title: 98/665/EF: Kommissionens beslutning af 25. februar 1998 om støtte fra den tyske regering til Hibeg og fra Hibeg via Krupp GmbH til Bremer Vulkan AG for at lette salget af Krupp Atlas Elektronik GmbH gennem Krupp GmbH til Bremer Vulkan AG (meddelt under nummer K(1998) 582) (Kun den tyske udgave er autentisk) (EØS-relevant tekst)

text: 25. 11. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 316/25 KOMMISSIONENS BESLUTNING af 25. februar 1998 om støtte fra den tyske regering til Hibeg og fra Hibeg via Krupp GmbH til Bremer Vulkan AG for at lette salget af Krupp Atlas Elektronik GmbH gennem Krupp GmbH til Bremer Vulkan AG (meddelt under nummer K(1998) 582) (Kun den tyske udgave er autentisk) (EØS-relevant tekst) (98/665/EF) KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR — under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 93, stk. 2, første afsnit, efter at have givet de interesserede parter en frist til at fremsætte deres bemærkninger, jf. nævnte artikel 93, og under henvisning til disse bemærkninger, og ud fra følgende betragtninger: 93/412/EØF og udtalte, at den var utilstrækkeligt begrun- det på følgende fire punkter: Med hensyn til værdien af de nye BV-aktier, anvendelsen af Rådets direktiv 90/ 684/EØF af 31. december 1990 om støtte til skibsbyg- ningsindustrien (4), senest ændret ved direktiv 94/73/ EF (5), (syvende skibsbygningsdirektiv), konkurrencefor- drejning og påvirkning af samhandelen inden for Fælles- skabet samt den påståede støtte til Hibeg. Kommissionen er på grundlag af Domstolens dom for- pligtet til at vedtage en ny endelig beslutning med henblik på at afslutte proceduren. I II Ved skrivelse af 17. december 1991 anmeldte den tyske regering en garanti, som Freie Hansestadt Bremen/delsta- ten Bremen havde stillet. Ved skrivelse af 20. januar 1992 anmodede Kommissionen den tyske regering om supple- rende oplysninger. Den tyske regerings svar af 4. marts 1992 indgik den 9. marts 1992. Den 6. maj 1992 besluttede Kommissionen at indlede proceduren efter EF-traktatens artikel 93, stk. 2. Dette blev meddelt den tyske regering ved skrivelse af 20. maj 1992 og offentlig- gjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende (1). Den 6. april 1993 vedtog Kommissionen den negative beslutning 93/412/EØF (2), ved hvilken den erklærede, at støtten til Hanseatische Industrie-Beteiligungen GmbH (Hibeg) og fra Hibeg via Krupp GmbH (Krupp) til Bremer Vulkan AG (i det følgende benævnt BV), der skulle lette salget af Krupp Atlas Elektronik GmbH (i det følgende benævnt KAE) gennem Krupp GmbH til BV er uforenelig med fællesmarkedet. Anmeldelsen vedrører en garanti, som Freie Hansestadt Bremen/delstaten Bremen har stillet i forbindelse med BV’s køb af KAE fra Krupp. Ifølge den tyske regering er der tale om en kompleks plan bestående af forskellige transaktioner, der tilsammen indebærer, at KAE sælges til BV. For at sprede sine aktiviteter yderligere uden for skibs- bygningssektoren købte BV en andel på 74,9 % i KAE af Krupp. Prisen på 350 mio. DEM blev ikke betalt kon- tant, men i form af nyligt udstedte BV-aktier. Der blev gennemført eller aftalt følgende transaktioner (gengivet i hovedtræk): — 17. oktober 1991: BV-aktionærerne besluttede på generalforsamlingen at forhøje aktiekapitalen Ved sin dom af 24. oktober 1996 i de forenede sager C-329/93, C-62/95 og C-63/95, Tyskland m. fl. mod Kommissionen (3), ophævede EF-Domstolen beslutning — 21. november 1991: Freie Hansestadt Bremen/delsta- ten Bremen stillede en garanti på 126 mio. DEM plus finansieringsomkostninger og renter til Hibeg, et of- fentligretligt selskab, som ejes af delstaten Bremen (1) EFT C 171 af 7. 7. 1992, s. 3. (2) EFT L 185 af 28. 7. 1993, s. 43. (3) Sml. 1996, s. I-5151. (4) EFT L 380 af 31. 12. 1990, s. 27. (5) EFT L 351 af 31. 12. 1994, s. 10. L 316/26 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 25. 11. 98 — 26. november 1991: aktiebytte mellem Krupp og BV, hvor BV udstedte 2,8 mio. nye BV-aktier (ifølge BV til en samlet værdi af 350 mio. DEM, dvs. 125 DEM pr. aktie) til Krupp og herved erhvervede 74,9 % af KAE — 26. november 1991: Krupp og Hibeg oprettede sam- men et Gesellschaft bürgerlichen Rechts (GbR) — 31. december 1991: Krupp og Hibeg tilførte begge deres aftalte andele i GbR. Krupp tilførte de 2,8 mio. BV-aktier, og Hibeg bidrog med 350 mio. DEM i kontanter, finansieret ved et banklån med delvis sik- kerhed i ovennævnte garanti — 31. december 1991: i henhold til aftalen om oprettelse af GbR gav GbR Krupp et forskud på 350 mio. DEM. Hibeg fik uigenkaldelig bemyndigelse til at sælge BV-aktierne til tredjemand til en mindstepris på 125 DEM pr. aktie. Hver solgt aktie reducerede de to partneres andel i GbR, da det samtidig medførte en reduktion af saldoen på forskuddet til Krupp og en tilbagebetaling af det lån, som Hibeg havde ydet — tidligst 28. februar 1994 og senest 31. december 1994: GbR opløses. De resterende BV-aktier overføres til Hibeg, medens Krupp beholder saldoen på for- skuddet. Efter aftale med de banker, der ydede Hibeg lånet, har dette selskab mulighed for at tilbagebetale (en del af) lånet ved salg af BV-aktier til bankerne for 80 DEM pr. aktie ved låneperiodens udløb. Kort sagt betyder dette, at BV købte en andel på 74,9 % i KAE ved at udstede 2,8 mio. BV-aktier til Krupp. Inden for rammerne af GbR udvekslede Krupp disse aktier med Hibeg og modtog 350 mio. DEM. På transaktionstids- punktet var BV-aktier noteret på børsen til omkring 80 DEM pr. aktie, dvs. at den samlede værdi af de 2,8 mio. aktier var 224 mio. DEM. Freie Hansestadt Bremen/ delstaten Bremen støttede Hibeg med en garanti på 126 mio. DEM, dvs. forskellen mellem den aftalte købspris for KAE og aktiernes daværende værdi, og gav derved mulighed for det oprindelige salg af KAE til BV. betale, kan henvende sig direkte til kautionisten og ikke behøver at gå til debitor først. III Inden den indledte proceduren i artikel 93, stk. 2, tog Kommissionen stilling til følgende tre spørgsmål: 1) Er der tale om støtte? 2) I bekræftende fald hvor meget? og 3) Hvem er støttemodtageren? Det første spørgsmål kunne besvares bekræftende. Den gennemsnitlige kurs på BV-aktier i november-december 1991, da de vigtigste transaktioner fandt sted, var på ca. 80 DEM pr. aktie. Denne kurs afspejlede allerede den kurstrykkende virkning, en ny aktieemission normalt har, idet BV-aktionærerne allerede på generalforsamlingen den 17. oktober 1991 havde truffet beslutning om en ny aktieemission. Emissionskursen på de nye aktier skal normalt være lavere end aktiernes markedskurs for at forhindre, at emissionen bliver en fiasko. Kommissionen konkluderede derfor, at 80 DEM pr. aktie var den maksimumspris, man kunne have forlangt ved åben emis- sion. Dette synspunkt blev tilsyneladende bekræftet af, at bankerne var villige til at købe de usolgte aktier for 80 DEM pr. aktie ved låneperiodens udløb. Kommissionen konkluderede således, at 80 DEM pr. aktie var markedskursen for de nye aktier, og det er indlysende, at BV ikke kunne købe KAE til den pris. De 2,8 mio. aktier var 224 mio. DEM værd og ikke 350 mio. DEM (prisen for 74,9 % af KAE). Hibeg, der ejes fuldt ud af delstaten Bremen og derfor må betragtes som et offentligretligt selskab, kunne kun benytte denne frem- gangsmåde og betale 350 mio. DEM for de nye BV aktier, fordi delstaten Bremen dækkede risikoen med en garanti på 126 mio. DEM. Disse 126 mio. DEM ud- gjorde nøjagtigt forskellen mellem de 350 mio. DEM (det samlede lån) og de 224 mio. DEM (aktiernes værdi på grundlag af en markedskurs på 80 DEM pr. aktie). Kommissionen var derfor ikke enig i, at Hibegs engage- ment skulle betragtes som normal kommerciel praksis, fordi BV-aktiernes gennemsnitlige kurs som anført af den tyske regering skulle være på 130,80 DEM pr. aktie i 1990 og endog 170,50 DEM pr. aktie den 1. juni 1990, men ved udgangen af 1991 var faldet på grund af den generelle nedgang på aktiemarkedet som følge af Golfkri- gen. Den tyske regering nævnte i sin skrivelse af 4. marts 1992, at garantien, bortset fra visse ændringer, opfyldte kravene i delstaten Bremens garantiordning (Bürgschafts- richtlinien des Landes Bremen), som Kommissionen havde godkendt ved skrivelse af 28. oktober 1991 (N 512/91). Den vigtigste ændring var ifølge den tyske skrivelse, at man i stedet for »Ausfallbürgschaft« (simpel kaution) havde benyttet »selbstschuldnerische Bürg- schaft« (selvskyldnerkaution). Forskellen er, at kreditor i sidstnævnte tilfælde, hvis debitor er ude af stand til at Det andet spørgsmål, nemlig hvor meget støtte der er tale om, har Kommissionen besvaret på grundlag af de samme kendsgeringer. Ved en markedskurs på 80 DEM pr. aktie var de nye BV-aktier 224 mio. DEM værd. Forskellen mellem dette beløb og prisen på KAE på 350 mio. DEM, dvs. 126 mio. DEM, kan ikke begrundes i kommercielle forhold som anført ovenfor. Derfor må hele denne for- skel, der svarer til den samlede garanti, betragtes som støtte. 25. 11. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 316/27 På det tidspunkt, hvor proceduren blev indledt, kunne der ikke gives noget svar på det tredje spørgsmål. Svaret afhænger af, hvad der vurderes som den egentlige kom- mercielle markedspris for KAE. Hvis man antager, at 74,9 % af KAE kun er 224 mio. DEM værd, går hele støtten til Krupp. Hvis man antager, at prisen på 350 mio. DEM for 74,9 % af KAE er en rimelig markedspris, går hele støtten via Hibeg til BV for at gøre det muligt for sidstnævnte at overtage 74,9 % af KAE. Hvis den egentlige markedsværdi for 74,9 % af KAE ligger mellem disse to beløb, er støtten fordelt mellem BV og Krupp. Med hensyn til delstaten Bremens »Bürgschaftsrichtli- nien« (afsnit II), som den tyske regering henviste til, var Kommissionen ikke enig i, at garantien opfyldte kravene i den godkendte garantiordning. For det første var den pågældende form for garanti, selvskyldnerkaution i stedet for simpel kaution, ikke i overensstemmelse med den godkendte ordning, og for det andet kunne Kommissio- nen ikke på grundlag af de foreliggende oplysninger tilslutte sig, at der var tale om et normalt forhold mellem afkastet af investeringen i GbR og de midler, der var nødvendige for at betale renter og afdrag på lånet, som fastsat i garantiordningen. Desuden skulle der i henhold til garantiordningen stilles en sikkerhed i form af værdipapirer for lånet og betales en præmie på 0,5 % ved oprettelsen og 0,5 % årligt; men på baggrund af de foreliggende oplysninger så disse to krav ikke ud til at være opfyldt. Garantien var derfor ikke i overensstemmelse med den godkendte garantiord- ning, og som anført i Kommissionens skrivelse SG(89) D/4328 og SG(89) D/12772 burde den tyske regering have anmeldt garantien, før den stillede den, således at Kommissionen havde haft mulighed for at foretage en undersøgelse på grundlag af EF-traktatens artikel 92 og 93. På denne baggrund besluttede Kommissionen at indlede proceduren efter artikel 93, stk. 2, for at den kunne undersøge dels garantien fra Freie Hansestadt Bremen/ delstaten Bremen på 126 mio. DEM plus finansierings- omkostninger og renter i forbindelse med Hibegs bank- lån, dels Hibegs transaktioner med Krupp i GbR, og tage stilling til, om garantien og disse transaktioner var fore- nelig med fællesmarkedet. IV Efter at Kommissionen havde offentliggjort, at den havde indledt proceduren, modtog den bemærkninger fra føl- gende virksomheder: — Bremer Vulkan AG, Bremen og — Fried. Krupp AG, Essen. støtte, da 74,9 % af KAE havde en værdi på mindst 350 mio. DEM. Selskabet påpegede, at Bremer Vulkan også i den skrivelse, hvorved den indbød sine aktionærer til generalforsamling for at godkende emissionen af nye BV-aktier, bekræftede, at dette var værdien af 74,9 % af KAE, og at værdien desuden var blevet kontrolleret af to uafhængige konsulent-/revisionsfirmaer. Parternes bemærkninger blev fremsendt til den tyske regering ved Kommissionens skrivelse af 16. september 1992 for at give den tyske regering lejlighed til at fremsætte sine bemærkninger. V Den tyske regering reagerede på indledningen af procedu- ren ved skrivelse af 1. juli 1992 og på de øvrige parters bemærkninger ved skrivelse af 15. oktober 1992. Kom- missionen anmodede ved skrivelse D/09810 af 23. no- vember 1992 om supplerende oplysninger, som den tyske regering meddelte ved skrivelse af 8. januar 1993. Den tyske regerings bemærkninger kan sammenfattes således: 1) Den tyske regering var ikke enig i, at BV-aktiernes værdi var eller havde været 80 DEM pr. aktie, selv om det var den kurs, de var blevet handlet til på børsen pr. ultimo 1991. Ifølge den tyske regering afspejler aktiekursen på børsen ikke det enkelte sel- skabs situation, men er udtryk for den generelle nationale og internationale økonomiske udvikling. Vurderingen af emissionskursen skulle ikke baseres på den faktiske aktiekurs på aktiemarkedet, men på den tidligere og fremtidige udvikling samt forvent- ningerne til fremtiden. De tyske myndigheder anslog værdien af BV-aktierne til mindst 125 DEM pr. aktie af følgende grunde: a) Bankerne vurderede aktierne til mindst 125 DEM pr. aktie. Dette fremgik af, at bankerne ydede et lån på 50-60 % af værdien af de værdipapirer, som blev stillet som sikkerhed. Det var kun for lånet over disse 50-60 %, at bankerne behøvede ekstra sikkerhed, der blev stillet af delstaten Bre- men, i form af en garanti. At bankerne var indstillet på at købe BV-aktier for 80 DEM pr. aktie ved udløbet af låneperio- den, viste ligeledes på baggrund af 50-60 %- reglen, at bankerne anslog BV-aktiernes værdi til mindst 125 DEM pr. aktie. På Kommissionens anmodning om at få forelagt bankernes interne analyser eller rapporter, hvori de havde anlagt en sådan vurdering, svarede den tyske regering, at den ikke havde adgang til sådanne dokumenter og derfor ikke kunne frem- lægge dem. BV meddelte, at selskabet ikke havde modtaget nogen støtte og henviste til den tyske regerings standpunkt. Krupp meddelte også, at selskabet ikke havde modtaget b) BV-aktierne havde en gennemsnitskurs på 130,8 DEM pr. aktie i 1990 og endog 170,5 DEM den L 316/28 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 25. 11. 98 1. juni 1990. Kursen var senere faldet på grund af Golfkrigen og som følge af det økonomiske tilba- geslag, der ikke kunne forudses på det tidspunkt, hvor handelen blev indgået. c) KAE’s integrering i BV ville medføre synergivirk- ninger. d) En stor aktiebeholdning (2,8 mio. aktier udgjorde ca. 20 % af alle BV-aktierne) var mere attraktiv for en investor end enkelte aktier. e) GbR’s årsregnskab, som godkendt af to uaf- hængige revisorer og skatterådgivere, viste, at de 2,8 mio. BV-aktier havde en værdi af 350 mio. DEM. f) Den afgørende dato for værdiansættelsen af aktierne var den 12. juli 1991, datoen for under- tegnelsen af et aftalememorandum. I henhold til dette memorandum, som først ville få virkning, når det var blevet godkendt af parternes bestyrel- ser, skulle BV’s kapital forhøjes med 2,8 mio. nye aktier, som skulle tegnes af Krupp. Til gengæld for erhvervelsen af disse aktier skulle Krupp over- føre sin 74,9 % andel i KAE til BV. De to aftaleparter fastsatte værdien af deres respektive bidrag til 350 mio. DEM, hvilket indebærer, at de nye BV-aktier blev vurderet til 125 DEM pr. aktie. 2. På spørgsmålet vedrørende værdien af 74,9 % af KAE henviste den tyske regering til den omfattende vurde- ring, der var foretaget af to uafhængige revisionsfir- maer på Krupps og BV’s anmodning på det tids- punkt, hvor transaktionerne mellem de to sidstnævnte fandt sted. De to revisionsfirmaer ansatte værdien af andelen i KAE til 350 mio. DEM. 3. På spørgsmålet om, hvorvidt garantien opfyldte del- staten Bremens »Bürgschaftsrichtlinien«, gav den tyske regering følgende svar. Ifølge »Bürgschaftsricht- linien« skulle garantier principielt være simpel kau- tion. Ifølge den tyske regering betød dette, at selv- skyldnerkaution var mulig i henhold til »Bürgschafts- richtlinien«. Da Hibeg var statsejet, ville en simpel kaution på grund af den dermed forbundne insolvens- procedure heller ikke være hensigtsmæssig ud fra et økonomisk synspunkt. På spørgsmålet om, hvorvidt investeringsafkastet under normale omstændigheder ville være tilstrække- ligt til at afdrage og forrente lånet, svarede den tyske regering, at dette afhang af vurderingen af BV- aktierne og henviste i denne forbindelse til de ovenfor anførte argumenter (se I). Med hensyn til den sikkerhed og de præmier, der kræves i henhold til »Bürgschaftsrichtlinien«, svarede den tyske regering, at disse ikke var nødvendige, da Hibeg var statsejet. Præmierne ville blot medføre en intern overdragelse (»Umbuchung«). Med hensyn til anmeldelse før garantien blev stillet, nævnte den tyske regering, at den indgav anmeldelse den 17. december 1991, og at garantien først trådte i kraft, da låneafta- len trådte i kraft (ultimo december). 4. Ved skrivelse af 20. januar, 20. maj og 23. november 1992 anmodede Kommissionen om oplysninger om private og offentlige kapitalinteresser i BV. Den tyske regering svarende, at Hibeg på det tidspunkt, hvor handelen blev indgået, ejede 0,08 % af aktierne i BV, og at delstaten Bremen ikke havde nogen yderligere kapitalinteresser. VI Det første spørgsmål, der skal undersøges ved denne endelige vurdering, er, om der er tale om støtte. Kommis- sionens svar herpå er bekræftende i overensstemmelse med dens begrundelse for at indlede proceduren (jf. III). BV-aktiernes gennemsnitskurs i november-december 1991, hvor de vigtigste transaktioner fandt sted, var på ca. 80 DEM pr. aktie (84,94 DEM i november og 75,43 DEM i december). Efter Kommissionens opfattelse afspej- ler aktiernes børskurs det enkelte selskabs situation set på baggrund af den generelle nationale og internationale økonomiske udvikling. Det er den grundlæggende opfat- telse i den finansielle litteratur, at kapitalmarkeder er efficiente Det vil sige, at aktionærerne vurderer et selskab på grundlag af forventningerne med hensyn til dets frem- tidige overskud, således at aktiekursen for et selskab, hvis aktier handles regelmæssigt på børsen (hvilket er tilfældet for BV’s vedkommende), afspejler nutidsværdien af det fremtidige overskud og udbytte. Faktisk bliver kapital- markedet sammen med valutamarkedet anset som det mest efficiente marked på grund af sin store gennemsig- tighed, den hurtige reaktion på nye oplysninger og det store antal velinformerede deltagere. Børskursen er den egentlige markedsvurdering af aktien, da den er udtryk for ligevægt mellem udbud og efterspørgsel under fuldt offentlige og gennemsigtige forhold. Emissionskursen på nye aktier skal normalt ligge under aktiernes markeds- kurs for at forhindre, at emissionen bliver en fiasko. (Denne situation bør ikke forveksles med situationen ved et overtagelsestilbud, hvor det er almindeligt for det bydende selskab at tilbyde overkurs i forhold til den aktuelle aktiekurs). Med en børskurs på ca. 80 DEM betyder dette, at emissionskursen burde have været under 80 DEM pr. aktie. Kommissionen konkluderer derfor, at 80 DEM pr. aktie er den maksimumskurs, man kunne have forlangt ved en åben kommerciel emission. Den tyske regerings begrundelse for at vurdere BV- aktierne betydeligt højere til 125 DEM (jf. V) kan ikke godtages. Transaktionen kunne kun finde sted til en værdi af 125 DEM pr. aktie, fordi der blev stillet en garanti for forskellen mellem de 125 DEM og de 80 DEM pr. aktie. Den tyske regering kunne ikke forelægge 25. 11. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 316/29 Kommissionen analyser eller rapporter fra bankerne til støtte for en så høj vurdering. Det forhold, at aktiekursen i 1990 var på gennemsnitlig 130,80 DEM, siger intet om, at aktiekursen konstant har ligget under 100 DEM siden 1981, bortset fra perioderne fra udgangen af 1985 til udgangen af 1986 og fra begyndelsen af 1989 til udgangen af 1990. Kommissionen kan ikke godtage, at den afgørende dato for vurderingen af aktierne var den 12. juli 1991, nemlig datoen for undertegnelsen af aftalememorandummet mel- lem BV og KAE. Dette var ikke noget bindende doku- ment. Det afgørende er den dato, på hvilken bindende aftaler undertegnes. Værdien på tidspunktet for den bin- dende transaktion indeholder alle markedets forvent- ninger om fremtidige overskud. Derfor er kursen på aktierne på transaktionstidspunktet den relevante og reelle (markeds)kurs. Kursen før dette tidspunkt er gan- ske enkelt ikke relevant. Kommissionen kan heller ikke godtage, at skønnet på 125 DEM pr. aktie kunne være begrundet i den inside- viden, som parterne måtte være i besiddelse af, og som markedet ikke har, f. eks. med hensyn til de formodede synergivirkninger. For det første er det utænkeligt, at disse virkninger kunne have begrundet forskellen mellem 80 DEM og 125 DEM. For det andet findes der markeds- og industrianalytikere og store investorer, som normalt har adgang til den samme viden, eller som meget hurtigt kan erhverve sig denne viden, som dernæst gives videre til markedet. Havde der i dette tilfælde været en sådan særlig inside-viden, må det antages, at Hibeg ville have offentliggjort denne viden med det formål at sælge aktierne til en kurs af 125 DEM. Man havde måttet forvente en hurtig og positiv reaktion fra markedets side i tilfælde af væsentlige synergivirkninger eller andre posi- tive virkninger. Det modsatte var imidlertid tilfældet. Den faktiske kursudvikling for BV-aktierne har efterføl- gende vist, at den tyske regerings argumentation ikke holder stik, eftersom børskursen på BV-aktier i 1992, 1993 og 1994 svigede inden for grænser, der lå langt under 125 DEM. Fra september til ultimo december 1991 faldt børsnoteringen for BV-aktier konstant (73,50 DEM pr. 30. december 1991). I 1992 svingede aktiekursen under en grænse på 98 DEM, og den var pr. 30. decem- ber 1992 faldet til 68 DEM. I 1993 oversteg kursen ikke 100,80 DEM (20. oktober), og den nåede i 1994 sit højeste niveau på 106,50 DEM pr. 5. januar. Hibeg angav at have solgt samtlige sine BV-aktier til en gen- nemsnitspris på 97,18 DEM pr. aktie ved udgangen af februar. I begyndelsen af 1996 trådte BV sluttelig i likvidation. Med hensyn til det tyske argument, at en stor aktiebe- holdning er mere attraktiv for en investor end enkelte aktier, er det vanskeligt at forestille sig, at dette kunne være en forklaring på forskellen mellem 80 DEM og 125 DEM pr. aktie. Det bør også tages i betragtning, at en ny aktieemission risikerer at trykke aktiekursen. Hertil kom- mer, at det i det foreliggende tilfælde er klart, at Krupp ikke havde til hensigt at sælge KAE for 28 mio. aktier. Krupp ønskede kontant betaling, hvilket var grunden til, at delstaten Bremen blev inddraget. Gennem investerings- selskabet Hibeg var Stadt Bremen/delstaten Bremen rede til at købe 2,8 mio. aktier for 350 mio. DEM og overtage risikoen i forbindelse med salg af aktierne for at overtage lånet på 350 mio. DEM, som Hibeg havde opnået. Med hensyn til GbR’s balance, som to revisorer/skatte- rådgivere har godkendt, skal følgende bemærkes: I almin- delighed skal revisorer, når de opstiller en åbningsba- lance, anvende forsigtighedsprincippet, dvs. at de skal vurdere aktiverne til den lavest mulige værdi. Hvis der f. eks. er fastsat en markedsværdi på børsen, skal denne værdi anvendes som referenceværdi. Men når der, som det er tilfældet med Bremer Vulkan-aktierne, for nylig er fastsat en kurs, der er forskellig fra børskursen, kan revisorerne anvende denne kurs ved deres vurdering. Revisorerne anvendte imidlertid kun den pris på 350 mio. DEM for de 2,8 mio. Bremer Vulkan-aktier, der var fastsat af Krupp og Bremer Vulkan i samarbejde med Bremens senat gennem Hibeg og bankkonsortiet. Reviso- rerne foretog således ikke en uafhængig vurdering; de gengav kun de involverede parters vurdering. Da Kommissionen konkluderer, at 80 DEM pr. BV-aktie var markedskursen for de nye aktier på det tidspunkt, hvor hovedtransaktionerne fandt sted, er det indlysende, at BV ikke kunne købe KAE til denne pris. Hibeg kunne kun handle i BV’s interesse og gennemføre arrangemen- terne med Krupp inden for GbR, som beskrevet ovenfor (jf. II), fordi risikoen blev dækket af garantien på 126 mio. DEM plus finansieringsomkostninger og renter. Disse 126 mio. DEM udgør nøjagtigt forskellen mellem de 350 mio. DEM (det samlede lån og prisen på 74,9 % af KAE) og de 224 mio. DEM (værdien af de 2,8 mio. BV-aktier på grundlag af 80 DEM pr. aktie). Kommissio- nen kan ikke godtage det argument, at Hibegs adfærd er i overensstemmelse med normal kommerciel praksis. Som i tidligere sager fungerer Hibeg som instrument for delsta- ten Bremen og yder økonomisk støtte og bistand til en virksomhed, BV, hvis ejere ikke er oplyst over for Kom- missionen, til trods for at denne flere gange har anmodet om at få disse oplyst. I 1987 påtog Hibeg sig at garantere emissionen af BV-aktier til finansiering af Bremer Vul- kans skibsbygningsvirksomhed. Garantien for køb af de nye aktier, der ikke blev solgt under emissionen, blev ikke betragtet som en normal garanti, men som støtte, der androg hele forskellen mellem den garanterede pris og en børsbaseret reel værdi af aktierne. Den tyske regering bestred ikke Kommissionens vurdering på dette punkt eller dens godkendelse af støtten på grundlag af det gældende støtteloft i Rådets sjette direktiv 87/167/EØF L 316/30 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 25. 11. 98 om støtte til skibsbygningsindustrien (6), jf. skrivelse af 16. oktober 1990. Det foregående besvarer også spørgsmålet om, hvor meget støtte der er tale om. Som ved indledningen af proceduren må støtten anses at svare til hele garantibelø- bet. På grundlag af en markedskurs på 80 DEM pr. BV-aktie er de 2,8 mio. BV-aktier 224 mio. DEM værd. Forskellen mellem dette beløb og prisen på 350 mio. DEM for KAE, dvs. 126 mio. DEM, kan ikke begrundes med kommercielle forhold. Hele denne forskel, der svarer til den samlede garanti, må derfor betragtes som støtte. Det var kun på grund af garantien, at Hibeg kunne betale 350 mio. DEM for BV-aktierne, der ikke var mere end 224 mio. DEM værd. Med hensyn til spørgsmålet om, hvem støttemodtageren er, bekræfter det tyske svar vedrørende værdien af 74,9 % af KAE, at den værdi på 350 mio. DEM, der blev fastsat ved forhandlinger mellem to lige stærke markeds- partnere, afspejler den egentlige markedsværdi af andelen på 74,9 %. Kommissionen har sikkerhed herfor gennem den tyske udtalelse om, at værdien af 74,9 % af KAE blev fastslået til 350 mio. DEM af to uafhængige revisionsfir- maer (jf. V). Dette betyder, at den endelige støttemodtager er BV. De samlede transaktioner og den involverede støtte gjorde det muligt for BV at overtage 74,9 % af KAE til en værdi af 350 mio. DEM, ikke mod kontant betaling, men mod betaling med 2,8 mio. BV-aktier, der var 224 mio. DEM værd. I den valgte model blev støtten ydet af Hibeg i form af et kontant beløb, under forudsætning af, at transaktionen mellem BV og Krupp blev gennemført. I denne forbindelse er det vigtigt, at den tyske regering i sine forskellige skrivelser anførte, at hele konstruktionen havde til formål at sprede BV’s aktiviteter gennem overta- gelse af KAE. Selv om det var Krupp, der modtog den kontante betaling direkte fra Hibeg som led i aftalerne om GbR, var det BV, der forbedrede sin finansielle stilling væsentligt gennem Hibegs kontante bidrag og den dertil knyttede garanti fra delstaten Bremen, og BV var derfor den endelige støttemodtager. Den tyske regerings manglende vilje eller evne til at give udførlige oplysninger om ejendomsforholdet med hensyn til BV gør det umuligt for Kommissionen at fastslå, hvorfor finansieringen i det foreliggende tilfælde blev ydet af Hibeg (kun 0,08 % aktionær) og delstaten Bremen og ikke af selskabets egne aktionærer. Kommissionen kan ikke godtage det tyske svar på spørgs- målet om, hvorvidt garantien opfylder kravene i »Bürg- schaftsrichtlinien der Freien Hansestadt Bremen/Land Bremen«. Det kan diskuteres, om teksten til »Bürg- schaftsrichtlinien«, som meddelt Kommissionen ved skri- velse af 31. juli 1991 ud over simpel kaution, giver (6) EFT L 69 af 12. 3. 1987, s. 55. mulighed for selvskyldnerkaution. Artikel 2, stk. 1, i »Bürgschaftsrichtlinien« lyder således: »Die Bürgschaften werden grundsätzlich gegenüber Kreditinstituten im Sinne von § 1 des Gesetzes über das Kreditwesen als Ausfall- bürgschaften übernommen«. Kaution stilles principielt som simpel kaution over for kreditinstitutter efter § 1 i kreditloven. Da den sikkerhed og de præmier, der kræves i henhold til »Bürgschaftsrichtlinien«, ikke blev afkrævet Hibeg, er det indlysende, at der her er tale om en afvigelse fra de godkendte »Richtlinien«. Allerede den omstændighed, at der ikke blev krævet sikkerhed og præmier af Hibeg, må betragtes som støtte. Omkostning- erne ved garantien burde have været afholdt i forbindelse med transaktionen mellem Krupp og Hibeg. Garantien skulle derfor have været anmeldt i overensstemmelse med Kommissionens skrivelse SG(89) D/4328 af 5. april og SG(89) D/12772 af 12. oktober 1989, før den blev stillet, og ikke, som den tyske regering gjorde det, før den blev anvendt. Kommissionen har også overvejet, om den anmeldte støtte skulle vurderes på grundlag af bestemmelserne i det syvende skibsbygningsdirektiv. Som det fremgår af BV’s årsregnskab for 1991 udgjorde den samlede skibsbyg- ningsvirksomhed 42,4 % af BV’s samlede resultat for 1991. Det kan derfor diskuteres, om BV kan hævde, at virksomheden hovedsageligt beskæftiger sig med skibs- bygning. Ligeledes betyder det forhold, at BV havde skibsværfter, ikke, at støtte til BV nødvendigvis skal vurderes på grundlag af syvende skibsbygningsdirektiv. Det afhænger helt af, hvilken af BV’s former for virksom- hed som støttes. Kun i tilfælde af, at støtten udelukkende blev ydet til skibsbygningsvirksomhed, kan det hævdes, at syvende skibsbygningsdirektiv skulle finde anvendelse. I det foreliggende tilfælde var det virksomhed inden for sø- og forsvarselektronik, der blev ydet støtte til. Den omstændighed, at KAE var aktiv inden for dette område, betyder ikke, at der er tale om en skibsbygningsvirksom- hed efter artikel 1 i syvende direktiv (»Skibsbygning defineres deri som bygning af søgående skibe med metal- skrog«). Kommissionen kommer derfor til den konklu- sion, at overtagelse af KAE ikke falder ind under anven- delsesområdet for syvende skibsbygningsdirektiv. VII Den tyske regering anmeldte ikke denne støtte på forhånd i overensstemmelse med traktatens artikel 93, stk. 3. Den tyske regering anmeldte først støtten, efter at garantien var stillet, og efter at Krupp og BV havde henholdsvis solgt og købt 74,9 % af KAE, og efter at Hibeg og Krupp havde stiftet GbR. Da den tyske regering i strid med EF-traktatens arti- kel 93, stk. 3, først anmeldte støtten efterfølgende, kunne Kommissionen ikke tage stilling til foranstaltningerne, før de var gennemført. Støtten var derfor ulovlig i henhold til fællesskabsretten fra det tidspunkt, hvor den blev ydet. 25. 11. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 316/31 VIII lå KAE’s hovedvirksomhed På tidspunktet for de pågældende transaktioner (KAE fusionerede senere med BV-datterselskabet STN, som igen blev overtaget af et konsortium under ledelse af Rheinme- inden for sø- og tall), forsvarselektronik (ekkolydteknik, signal- og databehand- ling). På dette marked hersker der konkurrence inden for Fællesskabet, og de pågældende produkter er omfattet af samhandelen mellem medlemsstaterne. Ifølge (K)AE’s årsberetning for 1991 (navnet KAE blev ændret til AE, efter at BV havde overtaget selskabet), afsatte KAE selv en del af sin produkter inden for Fællesskabet. Af selskabets omsætning på 689 mio. DEM i 1991 udgjorde de 45 mio. DEM eksport til andre EF-lande. For 1990 var tallene henholdsvis 578 mio. DEM og 30 mio. DEM. KAE havde en arbejdsstyrke på 3 242 i 1990, og selskabets overskud i perioden 1986- 1990 svingede mellem 11 mio. DEM til 20,2 mio. DEM. Inden for sø- og forsvarselektronik opererer KAE på en række specialiserede markeder, hvor der ifølge de forelig- gende oplysninger foregår samhandel inden for Fællesska- bet. Disse oplysninger er kort gengivet i følgende tabel: Indførsel fra andre medlemsstater i 1991 De forskellige produktkategorier Bestyrelsen udtrykte i sin indkaldelse af generalforsam- lingen i BV den 17. oktober 1991 klart det håb, at man gennem erhvervelsen af KAE ville være i stand til at fremme den internationale konkurrenceevne på lang sigt for selskabets datterselskab STN, der driver virksomhed inden for søelektronik. Bestyrelsen i BV henviste ligeledes til de forventede snarlige synergivirkninger, som sammen- lægningen af KAE og STN ville medføre. Det egentlige formål med erhvervelsen af de 74,9 % i KAE var helt klart at forbedre BV’s konkurrencesituation i sø- og forsvarselektroniksektoren. Desuden satte støtten BV i stand til at styrke sin position i denne sektor uden at behøve at bære de fulde omkostninger. Efter erhvervelsen af KAE skønnedes elektronik- og systemdesigns andel af BV-koncernens samlede omsætning at stige til 55-60 %. Sektoren var kendetegnet ved stærk konkurrence. Ifølge de på erhvervelsestidspunktet foreliggende oplysninger var der mere end 40 selskaber virksomme alene inden for forsvarselektroniksektoren med en omsætning over 30 mio. ECU. Som følge heraf påvirker den støtte, som den tyske regering ydede til Bremer Vulkan og Hibeg, samhandelen mellem medlemsstater og fordrejer konkurrencevilkårene inden for sø- og forsvarselselektronikområdet efter EF- traktatens artikel 92, stk. 1. Land 8531 (1) 8526 (2) 9014 (3) (i mio. ECU) IX Frankrig 114 Belgien/Luxembourg Nederlandene Tyskland Italien Det forenede Kongerige Irland Danmark Grækenland Portugal Spanien 49 51 48 36 72 16 14 12 18 41 36 21 20 70 20 11 3 11 7 3 7 130 11 63 55 64 190 3 18 0,5 5 11 (1) 8531: elektriske akustiske eller visuelle signalapparater. (2) 8526: radarapparater, radionavigationsapparater og radiostyrede ap- parater. retningskompasser, andre navigationsinstrumenter og -tilbe- hør. (3) 9014: Ifølge EF-traktatens artikel 92, stk. 1, er støtte, som opfylder de deri fastsatte kriterier, i princippet uforenelig med fællesmarkedet. De i EF-traktatens artikel 92, stk. 2, fastsatte undtagelser finder ikke anvendelse i det forelig- gende tilfælde på grund af støttens art og formål. Støtten i dette tilfælde er ikke af social karakter, og den tager heller ikke sigte på at råde bod på de skader, der er forårsaget af en naturkatastrofe, eller på at støtte økono- mien i visse af Forbundsrepublikken Tysklands områder, som er påvirket af Tysklands tidligere deling. Hvad angår undtagelsen i artikel 92, stk. 3, litra a), tog støtten ikke sigte på at fremme den økonomiske udvik- ling i et område, hvor levestandarden er usædvanlig lav, eller hvor der hersker en alvorlig underbeskæftigelse. Den tyske regering har heller ikke begrundet støtten hermed. Med hensyn til undtagelsen i artikel 92, stk. 3, litra b), var det indlysende, at støtten ikke tog sigte på at fremme et projekt af fælleseuropæisk interesse eller at afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i den tyske økonomi. Den tyske regering har heller ikke begrundet støtten hermed. Med hensyn til undtagelsen i EF-traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), vedrørende støtte til fremme af udvik- lingen af visse erhvervsgrene eller økonomiske regioner, L 316/32 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 25. 11. 98 når den ikke ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse, har Kommissionen undersøgt støttens sektorbestemte og regionale aspekter. I begge tilfælde er det vigtigt at bemærke, at der er tale om investeringsstøtte til BV’s køb af en bestående virksom- hed (KAE), som ikke skaber nye produktionsanlæg eller beskæftigelse. Det er også vigtigt at henlede opmærksom- heden på del VIII, hvoraf det klart fremgår, at producen- terne i EF konkurrerer med hinanden, og at de pågæl- dende produkter er omfattet af samhandelen mellem medlemsstaterne. Hvad angår det sektorbestemte aspekt, er det den sektor, hvor der investeres, der er af betydning. I det foreliggende tilfælde er der tale om elektroniksekto- ren, som KAE opererer inden for. Da der ikke foreligger nogen sektoral begrundelse for støtten, må den anses for at ændre samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse. Støtten vil give BV en uberettiget fordel i forbindelse med driften af KAE i forhold til KAE’s konkurrenter på markedet, der ikke får eller har fået en sådan støtte. Den tyske regering har heller ikke givet en sådan begrundelse for støtten. Hvad det regionale aspekt angår, er Bremen et støtteberettiget område på nationalt plan (»Gemeinschaft- saufgabe Verbesserung der regionalen Wirtschaftsstruk- tur«) og på EF-plan (»mål nr. 2-område«). I modsætning til hvad der kræves, ydes støtten i det foreliggende tilfælde imidlertid ikke som led i en godkendt regional- støtteordning, men som en ad hoc-investeringsstøtte. Desuden kan køb af en bestående virksomhed eller en del af en bestående virksomhed ikke betragtes som en støtte- berettiget investering i henhold til ovennævnte »Gemein- schaftsaufgabe«, da den ikke skaber nye arbejdspladser. Den tyske regering har heller ikke godtgjort, at KAE ville have været nødt til at lukke, hvis den ikke var blevet overtaget af BV. Støtten kan derfor ikke begrundes i regionale hensyn i henhold til artikel 92, stk. 3, litra c). Den tyske regering har heller ikke anmeldt eller begrun- det støtten som regionalstøtte. X Det må således konkluderes, at støtten fra Freie Hanse- stadt Bremen/delstaten Bremen til BV via Hibeg ikke er forenelig med fællesmarkedet, da den blev ydet ulovligt i strid med EF-traktatens artikel 93, stk. 3, da ingen af betingelserne i EF-traktatens artikel 92, stk. 2 og stk. 3, er opfyldt. Støtten skal derfor annulleres, og ethvert udbetalt støttebeløb skal tilbagebetales i overensstemmelse med Domstolens dom af 14. februar 1990 i sag C-301/87, Boussac (7) — VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING: Artikel 1 Den støtte til Bremer Vulkan på i alt 126 mio. DEM, der blev ydet af Hanseatische Industrie-Beteiligungen GmbH i forbindelse med erhvervelsen af 74,9 % af kapitalen i Krupp Atlas Elektronik GmbH, er ulovlig, fordi den blev ydet i strid med procedurereglerne i EF-traktatens arti- kel 93, stk. 3. Støtten er desuden uforenelig med fælles- markedet i henhold til artikel 92, stk. 1, da betingelserne for en fritagelse efter EF-traktatens artikel 92, stk. 2 og 3, ikke er opfyldt. Artikel 2 Tyskland sørger for, at den i artikel 1, stk. 1, 1. omhandlede støtte på 126 mio. DEM til Bremer Vulkan tilbagebetales fuldt ud til Hanseatische Industrie-Beteili- gungen GmbH inden for to måneder efter meddelelsen af denne beslutning. 2. Tyskland kræver det i artikel 1 anførte støttebeløb tilbagebetalt i overensstemmelse med de i national ret gældende procedurer og bestemmelser, navnlig vedrø- rende betaling af morarenter af gæld til staten, idet renterne beregnes fra det tidspunkt, hvor den ulovlige støtte blev ydet. 3. Tyskland underretter senest to måneder efter med- delelsen af denne beslutning Kommissionen om de foran- staltninger, Tyskland har truffet for at efterkomme den. Artikel 3 Denne beslutning er rettet til Forbundsrepublikken Tysk- land. Udfærdiget i Bruxelles, den 25. februar 1998. På Kommissionens vegne Karel VAN MIERT Medlem af Kommissionen (7) Sml. 1990, s. I-307, præmis 22


title: PERGUNTA ESCRITA n. 648/98 do Deputado Alexandros ALAVANOS à Comissão. Supressão da co-responsabilidade no sector do azeite

eurovoc_concepts:
Greece
Spain
agricultural quota
budgetary stabiliser
olive oil
producer co-responsibility
production aid

formats: html pdf print

text: C 304/142 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias 2. 10. 98 Poderia a Comissa(cid:152)o prestar as seguintes informa(cid:231)o(cid:152)es: 1. A quanto ascende, nos u·ltimos 3 anos, o montante total do financiamento do fundo a cargo do pre·mio? 2. Que programas de investiga(cid:231)a(cid:152)o ou outras ac(cid:231)o(cid:152)es foram financiadas, em anos anteriores, atrave·s deste fundo de investiga(cid:231)a(cid:152)o? Resposta dada pelo Comissa·rio Franz Fischler em nome da Comissa(cid:152)o (27 de Mar(cid:231)o de 1998) A Comissa(cid:152)o pode informar os Senhores Deputados de que, durante os tre(cid:136)s u·ltimos anos (1995, 1996 e 1998), efectuou pagamentos num total de 3,26 milho(cid:152)es de ecus no a(cid:136)mbito do Fundo comunita·rio de investiga(cid:231)a(cid:152)o e informa(cid:231)a(cid:152)o no dom(cid:14)·nio do tabaco. Esses pagamentos correspondem a‘ execu(cid:231)a(cid:152)o das primeiras fases dos projectos que sa(cid:152)o geralmente plurianuais (e que te(cid:136)m, no caso da investiga(cid:231)a(cid:152)o, uma dura(cid:231)a(cid:152)o de cinco anos). A Comissa(cid:152)o decidiu assim financiar, com um total de 25,88 milho(cid:152)es de ecus, projectos de investiga(cid:231)a(cid:152)o e de informa(cid:231)a(cid:152)o no dom(cid:14)·nio do tabaco, dos quais os u·ltimos terminara(cid:152)o em 2003. A lista dos programas escolhidos, na seque(cid:136)ncia de dois concursos, para financiamento no a(cid:136)mbito do Fundo comunita·rio de investiga(cid:231)a(cid:152)o e informa(cid:231)a(cid:152)o no dom(cid:14)·nio do tabaco consta do quadro enviado directamente ao Senhor Deputado e ao Secretariado-Geral do Parlamento. (98/C 304/212) PERGUNTA ESCRITA P-0648/98 apresentada por Alexandros Alavanos (GUE/NGL) a‘ Comissa(cid:152)o (25 de Fevereiro de 1998) Objecto: Supressa(cid:152)o da co-responsabilidade no sector do azeite Na Gre·cia, a situa(cid:231)a(cid:152)o do mercado do azeite esta· a tornar-se drama·tica. O excesso de produ(cid:231)a(cid:152)o na UE conduziu a‘ redu(cid:231)a(cid:152)o em 27% das ajudas comunita·rias a‘ produ(cid:231)a(cid:152)o e os pre(cid:231)os de venda ao pu·blico registam uma quebra espectacular em conseque(cid:136)ncia dos excedentes. Dada a grande importa(cid:136)ncia do sector do azeite para a Gre·cia, pergunta-se a‘ Comissa(cid:152)o se ira· proceder, para a actual campanha, a‘ supressa(cid:152)o da co-responsabilidade para a Gre·cia, de modo a que os oleicultores gregos na(cid:152)o sofram as conseque(cid:136)ncias da quasi triplica(cid:231)a(cid:152)o da produ(cid:231)a(cid:152)o espanhola. Resposta dada por Franz Fischler em nome da Comissa(cid:152)o (12 de Mar(cid:231)o de 1998) A Comissa(cid:152)o segue com aten(cid:231)a(cid:152)o a evolu(cid:231)a(cid:152)o do mercado do azeite comunita·rio e, com o objectivo de aliviar esse mercado, ja· tomou medidas sob a forma de ajudas a‘ armazenagem privada. A Comissa(cid:152)o na(cid:152)o pode derrogar a‘s regras fixadas no Regulamento no CEE/136/66 que estabelece uma organiza(cid:231)a(cid:152)o comum de mercado no sector das mate·rias gordas (1), o qual se enquadra no a(cid:136)mbito da compete(cid:136)ncia do Conselho. Por conseguinte, a Comissa(cid:152)o na(cid:152)o pode anular os efeitos do estabilizador na ajuda a‘ produ(cid:231)a(cid:152)o no que se refere a‘ Gre·cia e a esta campanha. No entanto, chama-se aten(cid:231)a(cid:152)o do Senhor Deputado para o facto de, em caso de supera(cid:231)a(cid:152)o da quantidade ma·xima garantida, a ajuda a‘ produ(cid:231)a(cid:152)o so· ser reduzida para os produtores cuja produ(cid:231)a(cid:152)o ultrapasse 500 quilogramas (ditos «grandes» produtores). De acordo com as informa(cid:231)o(cid:152)es na posse da Comissa(cid:152)o, apenas cerca de 25% dos oleicultores gregos sera(cid:152)o afectados por essa baixa. Por u·ltimo, ha· a notar que, no decurso das campanhas de 1994/1995 e 1995/1996, os oleicultores espanho·is sofreram os efeitos do estabilizador quando Espanha era afectada por uma grave seca e a sua produ(cid:231)a(cid:152)o registava baixas recorde. (1) JO L 172 de 30. 9. 1966


title: Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Vihreä kirja yhteisön patentista ja Euroopan patenttijärjestelmästä - Innovaatioiden edistäminen patenttien avulla"

eurovoc_concepts:
European patent
innovation
patent
research and development
technological change

text: C 129/8 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 27. 4. 98 Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Vihreä kirja yhteisön patentista ja Euroopan patenttijärjestelmästä – Innovaatioiden edistäminen patenttien avulla” (98/C 129/03) Komissio päätti 25. kesäkuuta 1997 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 artiklan nojalla pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta ”Vihreä kirja yhteisön patentista ja Euroopan patenttijärjestelmästä – Innovaatioiden edistäminen patenttien avulla”. Asian valmistelusta vastannut teollisuus-, kauppa-, käsiteollisuus- ja palvelujaosto antoi lausuntonsa 6. helmikuuta 1998. Esittelijä oli Giannino Bernabei. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 352. täysistunnossaan 25. helmikuuta 1998 seuraavan lausunnon. A¨ änestyksessä annettiin 128 ääntä puolesta, 1 vastaan, ja 1 pidättyi äänestämästä. 1. Komitea toteaa, 1. 1. että patentti on oleellinen tutkimuksen ja tekno- logian investointeja edistävä väline ja että yhteisön yhtenäinen ja tehokas patenttilainsäädäntö on siten erittäin tärkeä Euroopan unionin yritysten kilpailukyvyn kannalta; 1. 2. että täysin yhdennetyt eurooppalaiset innovaa- tiomarkkinat edellyttävät teollisen omaisuuden suojaa- mista sellaisella yhteisön patentilla, joka on erityisesti innovatiivisten ja teknologisesti huippuunsa kehitettyjen tai pienten ja keskisuurten ”pioneeriyritysten” saata- vissa, kuten TSK:n 1. lokakuuta 1997 antamassa lausun- nossa 986/97 ”TTK-toimintaan myönnettävien varojen jatkuvan ja yleistyvän vähentämisen vaikutukset EU:n pk-yrityksiin” korostetaan; ettei yhteisön patenttijärjestelmä, joka sisältyy 1. 3. vuoden 1975 Luxemburgin yleissopimukseen ja vuoden 1989 yhteisön patenttisopimukseen – jotka eivät ole koskaan astuneet voimaan – sovellu enää tällaisen yhtenäisen suojajärjestelmän toteuttamiseen; 1. 4. että yhteisön patenttikysymystä on ryhdyttävä kiireesti käsittelemään, ja se on asetettava tärkeysjärjes- tyksessä ensimmäisten joukkoon niiden taloudellisten sekä kilpailukykyyn ja teknologiseen ja teolliseen kehi- tykseen liittyvien vaikutusten takia, joita sillä on markki- noiden maailmanlaajuistuessa; että näin ollen patenttijärjestelmä on pikaisesti 1. 5. otettava uusintatarkastelun kohteeksi niin että se voi- daan saada toimivaksi ennen unionin laajentumista. Komitea antaa neuvostolle, komissiolle ja Euroopan parlamentille seuraavat suositukset: 1. 6. Yhteisön patentti on hyväksyttävä perustamisso- pimuksen 235 artiklaan perustuvan yhteisön asetuksen pohjalta. 1. 7. Yhteisön patentin tulee olla yhtenäinen eli sen on katettava koko yhteisö. Sen sijaan yhteisön patentti ei voi olla à la carte -tyyppinen tai luonteeltaan muuttu- va, sillä tämä on ristiriidassa yhteismarkkinoiden vaati- musten kanssa. 1. 8. Yhteisön patenttijärjestelmän tulee olla rinnak- kainen jäsenvaltioiden ja Euroopan patenttijärjestelmän kanssa. Yhteisön patenttia hakevalla on oltava ennen patentin myöntämistä mahdollisuus muuttaa yhteisön patenttihakemuksensa Eurooppapatenttia koskevaksi. 1. 9. Yhteisön patentin kustannusten tulee olla koh- tuulliset, jotta patentti olisi vertailukelpoinen tietyissä maissa haetun eurooppapatentin (komission asiakirjassa ”eurooppalainen patentti”) kanssa. Varsinkin alkukus- tannuksia on supistettava. 1. 10. Ongelmallisten käännöskustannusten rajoitta- miseksi pyritään soveltamaan Euroopan patenttiviras- ton kehittämää kokonaisratkaisua seuraavalla tavalla: 1. 10. 1. Patenttihakemus voidaan jättää millä tahansa EU:n virallisella kielellä, mutta se on käännettävä jollekin käsittelykielistä (englanti, ranska, saksa). 1. 10. 2. Euroopan patenttivirasto valmistelee ja jul- kaisee hakemuksen käsittelykielellä patentista parannel- lun teknisen tiivistelmän samanaikaisesti kuin itse hake- mus julkistetaan. Virasto huolehtii myös käännöksistä kahdelle muulle viralliselle kielelle ja julkaisee tekstin näillä kolmella kielellä Internetissä. Lisäksi virasto toimittaa tekstit välittömästi tutkimustulosten hyödynt- ämisestä ja levittämisestä vastaaville komission yksiköil- le (pääosasto XIII), jotka huolehtivat tekstien kään- nättämisestä kaikille muille yhteisön virallisille kielille ja julkaisemisesta Cordis-tietokannassa. Käännöskulut jäävät EU:n vastuulle tutkimustulosten hyödyntämis- ja levittämiskuluina. Komission tulisi kuitenkin tule- valitun- vaisuudessa arvioida yleisellä tasolla 27. 4. 98 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 129/9 kielijärjestelmän kustannukset laajentuneessa Euroo- passa. edistämään innovaatioita Euroopassa. Komitea on anta- nut aloitteista useita lausuntoja (1). 1. 10. 3. Kun patentti myönnetään, hakijan on käännätettävä omalla kustannuksellaan pelkät patentti- vaatimukset. 1. 10. 4. Ennen mitä tahansa oikeustointa patentin haltijan on käännätettävä koko patentti omalla kustan- nuksellaan. (oletettua) 1. 11. Oikeusjärjestelmän perustana tulee olla tietty määrä kansallisia ensimmäisen asteen tuomioistuimia, joilla on toimivalta patenttiloukkausasioissa sekä mitä- töintiä koskevissa vastakanteissa. Niillä on oltava vain rajallinen valta määrätä, ettei patentista voi nostaa loukkauskannetta patenttiloukkauksen tekijää vastaan silloin, kun kyseessä on tietty (oletettu) (vain inter partes -menette- patenttiloukkaustyyppi lyssä). Vaihtoehtoisesti voidaan määrätä, että kansalliset tuomioistuimet – joilla on toimivalta patenttiloukkaus- asioissa – voivat mitätöidä yhteisön patentin (josta on nostettu vastakanne) kuitenkin tarkentaen, ettei mitätöintiä julisteta ennen kuin se on vahvistettu muu- toksenhakutuomioistuimessa. 1. 11. 1. Euroopan patenttiviraston mitätöintiosastol- la tai mieluummin uudella perustettavalla tuomioistui- mella tulisi ensimmäisessäkin oikeusasteessa olla toimi- valta mitätöidä patentti erga omnes-vaikutuksin (edelli- sessä vaihtoehdossa esitetyin poikkeuksin). 1. 11. 2. Toisen asteen tuomioistuimena tulisi toimia EY:n ensimmäisen asteen tuomioistuimen erityisjaosto. 1. 12. Pk-yrityksille, yliopistoille ja voittoa tavoittele- mattomille tutkimuslaitoksille tulisi myöntää muita edullisemmat maksuehdot. Lisäksi tulisi toimia aktiivi- sesti pk-yritysten hyväksi kouluttamalla etujärjestöissä patenttineuvontaa antavia yksiköitä. 1. 13. Olisi tutkittava edeltävään käyttöön liittyvää yhdenmukaistamista. 1. 14. Euroopan patenttiyleissopimuksen 52 artiklan 2 kohdan c alakohta tulisi muuttaa, jotta tietokoneohjel- mia voitaisiin patentoida. 2. Johdanto – tiivistelmä komission asiakirjasta Vihreä kirja yhteisön patentista ja Euroopan 2. 1. patenttijärjestelmästä liittyy aloitteisiin, joilla pyritään 2. 2. Komissio toteaa, että patenteilla on tärkeä tehtävä innovaatioiden suojelemiseksi, ja painottaa sa- malla Euroopan nykyisen järjestelmän monimutkaisuut- ta ja haittapuolia. Järjestelmiä on nimittäin nykyään useita rinnakkaisia: kansalliset patentit, eurooppapa- tentti (patenttien hakemisen ja myöntämisen yhtenäinen järjestelmä, jonka avulla voidaan myöntää useita kansal- lisia patentteja) ja (vain paperilla olemassa oleva) yh- teisön patentti (patenttia haettaisiin ja käsiteltäisiin keskitetysti, kuten eurooppapatentissa, mutta tuloksena olisi koko Euroopan unionin alueen kattava yhtenäinen suoja). 2. 3. Asiakirja on jaettu viiteen osaan. Johdannossa käsitellään yleisesti innovaation ja patenttien välistä suhdetta. Toisessa osassa luodaan katsaus eurooppapa- tentin ja yhteisön patentin syntyhistoriaan sekä seli- tetään, miksi nyt on sopiva ajankohta yhteisön uudelle aloitteelle yhteisön patentista myös tulevan laajentumi- sen kannalta. Kolmannessa osassa analysoidaan yh- teisön patenttijärjestelmää sen tarjoamien mahdolli- suuksien ja toisaalta siitä mahdollisesti aiheutuvien kohtuuttomien kulujen ja muiden haittojen kannalta. Neljännessä osassa pohditaan yhteisötason yhdenmu- kaistamisen tarpeesta, tietyistä oikeudellisista perusky- symyksistä (erityisesti mahdollisuudesta patentoida tie- tokoneohjelmia) sekä tietyistä prosessioikeudellisista näkökohdista. Viidennessä osassa käsitellään Euroopan patenttijärjestelmän joitakin ongelmia sekä erityisesti kustannuksiin liittyviä kriittisiä näkökohtia. Vihreän kirjan lähtökohtana on Münchenin 2. 4. yleissopimuksella (1973) luodun Euroopan patenttijär- jestelmän etujen ja rajoitusten arviointi. Järjestelmä on ollut ilman muuta suuri edistysaskel patenttien suojaamisessa Euroopassa, sillä näin on luotu patenttihakemusten keskitetty jättö- ja käsittelymenette- ly (toimii Münchenissä), jonka avulla käyttäjät voivat suojata yhdellä hakemuksella ja yhdellä menettelyllä keksintönsä yhdessä tai useammassa Münchenin yleisso- pimuksen allekirjoittaneessa maassa. (1) TSK:n 1. toukokuuta 1996 antama lausunto CES 700/96 aiheesta ”Vihreä kirja innovaatiosta”, EYVL C 212, 22. 7. 1996. TSK:n 1. lokakuuta 1997 antama lausunto CES 987/97 aiheesta ”Komission valmisteluasiakirja: Kohti viidettä puiteohjelmaa – tieteelliset ja teknologiset tavoit- teet”, EYVL C 355, 21. 11. 1997. TSK:n 2. lokakuuta 1997 antama lausunto CES 986/97 aiheesta ”TTK-toimintaan myönnettävien varojen jatkuvan ja yleistyvän vähentämi- sen vaikutukset EU:n pk-yrityksiin”, EYVL C 355, 21. 11. 1997. C 129/10 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 27. 4. 98 vastaa useaa Järjestelmä toimii siten, että Euroopan patenttiviraston myöntämä patentti jäsenvaltioiden myöntämää patenttia. Niistä jokainen on käännettävä erikseen kyseisen maan kielelle, mikä loogisesti katsoen rajoittaa suojan kyseiseen maahan. Lisäksi kaikkiin näihin patentteihin voidaan soveltaa oikeustoimia vain kyseisten maiden tuomioistuimissa. 2. 5. Yhteisön patentti on piirteiltään hyvin erilainen. Tällä vuoden 1975 Luxemburgin yleissopimuksella luo- dulla ja Luxemburgissa 1989 solmitulla yhteisön patent- tisopimuksella muutetulla ja ajantasaistetulla patentilla hakija voi saada hakemusten keskitetyn jättömenettelyn avulla yhtenäisen suojan kaikissa Euroopan unionin maissa sekä hyödyntää ainakin jossain määrin keskeisiä oikeusinstansseja, joilla on toimivalta yhteisön patentin tulkintaa ja sen voimassaoloa koskevissa asioissa. 2. 6. Vihreässä kirjassa myönnetään (ainakin epäsuo- rasti), että ensimmäinen ja merkittävimpänä ongelmana yhteisön patentin tiellä (vuoden 1989 yhteisön patentti- sopimusta ei ole vieläkään ratifioitu) ovat olleet järjes- telmän edellyttämät eri kielten käännöskustannukset, jotka ovat korkeat. Komission asiakirjassa tarjotaan useita vaihtoehtoja ongelman ratkaisuksi. 2. 7. Asiakirjassa mainitaan myös toinen yhteisön patentin houkuttavuutta vähentävä tekijä eli sen luoma oikeusjärjestelmä ja erityisesti se, että patentin voisi mitätöidä (koko EU:n alueella) keskuselimen (yhteisön patenttivirasto) lisäksi myös jäsenvaltion tuomioistuin, joka käsittelee (oletetun) patenttiloukkauksen mitätöi- mistä koskevaa vastakannetta. Vihreässä kirjassa esitetään vaihtoehtoja myös oikeus- järjestelmän ongelmien ratkaisemiseksi. 2. 8. Asiakirjassa käsitellään niin ikään yhteisön pa- tenttiin liittyvien maksujen määrää sekä mahdollisuutta laatia järjestelmä, jonka avulla yhteisön patentista voi- daan siirtyä eurooppapatenttiin (ja mahdollisesti päin- vastoin) ja/tai täydentää tätä järjestelmää. 2. 9. Patenttioikeuden yhteisötason yhdenmukaista- misen lisäämisen osalta vihreässä kirjassa käsitellään ennen kaikkea kysymystä, tulisiko Luxemburgin yleisso- pimuksella luotua järjestelmää (52 artiklan 2 kohdan c alakohta) muuttaa. Yleissopimuksen perusteella tieto- koneohjelmia ei voida patentoida sellaisenaan. Muita käsiteltäviä aiheita ovat työsuhdekeksintöjen, muodollisuuksien sekä patenttiasiamiehen ammatillisen pätevyyden tunnustamisen mahdollinen yhdenmukais- taminen. 2. 10. Lopuksi vihreässä kirjassa käsitellään mahdolli- sia parannuksia Euroopan nykyiseen patenttijärjes- telmään (yhteisön patenttia lukuun ottamatta) maksujen ja käännöskulujen osalta. 3. Innovaatiot ja patentit – Eurooppa, Yhdysvallat ja Japani 3. 1. Vertailtaessa Euroopan (EU) järjestelmää mer- kittävimpien kilpailijoitten Yhdysvaltojen ja Japanin järjestelmiin Euroopan epäedullinen asema käy selkeästi ilmi. 3. 2. Yhdysvalloissa ja Japanissa voivat hyödyntää järjestelmää, joka tarjoaa teknologisille innovaatioille yhdenmukaisen suojan koko valtion alueella kohtuulli- sin kuluin. Euroopassa suoja on vielä epäyhtenäinen ja kallis. Eurooppalaiselle yritykselle, joka haluaa saada 3. 3. Euroopan patenttijärjestelmän suojan kahdeksassa jäsenvaltiossa – eli markkina-alueeltaan suurin piirtein Yhdysvaltoja vastaavalla alueella – aiheutuu patentista noin 36 000 DEMin kustannukset. Vastaavat kustan- nukset ovat Yhdysvalloissa 3 000 DEMiä ja Japanissa 2200 DEMiä (1). 3. 4. Jos vertaillaan kustannuksia, jotka aiheutuvat eurooppapatentin saamisesta ja ylläpitomaksuista koko voimassaolon ajalta (kattaa kahdeksan valtiota, kuten edellä mainittiin) Yhdysvalloissa hankitun patentin kus- tannuksiin, ero on mikäli mahdollista vielä suurempi (2). Pk-yrityksillä ei ole Euroopassa mitään helpotuk- 3. 5. sia. Yhdysvalloissa pk-yritykset saavat 50 prosentin alennuksen US Patent Actin artiklan 41 (h) (1) perusteel- la (1). Tämä saattaisi selittää ainakin osittain sen, että noin 2/3 eurooppalaisista innovatiivista pk-yrityksistä (joita on noin 170 000) ei jätä patenttihakemuksia (3). Kuten TSK:n lausunnossa 986/97 (4) todetaan, ilmiön lieventäminen edellyttäisi ”eron tekemistä teknologisesti (1) J. Strauss, ”The present state of the patent system in the European Union”, EY, 1997. (2) Eurooppa patentin kustannukset ovat 120 000 USD:tä ja Yhdysvalloissa vain 13 000 USD:tä; J. Strauss, ”The present state of the patent system in the European Union”, EY, 1997. (3) Ks. Vihreä kirja innovaatiosta, EY, 1995. (4) TSK:n 1. toukokuuta 1996 antama lausunto CES 700/96 aiheesta ”Vihreä kirja innovaatiosta”, EYVL C 212, 22. 7. 1996. TSK:n 1. lokakuuta 1997 antama lausunto CES 987/97 aiheesta ”Komission valmisteluasiakirja: Kohti viidettä puiteohjelmaa – tieteelliset ja teknologiset tavoit- teet”, EYVL C 355, 21. 11. 1997. TSK:n 2. lokakuuta 1997 antama lausunto CES 986/97 aiheesta ”TTK-toimintaan myönnettävien varojen jatkuvan ja yleistyvän vähentämi- sen vaikutukset EU:n pk-yrityksiin”, EYVL C 355, 21. 11. 1997. 27. 4. 98 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 129/11 huippuunsa kehitettyjen pienyritysten, soveltavan tutki- muksen käyttämätöntä kapasiteettia omaavien ‘edellä- sekä suurimman ryhmän, TTK-loppu- kävijöiden‘ tuotteiden tavallisten käyttäjien välillä”. 5. 2. Täydellinen ja yhtenäinen järjestelmä Yhteisön patentti olisi yksi yhteisön kolmesta peruspila- rista teollisen omaisuuden suojaamiseksi. Nämä kolme pilaria ovat: 4. Vihreän kirjan peruskysymykset – yhteisön patentti; Vihreään kirjaan sisältyy useita ongelmallisia kysymyk- siä, joista tärkeimmät on lueteltu jäljempänä. Lausunnon luvuissa 5 ja sitä seuraavissa luvuissa pyritään vastaa- maan alla mainittuihin ja muihin kysymyksiin. – yhteisön tavaramerkki, joka on jo luotu ja on käytössä (2); – yhteisön malli, jota ollaan valmistelemassa (3). a) Onko todella tarpeen ottaa käyttöön yhteisön pa- tentti? Näihin kolmeen pilariin voitaisiin vielä lisätä hyödylli- syysmalli (4) kansallista lainsäädäntöä yhdenmukaista- malla. b) Miten voidaan ratkaista kieli- ja käännösongelmat? c) Voidaanko ajatella yhteisön patenttia, jolla on muut- kyky tuva rakenne (à la carte)? 5. 3. Yhteisön patentti ja yhteisön teollisuuden kilpailu- d) Onko tarpeen laatia siirtymävaihtoehtoja yhteisön patentista eurooppapatenttiin (ja päinvastoin)? e) Onko mahdollista ja toivottavaa ottaa jäsenvaltioi- den tuomareilta pois mahdollisuus mitätöidä yh- teisön patentti? f) Onko välttämätöntä, että yhteisön patenttijärjes- telmää hallinnoiva taho rahoittaa toimintansa koko- naan patenttimaksuilla? 5. Yleistä 5. 3. 1. Yhteisön patentin sisältävän yhteisön patent- tijärjestelmän käyttöönotto on välttämätöntä, jotta tut- kimustuloksia ja teknis-tieteellistä uutta tietoa voidaan hyödyntää teollisesti ja kaupallisesti poistamalla ”eu- rooppalaisen innovaation paradoksi” ja edistämällä yksityisiä TTK investointeja, jotka ovat EU:ssa nykyään paljon pienemmät kuin Yhdysvalloissa ja Japanissa. 5. 3. 2. Yhteisön patenttiin liittyviä säännöksiä on kuitenkin tarkasteltava perustamissopimuksen 130 ar- tiklan 1 kohdan neljännen luetelmakohdan kannalta. Sen mukaan yhteisön ja jäsenvaltioiden yhteisön kilpai- lukyvyn takaamiseen tähtäävällä toiminnalla pyritään ”edistämään keksintöjä, tutkimusta ja teknologista ke- hittämistä koskevan politiikan antamien teollisten mah- dollisuuksien parempaa hyväksikäyttöä” (5). Käsiteltäessä komission vihreässä kirjassa esiteltyä on- gelmakenttää ja sen peruskysymyksiä on tarpeen ottaa huomioon seuraavat yleiskriteerit: 5. 4. Yhteisön patentti ja innovaation tarkkailu 5. 1. Patentit ja yhteismarkkinat Komitea on jo muissa yhteyksissä korostanut tarvetta yhdenmukaistaa Euroopan unionin patenttilainsää- däntöä yhteismarkkinoiden lujittamiseksi (1). Yhteismarkkinoiden täyden toteutumisen kannalta ei tunnu riittävältä edes patentteja koskevien jäsenvaltioi- den tiettyjen perusmääräysten yhdenmukaistaminen. Sen sijaan olisi tarpeen ottaa käyttöön yhtenäinen patenttisuoja eli nimenomaan yhteisön patentti. (1) TSK:n lausunto 878/96 aiheesta ”Ehdotus Euroopan parla- mentin ja neuvoston direktiiviksi bioteknologian keksintö- jen oikeudellisesta suojasta”, (ks. kappale 5 , päätelmät), EYVL C 295, 7. 10. 1996. On yleisesti tunnettua, että patentointi on tärkeä tutki- mus- ja kehittämistoiminnan tuloksellisuuden osoitin (6). Jos yhteisön patenttijärjestelmästä saadaan toimiva, tehokas ja kohtuuhintainen, yritysten tuottavuutta inno- vaation sekä tutkimuksen ja kehittämistyön tulosten (2) Neuvoston asetus EY (N:o) 40/94, 20. joulukuuta 1993. (3) Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi yhteisön suunnitelmista ja malleista, COM(93) 342 final, EYVL C 29, 31. 1. 1994. (4) Ks. TSK:n 27. maaliskuuta 1996 antama lausunto CES 408/96 aiheesta ”Vihreä kirja – Hyödyllisyysmallien suoje- leminen sisämarkkinoilla”, EYVL C 174, 17. 6. 1996. (5) Ks. TSK:n 1. toukokuuta 1996 antama lausunto 700/96 aiheesta ”Vihreä kirja innovaatiosta”, kohta 1. 5, EYVL C 212, 22. 7. 1996. (6) Ks. Z. Griliches et alia, ”R& D, Patents and productivity”, Chicago, 1984. C 129/12 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 27. 4. 98 kannalta voidaan mitata sillä, miten yritykset käyttävät järjestelmää. Yhteisön patenttia siis tarvitaan, vaikka kansallinen ja eurooppapatentti onkin säilytettävä. 5. 5. Kilpailukykyisten kulujen vaatimus Edellä esitettyjen tietojen pohjalta käy selvästi ilmi, että eurooppalaiset yritykset – etenkin pk-yritykset – ovat heikossa asemassa kulujen kannalta suojellessaan inno- vaatioitaan ”kotimarkkinoilla” (eli EU:n alueella) ver- rattuna tärkeimpien kilpailijamaiden (Yhdysvallat ja Japani) yrityksiin omilla ”kotimarkkinoillaan” (1). Kulujen supistaminen onkin yksi yhteisön patentin perusvaatimuksista. 5. 6. Pikaisten ehdotusten vaatimus Kohdissa 5. 1 ja 5. 3. 1 esitettyjen talouteen ja kilpailuky- kyyn liittyvien huomioiden lisäksi komitea painottaa, että asetusehdotus yhteisön patentista tulisi vahvistaa pikaisesti ja ennen kevättä 1999, jotta EU saisi tämän kilpailukykyisen välineen käyttöönsä ennen tulevaa laajentumistaan. 6. Erityistä Edellä mainittujen perusteiden valossa komitea tekee seuraavat huomiot vihreässä kirjassa ja edellä esitetyistä peruskysymyksistä. 6. 1. Yhteisön patentin tarve Eräiden tahojen mukaan nykyinen järjestelmä, joka perustuu yhtäältä jäsenvaltioiden patentteihin ja toisaal- ta keskitettyyn hakemusten jättämis- ja hyväksymisjär- jestelmään (eurooppapatentti), on toiminut varsin hyvin. Yhteismarkkinoiden vaatimusten vuoksi yhteisön paten- tin käyttöönotto vaikuttaa kuitenkin välttämättömältä. Vertailu suuriin kilpailijamaihin (Yhdysvaltoihin ja Japaniin, ks. luku 3) paljastaa omalaatuisen ”eurooppa- laisen järjestelmän”, jossa valmistellaan yhteisen rahan käyttöönottoa muttei ole vielä saatu aikaan yhtenäistä järjestelmää keksintöjen suojelemiseksi. Tässä yhteydessä on syytä ottaa huomioon myöntei- simmätkin odotukset ylittäneen yhteisön tavaramerkin suosio. Siitä voidaan päätellä (ottaen kuitenkin huo- mioon tavaramerkin ja patentin hyvin erilaiset ominais- piirteet), että jos yhteisönlaajuinen suoja olisi olemassa, yritykset olisivat valmiita hyväksymään sen. (1) Ks. luku 3. Yhteisön patentti voitaisiin saada aikaan (tai ”herättää henkiin”) hyväksymällä EY:n perustamissopimuksen 235 artiklan nojalla yhteisön asetus. Ennen kaikkea pelkästään kotimaisilla markkinoilla toimivien pk-yritysten kannalta on tärkeää, että jäsen- valtioiden patenttivirastot jatkavat toimintaansa. Ne ovat tärkeitä teknologian vallatessa alaa ja muutenkin tarpeen, jotta patentin myöntämiseen oikeuttava toimi- valta voidaan säilyttää omassa maassa. 6. 2. Kieliongelma Kieliongelma on ratkaisevan tärkeä ja yhteisön patentin kannalta ehkä keskeisin kysymys. Sitä käsiteltäessä on otettava huomioon seuraavat tekijät: 6. 2. 1. Jäsenvaltiot eivät oikeutetusti halua luopua omista kielistään, mutta tässä yhteydessä on otettava huomioon patentin kaksipuolinen luonne. Se on yhtäältä tekniikan tasosta tiedottava väline, ja toisaalta tekninen tai oikeudellinen väline keksintöjen suojaamiseksi. 6. 2. 2. Kun patentti toimii oikeusvälineenä, on oleel- lista, että se on saatavissa kunkin jäsenmaan kielellä. Muut ratkaisut ovat mahdollisia silloin, kun patentilla tiedotetaan tekniikan tasosta. 6. 2. 3. Luotettavien arvioiden mukaan vain pieni osa (1–3 prosenttia) Euroopan patenttiviraston hyväksymien patenttien käännöksistä luetaan (2). 6. 2. 4. Jäsenvaltioiden kieliin käännättämisellä on myös poliittista merkitystä, mikä antaa oikeutuksen poliittiselle päätökselle. 6. 2. 5. Komission vihreässä kirjassa esittämistä ratkai- suista olisi syvennettävä Euroopan patenttiviraston ke- hittämää yleisratkaisua. Komitean mielestä ratkaisua voitaisiin muuttaa seuraavasti: 6. 2. 5. 1. Eurooppapatenttiin liittyvien järjestelyjen mukaisesti (3) yhteisön patenttia koskevat hakemukset jätetään kolmella virallisella käsittelykielellä (englanti, ranska ja saksa). Vaihtoehtoisesti patenttihakemus voi- daan kuten ennenkin tehdä sen EU:n jäsenvaltion kie- lellä, jossa hakija asuu. Tällöin hakijan on käännätettävä (2) Tieto on saatu Euroopan patenttiviraston puheenjohtajalta I. Koberilta vuoden 1996 ”Epidos” -konferenssin yhtey- dessä, ja se on kirjattu konferenssin pöytäkirjoihin. (3) Euroopan patenttisopimus (European Patent Convention, EPC), 14 artikla. 27. 4. 98 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 129/13 patenttihakemus yhdelle edellä mainituista käsittelykie- listä asetuksessa säädetyn määräajan kuluessa (1). 6. 3. Yhteisön à la carte -patentti ei käy 6. 2. 5. 2. Euroopan patenttivirasto valmistelee hake- muksesta sen käsittelykielellä tarkan tiivistelmän (en- hanced abstract) niin että teknisestä keksinnöstä saa- daan asianmukainen ja selkeä tiivistelmä. Tiivistelmä julkaistaan samanaikaisesti kuin hakemus. Euroopan patenttivirasto käännättää hakemuksen myös muille kahdelle viralliselle käsittelykielelle ja julkaisee sen mainituilla kolmella kielellä Internetissä. Euroopan patenttivirasto toimittaa kyseiset tekstit välittömästi tutkimustulosten hyödyntämisestä ja levittämisestä vas- taaville komission yksiköille (pääosasto XIII), jotka huolehtivat tekstien käännättämisestä kaikille yhteisön virallisille kielille ja julkaisemisesta Cordis-tieto- kannassa. Näin luotaisiin teknisen kehityksen nopea levitysväline. 6. 2. 5. 3. Tiivistelmän käännättämistä jäsenvaltioiden kielille ja siten teknis-tieteellisen tiedon levittämisestä saatavaa hyötyä ajatellen käännättäminen ei jää patentin hakijan kustannettavaksi, vaan EU vastaa siitä tutkimus- tulosten hyödyntämis- ja levittämiskuluina. 6. 2. 5. 4. Kun patentti myönnetään, pelkät patentti- vaatimukset on käännätettävä jäsenvaltioiden kielille. Patentin hakijan on huolehdittava käännättämisestä ja sen kustannuksista. 6. 3. 1. Tietyt joustavaa järjestelmää korostavat yritys- ja ammattitahot näyttävät kannattavan yhteisön à la carte -patenttia. 6. 3. 2. Todellisuudessa tällainen ratkaisu, jossa yh- teisön patentin hakijalle jäisi edelleen mahdollisuus valita tietyssä menettelyvaiheessa eurooppapatentti (ks. kohta 6. 4), vaikuttaa olevan ristiriidassa yhteismarkki- noiden perusvaatimusten kanssa. Sen vuoksi ratkaisu on päättävästi torjuttava. 6. 4. Mahdollisuus muuttaa yhteisön patentin hakemus eurooppapatentin hakemukseksi 6. 4. 1. Kuten edellä mainittiin, tämä kysymys on erotettava yhteisön à la carte -patentin vaihtoehdosta, vaikka tietyt käytännön vaikutukset saattavatkin muis- tuttaa toisiaan. Aikana, jolloin yhteisö valmistelee laajentumis- 6. 4. 2. ta, vaikuttaa järkevältä, että yhteisön patentin hakija voi ennen hyväksymisprosessin päättymistä muuttaa hakemuksensa eurooppapatentin hakemukseksi. Mikäli se hyväksytään, siitä syntyisi joukko kansallisia patentte- ja asianomaisissa maissa. 6. 2. 5. 5. Ennen kuin patentin haltija voi ryhtyä toimiin oikeuksien puolustamiseksi, koko patenttikirja on käännätettävä asianomaisessa maassa. Patentin haltijan on huolehdittava käännättämisestä ja sen kustannuk- sista. 6. 4. 3. Samoista syistä, jotka koskivat edellä mainittua yhteisön à la carte -patenttia, hyväksytyn yhteisön patentin muuttaminen eurooppapatentiksi, eli joukoksi kansallisia patentteja, vaikuttaa olevan ristiriidassa yh- teismarkkinoiden vaatimusten kanssa. 6. 2. 6. Kun patenttihakemuksen tarkan tiivistelmän valmistelu annetaan Euroopan patenttiviraston tehtä- väksi, etuna on yhdenmukaisten kriteerien sovelta- minen. On kuitenkin myös mahdollista, että Euroopan patentti- virasto antaa omalla vastuullaan kansallisten patenttivi- rastojen tehtäväksi tiivistelmän käännättämisen kaikille yhteisön kielille, mikäli ne ovat siihen halukkaita ja kykenevät suoriutumaan tehtävästä. Tällöin kään- nättämisestä huolehtivien jäsenmaiden patenttivirasto- jen olisi toimitettava käännökset kohdassa 6. 2. 5. 2 maini- tuille komission yksiköille levittämistä varten. 6. 2. 7. silmällä Euroopan unionin laajentumista pitäen komission tulisi etsiä ratkaisuja yhteisön yleiseen kielijärjestelmään etenkin niiden vaikutusten vuoksi, joita järjestelmällä on suhteellisiin kustannuksiin ja Euroopan teollisuuden kilpailukykyyn. 6. 4. 4. Mahdollisuus muuttaa eurooppapatentin ha- kemus yhteisön patentin hakemukseksi ei myöskään vaikuta realistiselta muutoin kuin silloin, kun kyseessä on kaikissa EU:n jäsenvaltioissa voimaan tuleva euroop- papatentti. 6. 4. 5. Komitea kannattaa siis mahdollisuutta muut- taa yhteisön patentin hakemus eurooppapatentin hake- mukseksi, mikäli muutoshakemus esitetään ennen paten- tin hyväksymistä. 6. 5. Oikeudelliset kysymykset Jäsenvaltioiden tuomioistuinten ja yhteisön toimielinten toimivaltaa koskevan arkaluontoisen kysymyksen rat- kaisemiseksi vaikuttaa järkevältä ottaa lähtökohdaksi yhteisön tavaramerkkiä koskevassa asetuksessa mainittu järjestelmä yhteisön tavaramerkkien loukkaamisesta ja voimassaolosta (2). (1) Ks. Euroopan patenttisopimuksen käyttöönottosäännök- set (Implementing Regulations to European Patent Con- vention), luku 1. (2) Asetus EY (N:o) 40/94, 91 artikla ja sitä seuraavat artiklat. C 129/14 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 27. 4. 98 Yhteisön patenttia varten voitaisiin suunnitella vastaava järjestelmä muutamin parannuksin, joissa otetaan huo- mioon yhteisön patentin erityisluonne ja erityisesti sellaiselta instanssilta vaadittava korkea lainsäädännöl- linen ja tekninen pätevyys, joka voi mitätöidä patentin koko EU:n alueella. Tätä silmällä pitäen voidaan ajatella seuraavaa rat- kaisua: 6. 5. 1. Jokainen jäsenmaa nimeää omalla alueellaan rajallisen määrän – enintään viisi jäsenmaata kohti (1) – kansallisia tuomioistuimia, jotka voivat käsitellä ensimmäisessä oikeusasteessa: 6. 5. 1. 1. kaikkia yhteisön patentin loukkausasioita; 6. 5. 1. 2. teamista koskevia asioita; yhteisön patentin loukkaamattomuuden to- 6. 5. 1. 3. (oletetun) patenttiloukkauksen tekijän vasta- kannetta yhteisön patentin mitätöimisestä patentinlouk- kauskäsittelyn aikana. Kohdassa 6. 5. 1. 3 mainitun kysymyksen osalta seuraa- vassa esitetään kaksi vaihtoehtoista ratkaisua, jotka kummatkin pohjautuvat toisaalta siihen, että patentti- loukkausta käsittelevä tuomari voi antaa päätöksen myös patentin pätevyydestä ja toisaalta siihen, että tällaisen päätöksen lainvoima on rajallinen (sen peruut- tamattomien seurausten välttämiseksi päätöksen ollessa virheellinen). Ensimmäisessä vaihtoehdossa mahdollinen päätös yh- teisön patentin kumoamisesta ei mitätöisi patenttia yleisesti (erga omnes). Kyseisen mitätöintipäätöksen vaikutus rajoittuisi siihen, ettei kyseisestä patentista voisi nostaa loukkauskannetta oletettua loukkaajaa vastaan, ja päätös koskisi vain kyseistä tuomiota ja kyseistä (oletettua) loukkausta. (Tämän ensimmäisen vaihtoehdon etuna on, että siinä selvitetään heti ja välittömin vaikutuksin, onko patentti pätevä vai ei, mutta koska sillä on vain inter partes -vaikutus, se saattaa houkutella muut osapuolet riitaannuttamaan saman patentin useampaan kertaan. ) Vaihtoehtoisesti kohdan 6. 5. 1 mukaisesti valitut tuo- mioistuimet voisivat – kun ongelma tuodaan esiin vastakanteella – mitätöidä yhteisön patentin yleisesti (erga omnes), mutta tarkentaa, että patentin mitätöi- mistä lykätään, kunnes se vahvistetaan muutoksenhaku- tuomioistuimen mitätöimispäätöksellä. (Tämän toisen (1) Lukumäärä viisi on jossain määrin mielivaltainen. On kuitenkin parempi valita mielivaltainenkin lukumäärä yhteisön tavaramerkkiä koskevan asetuksen 91 artiklassa sanotun liian yleisen ”mahdollisimman rajoitetun määrän” sijaan. Ajatus, jonka mukaan kussakin jäsenvaltioissa nimitetään vain yksi ensimmäisen asteen tuomioistuin, tuntuu rankaisevan ennen kaikkea pk-yrityksiä, joiden yhteydet alueeseen ovat vielä hyvin voimakkaat. vaihtoehdon etuna olisi, että sillä vältettäisiin toistuvat oikeudenkäynnit, koska päätöksellä olisi erga omnes -vaikutus. Haittapuolena olisi, ettei päätös astuisi voi- maan välittömästi, koska olisi odotettava muutoksenha- kutuomioistuimen vahvistusta. ) 6. 5. 2. Kyseiset tuomioistuimet eivät siis voisi mitä- töidä yhteisön patentteja yleisesti (erga omnes) (ellei valita kohdan 6. 5. 1. 3 viimeisen alakohdan vaihtoehtoa). Tällainen toimivalta olisi yksinomaan: 6. 5. 2. 1. ensimmäisessä oikeusasteessa Euroopan pa- tenttiviraston erityisellä mitätöintiosastolla tai mieluum- min uudella perustettavalla erityistuomioistuimella; 6. 5. 2. 2. toisessa oikeusasteessa Euroopan yhteisön ensimmäisen asteen tuomioistuimen patenttiasioita käsittelevällä jaostolla. 6. 5. 3. Euroopan yhteisön ensimmäisen asteen tuo- mioistuimen patenttiasioita käsittelevä jaosto toimisi jäsenvaltioiden tuomioistuimissa käsiteltyjen patentti- loukkausasioiden toisena oikeusasteena. 6. 5. 4. Euroopan yhteisön ensimmäisen asteen tuo- mioistuimien jaoston päätöksistä olisi – vain oikeudellisissa kysymyksissä – mahdollista valittaa vielä Euroopan yhteisön tuomiois- tuimeen. patenttiasioita käsittelevän 6. 5. 5. Joka tapauksessa kohdassa 6. 5. 1 mainitut jäsen- valtioiden toimivaltaiset tuomioistuimet voisivat tar- peen mukaan tehdä patentin haltijan hyväksi kiireisiä päätöksiä, jotka ovat voimassa koko EU:n alueella. 6. 6. Jäsenvaltioiden patenttivirastojen rooli 6. 6. 1. Suunnitellussa kokonaisjärjestelmässä jäsen- valtioiden patenttivirastoilla olisi samanlainen rooli kuin nytkin kansallisten ja eurooppapatenttien suhteen. 6. 6. 2. Jäsenvaltioiden patenttivirastojen olisi myös edistettävä aktiivisesti patenttijärjestelmää yleensä sekä välitettävä patentteja ja yhteisön patentteja koskevaa tietoa etenkin pk-yrityksille – erityisesti yleisen yhteis- työn vahvistamiseksi pk-, mikro- ja käsiteollisuusyrityk- siä edustavien kansallisten järjestöjen kanssa –, ammatil- lisille järjestöille, yritysneuvojille ja itsenäisille keksi- jöille. 6. 6. 3. Tiedonvälitystä ja patenttijärjestelmän edistä- mistä varten jäsenvaltioiden patenttivirastojen olisi saa- tava asianmukaisia korvauksia yhteisön patenttivirastol- ta. Ne voitaisiin myöntää yhteisön patentin ylläpitomak- suihin kuuluvana osana. 6. 7. Maksuihin liittyvät kysymykset 6. 7. 1. Yhteisön asetukseen perustuvassa yhteisön pa- tenttijärjestelmässä (2) ei maksujen jakaminen jäsenval- tioiden kesken ole järkevää, vaikka näin on määrätty (2) Ks. kohta 6. 1. 27. 4. 98 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 129/15 yhteisön patenttia koskevassa Luxemburgin yleissopi- muksessa sekä yhteisön patenttisopimuksessa (1). 6. 9. Muu mahdollinen yhteisön tason yhdenmukaista- minen 6. 7. 2. Järjestelmän käyttäjien suorittamien maksujen olisi periaatteessa jäätävä järjestelmän hallinnoijalle eli yhteisön toimielimiin kuuluvalle Euroopan patenttivi- rastolle lukuunottamatta sen jäsenvaltioiden patenttivi- rastoille kohdassa 6. 6 mainittua toimintaa varten myönt- ämiä asianmukaisia korvauksia. Jotta yhteisön patenttijärjestelmä saataisiin 6. 7. 3. houkuttavaksi, sen ylläpitomaksujen on oltava huomat- tavasti alhaisemmat kuin koko Euroopan laajuisen patenttijärjestelmän voimassa olevat ylläpitomaksut. 6. 8. Pk-yrityksille edulliset ehdot 6. 8. 1. Pk-yrityksille (komission 3. huhtikuuta 1996 antaman suosituksen 96/280 mukaan) sekä yliopistoille ja voittoa tavoittelemattomille tutkimuslaitoksille olisi yhteisön patenttijärjestelmässä myönnettävä maksuista asianmukainen alennus (esimerkiksi 50 prosenttia) Yh- dysvaltojen tapaan. Erityisesti pk-yrityksiin ja niihin kuuluviin 6. 8. 2. mikro- ja käsiteollisuusyrityksiin tulisi soveltaa aktiivis- ta politiikkaa, jonka tavoitteena on tukea ja lujittaa niiden innovaatiokykyä. Tavoitteen saavuttamiseksi olisi maksujen alennuksen lisäksi etujärjestöissä (kaup- pakamarit tai ammattikuntakillat, ammattijärjestöt, yri- tysyhdistykset joiden tehtävänä olisi antaa tietoja suoraan yrityksille ja auttaa niitä innovaatiotoiminnassa aina patenttiin ja sen mark- kinointiin asti. Tämä toimenpide voitaisiin ottaa huo- mioon tutkimuksen ja teknologisen kehittämisen viiden- nessä puiteohjelmassa. jne. ) koulutettava neuvojia, 6. 9. 1. T i e t o k o n e o h j e l m i e n p a t e n t o i t a - v u u s 6. 9. 1. 1. Komitea katsoo, että yleisesti ottaen tietoko- neohjelmia suojaa direktiivissä 91/250/ETY (2) määritel- ty tekijänoikeus (copyright). 6. 9. 1. 2. Komitea pitää myös aiheellisena muuttaa eurooppapatenttia koskevan Münchenin yleissopimuk- sen 52 artiklan 2 kohdan c alakohtaa, jossa tietokoneoh- jelmat jätetään patentoitavien keksintöjen ulkopuolelle. Komitea korostaa kuitenkin, että ohjelmistoihin liitty- vien keksintöjen on ratkaistava jokin tekninen ongelma, jotta ne voitaisiin patentoida. 6. 9. 2. E d e l t ä v ä k ä y t t ö o i k e u s On myös pohdittava mahdollisuutta yhdenmukaistaa edeltävä käyttöoikeus. 6. 9. 2. 1. On aiheellista määritellä asianmukaisesti ja yhdenmukaisesti, missä määrin kolmas osapuoli, joka on alkanut käyttää keksintöä hyvässä uskossa (tai on tehnyt suurimittaisia valmisteluja keksinnön kaupalli- seksi hyödyntämiseksi), voi jatkaa käyttöä huolimatta siitä, että yhteisön patentti myönnetään toiselle osapuo- lelle. 6. 9. 3. T y ö s u h d e k e k s i n n ö t 6. 9. 3. 1. Komitean mielestä jäsenvaltioiden lainsää- däntöjen erot työsuhdekeksintöjen osalta eivät oikeuta yhdenmukaistamiseen yhteisön tasolla. 6. 9. 3. 2. Komitea arvioi, että läheisyysperiaatteen joh- dosta aihetta olisi edelleenkin säädeltävä jäsenvaltioiden lainsäädännössä. 6. 9. 4. Y h d e n m u k a i s t a m i s e n t e k n i i k a n a l a l l a t a r v e b i o - Biotekniikkaa koskevaa patenttilainsäädäntöä yhden- mukaistava direktiivi on aiheellista hyväksyä kiireelli- sesti. Täten Euroopan yritykset eivät olisi niin paljon epäedullisemmassa asemassa kuin Euroopan ulkopuoli- set kilpailijat (erityisesti Yhdysvallat). (1) Ks. yhteisön patenttisopimuksen 20 artikla ”Menot ja tulot”. (2) Neuvoston 14. maaliskuuta 1991 antama direktiivi 91/250/ETY tietokoneohjelmien oikeudellisesta suojasta. Bryssel, 25. helmikuuta 1998. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Tom JENKINS


title: PREGUNTA ESCRITA n. 648/98 del Alexandros ALAVANOS a la Comisión. Supresión de la corresponsabilidad en el aceite

text: C 304/142 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 2. 10. 98 1. ¿Cua·l es el importe total de la financiacio·n del fondo con cargo a la prima, durante los u·ltimos 3 an(cid:152)os? ¿Que· programas de investigacio·n u otras acciones se han llevado a cabo en an(cid:152)os anteriores con cargo a este 2. fondo de investigacio·n? Respuesta del Sr. Fischler en nombre de la Comisio·n (27 de marzo de 1998) La Comisio·n informa a Sus Sen(cid:152)or(cid:14)·as de que, en los tres u·ltimos an(cid:152)os (1995,1996 y 1997), ha efectuado pagos por un total de 3,26 millones de ecus a trave·s del Fondo comunitario de investigacio·n e informacio·n en el campo del tabaco. Estos pagos corresponden a la ejecucio·n de las tres primeras fases de los proyectos, que, en su mayor caso, son plurianuales (y que, en el caso de los proyectos de investigacio·n, abarcan un per(cid:14)·odo de cinco an(cid:152)os). En total, la Comisio·n ha decidido financiar proyectos de investigacio·n e informacio·n, los u·ltimos de los cuales finalizara·n en 2003, por 25,88 millones de ecus. La lista de programas seleccionados mediante dos licitaciones para su financiacio·n por el Fondo comunitario de investigacio·n e informacio·n en el campo del tabaco figura en el cuadro que recibira·n directamente Su Sen(cid:152)or(cid:14)·a y la Secretar(cid:14)·a General del Parlamento. (98/C 304/212) PREGUNTA ESCRITA P-0648/98 de Alexandros Alavanos (GUE/NGL) a la Comisio·n (25 de febrero de 1998) Asunto: Supresio·n de la corresponsabilidad en el aceite La situacio·n del mercado de aceite de oliva en Grecia adquiere tintes drama·ticos. El exceso de produccio·n de la UE ha llevado a la reduccio·n en un 27 % de la ayuda comunitaria a la produccio·n, al tiempo que los precios de comercializacio·n registran una ca(cid:14)·da espectacular en el mercado a causa de los excedentes. Dada la gran importancia de la produccio·n ole(cid:14)·cola para Grecia, ¿procedera· la Comisio·n a suprimir durante la actual campan(cid:152)a las tasas de corresponsabilidad para Grecia, de modo que los olivareros griegos no paguen por la casi triplicacio·n de la produccio·n espan(cid:152)ola? Respuesta del Sr. Fischler en nombre de la Comisio·n (12 de marzo de 1998) La Comisio·n sigue con atencio·n la evolucio·n del mercado del aceite de oliva comunitario y ya ha adoptado una serie de medidas destinadas a aliviar la situacio·n de dicho mercado, en forma de ayudas al almacenamiento privado de aceite de oliva. La Comisio·n no puede establecer excepciones a las normas fijadas en el Reglamento no CEE/136/66, por el que se establece la organizacio·n comu·n de mercados en el sector de las materias grasas (1). Este Reglamento es competencia del Consejo, por lo que la Comisio·n no puede suprimir los efectos del mecanismo estabilizador sobre la ayuda a la produccio·n concedida a Grecia para esta campan(cid:152)a. No obstante, se llama la atencio·n de Su Sen(cid:152)or(cid:14)·a sobre el hecho de que, cuando se rebasa la cantidad ma·xima garantizada, se procede a una reduccio·n de la ayuda a la produccio·n solamente en el caso de los productores cuya produccio·n sobrepasa los 500 kilogramos (es decir, los «grandes» productores). Segu·n datos de la Comisio·n, la reduccio·n so·lo afectara· al 25 % de los oleicultores en Grecia. Por u·ltimo, cabe subrayar que, en las campan(cid:152)as de 1994-1995 y 1995-1996, los oleicultores espan(cid:152)oles padecieron los efectos del mecanismo estabilizador, aunque por otro lado su pa(cid:14)·s sufr(cid:14)·a los estragos de una grave sequ(cid:14)·a y su produccio·n registraba un descenso sin precedentes. (1) DO 172 de 30. 9. 1966


title: SCHRIFTLICHE ANFRAGE Nr. 397/98 von Nikitas KAKLAMANIS an die Kommission. Geldwäsche auf Nord-Zypern

eurovoc_concepts:
Cyprus
arms trade
drug traffic
illegal migration
money laundering
occupied territory
organised crime

text: 2. 10. 98 DE Amtsblatt der Europa¤ischen Gemeinschaften C 304/93 Diese Grenzregionen bekommen wahrscheinlich die Auswirkungen der Markto¤ffnung und der Erweiterung schneller und sta¤rker zu spu¤ren als andere Regionen, doch bietet die Na¤he zu diesen neuen Ma¤rkten auch Chancen. Die Bedeutung dieser neuen Ma¤rkte fu¤r die Produzenten in der Gemeinschaft zeigt sich an dem rasch zunehmenden Handel zwischen der Gemeinschaft und den mittel- und osteuropa¤ischen La¤ndern (MOEL) und dem steigenden Handelsbilanzu¤berschu(cid:223) der EU mit diesen La¤ndern. Zwar sind die Lo¤hne in den MOEL deutlich niedriger als in O¤ sterreich, dies schla¤gt sich jedoch nicht unmittelbar in den Kosten der Produkte nieder, da die Produktivita¤t der o¤sterreichischen Arbeitnehmer ho¤her sein du¤rfte. Au(cid:223)erdem werden die Auswirkungen der Erweiterung insbesondere in sensiblen Bereichen durch U¤ bergangsregelungen gemildert. Viele Grenzregionen erhalten bereits Fo¤rdermittel aus den Strukturfonds. Die neuen deutschen Bundesla¤nder und das o¤sterreichische Burgenland sind Ziel-1-Regionen und du¤rften es auch bleiben. Die meisten anderen Grenzregionen in Deutschland, O¤ sterreich und Italien erhalten derzeit Fo¤rdermittel im Rahmen von Ziel 5b. Da die Mitgliedstaaten im Rahmen des neuen Ziels 2 nationale Kriterien fu¤r die Auswahl eines Gro(cid:223)teils ihrer Fo¤rdergebiete zugrunde legen ko¤nnen, haben sie die Mo¤glichkeit, Grenzgebiete einzubeziehen, die nach ihrer Auffassung besonderen Problemen gegenu¤berstehen. Au(cid:223)erdem schla¤gt die Kommission vor, die Gemeinschaftsinitiative INTERREG beizubehalten, die in Verbindung mit dem PHARE-Programm fu¤r die grenzu¤bergreifende Zusammenarbeit ein geeignetes Instrument fu¤r die Probleme der an die MOEL angrenzenden Regionen ist. Fu¤r den neuen Programmplanungszeitraum liegt die spezifische Ausgestaltung von INTERREG noch nicht fest, sie wird aber hinreichend flexibel sein, um den Erfordernissen der Grenzregionen Rechnung zu tragen, da die Mitgliedstaaten dann selbst vorschlagen ko¤nnen, welche Regionen und Vorhaben unterstu¤tzt werden sollen. Zwar sind Grenzregionen durch die EU-Erweiterung besonders betroffen, doch bieten die in der (cid:132)Agenda 2000(cid:147) (1) vorgeschlagenen strukturpolitischen Instrumente genu¤gend Spielraum und Flexibilita¤t, um diese Probleme in Angriff zu nehmen. (1) Dok. KOM(97) 2000. (98/C 304/139) SCHRIFTLICHE ANFRAGE E-0397/98 von Nikitas Kaklamanis (UPE) an die Kommission (24. Februar 1998) Betrifft: Geldwa¤sche auf Nord-Zypern Das von der Tu¤rkei besetzte Nord-Zypern ist zu einem Bo¤rsenzentrum fu¤r das internationale Verbrechen geworden. Zahlenangaben und Vorwu¤rfe gegen namentlich genannte Personen, die in europa¤ischen Zeitungen vero¤ffentlicht wurden, belegen eindeutig, da(cid:223) der besetzte Teil Zyperns ein Paradies fu¤r den Schwarzhandel mit Drogen, Chemiemu¤ll und Waffen sowie fu¤r Gerscha¤fte mit der illegalen Einwanderung ist. Im letzten Halbjahr allein wurden in Nord-Zypern 18 neue Casinos ero¤ffnet. Ferner wurden in den vergangenen 3 bis 4 Jahren 36 OFF-SHORE-Banken und 29 normale Bankfilialen ero¤ffnet. U¤ ber diese Banken werden die Gewinne aus dem Schwarzhandel mit Heroin, Waffen, Chemiemu¤ll sowie aus den Gescha¤ften mit der illegalen Einschleusung von Zuwanderern nach Europa gewaschen. Wie gedenkt die Kommission auf diese in der Presse vero¤ffentlichten Informationen zu reagieren, und wie will sie diesen Machenschaften ein Ende setzen, die eigentlich in den Zusta¤ndigkeitsbereich eines mit der EU in Zollunion verbundenen Landes, na¤mlich der Tu¤rkei, fallen? Antwort von Herrn Van den Broek im Namen der Kommission (6. April 1998) Der Kommission liegen keine genaueren Informationen u¤ber die von dem Herrn Abgeordneten genannten angeblich illegalen Ta¤tigkeiten vor. Die Kommission unterstu¤tzt weiterhin alle Bemu¤hungen um Fortschritte, die zu einer gerechten und lebensfa¤higen Lo¤sung des Zypern-Problems und zum Beitritt zur Gemeinschaft fu¤hren, und hofft, da(cid:223) auf diese Weise die Voraussetzungen fu¤r eine wirksame Regelung dieser Probleme geschaffen werden


title: SCHRIFTLICHE ANFRAGE Nr. 427/98 von Esko SEPPÄNEN an die Kommission. Ausgaben für die Altersversorgung von Bediensteten der Gemeinschaft

eurovoc_concepts:
Community budget
European official
balance sheet
pension scheme
regulations for civil servants

text: C 304/100 DE Amtsblatt der Europa¤ischen Gemeinschaften 2. 10. 98 Euro-Einfu¤hrung hinsichtlich der Lo¤sungswege nicht miteinander vergleichbar sind, ist es beispielsweise allgemein u¤blich, da(cid:223) die Modernisierung eines Informationssystems zur Jahr-2000- und Euro-Umstellung zum selben Zeitpunkt und von denselben Personen durchgefu¤hrt wird. Es wa¤re daher sehr schwierig und recht aufwendig, die Kosten der beiden Umstellungen voneinander zu trennen. Die Anpassung der Informationssy- steme fu¤r die Jahr-2000-Umstellung begann in der Kommission bereits 1996 und setzt sich 1997/1998 fort. Zum gro(cid:223)en Teil wurden diese Ausgaben in die gesamten Haushaltsmittel fu¤r die Pflege und Modernisierung der Anwendungen einbezogen. Deshalb lassen sich die Kosten hierfu¤r nicht genau bestimmen. (1) Dok. KOM(1998) 102. (98/C 304/150) SCHRIFTLICHE ANFRAGE E-0427/98 von Esko Seppa¤nen (GUE/NGL) an die Kommission (24. Februar 1998) Betrifft: Ausgaben fu¤r die Altersversorgung von Bediensteten der Gemeinschaft Im Haushalt der EU sind die ku¤nftigen Ausgaben fu¤r die Altersversorgung von Bediensteten der Gemeinschaft nicht gedeckt. Die Mitgliedstaaten mu¤ssen jedoch diese Ausgaben in der Zukunft tragen. Wie hoch scha¤tzt die Kommission die ungedeckten Rentenausgaben ein? Wie ko¤nnen diese in zuku¤nftigen Haushalten besser beru¤cksichtigt werden? Antwort von Herrn Liikanen im Namen der Kommission (2. April 1998) Die Kommission verweist den Herrn Abgeordneten auf Artikel 83 des Statuts der Beamten der Europa¤ischen Gemeinschaften. In diesem Artikel ist zum einen festgelegt, da(cid:223) die Zahlung der Versorgungsleistungen gemeinsam von den Mitgliedstaaten gewa¤hrleistet wird und zu Lasten des Haushalts der Gemeinschaften geht. Zum anderen ist festgelegt, da(cid:223) die Beamten und sonstigen Bediensteten zu einem Drittel zur Finanzierung dieser Versorgung beitragen (der Beitrag ist derzeit auf 8,25 % des Grundgehalts festgesetzt); die erhobenen Betra¤ge sind Einnahmen und werden im Haushaltsplan verbucht. Der Rechnungshof hat die Kommission aufgefordert, sich zur Problematik der Haushaltsbelastung durch Versorgungsleistungen zu a¤u(cid:223)ern und den versicherungsmathematisch ermittelten Betrag ku¤nftig in der Vermo¤gensu¤bersicht der Gemeinschaften auszuweisen. Diese im Haushaltsjahr 1997 (zum 31. Dezember 1997) zu erfu¤llende Auflage ist mit besonders umfangreichen und komplexen Arbeiten verbunden, zumal sie erstmals durchgefu¤hrt werden. Au(cid:223)erdem werden zum einen Informationen aller Organe und Einrichtungen, die der Versorgungsregelung der Gemeinschaft angeschlossen sind, beno¤tigt, und zum anderen bedarf es einer besonderen Sachkompetenz. Aus diesem Grund hat die Kommission ein spezialisiertes Unternehmen beauftragt, die Haushaltsbelastung im Rahmen einer versiche- rungsmathematischen Studie zu berechnen, in der auch Fragen im Zusammenhang mit der Problematik der Versorgungsregelung der Gemeinschaften und insbesondere ihrer Ausgewogenheit auf lange Sicht behandelt werden. Da die Ergebnisse dieser Studie erst Ende September 1998 vorliegen du¤rften, hat sich die Kommission verpflichtet, zum 31. Dezember 1997 eine vorla¤ufige Scha¤tzung des versicherungsmathematisch ermittelten Betrags in die Vermo¤gensu¤bersicht einzusetzen. Die vom Herr Abgeordnete erbetenen Informationen werden aus der Haushaltsrechnung und der Vermo¤gens- u¤bersicht u¤ber die Haushaltsvorga¤nge des Haushaltsjahres 1997, die derzeit vorbereitet werden, hervorgehen. (98/C 304/151) SCHRIFTLICHE ANFRAGE E-0428/98 von Spalato Bellere· (NI) an die Kommission (24. Februar 1998) Betrifft: Vertretungen der Kommission In zahlreichen La¤ndern der Welt und bei den internationalen Institutionen wird die Europa¤ische Union von der Kommission vertreten, die ihrerseits hohe Beamte im Botschafterrang beauftragt, die Union selbst zu vertreten


title: SCHRIFTLICHE ANFRAGE Nr. 419/98 von Günter LÜTTGE an die Kommission. Ausnahme vom Wettbewerb für bestimmte Vorfelddienste in der Richtlinie 96/67/EG "Bodenabfertigungsdienste"

eurovoc_concepts:
airport
application of EU law
market access
provision of services
services company
transport infrastructure

text: C 323/36 DE Amtsblatt der Europa¤ischen Gemeinschaften 21. 10. 98 (98/C 323/44) SCHRIFTLICHE ANFRAGE E-0417/98 von Freddy Blak (PSE) an die Kommission (24. Februar 1998) Betrifft: Beka¤mpfung der Arbeitslosigkeit Kann die Kommission mitteilen, in welcher Ho¤he EU-Mittel zur Beka¤mpfung der Arbeitslosigkeit im Handelssektor, aufgeteilt auf die verschiedenen Bereiche, eingesetzt werden? Welche Generaldirektionen verwalten die Mittel und welche Bewertungskriterien werden zur Festlegung einer Rangordnung der eingereichten Projekte angewendet? Antwort von Herrn Flynn im Namen der Kommission (6. Mai 1998) Der Europa¤ische Sozialfonds (ESF) ist das wichtigste Instrument der Gemeinschaft zur Entwicklung der Humanressourcen und zur Verbesserung des Arbeitsmarktes u¤berall in der Europa¤ischen Union. Er arbeitet nicht sektorbezogen, sondern zielt in sehr unterschiedlichen Ta¤tigkeitsbereichen darauf ab, die Bescha¤ftigungsfa¤hig- keit der Stellensuchenden auf dem o¤rtlichen Arbeitsmarkt dadurch zu verbessern, da(cid:223) ihnen eine Ausbildung im Hinblick auf die Besetzung offener Stellen oder aber der Zugang zu neuen Bescha¤ftigungsmo¤glichkeiten gewa¤hrt wird. Die Gebietsko¤rperschaften ko¤nnen allerdings im Rahmen der vereinbarten Gemeinschaftlichen Fo¤rderkonzepte und gema¤(cid:223) der ESF-Verordnung spezifische Programme zur Entwicklung der o¤rtlichen Bescha¤ftigung in einzelnen Bereichen vorschlagen. U¤ ber die Ha¤lfte der zwischen 1994 und 1999 fu¤r die Entwicklung der Humanressourcen bestimmten Mittel des ESF wurden fu¤r allgemeine Ma(cid:223)nahmen zugunsten der vom Arbeitsmarkt Ausgeschlossenen oder der vom Ausschlu(cid:223) Bedrohten aufgewendet; eine Aufschlu¤sse- lung dieser globalen Zahlen nach Bereichen ist jedoch nicht mo¤glich. Wa¤hrend der ESF eingesetzt wird, um Menschen mit unterschiedlicher Arbeitsmarktbindung dabei zu helfen, ihre Bescha¤ftigungsfa¤higkeit zu erhalten oder zu verbessern, zielen andere Strukturfonds wie der Europa¤ische Ausrichtungs- und Garantiefonds fu¤r die Landwirtschaft (EAGFL), das Finanzinstrument fu¤r die Ausrichtung der Fischerei (FIAF) und der Europa¤ische Fonds fu¤r regionale Entwicklung (EFRE) darauf ab, die Bescha¤ftigungsmo¤glichkeiten durch Investitionen in die Infrastruktur und den Kapazita¤tenaufbau sowie durch Investitionen in la¤ndliche Gebiete und landwirtschaftliche Betriebe zu fo¤rdern und weiterzuentwickeln. Die Kriterien zur Festlegung der Art der Vorhaben, die fu¤r eine Fo¤rderung aus den Strukturfonds in Frage kommen, sind in begleitenden Leitlinien, zuletzt im Zusammenhang mit der Zwischenbewertung (1) niedergelegt. (1) Die Strukturfondsinterventionen der Gemeinschaft und die Bescha¤ftigung, Dok. KOM(96) 109 endg. Leitlinien vom 29. 4. 1996 fu¤r die Durchfu¤hrung von Ma(cid:223)nahmen in Industriegebieten mit ru¤ckla¤ufiger Entwicklung (Ziel 2)im zweiten Programmplanungszeitraum 1997-1999. Priorita¤ten fu¤r die Anpassung der Strukturfondsprogramme bis Ende 1999 › Leitlinien der Kommission vom 30. 5. 1997. (98/C 323/45) SCHRIFTLICHE ANFRAGE E-0419/98 von Gu¤ nter Lu¤ ttge (PSE) an die Kommission (24. Februar 1998) Betrifft: Ausnahme vom Wettbewerb fu¤r bestimmte Vorfelddienste in der Richtlinie 96/67/EG (cid:132)Bodenabferti- gungsdienste(cid:147) In den Fu(cid:223)noten zu den Ziffern 5. 1 bis 5. 3 des Anhangs der Richtlinie 96/67/EG (1) (cid:132)Bodenabfertigungsdienste(cid:147) ist vorgesehen, da(cid:223) bestimmte Vorfelddienste vom Wettbewerb ausgenommen sind, falls diese Dienste von Flugsicherungsorganisationen erbracht werden. Ist die Kommission der Auffassung, da(cid:223) in diesem Fall auch die Regelung des deutschen (cid:132)Gesetzes u¤ber die Bodenabfertigungsdienste auf Flugha¤fen(cid:147) auf die Ausu¤bung dieser Dienste keine Anwendung findet, da sie grundsa¤tzlich vom Geltungsbereich der Richtlinie und damit auch von deren Umsetzung ausgenommen sind? Wie wird die Richtlinie, soweit der Kommission bekannt, durch die Mitgliedstaaten ausgelegt und wie gedenkt sie, eine einheitliche Anwendung sicherzustellen? (1) ABl. L 272 vom 25. 10. 1996, S. 36