sisällä keskuskurssistaan suhteessa mediaanivaluuttaan. johtui lähinnä Suomen Suomen markka on osallistunut ERMiin 14. lokakuuta 1996 alkaen eli yli 16 kuukauden ajan helmikuun 1998 loppuun mennessä. Suomen markka heikkeni tarkastelujakson alussa, mikä talouden epävarmoista kasvunäkymistä. Toukokuusta 1996 alkaen talouden perustekijöiden paraneminen käänsi suuntauksen jyrkästi, ja markka vahvistui noin 4,2 prosentista 1,7 prosenttiin tulevan keskuskurssina alapuolella mediaanivaluuttaan nähden toukokuusta lokakuuhun 1996. 9 Vahvistuminen tapahtui kevenevän rahapolitiikan oloissa, kun erittäin hidas inflaatio salli Suomen Pankin alentaa korkoja huomattavasti vuonna 1996. Suomen markka oli yli 2,25 prosenttia keskuskurssinsa alapuolella suhteessa mediaanivaluuttaan yhteensä 39 päivää tarkastelujakson aikana. Liityttyään ERMiin Suomen markka on kuitenkin ollut jatkuvasti keskuskurssiaan vahvempi suhteessa mediaanivaluuttaan, ja kahteen otteeseen se on ollut yli 2,25 prosenttia keskuskurssinsa yläpuolella mediaanivaluuttaan nähden. Poikkeama keskuskurssista nousi 3,7 prosenttiin tammikuussa 1997, jolloin Suomen markka nousi ERMin toiseksi vahvimmaksi valuutaksi Pohjoismaiden valuuttojen yleisen vahvistumisen myötä. Suomen markan vahvuus ilmensi Suomen talouden suotuisia kasvunäkymiä. Keskuspankki pyrki markkinainterventioillaan rajoittamaan valuutan vahvistumista. Suomen markka vahvistui toistamiseen 2,25 prosenttiin keskuskurssinsa yläpuolelle suhteessa mediaanivaluuttaan elokuussa 1997, jolloin markkinat spekuloivat markan mahdollisella revalvaatiolla. Tällä kertaa keskuspankki ei intervenoinut. Helmikuun 1998 loppuun mennessä Suomen markka oli saavuttanut keskuskurssinsa. Vuoden 1996 alkupuolella Italian keskuspankki toimi valuuttamarkkinoilla rajoittaakseen liiran liikkeitä vahvistumisjakson aikana ja kasvattaakseen huomattavasti valuuttavarantoaan. Heinä- ja elokuussa 1996 keskuspankki tällaiset "tasoittavat" interventiot. Suomen liittyessä ERMiin keskuskurssin yläpuolella. lokakuussa 1996 markkinakurssi suhteessa ecuun oli noin 1 prosentin liiraa yksinkertaisesti keskeyttämällä tuki 161 5. 2. 3. ERMin ulkopuoliset valuutat Kreikan drakma, Ruotsin kruunu ja Englannin punta eivät osallistuneet ERMiin tarkastelujakson aikana, joskin Kreikan drakma liittyi mekanismiin maaliskuussa 1998. teknisesti ERM-keskuskurssien puuttuessa niiden valuuttakurssikehitystä ei ole mahdollista arvioida samalta pohjalta kuin ERM-valuuttojen kehitystä. Lisäksi näiden valuuttojen kurssikehitystä lienee tarkoituksenmukaista arvioida ko. maissa harjoitetun rahapolitiikan strategian puitteissa. Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Ruotsissa rahapolitiikalla on suora inflaatiotavoite ja kelluva valuuttakurssi, kun taas Kreikassa valuuttakurssin vakaus suhteessa ecuun on ollut olennainen osa virallista inflaation vastaista strategiaa. Näiden valuuttojen kehitystä tarkastellaan suhteessa Saksan markkaan kuviossa 5. 3 sekä nimellisellä efektiivisellä valuuttakurssilla kuviossa 5. 4. Lisäksi kuviossa 5. 3 esitetään Kreikan drakman valuuttakurssikehitys suhteessa ecuun. Kreikan drakma vahvistui suhteessa sekä Saksan markkaan että ecuun tarkastelujakson ensimmäisen osan aikana. Vuoden 1996 toisesta neljänneksestä lähtien Kreikan drakman arvo oli 155-160 suhteessa Saksan markkaan. Suhteessa ecuun drakma heikkeni vuoden 1997 alkupuolella. Kreikan drakman nimellinen efektiivinen kurssi oli suhteellisen vakaa koko jakson ajan. Kreikan viranomaisten ilmaisema vakaa sitoutuminen EMU- jäsenyyteen sekä edistyminen inflaation hidastamisessa ja julkisen talouden alijäämän pienentämisessä ovat edesauttoivat valuuttakurssivakautta. Kreikan drakma joutui kuitenkin huomattaviin myyntipaineisiin lokakuussa 1997 rahoitushäiriöiden levitessä Aasian kehittyviltä markkinoilta. Kreikan drakmaa puolustettiin onnistuneesti väliaikaisilla korkojen nostoilla ja valuutta-interventioilla. Maaliskuussa 1998 Kreikan drakma liittyi ERMiin senhetkistä markkinakurssia huomattavasti heikommalla keskuskurssilla 357 drakmaa/ecu. Ruotsin kruunun nimellinen efektiivinen kurssi vahvistui noin 5 % maaliskuusta lokakuuhun 1996, mutta laski jälleen kesäkuuhun 1997 saakka Ruotsin talouden heikentyneiden kasvunäkymien vuoksi ja Ruotsin keskuspankin kevennettyä rahapolitiikkaansa. Ruotsin kruunun suhde Saksan markkaan kehittyi samalla tavoin mutta oli vaihtelultaan laajempaa. Suuntaus kääntyi jälleen kesäkuusta 1997 alkaen, jolloin Ruotsin kruunu alkoi vahvistua Ruotsin talousnäkymien piristyessä. Ruotsin kruunun nimellinen efektiivinen kurssi palasi vuoden 1997 viimeisellä neljänneksellä maaliskuun 1996 tasolle ja nousi korkeimmilleen (4,25 suhteessa Saksan markkaan) lokakuussa 1997. Helmikuun lopussa 1998 kruunu oli 4. 42 suhteessa Saksan markkaan. 162 Kuvio 5. 3 ERMin ulkopuoliset valuutat: valuuttakurssi suhteessa DEM:aan ja (ainoastaan GRD. n osalta) suhteessa ecuun (päivittäiset tiedot) GRD/DEM Kreikan drakma suhteessa DEM:aan ja ecuun GRD/ECU H 1 1 1 1 h 01/03/96 05/06/96 03/09/96 29/11/96 03/03/97 05/06/97 03/09/97 01/12/97 GRD/DEM GRD/ECU SEK7DEM 01. 03. 96 05. 06. 96 03. 09. 96 29. 11. 96 03. 03. 97 05. 06. 97 03. 09. 97 01. 12. 97 DEM/GBP 2. 0 H 01/03/96 1 05/06/96 1 03/09/96 1 29/11/96 I 03/03/97 1 05/06/97 1 03/09/97 1- 01/12/97 Lähde: Komissio 163 Kuvio 5. 4 Kreikan, Ruotsin ja Yhdistyneen kuningaskunnan nimelliset efektiiviset valuuttakurssit (suhteessa 24 teollistuneeseen maahan, kuukausitiedot, maaliskuu 1996=100) 03/96 05/96 07/96 09/96 11/96 01/97 03/97 05/97 07/97 09/97 11/97 01/98 •••••-- Kreikka -*- Ruotsi -*- Yhdistynyt kuningaskunta Lähde : Komissio Englannin punta vahvistui erittäin huomattavasti tarkastelujakson aikana. Englannin punnan vahvistuminen oli seurausta Yhdistyneen kuningaskunnan talouden pitkälle kehittyneestä suhdannevaiheesta verrattuna useimpiin muihin yhteisön talouksiin ja siten korkojen nousun odotuksista. Vahvistuminen oli voimakkainta elokuun 1996 ja heinäkuun 1997 välisenä aikana, jolloin Englannin punnan nimellinen efektiivinen arvo nousi 25 %. Samana ajanjaksona punta vahvistui vielä enemmän Saksan markan (38 %) ja muiden yhteisön valuuttojen suhteen. Englannin punnan kysyntää kiihdyttivät Englannin keskuspankin rahapolitiikan kiristäminen inflaatiopaineiden ilmaantuessa sekä vahvistuvan dollarin tavanomaiset heijastusvaikutukset. Jo vuonna 1996 Yhdistyneen rahapolitiikan kuningaskunnan kiristämisestä, mikä johti Englannin ja Saksan jo entuudestaan positiivisen korkoeron kasvamiseen. Englannin keskuspankki nostikin virallista korkoaan kuudessa askeleessa 7,25 prosenttiin tarkastelujakson aikana. Punnan kurssia tuki lisäksi EMUun liittyvä kehitys, koska sijoitussalkkujen hajauttamisella EMUn edellä on ollut taipumusta lisätä sijoituksia puntamääräisiin vaateisiin. Syys-lokakuussa 1997 puntaan kohdistui jonkin aikaa myyntipaineita markkinoiden spekuloidessa Yhdistyneen kuningaskunnan pikaisella osallistumisella EMUun ja liittymiskurssilla, joka olisi alle vallitsevan markkinakurssin. Odotukset rahapolitiikan kiristämisestä Saksassa heikensivät Englannin puntaa jonkin verran 1997 loppupuolella, mutta helmikuun 1998 lopussa punta lähestyi jälleen 3,0 Saksan markkaa. spekulaatioita talouskasvu kiihtyvä synnytti 164 5. 3. Valuuttakurssivakauden kriteeriin arviointi suhteessa perustamissopimuksen Kymmenen valuuttaa - Belgian/Luxemburgin frangi, Tanskan kruunu, Saksan markka, Espanjan peseta, Ranskan frangi, Irlannin punta, Alankomaiden guldeni, Itävallan sillinki ja Portugalin escudo - olivat osallistuneet ERMiin yli kahden vuoden ajan helmikuun 1998 loppuun mennessä. Näistä ainoastaan Irlannin punta oli ollut merkittävän ajan ±2,25 keskuskurssiinsa mediaanivaluuttaan nähden. Irlannin punnan poikkeama oli kuitenkin enimmäkseen keskuskurssinsa yläpuolella. Näin ollen arvioidaan, etteivät nämä 10 valuuttaa ole kokeneet merkittäviä jännitteitä ERMissä kahden vuoden tarkastelujakson aikana. vaihteluvälin ulkopuolella suhteessa prosentin Siihen mennessä, kun neuvosto tarkastelee asiaa toukokuussa 1998, Italian liira on osallistunut ERMiin noin 17 kuukautta ja Suomen markka noin 18/4 kuukautta. Valuuttakurssikehityksen osalta molemmat valuutat ovat käyneet läpi pääosin samat vaiheet vahvistuen ennen ERMiin liittymistä ja pysytellen sen jälkeen suhteellisen vahvana ja vakaana mekanismissa. Tässä tarkastelussa Italian liiran ja Suomen markan vakautta arvioidaan kuten ne olisivat osallistuneet ERMiin nykyisillä keskuskursseillaan täydet kaksi vuotta. Näitä kahta valuuttaa ei ole tarvinnut tukea suorilla rahapoliittisilla interventioilla. toimilla sen paremmin virallisia korkoja nostamalla kuin laajoilla Tarkastelujakson aikana kummallakaan valuutalla ei katsota olleen merkittäviä jännitteitä ERMissä. Kreikan drakma, Ruotsin kruunu ja Englannin punta eivät osallistuneet ERMiin tarkastelujakson aikana. Näin ollen niiden valuuttakurssien vakautta ei voida arvioida samalla tavalla kuin ERMiin osallistuvien valuuttojen osalta. 165 Liite: Erilaisia lähestymistapoja valuuttakurssien vakauden arviointiin ERMissä Luvun 5 kehikossa on käsitelty perusteellisesti valuuttakurssikriteerin täyttämisen arvioinnissa käytettyä mediaanivaluuttaan perustuvaa lähestymistapaa. Tässä liitteessä keskitytään muiden mahdollisten vaihtoehtoisten ja heikkouksiin10. Kaikkia lähestymistapoja oletetaan yhdistävän vaatimus vähintään kahden vuoden ERM-jäsenyydestä ja ±2,25 prosentin vaihteluvälin noudattaminen suhteessa keskuskurssin. Tärkein lähestymistapoja erottava piirre on vertailuvaluutta, jonka suhteen ERM-valuuttojen valuuttakurssikehitystä arvioidaan. lähestymistapojen etuihin Yleisellä tasolla keskeiset lähestymistavat perustuvat arvioon valuutan keskuskurssin kehityksestä suhteessa johonkin vertailuvaluuttaan. Tämä valuutta, joka voi muuttua tarkastelujakson aikana, toimii arvioinnin mittapuuna. Tärkeä kysymys on, kuinka tämä vertailuvaluutta valitaan. Tässä liitteessä tarkastellaan lähestymistapoja, joissa käytetään seuraavia mahdollisia vertailuvaluuttoja: 1. ERMin vahvin valuutta (joka mahdollisesti vaihtuu ajan myötä) 2. Saksan markka ja 3. ecu. 1. ERM-valuuttojen kehityksen arviointi suhteessa mekanismin vahvimpaan valuuttaan (kuviot 5. 5 ja 5. 6) tulkintaa valuuttakurssivakaudesta. Tässä Kun valitaan vahvin ERM-valuutta vertailuvaluutaksi, etuna on, että tällöin käytetään vaativaa lähestymistavassa arvioinnin päähuomio rajoittuu muiden ERM-valuuttojen valuuttakurssiliikkeisiin ja niiden alempaan vaihtelurajaan vahvimpaan valuuttaan nähden. Lähestymistavassa on kuitenkin useita heikkouksia. 10 ERM-valuuttojen valuuttakurssikehitys kunkin tarkastelujakson aikana esitetään kuvioissa 5. 5-5. 8 prosentuaalisina poikkeamina keskuskurssista suhteessa vertailuvaluuttaan. Taulukoissa 5. 2-5. 5 on tunnuslukuja, joilla vertaillaan eri menetelmiä. Eri lähestymistapojen tuloksia arvioitaessa annetaan kustakin kehikosta lyhyt analyysi, jolla laajennetaan asian käsittelyä luvun 5 kehikossa. lähestymistavan valossa 166 Ensinnäkin jonkin valuutan kurssikehityksen arviointi suhteessa ERMin vahvimpaan valuuttaan ei vastaa sen paremmin mekanismin tarkoitettua kuin sen varsinaista toimintaa. ERM perustettiin symmetriseksi järjestelmäksi, ja tässä mielessä mekanismin ankkurina ei ole sen vahvin vaan sen keskellä oleva valuutta. Saksan markka on kiistämättä ollut ERMin tosiasiallinen ankkuri, mikä johtuu sen vakaasta historiasta ja sen asemasta tärkeänä kansainvälisenä varantovaluuttana. Saksan markka ei kuitenkaan ole aina ollut mekanismin vahvin valuutta. Saksan markan rooli ankkurivaluuttana onkin ilmennyt Saksan valuutan taipumuksena sijaita mekanismin keskellä tai keskivaiheilla. Tässä yhteydessä on syytä todeta, että Saksan markka (tai jokin siihen läheisesti kytkeytynyt ydinvaluutta) on ollut ERMin mediaanivaluutta suurimman osan tarkastelujaksosta. ERMin varsinaisen toiminnan näkökulmasta vaihteluvälien laajentaminen ±15 prosenttiin on korostanut järjestelmän "keskustan" merkitystä valuuttakurssipolitiikan viitekohtana. Niinpä kansallisia rahapoliittisia viranomaisia on kiinnostanut enemmän valuuttansa liiallisen volatiliteetin välttäminen kuin kapean vaihteluvälin noudattaminen suhteessa vahvimpaan ERM-valuuttaan. Tätä näkemystä tukee se, että mekanismissa ei reagoitu Irlannin punnan vahvistumiseen vuonna 1996. Toiseksi ±15 prosentin vaihteluvälin sallima suurempi valuuttakurssivaihtelun mahdollisuus luo riskin, että vahvimman valuutan käyttäminen vertailuvaluuttana saattaa tuottaa kohtuuttomia tuloksia valuuttakurssikehitystä tarkasteltaessa. Kuten kuviosta 5. 5 ilmenee, tämä näkökohta on erityisen tärkeä Irlannin punnan tarkastelujakson aikana toteutuneen kehityksen valossa. Kaikki muut ERM-valuutat ovat olleet merkittävän ajan selvästi keskuskurssinsa alapuolella Irlannin puntaan nähden. Olisi kuitenkin väärin päätellä, että nämä valuutat olivat "heikkoja" ERMin sisällä. Irlannin punta on helposti todettavissa poikkeavaksi valuutaksi, kun otetaan huomioon sen poikkeama keskuskursseista suhteessa muihin, mekanismissa tiiviisti ryhmittyneisiin valuuttoihin. Ei kuitenkaan ole olemassa mitään ohjeistoa, jonka avulla voidaan määritellä, milloin vahvin valuutta on poikkeava valuutta. Irlannin puntaa vähemmän selvissä tapauksissa rajanveto olisi väistämättä mielivaltaista. Kuvio 5. 6, jossa esitetään laskelman tulokset ilman Irlannin puntaa, osoittaa, että 2,25 % suuremmat kahdenväliset erot ovat olleet melko tavallisia tarkastelujakson aikana, ja niitä on pidettävä tyypillisinä vuoden 1993 jälkeisen ERMin toiminnalle. 167 2. ERM-valuuttojen kehityksen arviointi suhteessa Saksan markkaan (kuvio 5. 7) tapana valita vertailuvaluutaksi arvioitaessa ERMin Saksan markka on ollut järjestelmän valuuttakurssikehitystä. Tämä heijastaa Saksan markan erityisroolia tässä tosiasiallisena ankkurina. Saksan markan käyttäminen vertailuvaluuttana tarkastelussa ei kuitenkaan ole soveliasta, koska tällainen lähestymistapa määrittelisi Saksan markan vakaaksi jo lähtökohtaisesti jättäen sen arvioinnin ulkopuolelle. Kuviossa 5. 7 esitetään kuitenkin kattavuuden vuoksi muiden ERM-valuuttojen kehitys suhteessa niiden DEM-keskuskurssiin. Koska Saksan markka (tai muu siihen läheisesti kytkeytynyt ydinvaluutta) on ollut mekanismin keskellä suurimman osan tarkastelujaksosta, ei ole yllättävää, että valuuttakurssien liikkeet suhteessa Saksan markkaan myötäilevät läheisesti kurssiliikkeitä suhteessa mediaanivaluttaan. Yhtenevyys on erityisen ilmeinen verrattaessa taulukoiden 5. 1 ja 5. 4 tunnuslukuja. 3. ERM-valuuttojen kehityksen arvioiminen suhteessa ecuun (kuvio 5. 8) Ecua voitaisiin pitää luontevana ehdokkaana vertailuvaluutaksi arvioitaessa ERMin valuuttakurssikehitystä. Tässä lähestymistavassa voidaan kuitenkin havaita kaksi merkittävää heikkoutta. Ensinnäkin ERMin vaihteluvälit ja interventiovelvollisuudet on määritelty suhteessa kahdenvälisiin keskuskursseihin. ERMissä ei ole koskaan ollut muodollista velvoitetta tavoitella suoraan mitään ecu-kurssia. Toiseksi ecu-koriin kuuluu ERMin ulkopuolella olevia valuuttoja. Koska näiden valuuttojen kehitys vaikuttaa ecun arvoon, mekanismin ulkopuolinen kehitys voi muuttaa ERM-valuuttojen ecu-kursseja. Tämä ilmiö on käsillä olevan arvioinnin kannalta merkityksellinen Englannin punnan vuoden 1996 puolivälin jälkeen tapahtuneen jyrkän vahvistumisen vuoksi. Kuviossa 5. 8 esitetään ERM-valuuttojen markkinakurssien poikkeamat niiden ecu-keskuskurssista tarkastelujakson aikana. Italian liiraa ja Irlannin puntaa lukuun ottamatta kaikki ERM- valuutat ovat heikentyneet suhteessa ecuun. Koska nämä kurssiliikkeet suhteessa ecuun heijastavat lähinnä Englannin punnan vahvistumista korissa, on niiden perusteella vaikea tehdä mielekkäitä johtopäätöksiä valuuttakurssikehityksestä ERMissä. 168 Taulukko 5. 2 Valuuttakurssipoikkeama suhteessa vahvimpaan valuuttaan (maaliskuu 1996 - helmikuu 1998, päivittäiset tiedot) Keskiarvo Suurin ero Pienin ero Keskihajonta (%) (%) (%) Päiviä < -2,25% Lukumäärä % kauppa päivistä BEF/LUF DKK DEM ESP FRF IEP ITLa) NLG ATS PTE FIMa) -5,65 -6,04 -5,71 -4,82 -6,41 -0,61 -6,32 -5,42 -5,73 -4,83 -4,96 -0,24 -1,47 -0,29 0,00 -1,36 0,00 -1,61 0,00 -0,32 0,00 0,90 -12,59 -12,24 -12,47 -11,36 -13,05 -5,50 -11,79 -12,40 -12,48 -11,13 -10,67 3,88 3,29 3,77 3,87 3,49 1,35 2,59 3,94 3,78 3,08 2,95 339 405 350 329 443 56 491 334 350 344 393 67 81 70 65 88 11 98 66 70 68 78 a) Italian liiraa ja Suomen markkaa koskevat luvut on laskettu ikään kuin ne olisivat olleet ERMissä koko tarkastelujakson ajan nykyisillä keskuskursseillaan. Lähde: Komissio Taulukko 5. 3 Valuuttakurssipoikkeama suhteessa vahvimpaa n valuuttaan pl. IEP (maaliskuu 1996 - helmikuu 1998, päivittäiset tiedot) Keskiarvo Suurin ero Pienin ero Keskihajonta Päiviä < -2,25% BEF/LUF DKK DEM ESP FRF IEP ITLa) NLG ATS PTE FIMa) (%) -1,43 -1,82 -1,49 -0,63 -2,18 3,27 -2,13 -1,21 -1,51 -0,67 -0,80 (%) -0,24 -0,25 -0,29 0,00 -0,27 9,50 0,00 0,00 -0. 32 0,00 0. 90 (%) -4,14 -4,09 -4,19 -2,85 -4,77 -5,50 -9,13 -3,89 -4,18 -2,49 -6,91 0,71 0,75 0,68 0,62 0,87 4,01 2,13 0,71 0,68 0,69 1,46 51 105 56 3 259 56 205 35 57 18 62 10 21 11 1 51 11 41 7 11 4 12 a) Italian liiraa ja Suomen markkaa koskevat luvut on tarkastelujakson ajan nykyisillä keskuskursseillaan. laskettu ikään kui n ne olisivat olleet ERMissä kokc Lähde: Komissio 169 Taulukko 5. 4 Valuuttakurssipoikkeama suhteessa Saksan markkaan (maaliskuu 1996 - helmikuu 1998, päivittäiset tiedot) Keskiarvo Keskimääräinen absoluuttinen poikkeama (%) • Suurin ero Pienin ero Keskihajonta (%) (%) Päiviä < -2,25% Lukumäärä % kauppa päivistä 0,11 0,48 0,00 0,85 0,73 5,34 1,65 0,29 0,02 1,01 1,40 0,44 0,24 0,00 2,61 0,25 11,09 2,13 0,91 0,06 3,05 4,02 -0,13 -1,50 0,00 -0,34 -2,35 -4,24 -7,82 -0,07 -0,08 -1,36 -4,20 0,15 0,58 0,00 0,46 0,60 4,23 2,20 0,25 0,02 0,95 1,50 0 0 0 0 2 32 96 0 0 0 39 0 0 0 0 0 6 19 0 0 0 8 a) Italian liiraa ja Suomen markkaa koskevat luvut on laskettu ikään kuin ne olisivat olleet ERMissä koko tarkastelujakson ajan nykyisillä keskuskursseillaan. Lähde: Komissio Taulukko 5. 5 Valuuttakurssipoikkeama suhteessa ecuun (maaliskuu 1996 - helmikuu 1998, päivittäiset tiedot) Keskiarvo Keskimääräinen absoluuttinen poikkeama (%) Suurin ero Pienin ero Keskihajonta (%) (%) Päiviä < -2,25% Luku määrä % kauppa- päivistä (%) 0,06 -0,33 0,00 0,85 -0,68 4,68 -0,64 0,28 -0,02 0,81 0,68 BEF/LUF DKK DEM ESP FRF IEP ITLa) NLG ATS PTE FIMa) (%) -0,90 -1,29 -0,96 -0,11 -1,64 3,82 -1,57 -0,68 -0,98 -0,14 -0,26 BEF/LUF DKK DEM ESP FRF IEP ITLa) NLG ATS PTE FIMa) 1,65 1,33 1,55 1,53 1,64 4,08 1,60 1,67 1,57 1,12 1,11 2,18 0,55 1,85 3,35 0,21 8,91 0,62 2,48 1,88 1,77 2,55 -3,31 -2,99 -3,20 -2,36 -3,70 -2,38 -5,83 -3,14 -3. 21 -2,54 -3,35 1,59 146 0,93 108 1,47 137 1,68 7 1,00 170 2 3,14 1,12 74 1,70 133 1,47 143 1,30 51 1,30 32 29 21 27 1 34 0 15 26 28 10 6 Italian liiraa ja Suomen markkaa koskevat luvut on laskettu ikään kuin ne olisivat olleet ERMissä koko a) tarkastelujakson ajan nykyisillä keskuskursseillaan. Lähde: Komissio 170 Kuvio 5. 5 Poikkeama keskuskurssista suhteessa ERMin vahvimpaan valuuttaan (päivittäiset tiedot) -15% * <*> g 8 v© •n * o\ ON <*1 * i—i OA -BEF DKK •DEM FRF -5% H -10% -15% \© ÇN « ç *H »p gs « e «n vp g; ©\ ç «»i vp t» £\ £\ -* f<1 c; ç <«i o\ t- gj SO ç «o r- g; C\ e fi •ATS NLG i i 5% 0% % - */ -10% H -15% 5% -10% -15% ?! î <*> * ç ç S S ? ® e ? ? '-, <*> ç Ö S 8 Irt W F^ •PTE •ESP ç c -IEP •ITL •FIM H u o m. Kaksi pystysuoraa viivaa alimmassa oikeanpuoleisessa kuviossa osoittavat Suomen maikan liittymisen ERMiin 14. 10. 1996 ja Italian liiran paluun ERMiin 25. 11. 1997. Osallistumista edeltävän ajan osalta markkaa ja liiraa arvioidaan niiden nykyisten ERM-keskuskurssien suhteen. Näitä kahta valuuttaa ei kuitenkaan ole otettu huomioon vertailuvaluutan valinnassa sinä aikana. Kaikille on merkitty +/• 2,25 prosentin vaihteluväli keskuskurssin ympärillä. Lähde: Komissio. 171 Kuvio 5. 6 Ero keskuskurssista suhteessa ERM in vahvimpaan valuuttaan (pi. IEP) (päivittäisettiedot) -10% -\ -15% • £* K^V» 'vSi 5% 0% -5% i -10% -15% g; s© e in g; çs ç «*i g\ es =5 "-n -BEF DKK -DEM FRF 5% 5% 0 %' S & ^ £ £ ^= 0% ^ ^ i j d ^ y i y y u^ -5% -10% -15% -5% H -10% H -15% SO Ci <*) e —I O SO «5 SO § <C O SO « CJ e Q O SO « -H ts OX «S Ci «5 ?5 so S5 g ÇS rs | I SS S 8 5 8 3 s 8 s a 8 •ATS — N LG •PTE E SP - 1 0% H - 1 5% ? * © SS " " 8 8 3 8 8 83 • SS Cî ? '" '"! a 8 S 8 s 25 Huom. Kaksi pystysuoraa viivaa alimmassa oikeanpuoleisessa kuviossa osoittavat Suomen markan liittymisen ERMiin 14. 10. 1996 ja Italian liiran paluun ERMiin 25. 11. 1997. Osallistumista edettävän ajan osalta markkaa ja liiraa arvioidaan niiden nykyisten ERM-keskuskurssien suhteen. Näitä kahta valuuttaa ei kuitenkaan ole otettu huomioon vertailuvaluutan valinnassa sinä aikana. Kaikille on merkitty +/• 2,25 prosentin vaihteluväli keskuskurssin ympärillä. -m FTM Lähde: Komissio 172 Kuvio 5. 7 Poikkeama DEM:n keskuskurssiin (päivittäiset tiedot) 4% 3% 2% 1% 0% - 1% -2% -3% -4% 'I '__,«• Hii "V •/"V- $ t $ 8 8 8 sp t» $ gs 3 8 ss ss e; 8 8 3 4% 3% 2% 1% 0% -1% -2% -3% -4% £ 8 8 £ 8 8 8 3 S! SS SS 8 8 3 •BEF DKK •FRF 4% 3% •) 2% 1% 0% -1% -2% -I -3% A -4% ss rr, « >-i ss so C «1 ss ©\ e *s. -3% H -4% s; OS ss <-» 8 8 8 8 8 8 8 3 e, es 8 3 •ATS NLG •ESP PTE sp SS fi e sp SS SO ç sp © OS S3 sp © »-• 5 l^- SS f) ç SS S! S! 8 8 3 ss ss © s; ss 8 8 3 8 8 8 3 ss ss -IEP •ITL FIM Huom. Kaksi pystysuoraa viivaa alimmassa oikeanpuoleisessa kuviossa osoittavat Suomen markan liittymisen ERMiin 14. 10. 1996 ja Italian liiran paluun ERMiin 25. 11. 1997. Osallistumista edettävän ajan osatta markkaa ja liiraa arvioidaan niiden nykyisten ERM-keskuskurssien suhteen. Kaikille on merkitty +A 2,25 prosentin vaihteluväli keskuskurssin ympärillä. Lähde: Komissio 1 73 Kuvio 5. 8 Poikkeama ecun keskuskurssista (päivittäiset tiedot) SS 8 8 8 8 8 8 3 s; ss Is 8 8 8 S; ss I 8 SS SS 8 3 -BEF DKK -DEM FRF 8 8 8 8 8 8 8 3 ss Os e r« •ATS NLG •PTE ESP SO ss sp ss s; I S g I so s; ss ss I 9 I S S S S S S S P- ss IEP •ITL FIM Huom. Kaksi pystysuoraa viivaa alimmassa oikeanpuoleisessa kuviossa osoittavat Suomen markan liittymisen ERMiin 14. 10. 1996 ja Italian liiran paluun ERMiin 25. 11. 1997. Osallistumista edeltävän ajan osalta markkaa ja liiraa arvioidaan niiden nykyisten ERM-keskuskurssien suhteen. Kaikille on merkitty +/- 2,25 prosentin vaihteluväli keskuskurssin ympärillä. Lähde: Komissio 174 6. PITKÄT KOROT 6. 1. Perustamissopimuksen määräykset Perustamissopimuksen 109 j artiklan 1 kohdan neljännessä luetelmakohdassa mainitaan saavuttaman "jäsenvaltion valuuttajärjestelmän sellaisena kuin se ilmenee pitkän aikavälin korkokantojen tasossa ". Euroopan valuuttakurssijärjestelmään osallistumisen pysyvyys, lähentymisen jäsenvaltion ja Pöytäkirjan N:o 6 4 artiklassa asiaa käsitellään tarkemmin ja todetaan: "Korkokantojen lähentymisperuste tarkasteluajankohtaa edeltävänä vuotena merkitsee, että jäsenvaltion pitkän aikavälin korkokantojen keskimääräinen nimellistaso on enintään kaksi [prosenttiyksikköä korkeampi kuin] enintään kolmen hintatason vakaudessa parhaiten suoriutuneen jäsenvaltion [vastaava taso]. Korkokantojen aikavälin obligaatioiden [tai] vastaavien arvopapereiden perusteella ottaen huomioon kansallisten määrittelyjen erot. " jäsenvaltioiden pitkän lasketaan taso ja talouden näkemystä perustekijöistä, inflaatiovauhdista indikaattoreina. Ne eivätkä ilmentävät Pitkiä korkoja voidaan pitää myös ennakoivina rahoitusmarkkinoiden kansalliset viranomaiset voi vaikuttaa niihin suoraan. Pitkien korkojen taso riippuu reaalikorosta, odotetusta liittyy pääasiassa velan riskipreemiosta laiminlyöntiin, odotettuihin valuuttakurssiliikkeisiin ja inflaatio- ja takaisinmaksun epävarmuuteen). valuuttakurssiodotuksiin vapaiden eri reaalikorot pyrkivät pääomamarkkinoiden jäsenvaltioissa. Sen vuoksi vastaavien nimelliskorkojen erot ilmentävät pääasiassa rahoitusmarkkinoiden näkemystä kunkin jäsenvaltion inflaatiosta, julkisen talouden toisiin jäsenvaltioihin1. Niinpä vahvuudesta ja valuuttakurssivakaudesta suhteessa korkokriteerin täyttyminen on osoitus siitä, että jäsenvaltion nimellinen lähentyminen ja valuuttakurssivakaus ovat perustamissopimuksen mukaisesti kestävällä pohjalla. Yhteisön samalle ansiosta pitkät liittyvään tasolle (joka Erot ilmentävät myös verokohtelun ja markkinoiden likviditeetin eroja. 175 6. 2. Jäsenvaltioiden korkokehitys Jäsenvaltioiden korkokehitystä ei voi tarkastella irrallaan yhteisön ulkopuolella tapahtuneesta kehityksestä. Viime vuosina tärkeimmissä teollisuusmaissa ei ole ollut merkittäviä inflaatiopaineita, joten niiden rahatalous on ollut yleisesti ottaen vakaa. Yhdysvalloissa inflaatio on vuoden 1994 lopulta saakka pysynyt alle 3,3 prosentissa vuoden 1994 ja kiristyvistä lopulta saakka orastavista kapasiteettirajoitteista työmarkkinaoloista huolimatta. Vuodesta 1994 lähtien Yhdysvaltain keskuspankki on nostanut yön yli -tavoitekorkoaan (federal-funds target rate) vain 75 pistettä 5,5 prosenttiin. Hidas inflaatio, jota tukevat odotukset budjetin vahvistumisesta keskipitkällä aikavälillä sekä joustavat tarjontapuolen olosuhteet, on vahvistanut Yhdysvaltain joukkovelkakirjamarkkinoita. Joukkovelkakirjalainojen korot,2 jotka nousivat yli 2 prosenttiyksikköä vuonna 1994, ovat olleet vuoden 1994 lopusta yleisesti laskussa lukuun ottamatta vuoden 1996 alkupuolta, jolloin korot nousivat väliaikaisesti markkinoiden odottaessa (turhaan) rahapolitiikan kiristämistä. Valtion 10 vuoden viitelainan koron laskua vuoden 1994 lopun noin 7,8 prosentista 5,6 prosenttiin helmikuussa 1998 on viime aikoina edesauttanut se, että maahan on virrannut runsaasti pääomaa Aasian rahoitusmarkkinoiden häiriöiden vuoksi. Japanissa talouden heikko kasvu painoi inflaatiovauhdin alle 1 prosenttiin lähes koko ajanjakson 1994-1997 ajaksi ja on vaatinut kasvua tukevaa rahapolitiikkaa. Virallinen diskonttokorko on ollut syyskuusta 1995 alkaen historiallisen matala 0,5 %. Myös Japanin pitkät korot ovat vuoden 1997 lopulta laskeneet historiallisen alhaalle. Kymmenen vuoden viitelainan korko oli 1,8 % helmikuussa 1998. Yhteisön maista Saksan inflaatiovauhti on ollut alle 2 % lähes jatkuvasti vuoden 1994 lopulta. 3 Lokakuussa 1997 Saksan keskuspankki nosti repokorkoaan 30 pistettä 3,3 prosenttiin; tämä oli ensimmäinen virallisen koron muutos vuoden 1996 puolivälin jälkeen ja ensimmäinen nosto vuoden 1992 jälkeen. Inflaation pysyessä maltillisena ja valtion talouden tervehdyttämisen edetessä Saksan pitkien korkojen liikkeet ovat yleisesti ottaen seuranneet Yhdysvaltain vastaavia korkoja. Saksan ja Yhdysvaltain korkoero kääntyi kuitenkin positiivisesta negatiiviseksi huhtikuussa 1996, kun Yhdysvaltain talouden suhdannetilanne pysyi melko suotuisana. Saksan 10 vuoden viitelainan tuotto nousi 5,8 prosentista 7,5 prosenttiin tammikuusta 1994 tammikuuhun 1995, mutta laski 5,0 prosenttiin helmikuussa 1998. Ellei muuta mainita, kaikki tässä osuudessa mainitut korot ovat kuukausikeskiarvoja. Yhteisön maiden osalta on käytetty yhdenmukaistettuja sarjoja (ks. kehikko). Yhteisön ulkopuolisten maiden osalta on käytetty valtion 10 vuoden viitelainan korot. Ks. luku 3. 176 Muissa yhteisön maissa inflaatiovauhti on yleisesti ollut hidas ja hidastunut vuoden 1994 lopun jälkeen. Rahapolitiikan perusviritys on jäsenvaltioissa ollut yhtenevä, joskin lyhyiden korkojen kehitys on ollut vaihtelevampaa. Belgian/Luxemburgin, Tanskan, Ranskan ja Itävallan muodostamassa maaryhmässä rahapolitiikan viritys on vastannut läheisesti Saksan rahapolitiikan viritystä. Näiden maiden rahamarkkinakorot ovat nyt hyvin samalla tasolla. Espanjassa, Italiassa ja Portugalissa inflaation hidastuminen mahdollisti virallisten korkojen asteittaisen alentamisen vuoden 1994 lopulta, mutta näiden maiden rahamarkkinakorot ovat edelleen suhteellisen korkeat, joskin korkotaso vaihtelee maittain. Mahdollisia inflaatiopaineita ehkäistiin ennakolta nostamalla virallisia korkoja Irlannissa ja Alankomaissa vuoden 1997 alussa ja Suomessa syyskuussa 1997. Tämän ryhmän rahamarkkinakorot ovat epäyhtenevät: Alankomaiden korot ovat yhteisön alimpia ja Irlannin korkeimpia. Yhdistyneessä kuningaskunnassa rahamarkkinakorot ovat huomattavasti korkeammat kuin alimmat korot, koska rahapolitiikkaa kiristettiin vuonna 1997 kotimaisten kysyntäpaineiden hillitsemiseksi ja inflaation painamiseksi takaisin viralliseen tavoitteeseen. Vuoden 1994 lopulta pitkät korot yhteisössä ovat alentuneet ja lähentyneet toisiaan kuten johtuu vastaavien korkojen kehityksestä kuvio 6. 1 osoittaa. Suotuisa kehitys Yhdysvalloissa talouksien valtion yhteisvaikutuksesta. kestävän tervehdyttämisessä Valuuttakurssien, erityisesti ERM-valuuttojen vakaus4 on myös osaltaan avustanut suotuisaa kehitystä. Yhteisön keskimääräinen pitkä korko5 on laskenut noin 390 pistettä 9,2 prosentista tammikuussa 1995 5,3 prosenttiin helmikuussa 1998. Lasku on ollut huomattavampaa maissa, joissa korot olivat suhteelliset korkeat jakson alussa. sekä maltillisten tapahtuneen ja edistymisen inflaatiopaineiden Korot ovat suurimman osan ajanjaksoa olleet alimmat Saksassa, Ranskassa ja Alankomaissa. Belgiassa, Luxemburgin ja Itävallan korot ovat olleet johdonmukaisesti korkeintaan yhden prosenttiyksikön korkeammat kuin yhteisön alimmat korot. Helmikuuhun 1998 mennessä näiden kuuden jäsenvaltion korot olivat ryhmittyneet 15 pisteen sisälle toisistaan. Tämän ryhmän ulkopuolisista maista Tanskan ja Irlannin pitkät korot ovat olleet hiukan korkeammat. Suomessa pitkät korot olivat melko korkeat vuoteen 1995 asti mutta ovat sittemmin laskeneet jyrkästi lähentyen matalimpia tasoja. Portugalissa, Espanjassa, Italiassa ja Ruotsissa pitkät korot olivat myös korkeammat, mutta ovat lähentyneet alhaisemmalle tasolle vuodesta 1995 alkaen. Näiden neljän jäsenvaltion korot olivat korkeimmillaan maalis-huhtikuussa 1995, mutta ovat laskeneet sittemmin 800 pistettä Italiassa, 710 pistettä Espanjassa, 690 pistettä Portugalissa ja 590 pistettä Ruotsissa. Yhdistyneessä kuningaskunnassa pitkät korot ovat laskeneet huomattavasti vähemmän kuin muissa korkeiden korkojen jäsenvaltioissa. Kreikassa pitkät korot ovat yhä selvästi yhteisön keskiarvoa korkeammalla, joskin ne ovat laskeneet erittäin korkealta tasolta. Ks. luku 5. 4 5 Kotimaisten korkojen aritmeettinen keskiarvo, joka on painotettu osuudella yhteisön BKT. stä vuonna 1995. (Ks. kehikko, jossa lisätietoja kansallisista koroista. ) 177 Kuvio 6. 1 Nimelliset pitkät korot (päivittäisten tietojen kuukausikeskiarvot) 178 Kuvio 6. 1 jatkoa 179 6. 3. Pitkien korkojen lähentymisen arviointi suhteessa perustamissopimuksen kriteeriin Korkojen lähentymistä koskevan kriteerin arvioinnissa on käytetty 10 vuoden viitelainojen korkoa6. Jäsenvaltioissa käytetyistä koroista on tarkempia tietoja kehikossa. Pitkistä koroista on laskettu 12 kuukauden jaksojen keskiarvoja. Viitearvo on laskettu lisäämällä kolmen hintavakaudessa parhaiten suoriutuneen maan keskimääräisten pitkien korkojen7 painottamattomana keskiarvoon 2 prosenttiyksikköä. Kuten luvussa 3 jäsenvaltiota valitaan kerrottiin, hintavakaudessa parhaiten suoriutuneet kolme käyttämällä yhdenmukaistettuja kuluttajahintaindeksejä (YKHI). YKHI:hin perustuvia keskimääräisiä inflaatiovauhteja voidaan laskea vasta joulukuusta 1996 lähtien eikä niitä ole saatavilla tammikuun 1998 jälkeen, joten pitkien korkojen viitearvo voidaan laskea johdonmukaisella tavalla ainoastaan tälle ajanjaksolle, vaikka korkotietoja onkin saatavilla ennen joulukuuta 1996 ja myös jo helmikuulta 1998. Keskimääräiset pitkät korot 12 kuukauden ajanjaksolla helmikuusta 1997 tammikuuhun 1998 on esitetty taulukon 6. 1 viimeisessä sarakkeessa. Viitearvo (joka on laskettu kolmen hintavakaudessa parhaiten suoriutuneen jäsenmaan eli Ranskan, Irlannin ja Itävallan keskimääräisistä koroista8) oli 7,8 %. Keskimääräiset pitkät korot olivat viitearvon alapuolella 14 jäsenvaltiossa (kaikissa muissa paitsi Kreikassa) tammikuussa 1998, ja siten kaikki jäsenvaltiot Kreikkaa lukuun ottamatta täyttivät korkojen lähentymistä koskevat ehdon. Viitearvo on ollut laskussa joulukuusta 1996 lähtien, jolloin se oli 9,1 % (kuvio 6. 2). Yleisen pitkien korkojen alenevan suuntauksen lisäksi kolmen hintavakaudessa parhaiten suoriutuneen jäsenvaltion ryhmän kokoonpanossa tapahtui muutoksia, jotka myös vaikuttavat viitearvoon ja muuttivat sen tasoa lokakuussa ja joulukuussa 1997. Kolmentoista jäsenvaltion keskimääräiset pitkät korot ovat olleet viitearvon alapuolella joulukuusta 1996 lähtien, mikä on lisäosoitus kestävyydestä. Erityisesti vuoden 1996 aikana tapahtunut huomattava korkoerojen kaventuminen Espanjassa, Portugalissa ja Ruotsissa varmisti sen, että nämä maat noudattivat viitearvoa jo joulukuussa 1996. Italian keskimääräiset pitkät korot alenivat viitearvon alapuolelle helmikuusta 1997 alkaen. Kreikassa keskimääräiset pitkät korot ovat olleet viitearvon yläpuolella koko tarkastelujakson ajan joulukuusta 1996 alkaen, mutta ero on kaventunut merkittävästi. 6 7 8 Kreikan tiedot eivät ole täysin vertailukelpoisia. Huom. kolmen hintavakaudessa parhaiten suoriutuneen maan korot eivät välttämättä ole matalimmat. Ks. jälleen luku 3. 180 Kehikko: Korkojen lähentymiskriteeriä koskevia tietoja jäsenvaltioiden nimellisen Perustamissopimuksen 109 j artiklan 1 kohdan neljännessä luetelmakohdassa edellytetään, ja valuuttakurssivakauden kestävyyttä että arvioidaan pitkien korkojen avulla. Lähentymiskriteerejä koskevan pöytäkirjan N:o 6 4 artiklassa lasketaan jäsenvaltioiden pitkän aikavälin obligaatioiden [tai] vastaavien arvopapereiden perusteella ottaen huomioon kansallisten määrittelyjen erot. " lisätään: "Korkokantojen lähentymisen taso lähentymiskriteereiden Pöytäkirjan N:o 6 5 artiklassa edellytetään, että komissio toimittaa tilastotiedot, joita osalta Euroopan käytetään rahapoliittinen instituutti on kuitenkin kehittänyt yhdenmukaistetun sarjan 10 vuoden viitelainojen koroista Eurostatin puolesta ja kerää aineiston keskuspankeilta. Sarjaan kuuluvat obligaatiot täyttävät seuraavat tunnusmerkit: soveltamiseksi. Korkokriteerin Jäljellä oleva juoksuaika noin 10 vuotta obligaation valintahetkellä • • Liikkeeseen laskija on valtio • Tärkein valintakriteeri on riittävä likviditeetti; tämän vaatimuksen perusteella valitaan joko yksittäinen viitelaina tai useamman lainan painottamaton keskiarvo • Bruttokorko ennen veroj a • Kiinteä kuponki. Suurimmassa osassa jäsenvaltioita tässä tarkastelussa käytetty edustava korko täyttää kaikki yllämainitut piirteet. Tämä varmistaa vertailukelpoisuuden maiden välillä. Joulukuussa 1997 yksitoista jäsenvaltiota käytti yhtä viitelainaa ja neljä jäsenvaltiota (Saksa, Espanja, Portugali, Ruotsi) useamman joukkolainan keskiarvoa. Kreikan osalta yhdenmukaistettu sarja alkaa vuoden 1997 puolivälistä, sillä 10 vuoden viitelaina on ollut käytössä vasta kesäkuusta 1997. Tätä edeltävältä ajalta edustava korko perustuu parhaisiin käytössä oleviin lähteisiin: seitsemän vuoden kiinteäkuponkisen lainan korkoon maaliskuusta heinäkuuhun 1997, saman lainan emissiokorkoon tammikuusta 1996 helmikuuhun 1997, ja viiden vuoden lainan emissiokorkoon syyskuusta 1992 tammikuuhun 1996. 181 Taulukko 6. 1 Pitkien korkojen kehitys (12 kuukauden keskiarvo) 1993 a) 1994 1995 1996 1997 7,2 - 7,3 6,5 23,3 10,2 6,8 7,7 11,2 6,8 6,4 6,7 11,2 8,8 8,5 7,6 8,0 7,8 7,8 6,9 20,8 10,0 7,2 7,9 10,5 7,2 6,9 7,0 10,5 9,0 9,7 8,2 8,2 7,5 8,3 6,9 17,4 11,3 7,5 8,3 12,2 7,2 6,9 7,1 11,5 8,8 10,2 8,3 8,5 6,5 7,2 6,2 14,4 8,7 6,3 7,3 9,4 6j3 6,2 6,3 8,6 7,1 8,0 7,9 7,3 9»] 7,1 5,8 6,3 5,6 9,9 6,4 5,6 6,3 6,9 5,6 5,6 5^7 6,4 6,0 6,6 7,1 6,2 8,0 6,0 Tammikuu 1998 b) 5,7 6,2 5,6 9,8 6,3 5^5 6,2 6,7 5,6 5,5 5,6 6,2 5,9 6,5 7,0 6,1 7,8 5,8 1,6 1,3 1,8 1,0 0,5 0,5 B DK D ELb) E F IRL I L NL A P FIN S UK EURd) Viitearvo e) Kolmen hintavakauden parhaiten saavuttaneen maan keskiarvo Hajonta 0 a) Luxemburgin, Portugalin ja Kreikan vuoden 1993 tiedot eivät ole vertailukelpoisia. - b) Keskiarvo ajalta helmikuu-97-tammikuu-98. c) Kreikan tiedot eivät ole vertailukelpoisia. d) BKTrhen perustuva keskiarvo. e) Hintavakauden parhaiten saavuttaneiden 3 jäsenvaltion keskiarvo, johon on lisätty 2 prosenttiyksikköä. 0 Keskihajonnalla mitattuna (Kreikka ei ole mukana minkään vuoden luvuissa). ^alleviivattu) korkojen Lähde: ERI, Eurostat. 182 Kuvio 6. 2 Keskimääräiset pitkät korot viitearvoon verrattuna 3 parhaiten suoriutuneen keskiarvo i i i —i 1 —i i i t i i i i 12 01 02 03 t4 05 06 07 08 09 10 11 12 01 98 96 97 -B • DK 12 01 02 03 04 05 06 07 08 09 10 11 12 01 96 97 98 O -»-E 12 01 02 03 04 05 06 07 08 09 10 11 12 01 96 97 98 12 01 02 03 04 05 06 07 08 09 10 11 12 01 96 97 98 -•—EL F -*-IRL 12 01 02 03 04 05 06 07 08 09 10 11 12 01 96 97 98 12 01 02 03 04 05 06 07 08 09 10 11 12 01 96 97 98 NL - * -A 12 01 02 03 04 05 06 07 08 09 10 11 12 01 96 97 98 1 • T 12 01 02 03 04 05 06 07 08 09 10 11 12 01 96 97 98 -FIN S -«—UK Huom. Harmaa alue edustaa sitä 2 prosenttiyksikön vaihtelualuetta, jonka alarajana on kolmen hintavakaudessa parhaiten suoriutuneen maan pitkien korkojen keskiarvoja ylärajana viitearvo. Lähde: Komissio 183 7. MUITA TEKIJÖITÄ Tässä luvussa tarkastellaan niitä neljää taloudelliseen yhdentymiseen ja lähentymiseen liittyvää alaa, jotka perustamissopimuksen 109 j artiklan 1 kohdan mukaan on otettava huomioon kertomuksessa: ecun kehitys - - markkinoiden yhdentymisen edistyminen - vaihtotaseiden tilanne j a kehitys - yksikkötyökustannusten j a hintaindeksien kehitys. 7. 1. Ecun kehitys Ecumarkkinat olivat laajimmillaan vuonna 1993, minkä jälkeen toiminta niillä on asteittain supistunut. Ecu on kärsinyt yleisestä likviditeetin puutteesta ja Euroopan valuuttajärjestelmässä vuosina 1992 ja 1993 ilmenneistä ongelmista. Ecumarkkinoiden supistuminen jatkui vuosina 1996 ja 1997. Yleisesti ottaen toiminta kaikilla ecumarkkinoilla oli vähäistä, joskin joukkovelkakirjamarkkinoilla tapahtui hienoista elpymistä vuoden 1997 ensimmäisellä puoliskolla. Liikkeessä olevien ecumääräisten joukkovelkakirjalainojen arvo laski kuitenkin edelleen, koska lainoja erääntyi edelleen paljon. Vuoden 1998 kahden ensimmäisen kuukauden aikana ecu-lainojen emissiot ovat lisääntyneet voimakkaasti, mikä heijastaa kasvavaa luottamusta euroon. Ecun markkinakurssin ja virallisen (kori)ecun teoreettisen arvon välinen ero supistui myös vähitellen vuoden 1997 kuluessa ja kääntyi negatiivisesta positiiviseksi marraskuussa 1997. Nämä ecun markkinoilla tapahtuneet vähäiset muutokset kuvastivat markkinoiden vahvistunutta luottamusta EMUn toteutumisaikatauluun sekä ecun asemaa koskevan oikeudellisen tilanteen selkiintymistä neuvoston annettua kesäkuussa 1997 asetuksen (EY) N:o 1103/97, jossa säädetään ecun muuntamisesta euroksi siten, että yksi euro vastaa yhtä ecua. Yksi osoitus ecumarkkinoiden heikkoudesta oli ecun markkinakurssin ja virallisen ecun teoreettisen arvon välinen, vuoden 1994 puolivälistä yli 50 pisteeseen kasvanut negatiivinen ero. Aiemmin oli ± 20 pisteen kurssieroa pidetty normaalina. Kun ERMissä kehittyi jännitteitä jälleen vuoden 1995 alussa ja markkinat suhtautuivat EMUun etenemiseen entistä pessimistisemmin, kurssiero kasvoi ennennäkemättömälle tasolle yli 300 pisteeseen joulukuussa 1995 (kuvio 7. 1). Siitä lähtien kurssiero on kaventunut, ja vuoden 1997 jälkipuoliskolla se palasi alle 50 pisteeseen. Marraskuun 3. päivästä vuoden 1997 loppuun markkinaecu oli koriecua kalliimpi valuuttamarkkinoilla, ja 25. marraskuuta kurssiero kasvoi +37 pisteeseen. Vuoden 1997 lopulla sekä tammi helmikuussa 1998 markkinaecu pysytteli lähellä koriecun teoreettista arvoa. 184 Monet tekijät ovat vaikuttaneet kurssieron muutoksiin. Koska ecun markkinat ovat hyvin ohuet, yksikin suuri toimija voi järkyttää ecun kysynnän ja tarjonnan tasapainoa. Kun eculla ei ole keskuspankkia, ei sillä ole rahapolitiikkaakaan, ja ecukoroilla on hyvin vähän merkitystä. Näiden rakennetekijöiden lisäksi kurssiin on huomattavasti vaikuttanut myös markkinoiden suhtautuminen EMUun. Siten EMUa koskevien odotusten kohentuminen yhdessä Neuvoston asetuksen (EY) N:ol 103/97 tarjoaman ecua koskevan juridisen selvyyden ja oikeusvarmuuden kanssa on saanut markkinaoperaattorit kiinnostumaan aktiivisemmin ecusta. Nyt markkinat ovat vakuuttuneet siitä, että ecu vaihtuu kolmannen vaiheen käynnistyessä yksi yhteen euroksi. Siten markkinat hinnoittelevat ecun "rahaliittoon osallistuvana valuuttana", jonka arvo suhteessa euroon on jo määrätty. Markkinaoperaattorit eivät silti odota ecun markkinoiden vauhdittuvan merkittävästi. Vuonna 1996 ecumääräisiä joukkovelkakirjalainoja laskettiin liikkeeseen huomattavasti vähemmän kuin niitä erääntyi, ja siksi liikkeessä olevien lainojen määrä supistui seitsemän prosenttia, 118 miljardiin ecuun (poislukien ecuun kytketyt Kreikan joukkovelkalainat). Tälle vertailukohtana vuoden 1993 kaikkien aikojen korkein ecun velkakanta oli 140 miljardia. Vuonna 1997 laskettiin liikkeeseen ecumääräisiä joukkovelkakirjoja noin 14,8 miljardia ja 19,1 miljardia ecua erääntyi. Ecumääräisten joukkovelkalainojen koko kanta pieneni näin ollen 114 miljardiin ecuun vuoden 1997 lopussa, mikä merkitsi 11 prosentin laskua vuodessa. Kuvio 7. 1. pistettä Markkina-ecun ja kori-ecun kurssiero ( viikkokeskiarvot) -350 1994 1995 1996 1997 Lähde : Komissio 185 Vuoden 1997 alusta institutionaalisten sijoittajien ecuun kohdistama kysyntä kasvoi vähitellen, joskin lähtötaso oli hyvin alhainen. Emissiotoiminta vilkastui vuoden 1996 keskimääräiseen tasoon verrattuna. Markkinoille tuotiin eräitä innovatiivisia lainoja, mikä osoitti sekä liikkeeseenlaskijoiden että sijoittajien kiinnostusta mahdollisuuteen hankkia ecumääräisten lainojen kautta europositioita ennen kolmannen vaiheen alkua. Liikkeeseenlaskijoille etuna tässä on, että joukkovelkojen denominaatiovaluuttaa ei tarvitse muuttaa, ja että ne pystyvät rakentamaan itsestään kuvaa euromääräisenä lainaajana ennen euron käyttöönottoa. Jälkimmäisen seikan uskotaan mahdollisesti tulevilla liikkeeseenlaskijalle antavan euromarkkinoilla. Erityisesti Euroopan liikkeeseen nimellisarvoltaan miljardin joukkovelkakirjan. Euron käyttöönottoon saakka kaikki näihin velkakirjoihin liittyvät oikeudet ja velvollisuudet hoidetaan ecuina noudattaen yksi yhteen muuntokurssia. liikkeeseen investointipankki laskussa laski euromääräisen arvoisen lainojen etua Ottaen huomioon ecumääräisten joukkovelkamarkkinoiden tasaisen supistumisen ecun jälkimarkkinoiden kehitys on ollut suhteellisen hyvä. Vaikka yleistrendinä onkin ollut toiminnan asteittainen väheneminen, jälkimarkkinat ovat olleet suhteellisen vakaat ja ajoittain niillä on tapahtunut kasvua. Esimerkiksi Euroclearin ja Cedelin selvittämien ecumääräisten joukkovelkalainojen liikevaihdon arvo on kasvanut hieman vuosittain vuodesta 1993 lähtien. Ecun markkinaosuus kokonaisvaihdosta on kuitenkin pienentynyt joka vuosi. Vuonna 1993 se oli 5,6 prosenttia, vuosina 1994 ja 1995 5,2 prosenttia, vuonna 1996 4,3 prosenttia ja vuonna 1997 3,4 prosenttia kokonaisvaihdosta. Tämä. markkinaosuuden pienentyminen johtuu osittain muiden markkinoiden voimakkaasta kasvusta mutta osoittaa myös, että kaikkia ecun tarjoamia mahdollisuuksia ei ole hyödynnetty. 186 ECU Banking Associationin ecuselvitysjärjestelmän päivittäisenä keskimääräisenä liikevaihtona laskettu kaupallisten ja rahoitustoimien määrä on laskenut hieman vuoden 1994 50,0 miljardista ecusta 46,8 miljardiin ecuun vuonna 1995 ja 46,3 miljardiin ecuun vuonna 1996. Vuonna 1997 toiminta kuitenkin kasvoi hieman, ja keskimääräinen päiväliikevaihto nousi 46,8 miljardiin ecuun. Vuonna 1994 sovittiin, että komissio yhdessä ERI:n kanssa tekisi tutkimuksen niistä ECU Banking Associationin ecuselvitysjärjestelmän läpi kulkevista ecumääristä, jotka liittyvät pikemminkin ulkomaankauppaan kuin rahoitusoperaatioihin. Tähän mennessä on saatettu päätökseen kolme vuosittaista tutkimusta. Kolmas tutkimus vahvistaa aiempien tuloksen, jonka mukaan kaupalliset ecumääräiset maksut ovat alle yhden prosentin ecumääräisten maksujen kokonaismäärästä. Ecumääräisten ulkomaankauppaan liittyvien maksujen vuotuisen määräksi saadaan siten noin 50-75 miljardia ecua. tiedetään, että yksi ecu Kaiken kaikkiaan ecumarkkinoiden toiminta supistuu edelleen hiljakseen. Osittain tämä heijastaa markkinaoperaattoreiden keskittymistä euroon ja niihin ydinvaluuttoihin, jotka muunnetaan euroiksi 1. tammikuuta 1999. Ecua ei pidetä keskeisenä tekijänä euromarkkinoihin siirryttäessä. Vaikka tulee vaihdossa vastaamaan yhtä euroa, ydinvaluutat ovat suurempien markkinoidensa, paremman likviditeettinsä ja monipuolisempien suojauskeinojensa puolesta parempi tie euroon. Joukkovelkakirjalainojen emissioiden vilkastuminen tammi-helmikuussa 1998 kertoo, että jotkut markkinaoperaattorit ovat siirtymässä ecun käyttöön muiden valuuttojen jossain ohessa valmistautuessaan euroon, mutta monet käyttävät mieluummin ydinvaluutassa liikkeeseen laskettuja markkinainstrumentteja. Ecumääräisen toiminnan vähittäistä hiipumista ei näin ollen tule pitää kielteisenä kehityksenä, vaan pikemminkin merkkinä siitä, että markkinaoperaattorit ovat sivuuttaneet ecuvaiheen ja valmistautuvat siirtymään euroon 1. tammikuuta 1999. 187 7. 2. Markkinoiden yhdentyminen Perustamissopimuksen 109 j artiklan 1 kohdassa komission edellytetään ottavan huomioon markkinoiden yhdentymisen tulokset tutkiessaan jäsenvaltioiden välistä lähentymistä. Näin ollen on välttämätöntä tutkia yhtenäismarkkinaohjelmaa, koska se vaikuttaa merkittävästi markkinoiden yhdentymiseen yhteisössä. Lisäämällä kilpailua tuotemarkkinoilla yhtenäismarkkinat ovat myös voineet edistää jäsenvaltioiden markkinoiden toimivuutta ja niiden kykyä sopeutua suuriin taloudellisiin häiriöihin. Yhteisen rahan käyttöönotto edistänee markkinoiden yhdentymistä edelleen. Lisäämällä hintojen selkeyttäjä vertailtavuutta jäsenvaltioiden välillä se ensinnäkin todennäköisesti se poistaa tehostaa kilpailua koko yhteisön valuuttakurssivaihtelut, jotka aikaisemmin ovat vaikeuttaneet yhtenäismarkkinoiden toimintaa. tuotemarkkinoilla. Toiseksi Tässä jaksossa1 esitetään, miten markkinoiden yhdentyminen on edistynyt yhteisössä kaupan, ulkomaisten sijoitusten ja teollisuuden rakenteen uudistamisen muodossa. Tässä yhteydessä käsitellään myös joitakin tiivistyvän yhdentymisen seurauksia, keskeisimpiä jäljellä olevia ongelmia sekä toimenpiteitä, joihin niiden ratkaisemiseksi on ryhdytty. 7. 2. 1. Markkinoiden yhdentyminen yhteisössä Kauppa Poistamalla monia yhteisön sisäisiä kaupan ja investointien esteitä yhtenäismarkkinat jäsenvaltioiden markkinoiden yhdentymistä. Euroopan yhteisön ovat edistäneet teollisuustuotteiden sisäkaupan arvioidaan kasvaneen 20-30 % vuodesta 1985. Lisäksi yhteisön sisäkauppa on kasvanut nopeammin kuin jäsenvaltioiden kauppa yhteisön ulkopuolisten maiden kanssa, mikä osoittaa alueellisen yhdentymisen syventyneen. Taulukosta 7. 1 ilmenee sisäkaupan osuus kunkin jäsenvaltion kokonaiskaupasta. 1 Tämä jakso perustuu komission yhtenäismarkkinoita koskevan katsauksen tietoihin (joita on päivitetty mahdollisuuksien mukaan), joista on esitetty yhteenveto artikkelissa "Economic Evaluation of the Internal Market", European Economy, Reports and Studies, n:o 4, 1996. 188 ja 2,6 osa tästä vuosina Useimpien jäsenvaltioiden kauppa kanssa muiden jäsenvaltioiden lisääntyi 1985-1997 (sisäkaupan keskimääräinen osuus prosenttiyksikköä). kasvoi näyttää Huomattava tapahtuneen vuosina 1985-1990, sisäkaupan osuus kasvoi jolloin (keskimäärin 6,1 prosenttiyksikköä) kaikissa viidessätoista nykyisessä jäsenvaltiossa, erityisesti jäsenvaltiossa eteläisissä (Portugalissa, Espanjassa, Kreikassa ja Myöhemmin yhdentyminen näyttää hidastuneen, mutta on kaksi syytä olettaa, että tätä hidastumista on liioiteltu: ensiksikin vuodesta lähtien kauppaa koskevissa tiedoissa on aliarvioitu huomattavasti ja jatkuvasti yhteisön sisäisen kaupan määrää2 ja toiseksi vaikuttavat osuuteen sisäkaupan helposti muutkin tekijät kuin kaupan tekijät yhdentyminen, ja todennäköisesti sitä 1980-luvun lopulla ja alensivat sitä vuoden 1990 jälkeen3. nämä kasvattivat Italiassa). 1993 Taulukko 7. 1 Yhteisön sisäkaupan osuus koko kaupastaa) 1997 b) (%) 72,6 68,5 56,8 58,6 67,0 63,9 64,4 57,3 67,9 68,6 76,6 57,0 57,9 52,1 61,2 B/L DK D EL E F IRL I NL A P FIN S UK EUR 1985-90 osuuden muutos 4,0 4,8 3,8 1985-97 b) osuuden muutos 0,3 4,3 -2,3 14,0 16,8 7,5 2,5 10,9 3,6 7,8 17,6 9,2 3,0 3,3 6,1 4,9 19,3 4,7 -8,7 6,1 -0,4 7,0 18,0 6,0 -1,7 -1,1 2,6 a) Tavarantuonnin ja -viennin keskiarvo b) Ensimmäiset 9 kuukautta Lähde: Eurostat yli jokaisen käydään puolet kaupasta Nykyisin jäsenvaltion muiden jäsenvaltioiden kanssa (yhteisön keskiarvo oli 61,2 % vuoden 1997 kolmen ensimmäisen neljänneksen aikana). Portugali, Belgia ja Luxemburg ovat sisäkaupan osuudella mitaten yhdentyneimmät yhteisön jäsenvaltiot, sillä niissä sisäkaupan osuus on yli 70 %. Yhdistynyt kuningaskunta, jossa sisäkaupan osuus oli 52,1 % vuonna 1997, on vähiten yhdentynyt, mutta sielläkin sisäkaupan osuus kasvoi yli kolme prosenttiyksikköä vuosina 1985-1990. Uusimmatkin jäsenvaltiot ovat jo sangen yhdentyneitä (sisäkaupan osuus niiden kaupasta vaihtelee välillä 57,0-68,6 %), vaikka ne liittyivät yhteisöön vasta vuonna 1995. Yhtenäismarkkinoilta poistettiin rajamuodollisuudet vuonna 1993 "paperisodan" vähentämiseksi ja rajat ylittävien toimitusten nopeuttamiseksi. Yhteisön sisäistä kauppaa koskevat tilastotiedot oli kuitenkin aina kerätty raja-asemilla, ja nyt tarvittiin uusi tietojen keräysjärjestelmä. Uusi tietojenkeruujärjestelmä perustuu kyselytutkimuksiin, jotka ilmeisesti aliarvioivat kaupan todellista määrää. Tästä seuraa, että tilastot aliarvioivat myös sisäkaupan suhdetta EY:n ulkopuolisten maiden kanssa käytävän kaupan määrään. Ulkokauppaa koskevat tiedot kerätään entisin menetelmin. Öljyn hinnan lasku 1980-luvun lopulla nosti sisäkaupan suhdetta ulkomaankauppaan, koska se alensi EY:n ulkopuolisen tuonnin arvoa. Samanaikainen talouskasvu yhteisössä vahvisti vaikutusta: vahva markkinakysyntä sai yhteisön jäsenvaltioiden markkinoille ulkopuolisten markkinoiden sijasta. 1990-luvun alun laman vaikutus oli päinvastainen. tuottajat myymään 189 Yhä kasvavassa määrin jäsenvaltiot käyvät kauppaa samanlaisilla tuotteilla, joiden hinnoissa ja laadussa kuitenkin on eroja. Tästä koituu useita myönteisiä vaikutuksia. Ensinnäkin kilpailu kiihtyy jäsenvaltioiden markkinoilla ja yritysten myyntikatteet supistuvat erityisesti aloilla, joilla kaupan esteet olivat huomattavia vuonna 1985. Toiseksi kuluttajat hyötyvät kilpailusta myös laajemman tuotevalikoiman muodossa. Ulkomaiset suorat sijoitukset Ulkomaiset suorat sijoitukset ovat toinen tapa, jolla markkinat yhdentyvät entistä tiiviimmin. Viime vuosikymmeninä ja erityisesti 1980-luvulla ulkomaiset sijoitukset ovat kasvaneet erittäin paljon koko maailmassa, ja yhteisöön on tullut niistä huomattavan suuri ja yhä kasvava osuus, 44 % vuosina 1991-1993, kun yhteisön osuus vuosina 1982— 1987 oli vain 28 %. Ulkomaiset sijoitukset yhteisön sisällä kasvoivat voimakkaasti vuosina 1986-1991 (sijoitusten nimellismäärä kasvoi vuosittain keskimäärin 41 %), kunnes vuosina 1992-1996 tapahtui hidastuminen (nimellismäärä kasvoi keskimäärin vain 7 % vuosittain). Taulukosta 7. 2 ilmenee, että vuosina 1986-1991 ulkomaiset sijoitukset suuntautuivat ylivoimaisesti eniten Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, jonne ohjautui 32 % kaikista yhteisöön tulleista ulkomaisista sijoituksista. Yhdistynyt kuningaskunta onnistui houkuttelemaan sijoituksia ennen kaikkea yhteisön ulkopuolelta (45 % yhteisön ulkopuolelta tulleista sijoituksista). Muita merkittäviä ulkomaisten sijoitusten kohdemaita samana aikana olivat Ranska, Espanja, Benelux-maat ja Saksa. 190 lähtien ulkomaiset sijoitukset ovat Vuodesta 1992 jakaantuneet yhteisössä tasaisemmin. Yhdistynyt kuningaskunta on edelleen saanut eniten sijoituksia, joskaan sen osuus ei enää ole ollut suhteettoman suuri (yli 17 % kaikista sijoituksista vuosina 1992-1996). Seuraavaksi eniten sijoituksia ovat saaneet Alankomaat, Ranska ja Saksa. Yhdistyneen kuningaskunnan osuus on laskenut sekä EY:n sisäisten sijoitusten (15 %) että EY:n ulkopuolelta tulleiden sijoitusten osalta ( noin 30 %). Taulukko 7. 2 Ulkomaisten suorien sijoitusten alkuperämaa 1986-91 Sijoitusten alkuperämaa ja osuus Koko Muu EUR12 maailma maailma 1992-96 Sijoitusten alkuperamaa ja osuus Muu EUR15 Koko maailma maailma 57% kokonais määrästä 15 1 14 1 12 12 5 5 11 — 2 — — 22 100 43% kokonais määrästä 6 2 4 1 10 13 3 7 9 — 2 - — 45 100 100% kokonais määrästä 11 1 10 65% kokonais- maarasta 12 2 13 35% kokonais- maarasta 8 2 7 100% kokonais- maarasta 11 2 11 1 11 12 4 6 10 — 2 - — 32 100 1 8 12 4 7 17 3 2 1 5 15 100 1 a) 6 18 3 a) 3 9 a) 1 1 0 10 30 a) 100 1 a) 7 14 4 a) 6 14 a) 2 1 1 7 20 a) 100 B/L DK D EL E F IRL I NL A P FIN S UK EUR a) arvio Ldhde: Eu rostat. 191 Jäsenvaltioiden väliset sijoitus virrat kasvavat yhä merkittävämmiksi, sillä niiden osuus yhteisön kaikista ulkomaisista investoinneista oli 65 % vuosina 1992-1996, kun se vuosina 1986-1991 oli 57 %. Yhdistynyt kuningaskunta, Benelux-maat, Saksa ja Ranska ovat saaneet niistä suurimman osan koko kaudella 1986-1996, mutta Alankomaiden osuus on kasvanut merkittävästi vuodesta 1992, kun taas Yhdistyneen kuningaskunnan osuus on pienentynyt. Yrityskaupat Yhteisön sisäisten yrityskauppojen vilkastuminen noudattaa jossakin määrin ulkomaisissa sijoituksissa havaittua kehitystä. Vuonna 1996 yrityskauppoja tehtiin lukumääräisesti vähemmän kuin vuonna 1995 ja selvästi vähemmän kuin huippuvuotena 1990, mutta yrityskauppojen arvo on itse asiassa noussut tasaisesti vuodesta 1994. Lähes 70 % kaikista yhteisössä tehdyistä yrityskaupoista on puhtaasti kotimaisia, saman jäsenvaltion yritysten välisiä. Noin 18 % tapahtuu eri jäsenvaltioiden yritysten kesken, ja alle 14 prosentissa on mukana yrityksiä sekä yhteisöstä että jostakin yhteisön ulkopuolisesta maasta (erityisesti Yhdysvalloista mutta myös Sveitsistä). Yhteisön ulkopuolisten kanssa tehtävien kauppojen merkitys kasvaa kuitenkin nopeimmin. Yleisesti ottaen ja tanskalaisten, englantilaisten yritysten yrityskaupat ylittävät selvästi niiden kotimaiden osuuden yhteisön BKTista. alankomaalaisten, suomalaisten, irlantilaisten, ruotsalaisten Yrityskaupat muuttavat teollisuuden rakennetta. Ne lisäävät teollisuuden keskittymistä yhteisön tasolla (neljän suurimman teollisuusyrityksen osuus kokonaisliikevaihdosta kaikilla sektoreilla nousi keskimäärin 2,3 prosenttiyksikköä vuosien 1987-1993 välillä), mutta vähentävät jonkin verran keskittyneisyyttä jäsenvaltiotasolla (vuosien 1987-1993 välillä neljän suurimman yrityksen osuus kyseisen alan yhteenlasketusta liikevaihdosta kaikilla toimialoilla yhteensä laski keskimäärin 0,1 prosenttiyksikköä Ranskassa, 0,9 prosenttiyksikköä Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja 1,7 prosenttiyksikköä Belgiassa). Yksi selitys tähän voisi olla, että suuria yrityksiä on yhä vähemmän ja ne ovat entistä suurempia, saavat suuremman osuuden koko yhteisön markkinoista, mutta myös kattavat suuremman maantieteellisen alueen ja kiristävät kilpailua kunkin jäsenvaltion tasolla. Palvelualoilla tällaista muutosta ei toistaiseksi ole tapahtunut varsinkaan edelleen tiukasti säännellyillä sektoreilla. Palvelualan sääntelyn purkaminen on myös ollut paljon hitaampaa kuin hyödykemarkkinoiden, ja yrityskauppojen merkitys palvelusektorilla kasvanut vasta aivan viime aikoina. Näin ollen yrityskauppojen mahdolliset vaikutukset palvelusektoriin on vasta aivan aluillaan. 192 7. 2. 2. Yhteisön markkinoiden yhdentymisen seuraukset Vaikutukset kilpailuolosuhte isiin Yritysten myyntikatteisiin perustuvat tiedot osoittavat, että markkinoiden yhdentyminen on tiukentanut kilpailua; keskimääräisten katteiden arvioitiin vuosina 1987-1991 olleen noin 0,5 prosenttiyksikköä pienemmät kuin ne olisivat olleet ilman yhtenäismarkkinoita, mutta vaikutus oli tätäkin suurempi aloilla, joilla kaupan esteet olivat aiemmin olleet suurimmat (kuten kulutuselektroniikan ja moottoriajoneuvojen kaupassa). Kilpailu on näin ollen auttanut hillitsemään inflaatiota koko yhteisössä, mutta myös lähentänyt jäsenmaiden tavaroiden ja palvelujen kuluttajahintoja (erityisesti aloilla, joilla sääntelyä on purettu eniten); kulutustavaroiden hintojen variaatiokerroin (verot mukaan lukien) jäsenvaltioiden välillä laski vuoden 1985 22,5 prosentista 19,6 prosenttiin vuonna 1993. Palvelujen osalta kerroin taas energiasektorilla, missä sääntelyn purku on tuskin alkanutkaan, hintojen variaatiokerroin (21,1 prosentista 31,7 prosenttiin). jäsenvaltioiden välillä nousi voimakkaasti Pääsääntöisesti kilpailu on kuitenkin lisääntynyt, mikä vaikuttaa myönteisesti yhteisön BKT:hen, investointeihin ja työllisyyteen. laski 33,7 prosentista 28,6 prosenttiin. Toisaalta Vaikutukset yhteisön rahoitusmarkkinoihin ja talletukset Valuutansääntelyn ja muiden pääomanliikkeiden rajoitusten poistaminen on alkanut vaikuttaa yhdessä rahoitusmarkkinoiden sääntelyn poistamisen kanssa. Rajojen yli tehtävät sijoitukset ovat kasvaneet. merkittävästi. Vuonna 1993 portfoliosijoitukset ulkomaille vastasivat keskimäärin (painottamaton keskiarvo) 4,2 prosenttia BKT:sta, kun ne vuonna 1985 olivat vain 1,8 prosenttia BKT:sta. Samana (painottamaton aikana portfolio-investoinnit keskiarvo) 2,0 prosentista 7,1 prosenttiin BKT:sta. Sijoitusmäärien kasvu merkitsee ulkomaisen varallisuuden kasvua. ulkomailta kasvoivat keskimäärin 193 7. 2. 3. Yhtenäismarkkinoiden toteuttaminen Vaikka jäsenvaltioiden markkinat ovat yhdentyneet, yhtenäismarkkinat eivät vielä ole oikeudellisesti täydelliset. Helmikuun 1. päivänä 1998 21,1 prosenttia kaikista yhtenäismarkkinatoimenpiteistä ei vielä oltu pantu täytäntöön kaikissa jäsenvaltioissa. Säädösten täytäntöönpanossa on eniten puutteita kuljetusalalla, julkisissa hankinnoissa sekä tekijän- ja teollisoikeuksien alalla. Suomi, Yhdistynyt kuningaskunta ja Ruotsi ovat parhaiten siirtäneet yhteisön lainsäädäntöä osaksi omaa lainsäädäntöään (enintään 2,5 % lainsäädännöstä on vielä siirtämättä), Belgia, Itävalta ja Saksa puolestaan heikoimmin (yli 7 % on vielä siirtämättä). Tilanteen parantamiseksi ja markkinoiden yhdentymisen kaikkien mahdollisuuksien hyödyntämiseksi komissio sopivat ja yhtenäismarkkinoiden toimintasuunnitelmasta kesäkuussa 1997. jäsenvaltiot Lainsäädännön lisäksi muutkin ongelmat hidastavat markkinoiden yhdentymistä (ja ovat siksi yhteisön toimenpiteiden kohteena). Näitä ovat tekniset kaupan esteet (joiden arvioidaan koskevan noin 63 prosenttia yhteisön sisäkaupasta), verotuksen vääristymät (haitallinen jäsenvaltioiden välinen verokilpailu, kaksinkertainen verotus, kirjavat kansalliset alv-järjestelmät) sekä valtiontuet (jotka vaihtelivat eri jäsenvaltioissa välillä 0,4-2,6 % BKT:sta vuosina 1992-1994). 194 7. 3. Vaihtotaseiden tila ja kehitys Perustamissopimuksen 109 j artiklan 1 kohdassa määrätään, että tässä kertomuksessa on otettava huomioon vaihtotaseiden tilanne ja kehitys. Tämä määräys on osoitus tarpeesta varmistaa, että EMUun osallistuvissa jäsenvaltioissa on kestävä vaihtotasetilanne. luotto- ja Pääomanliikkeiden vapauttaminen on lisännyt yksityisen sektorin mahdollisuuksia talletusmahdollisuuksia. Tämän seurauksena hyödyntää kansainvälisiä yksityisen sektorin pitkän aikavälin kulutus- ja säästämispäätösten suunnittelu on parantunut, minkä seurauksena vaihtotase kuvastaa entistä suuremmassa määrin yksityisen sektorin kulutus- ja investointikäyttäytymistä. Vaihtotaseen alijäämä ei ole osoitus talouden epätasapainosta, mikäli se on pitkällä aikavälillä kestävä. Jos vaihtotaseen alijäämän (joka esiintyy yhdessä suuren ulkomaisen velan kanssa) katsotaan olevan kestämätön, luottamus valuuttakurssiin voi heikentyä. Tällaisilla valuuttakurssia kaltaisessa koskevilla yhteisvaluuttajärjestelmässä, mutta vaihtotase on edelleen keskeinen kansantalouden velka-aseman täydentää perustamissopimuksessa esitettyjä lähentymiskriteerejä, sillä se mahdollistaa laajemman arvion jäsenvaltioiden mahdollisuuksista huolehtia - julkisen ja yksityisen sektorin - velastaan. Seuraavassa tarkastelussa valaistaan sekä koko yhteisön että eri jäsenvaltioiden vaihtotaseen tilaa. vähemmän merkitystä näkökohdilla Vaihtotaseen kestävyyden tarkastelu osoitin. EMUn on 195 1994 1993 1995 1996 1997 1998* EL E F 5,2 0,0 0,1 B DK D 3,3 3,0 -1,1 -2,3 0,6 2,9 -2,8 0,7 2,9 4,9 0,1 -0,6 4,5 0,8 -1,2 -2,6 0,3 1,6 -2,6 -1,0 1,0 IRL I L 3,9 1,5 -1,5 4,5 0,8 -1,4 -0,8 -1,3 1,0 -2,1 0,4 1,5 yhteisön 5,3 1,0 20,1 Taulukko 7. 3 Vaihtotase (kansallisen tilinpidon mukaan, prosenttia BKT:sta) Taulukossa 7. 3 esitetään ja koko jäsenvaltioiden viime vuosien vaihtotasetilanne. vaihtotaseen Yhteisön ylijäämä on lisääntynyt asteittain vuodesta 1994. Kehitys on ollut täysin vastakkaista kuin 1980- luvun lopulla ja 1990- jolloin alussa, luvun alijäämät olivat suuria. Kolmansien maiden kanssa käydyssä kaupassa hyötynyt on yhteisö Yhdysvaltain vahvasta dollarista ja päävientimarkkinoillaan kasvusta. tapahtuneesta on Tuonnin suhteellisen rajoittanut laimea kotimainen kysyntä erityisesti eräissä suurissa jäsenvaltioissa. Vaihtotaseen parantuminen on myös monissa lisääntyneen jäsenvaltioissa kansantalouden säästämisen kääntöpuoli. Vuonna 1997 yhteisön vaihtotaseen ylijäämän arvioidaan olevan 1,3 % BKT:sta, mikä syntyy suuresta kauppataseen ylijäämästä (noin 2,4 % BKT:sta), josta osan kumoaa tuotannontekijatulojen ja tulonsiirtojen alijäämäisyys. Näin suuri ylijäämä on harvinainen: viimeksi sellainen on toteutunut vuonna 1986. talouden vakautumisen myötä * Kevään 1998 talousennusteet 3,6 1,4 18,2 Lähde: Komissio 4,5 2,4 15,4 julkisen 3,1 3,1 17,0 3,8 3,4 16,3 4,1 1,2 -1,9 5,5 -1,8 -2,0 3,9 3,1 14,4 3,8 1,5 -1,5 FIN S UK 5,6 -1,6 -2,7 1,3 -0,5 -1,9 5,4 -0,9 -2,7 4,9 -0,4 -2,3 5,8 -1,9 -2,8 6,0 2,2 -2,2 -1,3 -1,4 -2,4 5,8 -2,1 -1,4 5,3 2,1 -0,9 kasvua NL A P EUR -0,1 0,8 0,0 0,4 1,2 1,1 Kuten voi odottaakin, yhteisön ulkoisen tasapainon parantuminen on pääasiassa seurausta suurimpien jäsenvaltioiden kehityksestä: Saksan ja Yhdistyneen kuningaskunnan alijäämät ovat supistuneet lähelle tasapainoa, ja Ranskan ja Espanjan ylijäämät ovat kasvaneet. Muissa jäsenvaltioissa vaihtotaseiden kehitys on ollut vaihtelevaa. Vuonna 1997 jäsenvaltioiden vaihtotaseet vaihtelivat +6 prosentista -3 prosenttiin BKT:sta. Merkittävän poikkeuksen muodostaa Luxemburg, jossa ylijäämä oli 15 % BKT:sta (mihin se oli laskenut 1980-luvun puolivälin 30 prosentin tasosta). Jäsenvaltioiden vaihtotaseita tarkasteltaessa voidaan havaita kolme ryhmää. 196 lähelle 1 Ensimmäiseen ryhmään kuuluvat Tanska, Saksa, Espanja, Itävalta ja Yhdistynyt kuningaskunta, joissa vaihtotase oli jokseenkin tasapainossa. Tanskan suhdanne- elpyminen on hyvin pitkällä, ja sen vaihtotase on siirtynyt 1990-luvun alun suuresta tasapainoa vuonna 1997. Ottaen huomioon, että Tanskan ylijäämästä ulkomainen velka on suuri, vaihtotaseen tasapaino vaikuttaa asianmukaiselta. Saksassa vaihtotase on lähestynyt tasapainoa, vaikka se Saksan yhdistymisestä lähtien on ollut hyvin alijäämäinen. Maan itäosien korkea kulutus on vähentänyt vientitarjontaa. Kilpailukyvyn paraneminen vähentänee vaihtotaseen epätasapainoa tulevina vuosina. Yhdistymistä edeltäneen ajan ylijäämiä vastaavia ylijäämiä ei todennäköisesti kuitenkaan enää synny, sillä suhdannenousu heijastuu kotimaiseen kysyntään. Saksan ulkomaiset saamiset ylittävät yhä ulkomaisten velkojen määrän. Espanjan vaihtotase on parantunut tasaisesti. Jatkuva inflaation hidastuminen ja julkisen talouden vakauttaminen ovat lisänneet taloudellista luottamusta, joka yhdessä alhaisen korkotason kanssa on elvyttänyt kotimaista kysyntää. Yhdistyneessä kuningaskunnassa vaihtotase on siirtynyt 1980-luvun huomattavasta alijäämästä talouden suhdannevaihe on hyvin pitkällä. tasapainoon vuonna 1997, vaikka Englannin punnan arvon huomattava vahvistuminen vuoden 1996 lopusta johtanee kuitenkin maksutasetilanteen heikkenemiseen vuonna 1998. Itävallan vaihtotaseen alijäämä johtuu pääasiassa palvelutaseen jyrkästä heikentymisestä. Toiseen ryhmään kuuluvat Belgia, Ranska, Irlanti, Italia, Alankomaat, Ruotsi ja Suomi, joissa vaihtotaseen ylijäämä oli yli 2 % BKT. sta vuonna 1997. Belgiassa heikko kotimainen kysyntä suhteessa ulkomaiseen kysyntään on todennäköisesti kasvattanut ennestäänkin suurta vaihtotaseen ylijäämää, ja kotimaisen ja ulkomaisen kysynnän suhde on tukenut myös Ranskan ylijäämää. Irlannin vaihtotaseen ylijäämä puolestaan johtuu hyvin suuresta kauppataseen ylijäämästä, jota tukevat huomattavat maksut rakennerahastoista. Italian vaihtotaseen parantuminen on ollut erityisen huomattavaa. Ylijäämän kasvu yli 3 prosenttiin BKT. sta vuodesta 1996 kuvastaa ensisijaisesti kansantalouden säästämisasteen nousua julkisen talouden vahvistuessa. Korkotason mahdollinen lasku lähivuosina voi kuitenkin alentaa nykyisellään hyvin korkeaa kotitalouksien säästämisastetta (15 % käytettävissä olevista bruttotuloista vuonna 1997), mikä lisäisi kotimaista kysyntää ja tuonnin kasvua. Alankomaissa on tultu melko kypsään suhdannevaiheeseen ja "tuotantokuilu" näyttää kaventuneen huomattavasti. Tässä tilanteessa suuri vaihtotaseen ylijäämä näyttää kuvastavan pikemminkin erittäin hyvää kilpailukykyä kuin suhteellista kysyntää. Tilanne on samantapainen Suomessa, missä kilpailukyky näyttää hyvältä. Ruotsissa vaihtotase on kääntynyt alijäämäisestä ylijäämäiseksi viime vuosina vahvan viennin ansiosta. Kreikassa ja Portugalissa vaihtotaseen alijäämä oli yli 2 % BKT:sta vuonna 1997. Kreikan julkisen talouden alijäämä on edelleen suhteellisen suuri, mikä alentaa kansantalouden säästämisastetta. Julkisen talouden vakauttamisella on positiivinen vaikutus vaihtotaseeseen. Portugalissa nopeasti kiihtyvä tuonnin kasvu, joka johtuu kotimaisen kysynnän vetämästä elpymisestä, selittää suurimman osan vaihtotaseen tuottavuus kuitenkin kasvaa nopeasti avoimella heikkenemisestä. Portugalissa sektorilla, mikä kompensoi yksikkötyökustannusten nousun koko taloudessa. Lisäksi ulkomaisia suoria sijoituksia virtaa Portugaliin edelleen paljon, mikä viittaa siihen, että nykyinen vaihtotaseen alijäämä on kestävä ainakin lähitulevaisuudessa. 197 Jäsenvaltioista pohjoismailla on erityisen paljon nettomääräistä ulkomaista velkaa (Tanska: 25 % BKT:sta vuonna 1996, Suomi ja Ruotsi: 43 % BKT:sta, ks. kuvio 7. 2). Ruotsin ja Suomen vaihtotaseiden ylijäämät vähentävät tätä velkaisuutta ajan mittaan, jolloin nämä maat eivät enää ole niin riippuvaisia ulkomaisesta valuuttakehityksestä. Mutta muilla mailla, joilla on vielä suurempi vaihtotaseen ylijäämä (Belgia, Alankomaat), ulkomaisten saatavien määrä ylittää huomattavasti ulkomaisten velkojen määrän. Muiden jäsenvaltioiden ulkomaiset saatavat joko hienoisesti ylittävät ulkomaisen velan määrän (Saksan ja Yhdistyneen kuningaskunnan ulkomaiset nettosaatavat ovat supistuneet) tai niillä on enemmän ulkomaista velkaa kuin saatavia (Italia on siirtynyt lähelle tasapainoa). Kuvio 7. 2 vaihtotase - ulkomainen nettovarallisuusasema1) -1996 4 FIN • s « 6 w 00 s* ~ 2 vt > -2 -50 -40 •30 • NL • B • 1 • F D • UK • P • DK E * • A *EL -20 10 Ulkomainen nettovarallisuus ( % BKT:sta) -10 0 20 30 1> Ulkomaista nettovarallisuutta koskevia tietoja ei ole saatavana Irlannista ja Luxemburgista. Kuvion tiedot koskevat vuotta 1996, paitsi Alankomaiden tiedot vuotta 1995. Lähteet ERI (nettovarallisuus), komissio, kevään 1998 talousennuste (vaihtotase) 198 7. 4. Yksikkötyökustannusten ja hintaindeksien kehityksen tarkastelu Lopputuotteiden kuluttajahintaindeksit ovat tarkkoja ja ajantasaisia yleisen hintatason kehityksen indikaattoreita, sillä niihin sisältyy hintakehitys talousprosessin loppupäässä. Inflaation syiden ja inflaatiokehityksen jatkuvuuden arviointiin ne kuitenkin soveltuvat huonommin. Sen vuoksi perustamissopimuksessa (109 j artiklan 1 kohta) edellytetään myös, että on otettava huomioon "yksikkötyökustannusten ja muiden hintaosoittimien kehitys". 7. 4. 1. Yksikkötyökustannukset Yksikkötyökustannusten kehitystä kuluttajahintojen muodostumisen keskeisenä tekijänä on tarkasteltu yksityiskohtaisesti tämän kertomuksen jaksossa 3. 4. 2. Tarkastelun päätulos on, että yhteisön tasolla yksikkötyökustannusten maltillinen nousu on ollut tärkeimpiä syitä siihen, että inflaatiokehitys on toisen vaiheen aikana ollut niin suotuisaa. Jäsenvaltiotasolla tapahtunut kehitys osoittaa, että yksikkötyökustannusten hitaan kasvun osalta jäsenvaltiot ovat lähentyneet toisiaan. Yksikkötyökustannusten maltillinen kehitys ei johdu tuottavuuden kasvun kiihtymisestä vaan siitä, että nimelliset työvoimakustannukset työntekijää kohden ovat nousseet hyvin maltillisesti. Tämä kaikille jäsenvaltioille yhteinen suuntaus on selitettävissä kolmella päätekijällä: alhaisilla lisääntyneellä tietoisuudella tarjonnan rajoitteista sekä työvoiman tarjonnan parantumisella. Nämä tekijät yhdessä turvaavat jotka hintavakaustavoitetta tukevan palkkakehityksen lähivuosina. inflaatio-odotuksilla, rakennemuutoksia, todennäköisesti aiheuttivat työn 199 7. 4. 2. Tuontihinnat Yksikkötyökustannusten tavoin myös tuontihinnat ovat tärkeä hintakehityksen määrittäjä ja sen vuoksi myös niitä on analysoitu luvussa 3. Kansainvälisten raaka-ainehintojen nousu oli maltillista EMUn toisen vaiheen aikana, mutta suotuisa vaikutus kotimaisiin hintoihin on riippunut hyvin paljon valuuttakurssien kehityksestä. Tuontihinnoilla oli hillitsevä vaikutus kotimaiseen inflaatioon niissä maissa, joiden valuutat olivat vahvoja. Tuontihinnat nousivat odotettua vähemmän maissa, joiden valuuttoihin kohdistui huomattavia heikentymispaineita 1990-luvun puolivälissä. Lisäksi tuontihintojen nousu siirtyi vain osittain kuluttajahintoihin, sillä jäsenvaltioissa toteutettiin voimakkaasti inflaationvastaista tuote-, palvelu- ja jota vielä talouspolitiikkaa, työmarkkinoiden toimintaa tehostavalla rakennepolitiikalla. täydennettiin 7. 4. 3. Tuottajahinnat mittarina Hintatrendien jakeluketjun alkupäässä tuottajahintaindeksi (PPI) voi merkkejä antaa inflaatiopaineista ennen kuin ne näkyvät kuluttajahintaindeksissä. sisältää Lisäksi ja esimerkiksi jotka ovat puolivalmisteet, piileville eräille herkkiä inflaation osatekijöille, kuten hinnoille, kansainvälisille tai valuuttakursseille työvoimakustannuksille. PPI raaka-aineet I , 1. 11 I, I II II CT^-^^_ , ^ —• Taulukko 7. 4 Tuottajahinnat Koko teollisuuden kotimainen tuotanto (pi. rakentaminen) (kansallisena valuuttana, prosenttimuutos) 1996 0,6 1,6 -0,4 7,4 1,7 0,5 I 1993 -1,0 -1,1 0,2 11,4 2,4 -1,0 1994 1,4 0,7. 0,6 7,2 4,3 0,3 1995 2,3 3,8 1,7 9,5 6,4 2,2 1997a) " 1,7 2,2 1,1 3,5 1,0 0,2 2,3 3,8 0,9 -1,6 -0,4 3,6 2,8 2,0 3,9 1,7 2,0 3,7 2,0 0,7 1,3 2,8 1,9 4,3 2,5 1,9 3,7 7,9 3,4 3,0 0,4 3,8 1,8 8,0 3,7 3,9 1,8 1,9 -0,4 1,8 0,0 3,1 -0,1 0,6 0,8 0,8 0,1 1,3 1,7 2,7 0,4 1,6 1,3 1,0 0,4 1,0 B DK D EL E F IRL I L NL Ab) P FIN S UK EUR a) Keskiarvo syyskuuhun 1997 saakka vuoden 1996 vastaavista kuukausista. b) Yleinen tukkuhintaindeksi. Ldhde: Komissio, OECD. sssassssssassBSsssEssgsssaasaaaEBansataBSSBassssSBBBasssssssrssssssssnsasssss^BSS 200 Tuottajahintaindeksin kehitys kahden viime vuoden aikana voi siten antaa viitteitä inflaationäkymistä. Koko yhteisössä PPI:n nousu on ollut hyvin vähäistä, alle yhden prosentin sekä vuonna 1996 että vuonna 19974. Nousu on ollut näin vähäistä melkein kaikissa jäsenvaltioissa (kuvio 7. 4. ) Huomattavin piirre on tuottajahintainflaation jyrkkä hidastuminen niissä jäsenvaltioissa, joissa inflaatio edelleen oli suhteellisen nopeaa vuonna 1995 (Espanja, Italia, Portugali). PPI nousi yli kaksi prosenttia Kreikan lisäksi vain Tanskassa ja Alankomaissa, mikä näissä kahdessa taloudessa johtui viime vuosien vireästä talouskehityksestä. 7. 4. 4. Välilliset verot Toisen vaiheen aikana kaikki jäsenvaltiot ovat käyttäneet välillisten verojen korotuksia julkisen talouden alijäämien kaventamiseen, vaikkakin korotusten suuruus on vaihdellut. Monessa maassa nämä korotukset olivat tuntuvia ja nopeuttivat merkittävästi inflaatiota, mikä ilmenee taulukosta 7. 5. Siinä esitetään arviot välillisen verotuksen muutosten suorasta mekaanisesta vaikutuksesta olettaen, että välillisten verojen muutokset ovat siirtyneet sellaisinaan kuluttajahintoihin. Irlannissa (1994), Ranskassa Huomattavin vaikutus on havaittavissa Belgiassa (1994), (1995), Italiassa (1995), Yhdistyneessä kuningaskunnassa (1994-95), Suomessa (1995-1996), ja Ruotsissa (1997). Mekaanista vaikutusta tärkeämpi - sehän on jo määritelmänsäkin mukaisesti kertaluonteinen - on vaara, että välillisten verojen korotus lisää inflaatio-odotuksia ja käynnistää siten palkkojen ja hintojen nousukierteen. Näin ei kuitenkaan näytä käyneen yhdessäkään näistä maista. Nopeuduttuaan hetkellisesti inflaatio hidastui pian kaikissa maissa, joissa välillisiä veroja on merkittävästi nostettu. Taulukko 7. 5 Valillisen verotuksen muutosten vaikutus kuluttajahintainflaatioon (prosenttiyksikkoina) 1994 0,8 1995 0,0 0,4 0,3 0,8 0,3 0,1 0,7 0,3 0,1 0,2 0,2 0,2 0,7 0,3 0,7 0,4 0,0 0,6 1,0 1,1 0,2 0,8 0,1 0,1 0,5 0,5 1,1 0,5 0,6 B DK D EL E F IRL I L NL A P FIN S UK Ldhde: Komissio 1996 0,6 0,4 -0,2 0,8 0,2 0,1 0,2 0,1 0,0 0,4 0,2 -0,2 1,0 0,2 0,4 1997 0,2 0,4 0,4 n,a 0,3 0,4 0,4 0,1 0,0 0,2 0,1 -0,3 0,3 1,0 0,5 4 Vuodelta 1997 on saatavilla ainoastaan 11 ensimmäisen kuukauden tiedot. 201 ISSN 1024-4492 KOM(98) 1999 lopullinen ASIAKIRJAT FI 09 10 06 01 Luettelonumero : CB-CO-98-207-FI-C ISBN 92-78-32847-2 Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto L-2985 Luxemburg