title: Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Yhtenäismarkkinoiden uusien esteiden ehkäiseminen (Yhtenäismarkkinoiden seurantaryhmä)"

text: C 157/36 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 25. 5. 98 Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Yhtenäismarkkinoiden uusien esteiden ehkäi- seminen (Yhtenäismarkkinoiden seurantaryhmä)” (98/C 157/11) Talous- ja sosiaalikomitea päätti 10. heinäkuuta 1997 työjärjestyksensä 23 artiklan 3 kohdan mukaisesti antaa lausunnon aiheesta ”Yhtenäismarkkinoiden uusien esteiden ehkäiseminen”. Asian valmistelusta vastannut teollisuus-, kauppa-, käsiteollisuus- ja palvelujaosto antoi lausuntonsa 4. maaliskuuta 1998. Esittelijä oli Bruno Vever. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 25. –26. maaliskuuta 1998 pitämässään 353. täysistunnossa (maaliskuun 25. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon äänin 76 puolesta, seitsemän vastaan kuuden pidättyessä äänestämästä. 1. Johdanto 1. 1. Euroopan unioni on komission aloitteesta sitou- tunut noudattamaan toimintasuunnitelmaa yhtenäis- markkinoiden saattamiseksi valmiiksi vuoden 1998 lop- puun mennessä. Toimintasuunnitelma vastaa luonteel- taan ja aikataulultaan toiveita, joita komitea on esittänyt vuodesta 1995: komitea kehotti jo silloin vauhdittamaan paikallaan polkevaa toimintaa ja edistämään päättävästi yhtenäismarkkinoiden lopullista toteuttamista, mitä euron käyttöönottokin edellyttää. 1. 2. Komitea tukee painokkaasti toimintasuunnitel- maa. Komitea muistuttaa 5. maaliskuuta 1997 pidetyn kuulemistilaisuuden johdosta, että vielä puuttuvien yh- teisön direktiivien hyväksyminen ei yksinään riitä henki- löiden, tavaroiden, palvelujen ja pääoman vapaan liikku- vuuden varmistamiseksi. Yhtenäismarkkinoiden kestä- vän ja moitteettoman toiminnan kannalta olennaista on sellaisten keinojen löytäminen, joilla ehkäistään jo alkulähteillä esteet, joita jäsenvaltioiden jatkuvasti lisääntyvä sääntely saa aikaan. Direktiivejä on hyväksyt- ty ja konkreettista edistystä on tapahtunut yhteisön sisäisen kaupankäynnin vapauttamiseksi, mutta uusien esteiden luominen yhtenäismarkkinoille on edelleen paljon helpompaa kuin niiden ennaltaehkäiseminen tai myöhempi poistaminen yhteisön tasolla. 1. 3. Oma-aloitteisella lausunnollaan yhtenäismark- kinoiden uusien esteiden ehkäisemisestä komitea toivoo kiinnittävänsä yhteisön toimielinten ja jäsenvaltioiden huomion tähän yhtenäismarkkinoiden toteuttamisen kannalta tärkeään mutta edelleen laiminlyötyyn näkö- kohtaan. Toimintasuunnitelman onnistuminen riippuu paljon siitä, millainen paino annetaan liiallisten uusien esteiden tehokkaalle ja kestävälle torjunnalle jo niiden alkulähteillä. 2. Jäsenvaltioiden säännösten ja määräysten oikeudel- linen asema 2. 1. Toimivilla yhtenäismarkkinoilla yhdistyvät toi- saalta sijoittumis- ja liikkumisvapaus, toisaalta sosiaali- nen suojelu, terveydenhuolto, kuluttajansuoja ja ym- päristönsuojelu. Lisäksi yhtenäismarkkinoiden toimi- vuuteen liittyy toimivaltajako yhteisön, jäsenvaltioiden ja mahdollisesti myös alueiden kesken. Toimivuus perus- tuu neljään tärkeään tekijään. Ensinnäkin jäsenvaltioi- den periaatteellisena velvollisuutena on poistaa omat kaupan esteensä. Jäsenvaltioiden lainsäädäntöä on myös yhdenmukaistettava aloilla, jotka vaikuttavat yhtenäis- markkinoiden toimintaan. Lisäksi jäsenvaltioiden on tunnustettava vastavuoroisesti toistensa säännökset va- paan liikkuvuuden mahdollistamiseksi, ja niiden on ilmoitettava ennakolta valmistelemistaan säännöksistä ja määräyksistä, joilla voi olla vaikutusta yhtenäismark- kinoihin (myös jälkikäteisvalvonta on mahdollistettava). 2. 2. Perustamissopimuksen 30–36 artiklassa määrä- tään, että jäsenvaltioiden on poistettava tuonnin määrälliset rajoitukset ja kaikki vaikutukseltaan vastaa- vat toimenpiteet. Tietyt olennaiset vaatimukset voivat kuitenkin oikeuttaa jäsenvaltion ylläpitämään rajoitta- via säännöksiä. Olennaiset vaatimukset, joihin voidaan vedota erityisesti kuluttajansuojaan tai ympäristönsuo- jeluun liittyvistä syistä, eivät kuitenkaan saa olla keino jäsenvaltioiden välisen mielivaltaiseen syrjintään tai kaupan peiteltyyn rajoittamiseen. Niiden on oltava perusteltuja ja oikein suhteutettuja, mitä komissio ja yhteisöjen tuomioistuin valvovat. Cassis de Dijon -ta- pauksessa ennakkopäätöksen mukaisesti pääsääntönä on pidettävä vapaata liikkuvuutta, ja jäsen- valtioiden asettamat rajoitukset ovat poikkeuksia pääsäännöstä. Jäsenvaltiot hyväksyvät nykyään kuiten- kin erityisen aktiivisesti uusia säännöksiä ja määräyksiä 36 artiklan perusteella. tehdyn 2. 3. Jotta edistettäisiin jäsenvaltioiden lakien, asetus- ten ja hallinnollisten määräysten edes jonkinlaista yh- denmukaisuutta, Euroopan unionia kehotetaan hyväk- symään tarpeen mukaan yhtenäismarkkinoiden toteut- tamista ja toimintaa koskevia erityistoimenpiteitä (100 a artikla). Suurin osa säännöksistä, jotka koskevat jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen lähentämistä yhtenäis- markkinoilla, perustuu kyseiseen artiklaan. Sään- nöksistä päättää neuvosto määräenemmistöllä yhdessä parlamentin kanssa (lukuun ottamatta veroja ja henki- löiden vapaata liikkuvuutta koskevia säännöksiä ja määräyksiä). Yhteisön oikeudessa pyritään perustamis- 25. 5. 98 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 157/37 sopimuksen sanamuodon mukaisesti ”suojelun kor- keaan tasoon” terveyteen, turvallisuuteen, ympäristön- suojeluun ja kuluttajansuojaan liittyvissä asioissa mutta jätetään jäsenvaltioille usein laaja harkintavalta täydent- ävien toimenpiteiden hyväksymiseksi, mikä voi riittävän valvonnan puuttuessa osaltaan rikkoa markkinoiden yhtenäisyyttä. 2. 4. Euroopan unioni pyrkii luomaan menetelmiä, joiden avulla huolehditaan jäsenvaltioiden toteuttamien toimien keskinäisestä vastaavuudesta. Tämä mahdollis- taa toimenpiteiden vastavuoroisen tunnustamisen, ja samalla ylläpidetään vapaata liikkuvuutta yhtenäis- markkinoilla silloinkin, kun yhdenmukaistamistoimen- piteet puuttuvat tai yhdenmukaistaminen on vain osit- taista (100 b artikla). Näitä menetelmiä ei vielä sovelleta läheskään tehokkaalla saati yksinkertaisella tavalla kai- kissa jäsenvaltioissa. 2. 5. Avoimuuden lisäämiseksi sekä sellaisten tietyn jäsenvaltion valmistelemien säännösten ja määräysten valvomiseksi, joilla voi olla vaikutusta yhtenäismarkki- noiden toimivuuteen, direktiivissä 83/189/ETY otettiin käyttöön tietojen toimittamisessa noudatettava menette- ly. Menettelyä on täydennetty 1. tammikuuta 1997 alkaen (päätös N:o 3052/95) velvoituksella ilmoittaa yksittäisistä toimenpiteistä, jotka voivat olla esteenä vastavuoroiselle tunnustamiselle, ja sitä sovelletaan tällä hetkellä kaikkiin maatalousja teollisuustuotteisiin. Me- nettely velvoittaa jäsenvaltiot ilmoittamaan Euroopan komissiolle ja tämän välityksellä muille jäsenvaltioille teknisiä määräyksiä koskevista hankkeistaan, jotka voivat vaikuttaa yhtenäismarkkinoiden toimivuuteen. Hankkeiden täytäntöönpanolle asetetaan kolmen kuu- kauden odotusaika, joka antaa komissiolle mahdollisuu- den kuulla muita jäsenvaltioita ja teollisuudenaloja, joita asia koskee, tutkia ehdotetut toimenpiteet ja tehdä tarvittaessa niiden vaatimia päätöksiä (mahdollinen pyyntö odotusajan pidentämiseksi kolmesta kuuteen kuukauteen, kirjattujen hankkeiden muutospyyntö, mahdollinen perusteltu lausunto, joka voi aloittaa jäsen- velvoitteiden rikkomisesta aiheutuvan menettelyn). 2. 6. Komissio voi siten selvittää, mitä vaikutuksia ilmoitetuilla toimenpiteillä on yhtenäismarkkinoiden toiminnan kannalta, sekä arvioida, ovatko toimenpiteet perustamissopimusten ja muun yhteisön lainsäädännön mukaisia. Lisäksi komissio arvioi, ovatko esteitä mah- dollisesti aiheuttavat toimenpiteet kuitenkin perusteltuja ja oikein suhteutettuja. Euroopan yhteisöjen tuomiois- tuin on todennut, että yritykset ja yksittäiset henkilöt voivat ennakkoilmoituksen puuttumiseen vedoten jättää noudattamatta tietyn jäsenvaltion uuden teknisen määräyksen. Yleisesti tarkasteltuna ennakkoilmoituk- siin ja -valvontaan perustuva menettely toimii. Ilmoitus- ten määrän kasvu kuitenkin osoittaa, että vielä on paljon tehtävää, ennen kuin jäsenvaltioiden toiminta saadaan riittävän kurinalaiseksi. Lisäksi menettely on tällä het- kellä rajattu valmisteilla oleviin määräyksiin, jotka koskevat tavaroita mutteivät palveluja. Komissio on tosin tehnyt ehdotuksia menettelyn ulottamiseksi koske- maan tietoyhteiskunnan palveluja. TSK on hyväksynyt ehdotukset ja niitä ollaan muualla juuri hyväksymässä. 2. 7. Perustamissopimuksessa on annettu mahdolli- suus myös jälkikäteisvalvontaan, jota voivat komission lisäksi harjoittaa jäsenvaltiot. Kyse on jäsenvelvoitteiden täyttämättä jättämistä koskevasta menettelystä, jota ei kuitenkaan ole juuri lainkaan sovellettu käytäntöön. 2. 8. Henkilöiden vapaata liikkuvuutta koskevat säännökset liittyvät vain osittain yhteisön tason menette- lyihin. Kyseiset säännökset koskevat – tiettyjen yleiseen järjestykseen, turvallisuuteen ja lainkäyttöön sekä yh- teisön ulkopuolisten maiden kansalaisiin liittyvien näkökohtien osalta – myös Maastrichtin sopimuksen kolmannen pilarin toimia, joihin puolestaan sovelletaan erityisiä valtioiden välisiä yhteistyömenettelyjä. Uudessa Amsterdamin sopimuksessa puolestaan pyritään vahvis- tamaan toisaalta yhteisön, toisaalta valtioiden keski- näistä toimivaltajakoa entistä kehittyneemmällä ja sel- keämmällä tavalla. Henkilöiden vapaata liikkuvuutta käsitellään sen erityisluonteen vuoksi tässä lausunnossa vain viitteellisesti. Komitea palaa asiaan tarkemmin laajemmassa yhteydessä. 3. Sääntelyn viimeaikainen kehitys jäsenvaltioissa 3. 1. Uusia esteitä mahdollisesti luovien säännösten määrä on selvästi kasvanut jäsenvaltioissa. Direktiivillä 83/189/ETY käyttöönotetun menettelyn alkuaikoina vuosittaisia ilmoituksia tehtiin noin 350. Seuraavina vuosina määrä kasvoi noin 450 ilmoitukseen ja saavutti ennätyslukeman 900 vuonna 1997. Vaikka jälkimmäi- seen lukuun sisältyy Alankomaiden poikkeuksellisesti myöhässä tulleet 230 ilmoitusta, jäljelle jäävät 670 ilmoitusta osoittavat, että kasvu on ollut voimakasta: noin 40 prosenttia vuodessa. Tämä tosin osoittaa, että menettely toimii ja että jäsenvaltiot noudattavat ilmoitusvelvollisuuttaan. Mutta tämä kertoo myös jäsenvaltioiden valmistelemien säännösten määrän voi- makkaasta kasvusta, mikä merkitsee Euroopan komis- siolle raskasta valvontataakkaa ja velvoittaa PO XV:n ja PO III:n lisäksi muita pääosastoja, joiden vastuualuee- seen tekniset näkökohdat kuuluvat. 3. 2. Raskauttava tekijä on, että jäsenvaltioiden uudet hankkeet ovat viime vuosina keskittyneet 90-prosent- tisesti aloille, jotka on periaatteessa jo yhdenmukaistet- tu. Kyse on pääasiassa televiestinnästä, maatalous- ja elintarviketuotannosta, rakentamisesta ja julkisista töistä, koneenrakennuksesta ja liikenteestä. Tekniset määräykset koskevat erityisesti työsuojeluun, kulutta- jansuojaan ja ympäristöön liittyviä näkökohtia. Tilan- syyt. Ensinnäkin teeseen ovat johtaneet monet C 157/38 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 25. 5. 98 kyseisillä aloilla julkisen vallan suorittama sääntely on tavallista laajempaa sekä yhteisön että jäsenvaltioiden tasolla. Yhteisön lainsäädännössä keskitytään kuitenkin ”olennaisiin vaatimuksiin”, ja jätetään jäsenvaltioille sääntelyä koskevaa harkintavaltaa. Vaikka komissio huolehtii siitä, että työsuojeluun liittyvät olennaiset vaatimukset ovat enim- vähimmäis- jäsenvaltioilla on joskus taipumus mäissäännöksiä, uskoa voivansa hyväksyä näilläkin aloilla täydentäviä säännöksiä. Jäsenvaltioillahan on kuluttajansuojan ja ympäristönsuojelun alalla todellinen harkintavalta säätää yhteisön säännöksiä tiukempia säännöksiä. samalla ja Jäsenvaltioiden tekniset määräykset ovat siis 3. 3. edelleen epäyhtenäisiä. Lisäksi huomioon on otettava kansallisten ja jopa alueellisten merkintöjen kehittämi- nen. Tällaiset merkinnät eivät ole oikeudellisesti sitovia, mutta ne voivat haitata vapaata kaupankäyntiä yhtenäis- markkinoilla. Jäsenvaltioiden myöntämien vaatimus- tenmukaisuustodistusten vastavuoroista tunnustamista jarruttavat myös jotka edellyttävät tietyt ostajat, käytännössä kotimaista todistusta. Komission tutkimista ilmoituksista kolmannes 3. 4. selvisi huomautuksitta. Toiseen kolmannekseen komis- sio kohdisti vähäisiä ja kolmanteen vakavahkoja huo- mautuksia. Tästä johtuen komissio joutui pyytämään ilmoitetun hankkeen täytäntöönpanolle asetetun kol- men kuukauden määräajan pidentämistä kuuteen kuu- kauteen. Kaiken kaikkiaan voidaan arvioida, että joka toinen ilmoitus oli käytännössä enemmän tai vähemmän ongelmallinen yhteisön oikeuden kannalta. Hyvin suu- ressa osassa tapauksia jäsenvaltiot mukautuivat komis- joissa pyydettiin jäsenvaltiota sion huomautuksiin, muuttamaan hanketta tai ainakin varmistamaan, että toisista jäsenvaltioista tuotuihin tuotteisiin sovellettai- siin vastavuoroista tunnustamista koskevaa lauseketta. saivat jäsenvaltiot 3. 5. Myös ilmoitusmenettelyn kautta mahdollisuuden valvoa toisiaan vastavuoroisesti. Ne voivat toimittaa komissiolle yksityiskohtaisia lausun- toja ongelmallisina pitämistään hankkeista. Jäsenval- tioilla on menettelyn ansiosta tietynlainen yhteinen ja jaettu valvontavalta, jota ne myös näyttävät tosiasialli- sesti harjoittavan: jäsenvaltiot valvovat toistensa hank- keita lähes yhtä paljon kuin Euroopan komissio, mikä osoittaa menettelyn hyödyllisyyden. suuntaan. Yhteisön hyväksymien uusien säännösten määrä on vähentynyt selvästi viime vuosien aikana, mikä selittyy kahdella tavalla. Ensinnäkin suurin osa yhtenäismarkkinoiden toiminnan kannalta tärkeistä di- rektiiveistä on hyväksytty jo aikaisemmin, vuoden 1992 ohjelman yhteydessä. Lisäksi viime vuosina on keskitytty yhteisön lainsäädännön keventämiseen. Erityisesti Moli- torin kertomuksessa esitetyt suositukset ovat kannusta- neet Euroopan komissiota keskittämään ehdotuksensa uudella tavalla (lähestymistapana ”aiempaa onnistu- neempi säätäminen”) ja vähentämään uusien ehdotusten tekemistä. 3. 7. Määrällisesti tilanne on selvästi epätasapainoi- nen. Ajanjaksona 1992–1994 jäsenvaltiot hyväksyivät 1 346 kansallista säännöstä tai määräystä, kun yhteisö hyväksyi vain 116 säännöstä. Lisäksi juuri Yhdistynyt kuningaskunta, Saksa ja Ranska, jotka ovat kaikkein äänekkäimmin korostaneet tarvetta rajoittaa yhteisön lainsäädännön määrää, ovat – paradoksaalista kyllä – tehneet eniten ilmoituksia valmistelemistaan säännök- sistä ja määräyksistä. Yhteisön lainsäädäntö on luonteel- taan sääntelyä purkavaa, koska sen päämääränä on muuttaa kaikkien 15 jäsenvaltion säännökset yhdeksi yhteiseksi säännökseksi. Sen sijaan jäsenvaltioiden uudet säännökset ja määräykset vain lisäävät säännösten määrää (vaikka toimenpiteet voivat olla perusteltuja tietyissä tilanteissa esimerkiksi kansalaisten tai kulutta- jien kannalta). 4. Uuden tasapainon löytämisen merkitys 4. 1. Uudet kaupan esteet on torjuttava aiempaa tehokkaammin niiden alkulähteillä. Muussa tapauk- sessa yhtenäismarkkinoiden saavuttamisesta tulee vain kaukainen tavoite, joka katoaa horisonttiin sitä mukaa kuin sitä yritetään lähestyä. (Toisaalta kansallisten ja/tai alueellisten eroavaisuuksien on väistämättä säilyttävä myös valmiilla yhtenäismarkkinoilla. ) Tärkeimpien di- rektiivien hyväksymisen jälkeen moitteettomasti toimi- vien yhtenäismarkkinoiden ylläpitämisestä tulee pysyvä ongelma, johon olisi löydettävä tarvittavat ”itsekorjau- tuvat ” ratkaisut. 4. 2. Tyydyttävää ratkaisua yhtenäismarkkinoiden sääntelyn keventämiseksi, yksinkertaistamiseksi ja sel- kiyttämiseksi ei kuitenkaan löydetä, ennen kuin asiaa on pohdittu ja toimiin on ryhdytty myös kansallisten ja alueellisten säännösten osalta. 3. 6. On korostettava, että jäsenvaltioiden hyväksy- mien säännösten määrä on kasvanut samaan aikaan kun yhteisön lainsäädäntö on kehittynyt päinvastaiseen 4. 3. Vaikuttaa myös siltä, että jäsenvaltioiden on tarpeen muuttaa toimintatapojaan euron käyttöönoton lähestyessä. Samoin kuin sopimus vakaudesta ja kasvus- ta lähentää talous- ja finanssipolitiikkaa, saanevat yh- 25. 5. 98 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 157/39 teisen rahan säätelemät yhtenäismarkkinat aikaan jäsen- valtioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhdenmukaistamista ja pysyvän huolen ”eurokelpoisuu- desta”. 4. 4. Olisi myös valvottava jäsenvaltioiden uusien toimenpiteiden avoimuutta, jotta voitaisiin varmistaa, ettei kehitys lähde väärään suuntaan vuonna 1997 allekirjoitettuun Amsterdamin sopimukseen sisältyviin kahteen uudistukseen liittyvien riskien seurauksena. Uudessa sopimuksessa annetaan jäsenvaltioille mahdol- lisuus pitää edelleen voimassa yhteisön lainsäädäntöä tiukemmat säännöksensä ja jopa hyväksyä tällaisia uusia säännöksiä (95 artiklan 5 kohta, entisen 100 a artiklan 4 kohta), vaikka jo 95 artiklan 3 kohta (entisen 100 a ar- tiklan 3 kohta) antaa jäsenvaltioille mahdollisuuden tarjota kansalaisilleen korkeata suojelun tasoa. Euroo- pan komissio voi kyllä kuuden kuukauden ajan harjoit- taa valvontavaltaansa valmisteltaviin säännöksiin ja määräyksiin nähden, mutta sen oletetaan hyväksyneen toimenpiteet, ellei se puutu asiaan kyseisen ajanjakson loppuun mennessä. Ympäristölainsäädännön osalta jäsenvaltiot voivat myös 176 artiklan mukaisesti (ennen 130 t artikla) omin säännöksin vahvistaa toimenpiteitä, jotka Euroopan unioni on hyväksynyt kyseisen artiklan (ennen 130 s artiklan) mukaisesti. 4. 5. Yhteisön laajentumisen seurauksena asian mer- kitys kasvaa, sillä laajentuminen moninkertaistaa jäsen- valtioiden mahdollisuudet aiheuttaa uusia esteitä al- kulähteillä. Asianmukaisista ratkaisuista on sovittava ja ne on toteutettava ennen laajentumista. Yhtenäismarkkinoiden 4. 6. toimintaedellytysten sekä kuluttajansuojan, ympäristönsuojelun ja läheisyys- periaatteen välille on luotava tiivis, kestävä ja tyydyttävä suhde. Tämän suhteen on perustuttava toimenpiteisiin, joiden avulla huolehditaan siitä, että kaupankäynnin joustavuus lisääntyy, lainsäädäntöä yksinkertaistetaan ja että jäsenvaltioiden toimenpiteiden keskinäinen vas- taavuus ja avoimuus yhtenäismarkkinoilla paranevat. 5. Jäsenvaltiotasolla suositetut toimet 5. 1. Yleisesti vaikuttaa siltä, että jäsenvaltioiden on muutettava suhtautumistaan liialliseen sääntelyyn. Eu- rooppa-neuvostokin on myöntänyt tarpeen keventää sääntelyä jäsenvaltioissa. Jäsenvaltioissa olisi sovelletta- va suosituksia, jotka Molitorin kertomuksessa kohdis- tettiin yhteisön toimielimiin: voimassa olevan sään- nöstön organisointia olisi parannettava, uusien sään- nösten määrää vähennettävä ja voimassaolevia sään- nöksiä yksinkertaistettava. Jäsenvaltiot tulisi saada esittämään joka vuosi komissiolle selvitys toiminnastaan sääntelyn keventämiseksi ja yksinkertaistamiseksi Eu- roopassa. Komissio voisi tämän jälkeen antaa tilanteen kehittymisestä yleiskuvan Eurooppa-neuvostolle. 5. 2. Jäsenvaltioiden olisi erityisesti vähennettävä uu- sien säännösten ja määräysten hyväksymistä aloilla, joihin sovelletaan yhteisön yhdenmukaistamistoimenpi- teitä. Niiden olisi ennen kaikkea direktiivien voimaan saattamisen yhteydessä pidättäydyttävä sellaisten hallin- nollisten määräysten antamisesta, jotka ovat suhteetto- mia direktiivin päämäärään nähden. 5. 3. Jos jäsenvaltion hyväksymällä säännöksellä tai määräyksellä on vaikutusta yhtenäismarkkinoihin, sii- hen olisi periaatteessa sisällytettävä kaikille jäsenvaltioil- le yhteinen vakiolauseke, jossa täsmennettäisiin, että kyseisessä säännöksessä tai määräyksessä on eurooppa- laisen ilmoitusmenetelmän mukaisesti otettu huomioon jotta voidaan mahdollisimman tehokkaasti keinot, välttää toisessa jäsenvaltiossa laillisesti valmistettujen ja vapaasti kaupan olevien tavaroiden tuontia haittaavien esteiden syntyminen. 5. 4. Tulisi myös varmistua siitä, että jäsenvaltioiden standardointielimet eivät käytännössä hyväksyisi kan- sallista standardia alalla, jolla valmistellaan eurooppa- laista standardia. 5. 5. Vaaleilla valittuja edustajia, virkamiehiä, tuoma- reita ja lakimiehiä varten olisi myös kehitettävä koulu- tusta, joka vastaisi yhtenäismarkkinoiden haasteita ja erityisesti yhteisön kansalaisten ”kansallisen kohtelun” periaatetta, joka ei vielä kuulu jäsenvaltioiden hallinto- kulttuuriin (mm. sosiaaliturvaa, verotusta ja kotipaik- kaa koskevat säännöt). Koulutustarpeen olisi ulotuttava alue- ja paikallistasoille, missä yhteisön lainsäädännön tuntemus on usein heikkoa. Esimerkiksi tutkintotodis- tusten vastavuoroisen tunnustamisen tai yhteisön kansa- laisten oleskeluoikeuden käytännön soveltaminen edel- lyttää säännöllisesti toimivaltaisten tahojen suoraa puut- tumista asiaan. 5. 6. Olisi myös panostettava tiedottamiseen jäsenval- tiossa oleskeleville toisten jäsenvaltioiden kansalaisille. Näin lisättäisiin heidän tietämystään kaikkein yleisim- mistä toimenpiteistä ja hallinnollisista menettelyistä sekä yksinkertaistettaisiin sijoittumisoikeuden sovelta- mista käytäntöön unionin alueella. Yhteisön säännöstöön jo nyt kiinteästi sidoksissa 5. 7. olevia Eftan jäsenvaltioita ja mahdollisuuksien mukaan myös Euroopan unionin jäsenyyttä hakeneita valtioita, joiden on siirrettävä yhteisön säännöstö asteittain omaan lainsäädäntöönsä, olisi kannustettava hyväksymään vas- taavia toimenpiteitä, joita Euroopan komissio myös valvoisi asianmukaisella tavalla. C 157/40 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 25. 5. 98 6. Yhteisötasolla suositetut toimet 6. 1. Edellä esitettyjen, jäsenvaltioille annettavien suo- situsten täytäntöönpanoa helpottaisi, jos jäsenvaltiot sitoutuisivat noudattamaan niitä esimerkiksi yhteisten käytännesääntöjen muodossa. Käytännesäännöt voitai- siin muokata neuvoston suositukseksi ja asettaa komis- sion valvontaan. 6. 2. Yhteisön lainsäädännön keventämisen rajat on niin ikään tiedostettava; huomioon on otettava, että jäsenvaltioiden taipumus säätää ja säännellä liikaa ei ole muuttunut. Sääntelyn keventämistä ja yksinkertais- tamista Euroopassa voitaisiin edistää esimerkiksi säi- lyttämällä jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisen kannalta riittävänä. On kuitenkin ennen kaikkea lisättävä sääntelyn tehok- kuutta. yhteisötason sääntely 6. 3. Lainsäädännön lähentäminen menettää mer- kittävän osan tehokkuudestaan, jos se velvoittaa jäsen- valtioita vain vähimmäistasoon jättäen niille vapaan harkintavallan tason ylittämisessä. Näin on usein erityi- sesti ympäristönsuojeluun ja kuluttajansuojaan liitty- vissä asioissa, sillä jäsenvaltiot voivat hyväksyä kansalli- sia säännöksiä tai määräyksiä, jotka ovat tiukempia kuin yhteisön säännökset. Tällainen epäsymmetria voi heikentää merkittävällä tavalla lähentämisen tehokkuut- ta. Lisäksi poikkeukset häiritsevät yhteisön oikeuden yhdenmukaista soveltamista sekä rajoittavat tavaroiden, palveluiden ja henkilöiden vapaata liikkuvuutta sekä vapaata sijoittumista yhtenäismarkkinoille. Lähentämi- sen käsite olisi määriteltävä tehokkaammin. Lisäksi etusija olisi annettava direktiivien asemesta asetuksille tietyillä aloilla, joilla tällainen lähestymistapa osoittau- tuisi asianmukaiseksi. Tällaiset säännökset rajoittaisivat täydentävien mutta samalla erisuuntaisten kansallisten säännösten hyväksymismahdollisuutta sekä samalla ke- ventäisivät ja yksinkertaistaisivat sääntelyä huomatta- vasti Euroopassa. Kaikkien jäsenvaltioiden liittyminen tällaisten uudentyyppisten säännösten piiriin takaisi niiden todellisen täytäntöönpanon. Sitä helpottaisi teho- kas ja perusteellinen ennakkoselvitys. Tällaiseen selvi- tykseen tulisi ottaa mukaan jäsenvaltioiden kaikki tahot, joita valmisteilla oleva toimenpide koskee, ja siihen tulisi myös sisältyä parhaiten soveltuvan toteuttamistavan selvittäminen. 6. 4. Olisi myös tarkasteltava uudelleen mahdollisuut- ta turvautua niin kutsuttuihin ”avoimiin” tai vaihtoeh- toisiin direktiiveihin. Eräissä tapauksissa jäsenvaltioille direktiivien soveltamisen osalta ”jätetty” harkintavalta voi olla merkittävä (jäsenvaltiolla voi esimerkiksi olla mahdollisuus valita yhteisön tasolla luetteloiduista tuot- teista tai aineista ne, jotka se haluaa sallia tai kieltää alueellaan). Jos direktiivien soveltamiseen on tarpeen jättää tiettyä joustovaraa, olisi huolehdittava siitä, ettei se ole lähentämistarpeiden vastaista. Mahdollisuutta vedota tällaisiin vaihtoehtoisiin direktiiveihin olisikin rajoitettava. 6. 5. Jäsenvaltiossa valmisteilla olevasta säännöksestä tai määräyksestä ilmoittaminen olisi ulotettava koske- maan palveluja, jotka eivät nykyisin kuulu direktiivin 83/189/ETY soveltamisalaan. Ensimmäinen askel olisi, että neuvosto ja parlamentti hyväksyisivät nopeasti komission ehdotuksen menettelyn ulottamiseksi tietoyh- teiskunnan palveluihin (1). 6. 6. Komission olisi kuultava suoraan asianomaisten alojen eurooppalaisia edustajia sellaisista jäsenvaltioi- den valmistelemista säännöksistä tai määräyksistä, joista ilmoitus on tehty. Jäsenvaltioiden ilmoitukset olisi myös voitava saattaa kaikkien asianosaisten tahojen tietoon. Tämä voitaisiin toteuttaa päivittämällä Internetiin sijoi- tettavaa tietokantaa. Saman tietokannan avulla olisi mahdollisuus saada yleiskuva yhtenäismarkkinoilla voi- massa olevista kansallisista säännöksistä. 6. 7. On todettava, että tietyillä aloilla vastavuoroinen tunnustaminen ei ole tehokasta ja eurooppalaiset stan- dardit puuttuvat, mikä edistää osaltaan yhtenäismarkki- noiden esteiden ylläpitämistä. Erityisesti elintarvikkei- den yhteydessä eräitä valvontamenettelyjä ei vielä tun- nusteta vastavuoroisesti. Lisäksi Euroopan testaus- ja sertifiointiorganisaation (EOTC:n) vaikeudet toimia liike-elämän eri aloilla ja erityisesti laadunvakuusjärjes- telmissä saa kansalliset sertifiointielimet tekemään kah- denvälisiä sopimuksia vastavuoroisesta tunnustamises- ta. Vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen sovelta- mista käytäntöön olisi siten tarkasteltava uudelleen eri näkökulmista: 6. 7. 1. Komission ja jäsenvaltioiden olisi käynnis- tettävä uudelleen talouselämän toimijoille suunnattu laaja tiedotuskampanja CE-merkinnän tärkeydestä. 6. 7. 2. Yhteisön olisi ryhdyttävä uudelleen toimiin avoimuuden lisäämiseksi tuotteiden vaatimustenmukai- suuden arviointimenettelyjen vastavuoroiseksi tunnus- tamiseksi. Jäsenvaltioiden kesken on liian usein voi- massa monia tuotevalvontamenettelyjä niin säännel- lyillä kuin sellaisillakin aloilla, joilla valvonta on vapaa- ehtoista. Valvonnan laatua koskevat yhteiset verta- ilukohdat olisi ehdottomasti hyväksyttävä yhteisön ta- solla. 6. 7. 3. Jäsenvaltioiden olisi tyydyttävä tavarantoimit- tajan vakuutukseen siitä, että tuote on Euroopan unionin asettamien olennaisten vaatimusten mukainen. Yli- tällöin tarvittaisi. määräisiä arviointimenettelyjä ei (1) EYVL C 158, 26. 5. 1997. 25. 5. 98 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 157/41 Tämä edellyttää kuitenkin samaan aikaan tehokasta tietojen vaihtoa jäsenvaltioiden välillä muista kuin vaatimusten mukaisista tuotteista. Yhteisön ulkopuolis- ten tuotteiden osalta menettelyn joustavuus riippuisi kohtelun vastavuoroisuudesta. 6. 7. 4. Mitä tulee vaatimustenmukaisuutta koskeviin merkintöihin, ei ole harvinaista, että kotimaisin tai teknisin merkinnöin varustettuihin tuotteisiin lisätään CE-merkintä. Useat samanaikaiset merkinnät eivät ole kaupan teknisten esteiden osalta asetetun pääsäännön eli yksinkertaistamisen ja avoimuuden mukaisia. Komis- sion, jäsenvaltioiden ja vaatimustenmukaisuusmer- kintää käyttävien toimijoiden kannattaisi tarkastella yksityiskohtaisemmin tätä näkökohtaa. 6. 7. 5. Olisi lisäksi lujitettava valvontaa unionin ja ETA:n ulkorajoilla, jotta voidaan välttää väärinkäytök- set CE-merkinnän kiinnittämisessä tuontitavaroihin, erityisesti kun on kysymys yleiseen kulutukseen tarkoite- tuista tuotteista. 6. 8. Jotta varmistettaisiin, että lähentämisdirektii- vien ja vastavuoroisten tunnustamissäännösten avulla todella poistetaan esteitä tehokkaasti, olisi kehitettävä erityinen testi, joka ylittäisi direktiivien ahtaan oikeudel- lisen soveltamisalan ja joka liitettäisiin osaksi Euroopan komission toimintasuunnitelmansa toteutumisen seu- rantaa varten kehittämiä ”tulostauluja” (scoreboards). 6. 9. On myös erittäin tärkeää jatkaa viime vuosina saavutettua kehitystä ja lisätä eurooppalaisten standar- dointikomiteoiden voimavaroja, jotta käyttöön saadaan mahdollisimman paljon yhteisiä vertailukohtia. Työntekijöiden vapaan liikkuvuuden toteutta- 6. 10. miseksi on tarpeen jatkaa toimintaa ”Veilin ryhmän” maaliskuussa 1997 antamien suositusten pohjalta laadi- tun ”Flynnin” toimintasuunnitelman (1) mukaisesti. 6. 11. On todettava, että pienet ja keskisuuret yrityk- set, joiden osuus on yhteisön määritelmän mukaan 99,8 % kaikista yhteisön yrityksistä, ovat yhtenäismark- kinoiden toimintahäiriöiden pääasiallisia uhreja. Esteet haittaavat erityisesti mikroyrityksiä sekä käsiteollisuut- ta, joilla ei ole tarvittavia juridisia, taloudellisia eikä henkilöstöresursseja. Näin ollen tuhannet yritykset jäävät ilman Euroopan yhtenäismarkkinoilta odotettuja etuja. Komitea pyytääkin komissiota ja jäsenvaltioita käyn- nistämään pienille yrityksille suunnatun tiedotus- ja valistuskampanjan niiden oikeuksista yhtenäismarkki- noilla sekä lujittamaan sitä varten tiedotusrakenteita, erityisesti Eurooppa-tiedotuskeskuksia. (1) KOM(97) 586 lopull. , 12. 11. 1997. 7. Päätelmät Vaikka yhtenäismarkkinoiden toiminnassa on kiistatta tapahtunut edistystä, jäsenvaltiot hyväksyvät edelleen lukuisia säännöksiä ja määräyksiä, joiden katsotaan yleensä kuuluvan yhteisön yhdenmukaistamistoimenpi- teiden soveltamisalaan. Tilanne aiheuttaa komissiolle raskaan valvontataakan ja on muutenkin huolestuttava erityisesti kahdesta syystä: Ensinnäkin se osoittaa, että jäsenvaltiot eivät itse noudata sääntelyn keventämista- voitetta, jonka noudattamista ne vaativat yhteisöltä. Toiseksi kyseessä on jatkuva, itseään ruokkiva prosessi, joka synnyttää uusia kaupan esteitä, vaikka ennakkoil- moitusmenettely antaisi mahdollisuuden korjata tilan- teen monissa tapauksissa. Tilanteen tarkkaavainen seuraaminen ja erittely vaikut- taa siten välttämättömältä (uudet kehitysmuodot, asia- omaiset alat, uusien esteiden muodot). Jos tilanne kehittyy edelleen nykyistä vauhtia, yhtenäismarkkinoi- den toimivuus ja lopullinen toteutuminen vaarantuvat. Komitea korostaa tarvetta tehdä nopeasti uusia aloitteita sekä jäsenvaltio- että yhteisötasolla asiantilan korjaami- seksi. 7. 1. Jäsenvaltiotason toimet 7. 1. 1. Jäsenvaltioiden olisi itse noudatettava unionil- ta edellyttämiään periaatteita ja siten kevennettävä ja selkeytettävä sääntelyä yhteisössä. Niiden olisi myös esitettävä vuosittain selvitys toiminnastaan asian hyväksi. 7. 1. 2. Jäsenvaltioiden olisi erityisesti huolehdittava, etteivät ne direktiivejä voimaan saattaessaan anna direk- tiivien tavoitteisiin nähden kohtuuttomia hallinnollisia määräyksiä. 7. 1. 3. Jotta jäsenvaltion valmistelemalla säännök- sellä tai määräyksellä voisi olla vaikutusta yhtenäismark- kinoihin, siihen olisi sisällytettävä vakiolauseke, jossa täsmennettäisiin, että jäsenvaltio on kyseisessä sään- nöksessä tai määräyksessä eurooppalaisen ilmoitusme- nettelyn mukaisesti ottanut huomioon keinot, joilla mahdollisimman tehokkaasti vältetään toisessa jäsen- valtiossa laillisesti valmistettujen ja vapaasti kaupan olevien tavaroiden tuontia haittaavien esteiden synty- minen. 7. 1. 4. Olisi aloitettava toiminta jäsenvaltioiden vaa- leilla valittujen edustajien, virkamiesten ja lakimiesten tietoisuuden ja koulutuksen lisäämiseksi yhtenäismark- kinoiden asettamien vaatimusten mukaisesti. 7. 1. 5. Jäsenvaltiossa oleskeleville toisen jäsenvaltion kansalaisille olisi tiedotettava selkeämmin sovellettavis- ta menettelyistä. Erityisesti sijoittumisoikeutta koskevia sääntöjä olisi yksinkertaistettava. C 157/42 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 25. 5. 98 7. 1. 6. Yhtenäismarkkinoihin assosioituneita Euroo- pan maita (Eftaa, EY:n jäsenyyttä hakeneita valtioita) olisi kannustettava toteuttamaan vastaavia toimenpi- teitä. 7. 2. Yhteisötason toimet : 7. 2. 1. Edellä esitettyjen, jäsenvaltioille annettavien suositusten täytäntöönpanoa helpottaisi ensi kädessä, jos jäsenvaltiot sitoutuisivat noudattamaan niitä esimer- kiksi yhteisten käytännesääntöjen muodossa. 7. 2. 2. Yhteisötasoisen sääntelyn olisi oltava riittävää, jotta jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistami- nen olisi tehokkaampaa. 7. 2. 3. asetuksin. Direktiivit olisi soveltuvilla aloilla korvattava 7. 2. 4. ”Avoimiin” tai vaihtoehtoisiin direktiiveihin tulisi turvautua vain harvoissa ja tarkkaan perustelluissa tapauksissa. 7. 2. 5. Jäsenvaltioiden valmistelemista säännöksistä ja määräyksistä ilmoittaminen olisi ulotettava tavaroi- den lisäksi palveluihin tietoyhteiskunnan palveluista alkaen. Bryssel, 25. maaliskuuta 1998. Eurooppalaisia työmarkkinaosapuolia 7. 2. 6. ja muita talouselämän etupiirejä olisi kuultava ilmoitusten yhteydessä. Ilmoituksiin olisi voitava tutustua myös Internetissä, johon sijoitetussa tietokannassa voitaisiin antaa myös yleiskuva jäsenvaltioiden säännöksistä ja määräyksistä yhtenäismarkkinoilla. 7. 2. 7. Olisi aloitettava uusi tiedotuskampanja CE- merkinnästä, tehtävä avoimemmaksi tapaa miten vasta- vuoroista tunnustamista arvioidaan ja yhdenmukaistet- tava yhteisön ulkorajojen valvontamenettelyjä. Tava- rantoimittajan esittämän vaatimustenmukaisuusvakuu- tuksen tulisi riittää jäsenvaltiolle, jos sitä täydennetään tehokkaalla yhteisön tason tiedonvaihdolla muista kuin vaatimusten mukaisista tuotteista. 7. 2. 8. Komission direktiivien voimaan saattamisesta laatimien ”tulostaulujen” tulisi sisältää myös esteiden todellista poistumista arvioiva testi. 7. 2. 9. Euroopan standardointikomiteoiden voimava- roja olisi lujitettava, jotta saataisiin mahdollisimman paljon yhteisiä vertailukohtia. 7. 2. 10. Olisi jatkettava Flynnin toimintasuunnitel- man mukaista toimintaa työntekijöiden vapaan liikku- vuuden edistämiseksi. 7. 2. 11. Olisi käynnistettävä pienille ja keskisuurille yrityksille suunnattu tiedotuskampanja sekä vahvistetta- va Eurooppa-tiedotuskeskusten voimavaroja. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Tom JENKINS 25. 5. 98 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 157/43 LIITE I talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon Jaoston lausunnon seuraavat kohdat, joiden säilyttämistä vaati enemmän kuin neljäsosa äänestykseen osallistuneista, hylättiin täysistunnon hyväksymien muutosehdotusten vuoksi. Kohta 6. 3 Lähentämisen käsite olisi määriteltävä tehokkaammin. Lisäksi etusija olisi annettava direktiivien asemesta asetuksille tietyillä teknisillä aloilla, joilla tällainen lähestymistapa osoittautuisi asianmukaiseksi. Tapauskohtaisesti toinen vaihtoehto olisi sellaisten aiempaa sitovampien direktiivien hyväksyminen, joissa vähimmäissäännösten lisäksi määriteltäisiin enimmäissäännökset. Tällaiset säännökset rajoittaisi- vat täydentävien mutta samalla erisuuntaisten kansallisten säännösten hyväksymismahdollisuutta sekä samalla keventäisivät ja yksinkertaistaisivat sääntelyä huomattavasti Euroopassa. Kaikkien jäsenvaltioiden liittyminen tällaisten uudentyyppisten säännösten piiriin takaisi niiden todellisen täytäntöönpanon. Sitä helpottaisi tehokas ja perusteellinen ennakkoselvitys. Tällaiseen selvitykseen tulisi ottaa mukaan jäsenvaltioiden kaikki tahot, joita valmisteilla oleva toimenpide koskee, ja siihen tulisi myös sisältyä parhaiten soveltuvan toteuttamistavan selvittäminen. Kursiivilla esitetyn virkkeen poistamista koskeneen äänestyksen tulos Jaa-ääniä: 45, ei-ääniä: 26, tyhjiä: 8. Kohta 7. 2. 1 Edellä suositettujen toimien toteuttaminen helpottuisi, jos jäsenvaltioiden sitoutuminen asiaan kirjattai- siin esimerkiksi neuvoston suositukseen. Siihen voitaisiin sisällyttää käytännesäännöt, joiden avulla pyrittäisiin torjumaan uudet, ei-toivotut esteet alkulähteillä. Kohdan poistamista koskeneen äänestyksen tulos Jaa-ääniä: 52, ei-ääniä: 30, tyhjiä: 5. C 157/44 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 25. 5. 98 LIITE II talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon Jäsenvaltioiden tekemät ilmoitukset vuonna 1997 Ilmoitukset (8 artiklan 1 kohta) Huomautukset (8 artiklan 2 kohta + ETY:n ja Eftan välisen sopimuksen 7 artikla) Yksityiskohtaiset lausunnot (9 artiklan 1 kohta) Direktiivisuunnitelmat (9 artiklan 2 kohta + 9 artiklan 2 a kohta) Jäsenvaltiot Ilmoitukset Huomautukset Yksityiskohtaiset lausunnot Direktiivisuunnitelmat JV EK Efta JV EK 9 artiklan 2 kohta 9 artiklan 2 a kohta Alankomaat Itävalta Saksa Yhdistynyt Kuningsaskunta Belgia Ranska Tanska Espanja Italia Ruotsi Suomi Kreikka Portugali Irlanti Luxemburg 342 106 99 71 59 51 40 35 31 23 22 12 7 3 1 53 20 18 11 8 32 18 10 9 3 5 6 6 1 5 24 2 6 1 3 11 11 1 61 29 11 6 38 16 24 8 9 11 7 9 3 2 29 8 11 1 1 18 2 2 14 1 6 8 6 19 4 3 33 6 8 4 7 5 2 2 2 Yhteensä ETY 901 200 234 64 101 101 1 1 1 2 JV = jäsenvaltiot. EK = Euroopan komissio


title: Kommissionens forordning (EF) nr. 667/98 af 25. marts 1998 om fastsættelse af det maksimale restitutionsbeløb ved udførsel af hvidt sukker i forbindelse med den 32. dellicitation under den løbende licitation omhandlet i forordning (EF) nr. 1408/97

eurovoc_concepts:
award of contract
export refund
white sugar

formats: pdf print

text: L 93/14 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 3. 98 KOMMISSIONENS FORORDNING (EF) Nr. 667/98 af 25. marts 1998 om fastsættelse af det maksimale restitutionsbeløb ved udførsel af hvidt sukker i forbindelse med den 32. dellicitation under den løbende licitation omhandlet i forordning (EF) nr. 1408/97 KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR (cid:190) under henvisning til Europæiske Fællesskab, traktaten om oprettelse af Det under henvisning til R(cid:134)dets forordning (EØF) nr. 1785/81 af 30. juni 1981 om den fælles markedsordning for sukker (1), senest ændret ved forordning (EF) nr. 1599/ 96 (2), særlig artikel 17, stk. 5, andet afsnit, litra b), og ud fra følgende betragtninger: I henhold til Kommissionens forordning (EF) nr. 1408/97 af 22. juli 1997 om en løbende licitation med henblik p(cid:134) fastsættelse af en eksportafgift og/eller eksportrestitution foranstaltes dellicitationer med for hvidt henblik p(cid:134) eksport af dette sukker; sukker (3), i henhold til bestemmelserne i artikel 9, stk. 1, i forord- ning (EF) nr. 1408/97, fastsættes der i p(cid:134)kommende tilfælde for den p(cid:134)gældende dellicitation et maksimalt restitutionsbeløb især under hensyntagen til situationen og den forventede udvikling p(cid:134) markedet for sukker i Fællesskabet og p(cid:134) verdensmarkedet; efter gennemgang af tilbuddene bør de bestemmelser, der er nævnt i artikel 1, fastsættes for den 32. dellicitation; de i denne forordning fastsatte foranstaltninger er i over- ensstemmelse med udtalelse fra Forvaltningskomit(cid:130)en for Sukker (cid:190) UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING: Artikel 1 For den 32. dellicitation for hvidt sukker, ifølge forord- ning (EF) nr. 1408/97, fastsættes maksimumseksportresti- tutionen til 45,360 ECU/100 kg. Artikel 2 Denne forordning træder i kraft den 26. marts 1998. Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart medlemsstat. i hver Udfærdiget i Bruxelles, den 25. marts 1998. P(cid:134) Kommissionens vegne Franz FISCHLER Medlem af Kommissionen (1) EFT L 177 af 1. 7. 1981, s. 4. (2) EFT L 206 af 16. 8. 1996, s. 43. (3) EFT L 194 af 23. 7. 1997, s. 16


title: 98/254/CE: Decisione della Commissione del 25 marzo 1998 che autorizza gli Stati membri ad ammettere temporaneamente la commercializzazione di sementi di pisello da foraggio (Pisum sativum L.) che non soddisfano i requisiti della direttiva 66/401/CEE (Testo rilevante ai fini del SEE)

eurovoc_concepts:
EU Member State
fodder plant
leguminous vegetable
marketing
seed

formats: html pdf print

text: 10. 4. 98 IT Gazzetta ufficiale delle Comunit(cid:133) europee L 112/1 (Atti per i quali la pubblicazione non (cid:138) una condizione di applicabilit(cid:133)) II COMMISSIONE DECISIONE DELLA COMMISSIONE del 25 marzo 1998 che autorizza gli Stati membri ad ammettere temporaneamente la commercializ- zazione di sementi di pisello da foraggio (Pisum sativum L. ) che non soddisfano i requisiti della direttiva 66/401/CEE (Testo rilevante ai fini del SEE) (98/254/CE) LA COMMISSIONE DELLE COMUNIT(cid:211) EUROPEE, visto il trattato che istituisce la Comunit(cid:133) europea, vista la direttiva 66/401/CEE del Consiglio, del 14 giugno 1966, relativa alla commercializzazione delle sementi di piante foraggere (1), modificata da ultimo dalla direttiva 96/72/CE (2), in particolare l’articolo 17, viste le domande presentate dalla Danimarca, dall’Austria e della Svezia, considerando che in Danimarca, in Austria e in Svezia la produzione di sementi della categoria «sementi certificate» di talune variet(cid:133) di pisello da foraggio (Pisum sativum L. ) che soddisfano i requisiti della summenzionata direttiva per quanto riguarda la facolt(cid:133) germinativa minima si (cid:138) rivelata insufficiente nel 1997 e che non consente quindi di sopperire all’approvvigionamento di questi paesi; che, nel caso della Danimarca, tali variet(cid:133) sono del tipo a mezza fogliolina, con sementi tonde, verdi o gialle, che sono risultate idonee alle condizioni del paese richiedente o a condizioni di produzione simili; che, nel caso dell’Au- stria, le variet(cid:133) in parola sono saggiate e idonee alle condi- zioni climatiche della regione orientale del paese richie- dente e sono caratterizzate da un colore giallo; che, nel caso della Svezia, tali variet(cid:133) sono impiegate come foraggio o come alimento cotto, con sementi gialle che sono risultate idonee alle condizioni di produzione del paese richiedente; considerando che (cid:138) impossibile coprire tale fabbisogno in modo soddisfacente con sementi provenienti da altri Stati (1) GU 125 dell’11. 7. 1966, pag. 2298/66. (2) GU L 304 del 27. 11. 1996, pag. 10. membri o da paesi terzi che soddisfino tutte le condizioni fissate dalla suddetta direttiva; l’Austria e la Svezia considerando che la Danimarca, devono quindi essere autorizzate ad ammettere, fino al 30 giugno 1998, la commercializzazione di sementi della specie summenzionata soggette a requisiti meno rigorosi; considerando inoltre che gli altri Stati membri in grado di fornire alla Danimarca, all’Austria e alla Svezia tali sementi non conformi ai requisiti della summenzionata direttiva devono essere autorizzati ad ammettere la commercializzazione delle sementi in causa; considerando che le misure previste dalla presente deci- sione sono conformi al parere del comitato permanente per le sementi e i materiali di moltiplicazione agricoli, orticoli e forestali, HA ADOTTATO LA PRESENTE DECISIONE: Articolo 1 1. La Danimarca (cid:138) autorizzata ad ammettere, per un periodo che scade il 30 giugno 1998, la commercializza- zione nel suo territorio di 4 400 t al massimo di sementi della categoria «sementi certificate» delle variet(cid:133) di pisello da foraggio (Pisum sativum L. ) di seguito elencate, che non soddisfano le condizioni di cui all’allegato II della direttiva 66/401/CEE per quanto riguarda la facolt(cid:133) germinativa minima, purch(cid:130) la facolt(cid:133) germinativa non sia inferiore al 70 % del seme puro e l’etichetta ufficiale rechi l’indicazione «facolt(cid:133) germinativa minima: 70 %». L 112/2 IT Gazzetta ufficiale delle Comunit(cid:133) europee 10. 4. 98 i) Agadir ii) Aladin iii) Astina iv) Atomic v) Baccara vi) Canis vii) Delta viii) Eiffel ix) Focus x) Jackpot xi) Loto xii) Menhir xiii) Odin xiv) Profi xv) Sobel xvi) Stok xvii) Sumo xviii) Tenna xix) Tenor 2. L’Austria (cid:138) autorizzata ad ammettere, per un periodo che scade il 30 giugno 1998, la commercializzazione nel suo territorio di 300 t al massimo di sementi della cate- goria «sementi certificate» delle variet(cid:133) di pisello da foraggio (Pisum sativum L. ) di seguito elencate, che non soddisfano le condizioni di cui all’allegato II della diret- tiva 66/401/CEE per quanto riguarda la facolt(cid:133) germina- tiva minima, purch(cid:130) la facolt(cid:133) germinativa non sia infe- riore al 70 % del seme puro e l’etichetta ufficiale rechi l’indicazione «facolt(cid:133) germinativa minima: 70 %». i) Celeste ii) Eiffel iii) Erbi iv) Jackpot v) Profi foraggio (Pisum sativum L. ) di seguito elencate, che non soddisfano le condizioni di cui all’allegato II della diret- tiva 66/401/CEE per quanto riguarda la facolt(cid:133) germina- tiva minima, purch(cid:130) la facolt(cid:133) germinativa non sia infe- riore al 70 % del seme puro e l’etichetta ufficiale rechi l’indicazione «facolt(cid:133) germinativa minima: 70 %». i) Aladin ii) Capella iii) Carneval iv) Delta v) Odalett vi) Profi vii) Vreta Articolo 2 Anche gli Stati membri non richiedenti sono autorizzati ad ammettere, alle condizioni previste all’articolo 1 e ai fini perseguiti dagli Stati membri richiedenti, la commer- cializzazione nel loro territorio delle sementi autorizzate ad essere commercializzate a norma della presente deci- sione. Articolo 3 Gli Stati membri comunicano immediatamente alla Commissione e agli altri Stati membri i quantitativi di sementi etichettate di cui (cid:138) ammessa la commercializza- zione nel loro territorio ai sensi della presente decisione. Articolo 4 Gli Stati membri sono destinatari della presente decisione. Fatto a Bruxelles, il 25 marzo 1998. 3. La Svezia (cid:138) autorizzata ad ammettere, per un periodo che scade il 30 giugno 1998, la commercializzazione nel suo territorio di 1 000 t al massimo di sementi della categoria «sementi certificate» delle variet(cid:133) di pisello da Per la Commissione Franz FISCHLER Membro della Commissione


title: Opinion of the Economic and Social Committee on the 'Action Plan for the single market'

eurovoc_concepts:
EU Member State
action programme
national implementing measure
single market

text: 25. 5. 98 EN Official Journal of the European Communities C 157/45 Opinion of the Economic and Social Committee on the ‘Action Plan for the single market’ (98/C 157/12) On 30 September 1997 the Economic and Social Committee, acting under the second paragraph of Rule 23 of its Rules of Procedure, decided to draw up an opinion on the ‘Action Plan for the single market’. The Section for Industry, Commerce, Crafts and Services, which was responsible for preparing the Committee’s work on the subject, adopted its opinion on 4 March 1998. The rapporteur was Mr Pasotti. At its 353rd plenary session (meeting of 25 March 1998), the Economic and Social Committee adopted the following opinion by 76 votes to five, with two abstentions. 1. General comments 1. 1. The Committee greets the publication by the Commission of information on the state of progress of the single market, based on the first edition of the ‘Single Market Scoreboard’, (presented to the Luxembourg Council in December 1997) with great interest, but also considerable concern. In its previous opinion on the subject (1), the 1. 2. Committee argued that it was essential for the com- pletion of the single market for all agreed rules to be precisely and accurately transposed into Member State law, for implementing procedures to be defined provid- ing all those involved with straightforward and effective means of seeking redress for conduct not conforming to the rules, and for all citizens concerned to be informed as fully as possible. 1. 3. The importance of these aspects is confirmed by the choice of strategic objectives in the Action Plan, and was emphasized when the plan was adopted by the Amsterdam European Council. For the first time, the Single Market Scoreboard 1. 4. (SMS), which the Commission plans to publish twice a year, contains essential information in a readily understandable form for assessing these aspects and hence identifying what remains to be done in order to reach the 1999 deadline with the greatest possible degree of single market completion. 1. 5. A further important aspect of this initiative to gather and publish information regularly on the commitment of each Member State is the introduction of an element of transparency into relations between European partners. Provided appropriate channels for the publication of the results are devised, this should spur countries to vie with one another in making the benefits of the single market fully available to their own citizens. It is too early, however, to gauge the effect of this potential stimulus. The concern the Committee feels on studying the first report by the Commission on its Scoreboard arises from the extent to which it reveals, as indicated below, that Member States are lagging behind in the actions they are required to take to promote the completion of the single market. 2. The Single Market Scoreboard (SMS) The present opinion focuses on the SMS. The Committee is however monitoring all the measures relating to single market completion, by means of its Single Market Observatory and by drawing up specific opinions. 2. 1. Transposition of directives 2. 1. 1. The first consolidated indicator of the state of single market progress presented by the SMS is the number of single market directives implemented by all Member States. As of 1 November 1997, an average of more than 25 % of single market measures had not yet been implemented in the EU as a whole: a similar figure applies for primary directives alone (i. e. those not amending in implementation rates are also significant, with the bulk of the figures relating to significant aspects in the completion of the single market. Transport, with 60 % of directives not yet transposed, public procurement with 55 %, and intellectual property rights with 50 %, are singled out. earlier directives). The variations (1) Opinion on the Communication from the Commission to the European Parliament and the Council on the Draft Action Plan for the Single Market — OJ C 287, 22. 9. 1997, p. 89. 2. 1. 2. In order to tackle this problem, the Action Plan called upon Member States to report by 1 October 1997 their timetables for steps to implement all directives. The data contained in the SMS suggest that, provided C 157/46 EN Official Journal of the European Communities 25. 5. 98 each Member State complies with the programmes it has announced, the legislative framework of the single market will be complete by the deadline of 1 January 1999. 2. 1. 3. The Committee nevertheless notes that, despite this forecast, the Scoreboard shows that no Member State has given notification of a full timetable, with around 15 % of notifications not forthcoming, and that the Member States’ declared targets are highly ambitious when compared with the time so far required for transposition. In some cases, adding average delays of two years to the periods laid down in the directives, the entire process will take some four years. Such a delay would be damaging to the hopes invested in the satisfactory completion of the single market. The Com- mittee looks to the Commission, in its second Scoreboard report, to state clearly whether it perceives a willingness on behalf of Member States to meet their obligations on time. 2. 2. Effective application of legislation and problem- solving 2. 2. 1. Making the benefits of the single market accessible to citizens does not however only mean making the necessary legal changes to transpose single market rules into national law. While nearly all Member States have appointed their own single market coordi- nation and information centres for businesses and the general public — where, as the Commission points out, the challenge is to ensure that such information now filters down to the latter — and informed the Com- mission of them, the Scoreboard section on problem- solving and enforcement reveals that few countries have yet taken similar steps concerning structures and procedures for enforcing single market rules. 2. 2. 2. The Committee attaches great importance to this aspect, considering it to be a gauge of the efforts — as yet inadequate — made by the Member States to overcome the difficulties encountered by individuals and businesses in exploiting single market opportunities. 2. 2. 3. Similarly, the Committee agrees with the Com- mission on the importance of Member States following up on notification actions by coordinating their own information points in a functional network, allowing problems to be resolved in the first instance bilaterally. Regarding cases requiring Commission inter- 2. 2. 4. vention under the terms of Treaty Article 169, the fact that the average Member State response time to letters of notice addressed to them is twice the 60 days provided under the infringement procedure gives cause for con- cern. Close adherence to the Treaty on this point is essential. 2. 2. 5. In the eyes of the general public and businesses, the credibility of the Member States’ commitment to completing the single market also depends upon their chances of obtaining rapid and effective solutions to the obstacles they encounter in using it. As highlighted in the Committee’s opinion on the Communication from the Commission on the impact and effectiveness of the single market, the smaller the scale of the single market actors, the greater the obstacles. 2. 2. 6. From this point of view, the Committee is struck by the business survey’s finding that approximately half the SMEs in a situation justifying the introduction of a formal complaint had not done so because they were unaware of the procedures or found them too costly and complex. The figure rises to over 80 % for those feeling that the efforts required outweighed the expected benefits. 2. 2. 7. This confirms the value of a drive for trans- parency in the completion of the single market, in part by stepping up actions to inform citizens in line with the provisions of the ‘Citizens First’ initiative — which alone, however, cannot resolve the problem of slowness in the process of Member State administrative change. 2. 2. 8. The Committee therefore takes note of the proposal for a Council regulation (1) allowing the Com- mission to intervene with regard to Member States in which clear infringements of the right of freedom of movement of goods have occurred, to ensure they take the necessary measures. Such action must protect the right of workers and trade unions. 2. 3. Implementing the Action Plan 2. 3. 1. S t r a t e g i c o b j e c t i v e 1 : M a k i n g t h e r u l e s m o r e e f f e c t i v e The Committee is particularly concerned that 2. 3. 1. 1. major actions designated as necessary to the satisfactory completion of the single market, such as public procure- ment and in the area of European standards, are at a stand-still. The Committee looks to the Commission for a fuller report on the state of progress with such matters in its second Scoreboard report. 2. 3. 2. S t r a t e g i c o b j e c t i v e 2 : D e a l i n g w i t h k e y m a r k e t d i s t o r t i o n s 2. 3. 2. 1. Issues of fiscal policy represent an aspect which is complex and sensitive, but of paramount (1) Proposal for a Council Regulation (EC) creating a mecha- nism whereby the Commission can intervene in order to remove certain obstacles to trade. 25. 5. 98 EN Official Journal of the European Communities C 157/47 importance in relation to market distortions. The relevant actions under the Action Plan concentrate on such distortions, together with the rules governing competition. proposal for a Directive, fails to take proper account of the serious issue of payment periods, as proposed by the Committee’s earlier Opinion of 30 June 1993 (2). 2. 3. 2. 2. Once harmful fiscal competition begins to affect the natural competitive playing field between countries, Member States’ room for manoeuvre in restructuring their own fiscal systems is reduced. This has major implications for the coordination of fiscal systems within the European Union. 2. 3. 2. 3. The Committee looks with great interest upon the measures contained in the conclusions of the Ecofin Council meeting on 1 December 1997 (1), concerning the code of conduct for Member States on harmful tax competition, finding a minimum Com- munity solution to taxation of capital income and withholding taxes on interest. The importance of the Action Plan’s moves 2. 3. 2. 4. on indirect taxation is confirmed by the business survey’s finding that companies, regardless of size, single out the complexity of VAT rules as one of the greatest remaining obstacles to the free movement of goods and services. 2. 3. 4. S t r a t e g i c o b j e c t i v e 4 : D e l i v e r i n g t h e b e n e f i t f o r a s i n g l e m a r k e t o f a l l c i t i z e n s 2. 3. 4. 1. Considerable delays continue to exist in establishing mobility for individuals in terms of the complete removal of border controls, the right to settle and the right to work in any Union country. 2. 3. 4. 2. Following the Amsterdam Treaty, which is still to be ratified, the relevant measures contained in the Action Plan should be reviewed. 2. 3. 4. 3. The Commission is asked to draw up a communication on citizens’ mobility and obstacles to it. 2. 3. 4. 4. The Action Plan’s proposal for a directive on the completion of legislation on pension systems should be included among the priorities. 2. 3. 2. 5. A consensus on the part of the single market’s users is certainly a critical factor in its success, but the Committee must also emphasize that there are major opportunities to channel the Member States’ commit- ment into positive action in the field of tax harmoni- zation. 2. 3. 4. 5. On these as on the other questions discussed in the present opinion, the Committee hopes — as it did in its specific opinion on this subject — that the various EU institutions will make full use of the contribution which associations and foundations can make to implementing Community policies. Concerning State Aids, where the SMS notes 2. 3. 2. 6. that progress is almost complete, the Committee would take this opportunity to make the general point that, from the socio-economic actors’ point of view, it is not entirely convincing to base the table on the degree of implementation of the Action Plan as the judgment is based only on implementation of administrative procedures with no mention of subsequent stages. 2. 3. 3. S t r a t e g i c o b j e c t i v e 3 : R e m o v i n g s e c t o r a l o b s t a c l e s t o m a r k e t i n t e - g r a t i o n 2. 3. 3. 1. A number of significant obstacles remain, some of which have long been in need of specific action. One such is the preparation of the European company statute. In particular, as regards the proper definition of rules to govern competition, much remains to be done on important topics such as telecommunications and airports. 2. 3. 5. T h e i n t e r n a t i o n a l d i m e n s i o n o f t h e s i n g l e m a r k e t The single market cannot, of course, be 2. 3. 5. 1. looked at in the abstract, away from the broader economic and political context of the European Union’s development. The completion of the single market has a key role to play in the EU’s enlargement procedure, and in its relations with the European Economic Area and, more generally, with other world market players. 2. 3. 5. 2. The Committee therefore proposes that these issues — which are, moreover, specifically included in the Action Plan — be specifically addressed in further editions of the SMS. 3. Broadening the scope of the SMS The Commission’s 1995 Communication on 2. 3. 3. 2. late payments which, by the December 1997 deadline set out in the SMS, had not yet led to the adoption of a 3. 1. While expressing its interest in the information provided by the SMS, and its positive view of the Commission’s decision to accompany the publication of (1) OJ C 2, 6. 1. 1998, p. 1. (2) OJ C 249, 13. 9. 1993, p. 21. C 157/48 EN Official Journal of the European Communities 25. 5. 98 the Scoreboard with a survey and sector report — which, to some degree, extends the scope of analysis to the expectations and needs of single market users — the Committee would point out that an assessment of such a complex and demanding programme as this one cannot be restricted to purely quantitative aspects. Although quantitative data are indeed necessary, 3. 2. they cannot be considered enough to judge the efficacy of the planned actions. As the data on the options for securing application of the rules make abundantly clear, a more detailed analysis of single market users, whether companies, workers or consumers, is the only way of obtaining an accurate picture of the degree of commitment of those involved, in their different capaci- ties, in completing the single market: the Council, the Commission and the Member States. 3. 3. Since the inception of its Single Market Observa- tory, the Committee has given priority to what might be defined as a ‘bottom-up’ approach to assessment, designed to complement the Commission’s ‘top-down’ approach. Two public hearings with the socio-economic actors were held, in 1994 and 1997. Indeed, in view of its mission, the Committee constitutes an ideal vantage-point for identifying the needs of single market users and monitoring the real impact of action under- taken at political level. Combining these two perspectives also helps to foster the atmosphere of general trust which is a prerequisite for completion of the integration Brussels, 25 March 1998. process. Indeed, the Committee’s Opinion on Preventing new barriers from arising in the Single Market specifi- the Commission’s Scoreboard on cally states that implementation of Directives should include a test for ‘real lifting of barriers’ 3. 4. The Committee intends to pursue this line consistently in the future, with its own independent, direct monitoring in order to assess such qualitative aspects as the consistency of Member State, Council and Commission actions in the areas covered, progress in terms of simplification of rules and transparency, and the impact on opportunities for economic growth and employment. Amongst the improvements which could usefully be made to the Commission’s assessment reports, the Committee urges that: — the scoreboard indicators be backed up by the following information: data showing comparative changes, at EU and national level, to technical rules, standards and patents; and data showing the trend in the percentage of public contracts open to compe- tition which have actually been awarded to non- nationals; — in tandem with the scoreboard, data be presented on economic and social developments in the single market; this data should cover inter alia, trends as regards: economic growth, employment, mobility of individuals, intra-EU and extra-EU trade and international investment. The President of the Economic and Social Committee Tom JENKINS


title: Reglamento (CE) n° 665/98 de la Comisión de 25 de marzo de 1998 por el que se fijan los precios representativos y los importes de los derechos adicionales por importación de melaza en el sector del azúcar

eurovoc_concepts:
CCT duties
import
molasses
representative price

text: L 93/10 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 26. 3. 98 REGLAMENTO (CE) No 665/98 DE LA COMISIÓN de 25 de marzo de 1998 por el que se fijan los precios representativos y los importes de los derechos adicionales por importación de melaza en el sector del azúcar LA COMISIÓN DE LAS COMUNIDADES EUROPEAS, Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea, Visto el Reglamento (CEE) no 1785/81 del Consejo, de 30 de junio de 1981, por el que se establece la organización común de mercados en el sector del azúcar (1), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CE) no 1599/ 96 (2), Visto el Reglamento (CE) no 1422/95 de la Comisión, de 23 de junio de 1995, por el que se establecen las disposi- ciones de aplicación para la importación de melaza en el sector del azúcar y se modifica el Reglamento (CEE) no 785/68 (3) y, en particular, el apartado 2 de su artículo 1 y el apartado 1 de su artículo 3, Considerando que el Reglamento (CE) no 1422/95 esta- blece que el precio de importación cif de melaza, en lo sucesivo denominado «precio representativo», se fijará de acuerdo con el Reglamento (CEE) no 785/68 de la Comi- sión (4); que este precio se considerará fijado para la calidad tipo mencionada en el artículo 1 del citado Regla- mento; Considerando que el precio representativo de la melaza se calcula para un punto de paso de frontera de la Comu- nidad, que es Amsterdam; que dicho precio debe calcu- larse a partir de las posibilidades de compra más favora- bles en el mercado mundial, establecidas sobre la base de las cotizaciones o precios de este mercado, ajustados en función de las posibles diferencias de calidad en relación con la calidad tipo; que la calidad tipo de la melaza quedó establecida en el Reglamento (CEE) no 785/68; Considerando que, para la observación de las posibili- dades de compra más favorables en el mercado mundial, debe tenerse en cuenta toda la información relativa a las ofertas realizadas en el mercado mundial, los precios registrados en mercados importantes de los terceros países y las operaciones de venta celebradas en el marco de intercambios internacionales de las que tenga conoci- miento la Comisión, ya sea a través de los Estados miem- bros o por sus propios medios; que, al realizar dicha comprobación, la Comisión puede, en virtud de lo dispuesto en el artículo 7 del Reglamento (CEE) no 785/ 68, basarse en una media de varios precios, siempre que dicha media pueda considerarse representativa de la tendencia efectiva del mercado; Considerando que la Comisión no debe tener en cuenta la citada información cuando la mercancía no sea de calidad sana, cabal y comercial, o cuando el precio indi- cado en la oferta únicamente se refiera a una pequeña (1) DO L 177 de 1. 7. 1981, p. 4. (2) DO L 206 de 16. 8. 1996, p. 43. (3) DO L 141 de 24. 6. 1995, p. 12. (4) DO L 145 de 27. 6. 1968, p. 12. cantidad no representativa del mercado; que, asimismo, deben excluirse los precios de oferta que no puedan considerarse representativos de la tendencia efectiva del mercado; Considerando que, con objeto de obtener datos compara- bles relativos a la melaza de calidad tipo, es conveniente, según la calidad de la melaza ofrecida, aumentar o dismi- nuir los precios en función de los resultados obtenidos mediante la aplicación del artículo 6 del Reglamento (CEE) no 785/68; Considerando que, con carácter excepcional, un precio representativo puede mantenerse al mismo nivel durante un período limitado cuando el precio de oferta que haya servido de base para la fijación precedente del precio representativo no sea conocido por la Comisión y los precios de oferta disponibles que no parezcan suficiente- mente representativos de la tendencia efectiva del mercado impliquen modificaciones bruscas y considera- bles del precio representativo; Considerando que, cuando exista una diferencia entre el precio desencadenante del producto de que se trate y el precio representativo, deberán fijarse derechos de impor- tación adicionales en las condiciones mencionadas en el artículo 3 del Reglamento (CE) no 1422/95; que, en caso de suspensión de los derechos de importación según lo dispuesto en el artículo 5 del Reglamento (CE) no 1422/ 95, es preciso fijar importes específicos para estos dere- chos; Considerando que la aplicación de las presentes disposi- ciones conduce a fijar los precios representativos y los derechos adicionales de importación de los productos de que se trate, tal como se indica en el Anexo del presente Reglamento; Considerando que las medidas previstas en el presente Reglamento se ajustan al dictamen del Comité de gestión del azúcar, HA ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO: Artículo 1 Los precios representativos y los derechos adicionales aplicables en la importación de los productos mencio- nados en el artículo 1 del Reglamento (CE) no 1422/95 quedan fijados tal como se indica en el Anexo. Artículo 2 El presente Reglamento entrará en vigor el 26 de marzo de 1998. 26. 3. 98 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas L 93/11 El presente Reglamento será obligatorio en todos sus elementos y directamente aplicable en cada Estado miembro. Hecho en Bruselas, el 25 de marzo de 1998. Por la Comisión Franz FISCHLER Miembro de la Comisión ANEXO al Reglamento por el que se fijan los precios representativos y los importes de los derechos adicionales aplicables a la importación de melaza en el sector del azúcar Código NC Importe en ecus del precio representativo por 100 kg netos de producto Importe en ecus del derecho adicional por 100 kg netos de producto Importe en ecus del derecho aplicable a la importación por el hecho de la suspensión contemplada en el artículo 5 del Reglamento (CE) no 1422/95 por 100 kg netos de productos (2) 1703 10 00 (1) 1703 90 00 (1) 7,23 8,67 0,00 (cid:190) (cid:190) 0,00 (1) Fijación por la calidad tipo establecida en el artículo 1 del Reglamento (CEE) no 785/68, modificado. (2) Este importe sustituye, de conformidad con el artículo 5 del Reglamento (CE) no 1422/95, el tipo de los derechos del arancel aduanero común fijado para estos productos


title: Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle - Tietoturvan ja luottamuksen varmistaminen sähköisessä viestinnässä - Digitaalisia allekirjoituksia ja viestien salausta koskeva eurooppalainen malli"

eurovoc_concepts:
data protection
electronic mail
information network
information policy
telecommunications

text: 25. 5. 98 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti C 157/1 II (Valmistavat säädökset) TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEA Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle – Tietoturvan ja luottamuk- sen varmistaminen sähköisessä viestinnässä – Digitaalisia allekirjoituksia ja viestien salausta koskeva eurooppalainen malli” (98/C 157/01) Komissio päätti 10. lokakuuta 1997 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 artiklan nojalla pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta tiedonannosta. Asian valmistelusta vastannut teollisuus-, kauppa-, käsiteollisuus- ja palvelujaosto antoi lausuntonsa 4. maaliskuuta 1998. Esittelijä oli Umberto Burani. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 25. –26. maaliskuuta 1998 pitämässään 353. täysistunnossa (maaliskuun 25. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. A¨ änestyksessä annettiin 101 ääntä puolesta ja yksi vastaan yhden pidättyessä äänestämästä. 1. Yleistä Komission tiedonanto kuvailee onnistuneesti 1. 1. sähköistä viestintää, joka on hyvin tekninen ja erikoistu- nut ala. Teknisten näkökohtien ymmärtäminen on kuitenkin välttämätöntä käyttäjille sekä ennen kaikkea viranomaisille ja lainsäätäjille. 1. 2. Sähköinen viestintä avoimien verkkojen kuten Internetin kautta on saamassa mittasuhteet, joita ei voitu kuvitellakaan kymmenen vuotta sitten. Sähköisen viestinnän kehitys lienee yksi tämän vuosituhannen lopun ja seuraavan vuosituhannen alun yhteiskunnan peruspiirteistä. Sähköisen viestinnän odotetaan kasva- van räjähdysmäisesti lähitulevaisuudessa. Eri toimialo- kaupankäynnin (1) elektronisen jen käytännön sovellukset ovat kuitenkin riippuvaisia sähköisen viestinnän tasaisen kehityksen tiellä olevien esteiden poistamisesta. erityisesti ja 1. 3. Komission mielestä nämä esteet johtuvat avoi- mien tietoverkkojen käyttöön liittyvistä epävarmuuste- kijöistä: viestejä voidaan siepata ja muuttaa luvattomas- ti, sähköisessä muodossa olevien asiakirjojen pätevyys voidaan kieltää, henkilötietoja voidaan kerätä laittomas- ti ja viestinvälitystä voidaan käyttää laittomiin tarkoi- tuksiin. Onkin luotava turvalliset perusrakenteet, joiden avulla voidaan vakiinnuttaa tietoyhteiskunta, joka suo- jelee kansalaisia väärinkäytöksiltä, sekä kehittää elek- tronista kaupankäyntiä, joka perustuu samanlaisiin varmuustekijöihin kuin liike-elämän paperimuotoisten asiakirjojen vaihto. Komission asiakirjassa käsitellään kahta turvalli- 1. 4. suutta lisäävää perusvälinettä eli digitaalista allekirjoi- tusta ja viestien salausta. Digitaalisella allekirjoituksella voidaan varmistaa osapuolten henkilöllisyys ja viestien alkuperä (todentaminen). Viestien salaus antaa suojan laitonta häirintää vastaan (tiedon koskemattomuus) ja takaa viestien luottamuksellisuuden. Komissio pyrkii selvittämään kaikkien osapuolten avustuksella, mikä on nykyinen tilanne ja miten se voi kehittyä. TSK on tästä ilahtunut ja toivoo voivansa antaa lausunnon asiaa koskevista komission aloitteista. (1) EYVL C 19, 21. 1. 1998, s. 72. Euroopan parlamentti ja neuvosto ovat pyytä- 1. 5. neet, että komissio ryhtyy tarvittaviin toimiin sähköisten C 157/2 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 25. 5. 98 asiakirjojen koskemattomuuden ja todentamisen var- mistamiseksi. TSK toteaa, että huomioon tulisi ottaa myös EU:n ulkopuolisten maiden ja kansainvälisten järjestöjen (OECD, UNCITRAL jne. ) aloitteet, joita ollaan suunnittelemassa tai jotka on jo hyväksytty. lyyn liittyvien perusrakenteiden erosta johtuvia ongel- mia. Jälkeenpäin tapahtuva yhdenmukaistaminen olisi erittäin vaikeaa. 1. 6. TSK:n mukaan alan sääntelyssä tulisi soveltaa kokonaisvaltaista näkemystä. Yhtäältä tulee edetä jous- tavasti, jottei teknologian kehitykselle ja sen soveltami- selle aseteta esteitä, ja toisaalta tulee säilyttää koskemat- tomina EU:n perusperiaatteet: kuluttajansuoja, kilpai- luehtojen yhdenvertaisuus, palveluiden vapaa liikkuvuus ja vastavuoroinen tunnustaminen. Sähköisen viestinnän vallankumous on vähintään yhtä merkittävä kuin viime vuosisadan teollinen vallankumous. Oikeudellisissa ja sääntelypuitteissa on otettava vaikutteita innovatiivisis- ta käsitteistä, jotka perustuvat jo saavutettuun kehityk- seen ja järjellisiin tulevaisuuden ennusteisiin. Roomalaisesta oikeudesta kahden vuosituhan- 1. 7. nen aikana kehittynyt nykyinen lainsäädäntö perustuu paperimuotoisiin asiakirjoihin, jotka on tarkoitus korva- ta lähitulevaisuudessa toistaiseksi arvaamattomassa mutta varmasti suuressa määrin sähköisillä ”asiakirjoil- joka edellyttää la”. Kyseessä on radikaali muutos, erilaista lähestymistapaa sopimusten lainvoimaisuuden ongelmaan sekä yksityishenkilöiden kesken ja yksityis- henkilöiden ja julkishallinnon välillä lähetettävien sähköisten asiakirjojen pätevyyteen (verot, sosiaaliturva, asiakirjarekisterit, oikeusasiakirjat jne. ). 1. 8. Monien maiden julkishallinnossa on jo otettu käyttöön sähköinen viestintä tiedon ja asiakirjojen vaihdossa sekä sisäisesti että yhteydenpidossa kansalai- siin. Sähköistä viestintää voidaan soveltaa oikeudellisesti ja hallinnollisesti tärkeisiin asiakirjoihin, kunhan ensin saadaan luoduksi luotettavat oikeudelliset ja sääntely- puitteet. Tämä merkitsee luultavasti yksityisoikeuden alan kehitystäkin huomattavampaa mullistusta. 1. 9. Näin ollen on luotava uudet lainsäädännölliset ja sääntelypuitteet, jotka perustuvat asiakirjojen aineet- tomuuteen. Yksityis- ja hallinto-oikeus kuuluu suurelta osin yksittäisten jäsenvaltioiden toimivaltaan. Monia aloitteita on hyväksytty tai ollaan tutkimassa. Ensimmäi- sen summittaisen analyysin pohjalta voidaan todeta, että suuntaukset ja ratkaisut poikkeavat usein huomattavasti toisistaan. TSK muistuttaa komissiota ja jäsenvaltioita siitä, että on ehdottoman välttämätöntä pikaisesti yh- denmukaistaa taustalla olevat käsitteet Euroopan tasol- la. Yhtenäismarkkinoiden toimintavaatimukset saatta- vat pian paljastaa eri valtioiden oikeudellisten ja säänte- 2. Johdanto: turvallisen sähköisen viestinnän tarve (1) 2. 1. TSK on tutustunut sähköisen viestinnän, digitaa- lisen allekirjoituksen ja viestien salauksen teknisiin näkökohtiin. Komitea on tyytyväinen siihen, että komis- sio on käsitellyt tätä monimutkaista ja erikoistunutta alaa myös maallikoille ymmärrettävällä tavalla. Komitea ei puutu tiedonannon yksityiskohtiin vaan rajoittaa kommenttinsa sellaisiin toiminnallisiin seikkoihin, jotka saattavat edellyttää yhteisön toimielimiltä sääntelyyn tai lainsäädäntöön liittyviä toimia. 2. 2. Kun otetaan huomioon, ettei sähköisen vies- tinnän alalla voida päästä ehdottomaan ja täydelliseen turvallisuuteen, komitea muistuttaa, että alan suurimpa- na vaarana ovat petokset eri muodoissaan ja eri sovelluk- sineen. On selvää, että tältä kannalta (Internetin tyyppi- set) avoimet verkot ovat haavoittuvia ainakin kunnes ryhdytään laaja-alaisesti tehokkaisiin turvallisuustoi- miin. Komissio muistuttaa tässä yhteydessä, että tärkeät asiakirjat kulkevat suljetuissa verkoissa, joiden käyttäjät tuntevat toisensa ja luottavat toisiinsa. 2. 3. Täysin lailliset suljetut verkot ovat kehittyneet avoimista verkoista riippumatta joko oman viestintäjär- jestelmänsä tai Internetin varassa. Käytön kannalta suljetut verkot ovat luultavasti kalliimpia kuin avoimet verkot, mutta valinnassa ratkaisevana tekijänä on ilman muuta niiden suurempi suhteellinen turvallisuus avoi- miin verkkoihin verrattuna. Niiden käytön lisääntymi- nen riippuu siis avoimien verkkojen luotettavuudesta: mitä luotettavammiksi avoimet verkot tulevat, sitä vähemmän uusien suljettujen verkkojen luominen hou- kuttelee. Sopimusvapauden nimissä TSK on sitä mieltä, ettei alalla tarvita säännöstelyä. Mahdollisia ongelmia saattaa kuitenkin syntyä epäilyksistä, jotka liittyvät aitouden osoittamiseen kolmansien osapuolien kanssa tehtävissä toimissa silloin, kun varmennusviranomaiset eivät ole tunnustaneet ja hyväksyneet niitä (ks. jäljempänä kohta 5). 2. 4. Tiedonannon yleistavoitteena ei ole kuitenkaan käsitellä turvallisuuskysymystä sellaisenaan. Tavoite on paljon laajempi ja kunnianhimoisempi. Tiedonannossa pyritään : – luomaan digitaalisia allekirjoituksia koskeva euroop- palainen toimintamalli; – takaamaan salauspalveluiden ja -tuotteiden sisämark- kinoiden toiminta; (1) Ks. tiedonannon I luku, s. 6–7. 25. 5. 98 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 157/3 – ratkaisemaan Internetin maailmanlaajuiseen luontee- seen liittyvät kansainväliset ongelmat; – liittämään salausmenetelmät unionin muihin toimin- talinjoihin; – auttamaan käyttäjiä hyödyntämään komission ”maa- ilmanlaajuiseksi” määrittämän tietoyhteiskunnan tar- joamia mahdollisuuksia. 2. 5. TSK on samaa mieltä tästä toimintamallista. Komitea kiinnittää kuitenkin huomiota näkökohtaan, joka saattaa vaikuttaa itsestään selvältä, mutta joka joskus unohdetaan: jokaisessa eurooppalaisessa aloit- teessa tulee ottaa huomioon sähköisen viestinnän ”maa- ilmanlaajuinen” luonne. Halu tehdä enemmän ja parem- min kuin muut saattaa johtaa kriteerien haitallisiin eroavaisuuksiin. Komissio näyttää pohjaavan tähän periaatteeseen. Komitea puolestaan korostaa, että unio- nin tulisi ottaa johtoasema aloitteissa aina kun mahdol- lista, mutta samalla tulisi ottaa huomioon mitä muut tekevät tai ovat tehneet. Nykyinen ja suunnitteilla oleva kansainvälinen yhteistyö (1) on antanut hyviä tuloksia, mutta päätöksenteko edellyttää pitkäjänteisyyttä, kun taas Euroopassa tarvittaisiin sääntelyä mahdollisimman pian. Sääntelyn tulisi siten olla riittävän joustavaa, jotta se voisi olla sopeutettavissa kansainvälisten suhteiden vaatimuksiin. 3. Todentaminen ja koskemattomuus: digitaalinen al- lekirjoitus (2) Digitaalinen allekirjoitus on takeena siitä, että 3. 1. viesti tulee tunnistettavalta ja valtuutetulta henkilöltä (todentaminen) ja ettei kolmas osapuoli ole muuttanut sen sisältöä lähetyksen aikana tai ettei sisältö ole muuttunut vahingossa (koskemattomuus) (3). Digitaali- nen allekirjoitus perustuu salausjärjestelmään ja siinä käytetään julkista avainta (jonka tietyn järjestelmän kaikki käyttäjät tuntevat) ja salaista avainta (joka on vain lähettäjän tiedossa). 3. 2. Luotettava digitaalinen allekirjoitus (sekä muut kokeiltavana olevat vaihtoehtoiset järjestelmät) on eh- doton perusedellytys sille, että sopimuksia, joita tehdään paperittomien asiakirjojen järjestelmissä, voidaan pitää pätevinä. Digitaalinen allekirjoitus on siten perusta sähköisen viestinnän avulla tehtävien liiketoimien uusille oikeudellisille puitteille. 3. 3. Suljetuissa järjestelmissä osapuolten välillä sol- mittujen sopimusten lainvoimaisuus ei aiheuta ongelmia, sillä näiden järjestelmien syntymisen lähtökohtana on joka perustuu tiukkoihin vastavuoroinen luottamus, käyttöehtoihin, turvallisuuskriteerien avoimuuteen ja sopimuksiin liittyvään vapauteen. Käyttöön otettujen tekniikkojen osalta on hyvä muistaa, että sähköiseen kaupankäyntiin sovellettavia rahoituspalveluja varten on luotu erityinen SET-protokolla (Secure Electronic Transaction) (4). Sitä voivat käyttää sähköisen tunnis- teen (digital certificate) avulla ne maksukortin tai jotka haluavat hankkia elektronisen rahan haltijat, hyödykkeitä tai palveluita järjestelmään kuuluvilta toi- mijoilta. On kuitenkin muistettava, SET- järjestelmää voida pitää tiukasti ottaen suljettuna järjes- telmänä, vaan se on ”avoin maksujärjestelmä”. ettei 3. 4. Avoimissa verkoissa solmittujen sopimusten lainvoima on tunnustettava sekä sopimusosapuolten välisissä suhteissa että suhteessa kolmansiin osapuoliin. Eräissä kansallisissa oikeusjärjestelmissä tunnustetaan jo digitaalinen allekirjoitus, mutta vain yhdenmukaistet- tu ylikansallinen lainsäädäntö voi taata sähköisen kau- pankäynnin kehittymisen maailmanlaajuisella tasolla. 4. Luottamuksellinen sähköinen viestintä: viestien sa- laus (5) 4. 1. Viestin todentamisen ja koskemattomuuden (ks. kohdat 1. 4 ja 3. 1) lisäksi sähköisessä viestinnässä, samoin kuin kirjallisessa viestinnässä, tarvitaan luotta- muksellisuutta. Tämä vaatimus on tärkeä suljetuissa verkoissa, mutta avoimissa verkoissa se on elintärkeä. Viestien salaus takaa sen, että viestin ymmärtävät vain lähettäjä ja vastaanottaja. pohjautuu Salausjärjestelmä 4. 2. periaatteeseen, jonka mukaan vain lähettäjä voi salata viestin ja vain vastaanottoja voi purkaa salauksen. Markkinoilla on useita ”käyttövalmiita” salaustuotteita, komission asia- kirjan mukaan 1 400 erilaista versiota. Salattujen viestien vaihtamiseksi ja purkamiseksi lähettäjällä ja vastaanot- tajalla on luonnollisesti oltava yhteensopivat ohjel- mistot. Salausjärjestelmien nopea lisääntyminen vai- 4. 3. keuttaa yksilön mahdollisuutta hallita ohjelmisto hänen ollessaan yhteydessä muihin käyttäjiin. Tämän lisäksi itse salaus tuo esiin erittäin tärkeitä perusongelmia. Ensinnäkin yksityisyyden suojan (sekä tekijänoikeuden ja liikesalaisuuden suojan) periaatteet sekä talousmaail- man suojelu laittomuuksilta edellyttävät, että käyttäjät voivat käyttää sellaista salausjärjestelmää, joka takaa tehokkaasti viestien salaisuuden ja luottamuksellisuu- (1) Ks. tiedonannon IV luku, kohta 1. 2 (iii), s. 23. (2) Ks. tiedonannon II luku, s. 8–9. (3) Monimutkaisten teknisten näkökohtien osalta ks. tiedo- (4) SET-järjestelmään kuuluu viestin koskemattomuuden ja allekirjoituksen todentamisen lisäksi myös viestin salaus (ks. kohta 5. 2). nanto ja erityisesti sen liitteet I ja II. (5) Ks. tiedonannon III luku, s. 16–18. C 157/4 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 25. 5. 98 den. Toiseksi käyttäjiä on suojeltava sellaisilta toimilta kuin vakoilu, terrorismi sekä rikollinen tai muuten laiton toiminta. julkisen valtuutuksen saaneiden yksityisten elinten ta- voin. Koska tärkeintä on, että kyseiset toimet tunnuste- taan ja niitä säännellään, TSK on sitä mieltä, että jokainen jäsenvaltio voi tehdä oman päätöksensä. 4. 4. Edellä mainitusta johtuu, että alalla tarvitaan yhteisin periaattein yhdenmukaistettua sääntelyä jäsen- valtioiden välillä. Sääntelyssä tulisi mahdollisuuksien mukaan sovittaa yhteen vastakkaisilta tuntuvat vaati- mukset. Komitea painottaa, että kaikilla kansalaisilla olisi oltava oikeus käyttää salausjärjestelmiä. Komitea myöntää kuitenkin, että tätä oikeutta tulee rajoittaa sen mukaan, millainen tarve yhteiskunnalla on suojella itseään kaikenlaista rikollista tai laitonta toimintaa vastaan. Vaikeutena on määrittää nämä rajat, jotka saattavat vaihdella maittain, mutta myös ajassa maan poliittisen ja yhteiskunnallisen tilanteen mukaan. On selvää, että ongelman voi ratkaista vain kukin jäsenvaltio omalta osaltaan oikeudenmukaisuuden ja suhteellisuu- den periaatteiden mukaisesti. Yhtenä ratkaistavana on- gelmana on vielä, miten määritellä tapaukset, joissa tämä kansalaisoikeus puuttuu, sekä viranomaisten toi- mintamenettelyt. Tämä kaikki tulee tehdä sellaisissa oikeudellisen varmuuden puitteissa, joissa kansalaisille annetaan takeet kerättyjen tietojen käytöstä. 5. Varmennusviranomaiset ja luotetut kolmannet osa- puolet (1) 5. 1. Edellä esitetyt ongelmat edellyttävät sellaisia järjestelmiä, joilla voidaan taata digitaalisten allekirjoi- tusten ja salausjärjestelmien mahdollisimman suuri luo- tettavuus sekä avainten vaihto ja varmentaminen, vies- tien luottamuksellisuus ja samalla niiden vaatimusten noudattaminen, joiden mukaan yhteiskuntaa tulee suo- jella rikollisuudelta. 5. 2. Yhteisön tasolla ei ole vielä täysin ratkaistu ongelmaa sellaisten oikeudellisten puitteiden luomisesta, jotka koskevat sähköisellä allekirjoituksella varustettu- jen (ja mahdollisesti salattujen), avoimissa verkoissa lähetettyjen asiakirjojen tunnustamista kolmannen osa- puolen kannalta. Komissio on sitä mieltä, että jokaiseen EU-maahan tulee perustaa oikeudellisesti tunnustettava varmentava viranomaistaho tai usempia tahoja, jotka toimisivat julkisia avaimia hallussaan pitävinä ”notaa- reina”. 5. 3. Oikeudellisesti tunnustettujen varmennusviran- omaisten tehtävät olisivat siis julkisoikeudellisia. Nämä viranomaiset eivät voisi – tai niiden ei tulisi – hoitaa muita tehtäviä eikä tarjota palveluita, jotka kuuluvat tyypillisesti luotetuille kolmansille osapuolille, joiden tehtävät ovat luonteeltaan yksityisiä. Nämä kaksi tahoa tulee komission mukaan pitää toisistaan erossa. TSK on asiasta samaa mieltä. On kuitenkin päätettävä tuleeko varmennusviranomaiset muodostaa julkisten elinten vai tapauksissa järjestelmään 5. 4. Lisäksi TSK pohtii, onko varmennusviranomais- ten muodostaminen tai ainakaan niiden toimivallan laajentaminen kaikkiin järjestelmiin aina edes tarpeen. Tietyissä SET- järjestelmään) osallistuvia on satoja tuhansia ja heidän määränsä kasvaa kohta miljoonaan. Yksittäisten avain- ten hallussapito ja hallinta tulisi erittäin monimutkaisek- si ja kalliiksi. Yksinkertaisempaa ja halvempaa olisi myöntää ”yksityisen” varmennusviranomaisen oikeu- dellinen asema niille luotetuille kolmansille osapuolille, jotka tarjoavat takeet koskemattomuudesta ja kokemuk- sesta. (esim. 6. Lopuksi TSK kannattaa pääpiirteissään komission moni- 6. 1. mutkaista mutta hyvin suunniteltua ohjelmaa. Komitea ei välitä toistaa kannattamiaan näkökohtia vaan antaa muutaman lisäkommentin, jotka saattavat olla avuksi meneillään olevissa pohdinnoissa. Yhteentoimivuuden (2) osalta komissio kannus- 6. 2. taa teollisuutta ja kansainvälisiä standardointielimiä kehittämään teknisiä ja infrastruktuuristandardeja var- mistaakseen verkkojen turvallisen käytön. Komissio pohtii mahdollisuutta hyväksyä toimia, jotka tukevat eurooppalaisten yritysten alalla tekemää työtä. TSK muistuttaa, että standardien määrittely vaikuttaa eu- rooppalaisen teollisuuden kilpailukykyyn suhteessa EU:n ulkopuolisiin maihin ja ehdottaa, että komission toiminta liitetään niiden toimien yhteyteen, joista komis- sio on määrännyt tiedonannossaan ”Euroopan tietotek- niikka- ja viestintäteollisuuden kilpailukyky” (3). 6. 3. Tulisi myös kehittää strategia, jolla voitaisiin edistää sähköisen viestinnän käyttöä pk-yrityksissä. Elektronista kaupankäyntiä koskevassa komitean lau- sunnossa (4) ehdotettujen toimien lisäksi olisi hyödyllistä tarjota pk-yrityksille TEDIS-ohjelmassa kokeiltujen kal- taisia ”avaimet käteen”-ratkaisuja. Kauppakamarit ja järjestöt voisivat avustaa mer- muut alakohtaiset kittävällä tavalla pääsyä uuden teknologian aloille. Samalla olisi kiinnitettävä huomiota siihen, että sähköi- sen viestinnän levittämistä tulee täydentää tiedottamalla pk-yrityksille uuden teknologian käyttöön liittyvistä (1) Ks. tiedonannon II luvun 2 kohta, s. 9–12. (2) Ks. tiedonannon IV luvun 3 kohta, s. 25–26. (3) EYVL C 73, 9. 3. 98, s. 1. (4) EYVL C 19, 21. 1. 1998, s. 72. 25. 5. 98 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 157/5 riskeistä ja kustannuksista. Tällä kuten kaikilla muilla- kin innovaatioaloilla on tehtävä vastuullisia päätöksiä tietoisina niiden myönteisistä ja kielteisistä näkökoh- dista. Tiedonannon yhtenä näkökohtana on kulutta- 6. 4. jien ja yleisemmin kaikkien sähköiseen viestintään osal- listuvien suojelu, vaikkei asiaa käsitelläkään erikseen. Kyseessä on ensisijainen ongelma, joka on jokseenkin monimutkainen kansainvälisen oikeuden kannalta. Di- gitaalisen allekirjoituksen antamat suhteelliset takeet kannustavat etäsopimuksiin. Eurooppalaisia määräyk- siä ja muita jäsenvaltioiden lakeja voidaan soveltaa ilman tulkintaongelmia samasta maasta olevien ostajien ja myyjien välisiin sopimuksiin. Ongelmia saattaa syntyä, kun kyseessä on EU:n eri maiden asukkaiden väliset sopimukset, mikäli suojelun taso on erilainen. Tilanne monimutkaistuu, kun ostaja tai myyjä asuu EU:n ulkopuolisessa maassa. Komitean mielestä sähköisesti tehtyjen sopimusten lainvoimaisuuteen liittyvät säännöt tulisi liittää eurooppalaisiin lainsäädäntöpuitteisiin. Ko- mitea suosittaa, ettei EU:n ulkopuolista lainsäädäntöä sovelleta. Se vastustaa EU:n ulkopuolisten maiden viran- omaisten lukuisia tämänsuuntaisia yrityksiä. 6. 5. Kuluttajansuojan eroavuudet maailmanlaajui- sella tasolla (mutta myös EU:n jäsenmaiden välillä) ei ole pikaisesti ratkaistava ongelma. Kuluttajille kuten muillekin käyttäjille on kerrottava, ettei ”eurooppalai- nen” tai ”jäsenvaltioiden sisäinen” suoja päde sopimuk- siin, jotka on solmittu EU:n ulkopuolisten maiden tai muiden EU-maiden toimijoiden kanssa. Sama toteamus voidaan esittää määräyksistä, jotka koskevat tekijänoi- keutta, kansalaisvapauksia, mielipiteen vapautta ja mo- raalia (esim. pornografia). 6. 6. Yhtenä pulmallisena ongelmana on vero- lainsäädäntö etenkin alv:n osalta. Periaatteessa on odo- tettavissa, että kaikki hallitukset vastustavat ponnek- kaasti sellaisia sopimuksia tai sellaista lainsäädäntöä, joka johtaisi tulojen menetykseen ja järjestelmiin, jotka mahdollistaisivat helpon veronkierron. TSK pohtii, voi- daanko elektroniseen kaupankäyntiin, etenkin suhteessa EU:n ulkopuolisiin maihin, soveltaa Euroopassa suun- nitteilla olevaa yhdenmukaistamista (1), jonka mukaan alv peritään ostajan asuinpaikan perusteella. tällaista lainsäädäntöä ei ole lainkaan. Jo suunnitteluvai- heessa olevan EU:n toiminnan (2) lisäksi Euroopassa tulisi edistää yhdenmukaistamiseen ja kansainväliseen yhteistyöhön tähtäävää määrätietoista toimintaa, joka ei rajoitu vain tärkeimpiin valtioihin. EU:ssa tulisi myös tarjota koulutusapua rikollisuuden torjuntaan keskittyville laitoksille – erityisesti Europolille. 6. 8. Kirjallisen viestinnän korvaaminen sähköisellä viestinnällä edellyttää äärimmäisen monimutkaisia lain- jotka kattavat monia säädäntö- ja sääntelypuitteita, toiminnan aloja. Aloiteohjelman lisäksi komissio on tehnyt aikataulun toteutettavia toimia varten. Komitea kiittää hyvää pyrkimystä, mutta epäilee voidaanko kaikkia – etenkään kansainvälisten sopimusten toteutu- misesta riippuvia – määräaikoja noudattaa. 6. 9. Olisi myös määriteltävä alustavasti, mitkä ovat Euroopan unionin tai jäsenvaltioiden lainsäädännöllisen toiminnan rajat. TSK:n mielestä tulisi jättää tilaa itse- sääntelylle (”pelisäännöt”) kuitenkin niin, että määrä- tään tarvittavat standardit, joilla annetaan sopimuksille oikeudelliset takeet sekä poistetaan yhteentoimivuutta haittaavat jäsenvaltioiden säännöt. Itsesääntelyn tulisi kohdistua erityisesti uusien järjestelmien yhteensopivuu- teen aiempien järjestelmien kanssa, takeisiin suljetuissa ja avoimissa järjestelmissä noudatettavista samoista turvallisuussäännöistä ja -standardeista sekä siihen, että erimaalaisilla samaan järjestelmään osallistuvilla on samanlaiset ehdot. Julkishallinnon osallistuminen tulisi rajoittaa järjestelmien toiminnan ja niiden yhtenäis- markkinoiden yleisperiaatteiden mukaisuuden valvon- taan. 6. 10. Komitea tekee käytännön tasolla seuraavat ehdotukset toimintalinjaukseksi uusille – ja eräissä tapauksissa kiireellisille – komission aloitteille: – Nykyiseen lainsäädäntöön, asetuksiin ja menettelyi- hin sisältyvän ”allekirjoituksen” määritelmää tulisi laajentaa siten, että siihen sisällytetään digitaalisen allekirjoituksen käsite. – Digitaalisen allekirjoituksen tulisi olla spontaani, selkeä ja tarkistettavissa oleva toimenpide, joka on allekirjoittajan nähtävissä ja toiminnallisesti valvotta- vissa. Tämä edellyttää selkeää ja yhtenäistä mutta riittävän joustavaa määrittelyä, jolloin mukaan voi- daan liittää nykyisen ja tulevan teknologian avulla tehtävät allekirjoitukset. 6. 7. Internetin maailmanlaajuinen luonne lisää uuden ulottuvuuden petosten ja järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaan liittyviin ongelmiin. Alan rikoslainsää- dännössä on merkittäviä eroja ja eräissä tapauksissa – Kaikkien kansalaisten tulisi saada suhteellisen pian käyttöönsä väline (pankkikortti, sosiaaliturvakortti jonka avulla heidän on mahdollista antaa jne. ), (1) EYVL C 296, 29. 9. 1997. (2) EYVL C 251, 15. 8. 1997. C 157/6 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 25. 5. 98 digitaalinen allekirjoitus. Tämä edellyttää rekisteröi- dyn henkilötunnuksen ja tietysti myös keskitetyn tietokannan olemassaoloa. – Julkishallinnon tulisi pystyä mahdollisimman pian tarjoamaan ja hyväksymään sähköisiä asiakirjoja. Niitä tulisi ainakin aluksi voida käyttää valtion laitoksiin sijoitettujen päätteiden välityksellä. – Varmennusviranomaiset on tunnustettava vastavuo- roisesti kansainvälisellä tasolla. – Lähes kaikkien sivistysvaltioiden perustuslaissa taa- taan kirjeenvaihdon luottamuksellisuus. Laissa määri- tellään poikkeukset tähän sääntöön. Sähköistä vies- tintää tulisi suojella samalla tavoin ja samoin kritee- rein. Bryssel, 25. maaliskuuta 1998. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Tom JENKINS Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä ja direktiivien 73/239/ETY ja 92/49/ETY muuttamisesta (Neljäs liikennevakuutusdirektiivi)” (1) (98/C 157/02) Neuvosto päätti 4. marraskuuta 1997 yhteisön perustamissopimuksen 100 a artiklan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta ehdotuksesta. Asian valmistelusta vastannut teollisuus-, kauppa-, käsiteollisuus- ja palvelujaosto antoi lausuntonsa 4. maaliskuuta 1998. Esittelijä oli Robert Pelletier. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 25. –26. maaliskuuta 1998 pitämässään 353. täysistunnossa (maaliskuun 25. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. A¨ änestyksessä annettiin 94 ääntä puolesta ja kaksi pidättyi äänestämästä. 1. Johdanto Korvausten maksaminen Euroopan unionissa 1. 1. liikennevahinkojen yhteydessä vahingonkärsineille on ollut yksi yhteisölainsäädännön hankalimmista kysy- myksistä vakuutusalan yhtenäismarkkinoiden perusta- misesta lähtien. 1. 2. Huoli on oikeutettu etenkin siksi, että korvausten maksaminen edesauttaa perustamissopimuksen mukais- ta ihmisten vapaata liikkuvuutta ja yhtenäismarkkinoi- den toteuttamista. 1. 3. liittyy Tämä neljäs liikennevakuutusdirektiivi Euroopan unionin kansalaisten liikkuvuuden lisäänty- miseen, mikä aiheutuu siitä, että unionin kansalaiset oleskelevat säännöllisesti lyhyehköjä aikoja muissa jäsenvaltioissa kuin omassa asuinvaltiossaan. Tyypil- (1) EYVL C 343, 13. 11. 1997, s. 11. listä tälle usein lomakausien mukaan rytmittyvälle väestövirralle on sen määrän jatkuva kasvu ja hyvin epätasainen jakautuminen eri jäsenmaiden välille. On nimittäin varsin selvästi erotettavissa matkailijoiden ”vienti-”, ”tuonti-” ja kauttakulkumaat. Vahingonkärsijäksi joutumisen tilastollinen riski 1. 4. muussa jäsenvaltiossa kuin omassa asuinvaltiossaan matkustavalle henkilölle on siis todellinen, mistä todista- vat Euroopan parlamentille toimitetut valituskirjelmät, vaikka niiden lukumäärä onkin vielä pienehkö. 2. Taustaa 2. 1. YK:n liikennekomitean aloitteesta luotiin 40- luvun lopulla ns. vihreän kortin järjestelmä. Sen perus- teella toteutettiin vakuutuksenantajien kansallisten toi- mistojen välisen sopimuksen mukaan vahingonkorvaus-