eurovoc_concepts:
animal feedingstuffs
animal nutrition
dietary product
manufactured feedingstuffs
marketing

text: C 129/54 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 27. 4. 98 È indispensabile promuovere norme di base universali e migliorare le legislazioni nazionali in funzione delle esperienze e dello sviluppo delle conoscenze; non prendendo in considerazione la dimensione ambientale negli scambi e negli investimenti, si lascerebbe aperta la porta a eventuali pratiche di dumping contrarie ad una sana concorrenza (il dumping è in contrasto con i principi dell’OMC). Esito della votazione Voti favorevoli: 41, voti contrari: 46, astensioni: 7. Parere del Comitato economico e sociale in merito alla «Proposta di direttiva del Parlamento europeo e del Consiglio che modifica la Direttiva 93/74/CEE del Consiglio concernente gli alimenti per animali destinati a particolari fini nutrizionali, nonché le Direttive 74/63/CEE, 79/373/CEE e 82/471/CEE» (1) (98/C 129/12) Il Consiglio, in data 6 novembre 1997, ha deciso, conformemente al disposto degli articoli 43 e 198 del Trattato che istituisce la Comunità europea, di consultare il Comitato economico e sociale in merito alla proposta di cui sopra. La Sezione «Agricoltura e pesca», incaricata di preparare i lavori del Comitato in materia, ha formulato il parere sulla base del rapporto introduttivo del relatore Gardner, in data 5 febbraio 1998. Il Comitato economico e sociale ha adottato il 25 febbraio 1998, nel corso della 352a sessione plenaria, con 76 voti favorevoli, 5 contrari e 6 astensioni, il seguente parere. 1. Osservazioni di carattere generale (i) La proposta in esame introduce nella legislazione comunitaria una nuova categoria di «supplementi nutrizionali per animali». Si tratta di miscele concen- trate di oligoelementi metallici, vitamine, ecc. , utilizzate nei supplementi assieme ad altri alimenti per animali. La categoria rientrerà anch’essa nella considerevole legislazione comunitaria esistente in materia, che già copre: (iii) Il Comitato non è pertanto pienamente convinto che sia davvero necessario introdurre tale nuova categoria a livello d’Unione europea. Se cosı` fosse, infatti, l’intero sistema diverrebbe ancor più com- plesso, mentre sin d’ora sarebbe necessario renderlo più trasparente e un primo passo in tal senso sarebbe la codificazione. (iv) Fatto salvo quanto procede, il presente parere formula le seguenti osservazioni. — alimenti composti per animali; — alimenti complementari per animali; — alimenti premiscelati per animali; — alimenti per animali destinati a particolari fini nutrizionali. (ii) I supplementi nutrizionali vengono ampiamente utilizzati negli Stati membri. In taluni Stati essi sono consentiti da una specifica legislazione, ad esempio i prodotti ANSA in Francia (Apports nutritionnels spécifiques d’Adaptation), mentre in altri Stati non esiste una normativa distinta e tali alimenti rientrano pertanto nelle categorie di alimenti per animali esistenti sulla base delle interpretazioni nazionali delle direttive in vigore. (1) GU C 298 del 30. 9. 1997, pag. 10. 1. 1. Base giuridica 1. 1. 1. La Commissione ha presentato la proposta in base all’articolo 100A del Trattato (mercato interno) sebbene la base giuridica normale per questo tipo di legislazione sia l’articolo 43 (agricoltura), dato che riguarda la produzione e la vendita dei prodotti di cui all’Allegato II. Il servizio giuridico del Consiglio ha confermato che l’articolo 43 rappresenta la base giuridica adeguata (Parere del servizio giuridico del Consiglio no 11180/97 del 10 ottobre 1997). 1. 1. 2. Il Comitato comprende le motivazioni che hanno portato la Commissione ad indicare l’artico- lo 100 A come base giuridica della direttiva in esame. Sottolinea, tuttavia, come tali motivazioni siano valide anche nel caso si scelga l’articolo 43. Pertanto, allo scopo di ovviare alla lunga e 1. 1. 3. complessa procedura oggi prevista in applicazione 27. 4. 98 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 129/55 dell’articolo 100 A, si propone di assumere come base giuridica l’articolo 43, già utilizzato per tutte le questioni relative all’agricoltura. Occorrerà procedere ad una revisione dopo l’entrata in vigore dell’articolo 129 del Trattato di Amsterdam. 1. 2. Definizioni 1. 2. 1. Dalle definizioni non è chiaro quali prodotti attuali o futuri rientrino nel campo di applicazione e quale sia la linea di demarcazione tra «alimenti per animali destinati a particolari fini nutrizionali», «supple- menti nutrizionali», miscele di alimenti per animali ed altri alimenti composti per animali. Cio` è molto importante per garantire che non vi siano prodotti che, in seguito alla proposta in esame, diventino illegali, oppure a causa degli effetti incrociati tra la proposta in esame e la presente e futura legislazione sugli additivi. Anche per questo aspetto, vi è il rischio di un vuoto legislativo, a meno che tutti i prodotti non vengano adeguatamente coperti. 1. 2. 2. Un elenco illustrativo dei «supplementi nutri- zionali» sarebbe di grande aiuto e dovrebbe far parte di ciascuna direttiva. Nell’allegato A figura un elenco del genere, ricavato dalla prassi vigente in un solo Stato membro. 1. 2. 3. Dato che sfortunatamente non esiste un elenco riguardante l’intera Unione, la Commissione dovrebbe prepararne uno. 2. Osservazioni di carattere particolare 2. 1. Articolo 2 2. 1. 1. uno strumento giuridico e andrebbe depennato. Il termine «temporaneo», è troppo vago per 2. 1. 1. 1. La Commissione intende con tale concetto un periodo di alcuni giorni, sino ad una settimana. Tuttavia attualmente vi sono parecchi casi in cui i supplementi, per essere efficaci, vanno somministrati per settimane o addirittura mesi, come ad esempio l’uso di supplementi di oligoelementi per bestiame allevato su pascoli di valore nutrizionale insufficiente. Allo stesso modo, trattamenti quali lo svezzamento, l’allenamento allo sforzo o il recupero da uno sforzo possono protrarsi per alcune settimane. I cavalli da corsa vengono ad esempio allenati e fatti correre per oltre 6 mesi: 2. 1. 1. 2. maggior chiarezza. I seguenti termini debbono venir definiti con 2. 1. 1. 2. 1. vita». «Condizioni particolari di allevamento o di La Commissione fa riferimento ad animali la cui fisiologia od il cui metabolismo siano irregolari, come ad esempio volatili che abbiano subito «colpi di calore». Tuttavia, parecchi supplementi vengono destinati all’ali- mentazione di animali in normale stato di salute, la cui situazione nutrizionale verrebbe compromessa in loro mancanza. I «fini nutrizionali particolari» di cui al 2. 1. 1. 2. 2. par. 1, lettera e), sembrano coincidere con i «fini nutrizionali specifici» del paragrafo 1 d). Si dovrebbe usare lo stesso termine nell’intero testo. Le espressioni «momentaneamente» e «temporaneamente» sono utiliz- zate senza che venga indicato cosa si intenda con esse. 2. 2. Articolo 4 Si dovrebbero escludere espressamente gli antibiotici, i coccidiostatici e altri prodotti farmaceutici dai supple- menti nutrizionali. 2. 3. Articolo 7 In diversi punti dell’articolo sembra sussistere confusione tra informazioni ed asserzioni. 2. 3. 1. bisognerebbe verosimilmente leggere: Ad esempio all’articolo 7, par. 5, primo trattino, «non asseriscano la presenza o il tenore di costituenti analitici diversi da quelli la cui dichiarazione è prevista al paragrafo 1, lettera d)». 2. 3. 2. L’attuale formulazione proibirebbe di fornire al consumatore informazioni sull’analisi del prodotto. Anche in altri passaggi risultano necessari cambiamenti analoghi. 2. 3. 3. A r t i c o l o 7 , p a r. 5 , t e r z o t r a t t i n o 2. 3. 3. 1. Il trattino va chiarito e cosı` modificato: «— non facciano riferimento a proprietà di preven- zione, di trattamento o di guarigione di una malattia diverse da quelle definite all’articolo 6. 3; tuttavia. » 2. 4. Articolo 9 È prevista la presentazione di fascicoli non soltanto per i nuovi supplementi nutrizionali, ma anche per gli alimenti per animali destinati a particolari fini nutrizio- nali. Questi ultimi sono regolamentati sin dal 1993 da una direttiva CEE, senza che fosse prevista la presentazione di fascicoli. Sfortunatamente la relazione non fornisce alcuna spiegazione sull’argomento. Il termine «fascicoli» puo` risultare fuorviante 2. 4. 1. in tale contesto, poiché esso sottintende di norma il tipo di giustificazione estremamente dettagliata necessaria per i prodotti farmaceutici o per i nuovi additivi. 2. 4. 2. Il termine «fascicoli» va sostituito con quanto segue: «L’informazione di cui agli allegati A e B, corredata da un “adeguata giustificazione scientifica”, analogamente a quanto richiesto attualmente per gli alimenti dietetici». C 129/56 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 27. 4. 98 2. 5. Articolo 3 (alla fine della proposta) 2. 6. Valutazione dell’impatto Le scadenze indicate sono assolutamente avulse 2. 5. 1. dalla realtà, soprattutto tenendo conto della base giuridi- ca proposta dalla Commissione. Il termine andrebbe modificato in «. entro due anni dalla pubblicazione della diret- tiva». Bruxelles, 25 febbraio 1998. 2. 6. 1. Tale valutazione non figura nel documento. La Commissione avrebbe dovuto esaminare ed indicare l’impatto della direttiva, in particolare sulle aziende agricole ed altre PMI. Il Presidente del Comitato economico e sociale Tom JENKINS ALLEGATO A al parere del Comitato economico e sociale Uso di supplementi nutrizionali (ANSA= Apports nutritionnels spécifiques d’Adaptation) in uno Stato membro Uso Specie animali Estro e accoppiamento Inizio e periodo di punta della lattazione Svezzamento e fase critica della crescita Periodo di punta della deposizione di uova, interruzione della deposizione delle uova, calo della percentuale di schiusa Muta Sincronizzazione della muta Incremento e mantenimento della crescita corporea superficiale Allenamento allo sforzo e recupero dopo uno sforzo Ricorso facoltativo a diete ricche di grassi Cattiva assimilazione di diete ricche di mangimi concentrati Pascolo Accelerazione del metabolismo dei minerali Cambiamenti di dieta, condizioni di allevamento, condizioni di vita, smistamento e trasporto, variazioni imprevedibili del clima o dell’ambiente Variazioni del comportamento alimentare (inappetenza) Vaccinazione, trattamento antiparassitario e convalescenza tutte tutte tutte pollame da uova e da allevamento galline da uova galline da uova tutte cavalli e cani tutte tutte ruminanti tutte tutte tutte tutte


eurovoc_concepts:
export refund
olive oil

formats: pdf print

text: L 56/22 EN Official Journal of the European Communities 26. 2. 98 COMMISSION REGULATION (EC) No 446/98 of 25 February 1998 fixing the export refunds on olive oil THE COMMISSION OF THE EUROPEAN COMMUNITIES, Having regard to the Treaty establishing the European Community, Having regard to Council Regulation No 136/66/EEC of 22 September 1966 on the establishment of a common organization of the market in oils and fats (1), as last amended by Regulation (EC) No 1581/96 (2), and in particular Article 3 (3) thereof, refund and may be limited to certain countries of des- tination, quantities, qualities and presentations; Whereas the second indent of Article 3 (3) of Regulation No 136/66/EEC provides that the refund on olive oil may be varied according to destination where the world market situation or the specific requirements of certain markets make this necessary; Whereas the refund must be fixed at least once every month; whereas it may, if necessary, be altered in the intervening period; Whereas Article 3 of Regulation No 136/66/EEC provides that, where prices within the Community are higher than world market prices, the difference between these prices may be covered by a refund when olive oil is exported to third countries; Whereas it follows from applying these detailed rules to the present situation on the market in olive oil and in particular to olive oil prices within the Community and on the markets of third countries that the refund should be as set out in the Annex hereto; Whereas the detailed rules for fixing and granting export refunds on olive oil are contained in Commission Regu- lation (EEC) No 616/72 (3), as last amended by Regulation (EEC) No 2962/77 (4); Whereas Article 3 (3) of Regulation No 136/66/EEC provides that the refund must be the same for the whole Community; Whereas, in accordance with Article 3 (4) of Regulation No 136/66/EEC, the refund for olive oil must be fixed in the light of the existing situation and outlook in relation to olive oil prices and availability on the Community market and olive oil prices on the world market; whereas, however, where the world market situation is such that the most favourable olive oil prices cannot be deter- mined, account may be taken of the price of the main competing vegetable oils on the world market and the difference recorded between that price and the price of olive oil during a representative period; whereas the amount of the refund may not exceed the difference between the price of olive oil in the Community and that on the world market, adjusted, where appropriate, to take account of export costs for the products on the world market; the representative market Whereas rates defined in Article 1 of Council Regulation (EEC) No 3813/92 (5), as last amended by Regulation (EC) No 150/95 (6), are used to convert amounts expressed in third country currencies and are used as the basis for determining the agricultural the Member States’ currencies; conversion rates of whereas detailed rules on the application and determina- tion of these conversions were set by Commission Regu- lation (EEC) No 1068/93 (7), as last amended by Regula- tion (EC) No 1482/96 (8); Whereas the Management Committee for Oils and Fats has not delivered an opinion within the time limit set by its chairman, HAS ADOPTED THIS REGULATION: Article 1 The export refunds on the products listed in Article 1 (2) (c) of Regulation No 136/66/EEC shall be as set out in the Annex hereto. (b) of Regulation No 136/66/EEC, Whereas, in accordance with Article 3 (3) third indent, point it may be decided that the refund shall be fixed by tender; whereas the tendering procedure should cover the amount of the Article 2 This Regulation shall enter into force on 26 February 1998. (1) OJ 172, 30. 9. 1966, p. 3025/66. (2) OJ L 206, 16. 8. 1996, p. 11. (3) OJ L 78, 31. 3. 1972, p. 1. (4) OJ L 348, 30. 12. 1977, p. 53. (5) OJ L 387, 31. 12. 1992, p. 1. (6) OJ L 22, 31. 1. 1995, p. 1. (7) OJ L 108, 1. 5. 1993, p. 106. (8) OJ L 188, 27. 7. 1996, p. 22. 26. 2. 98 EN Official Journal of the European Communities L 56/23 This Regulation shall be binding in its entirety and directly applicable in all Member States. Done at Brussels, 25 February 1998. For the Commission Franz FISCHLER Member of the Commission ANNEX to the Commission Regulation of 25 February 1998 fixing the export refunds on olive oil (ECU/100 kg) Product code Amount of refund (1) 1509 10 90 9100 1509 10 90 9900 1509 90 00 9100 1509 90 00 9900 1510 00 90 9100 1510 00 90 9900 5,50 0,00 4,00 0,00 0,00 0,00 (1) For destinations mentioned in Article 34 of amended Commission Regulation (EEC) No 3665/87 (OJ L 351, 14. 12. 1987, p 1), as well as for exports to third countries. NB: The product codes and the footnotes are defined in amended Commission Regulation (EEC) No 3846/87


title: Stellungnahme des Wirtschafts- und Sozialausschusses zu dem "Vorschlag für eine Verordnung (EG) des Rates zur Durchführung einer Stichprobenerhebung über Arbeitskräfte in der Gemeinschaft"

eurovoc_concepts:
economic statistics
labour market
sample survey
unemployment
working population

formats: html pdf print

text: 27. 4. 98 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften C 129/65 Stellungnahme des Wirtschafts- und Sozialausschusses zu dem „Vorschlag für eine Verord- nung (EG) des Rates zur Durchführung einer Stichprobenerhebung über Arbeitskräfte in der Gemeinschaft“ (98/C 129/15) Der Wirtschafts- und Sozialausschuß beschloß am 25. Februar 1998 gemäß Artikel 23 Absatz 3 der Geschäftsordnung, eine Stellungnahme zu dem vorgenannten Vorschlag zu ersuchen. Für die Vorbereitung der Arbeiten bestellte der Ausschuß Herrn Walker zum Hauptberichter- statter. Der Ausschuß verabschiedete auf seiner 352. Plenartagung (Sitzung vom 25. Februar 1998) mit 70 gegen 1 Stimme bei 1 Stimmenthaltung folgende Stellungnahme. 1. Einleitung 1. 1. Zur Erfüllung ihrer Aufgaben, zu denen insbeson- dere die Verfolgung der Entwicklung von Beschäftigung und Arbeitslosigkeit gehört (jährlicher Bericht an den Rat als Folgemaßnahme zum Essener Gipfeltreffen), zur Ermittlung der am stärksten von Arbeitslosigkeit betroffenen Regionen (Förderungswürdigkeit nach Ziel 2 der Strukturfonds) und zur Untersuchung der Lage von Personen und Haushalten auf dem Arbeitsmarkt benötigt die Kommission regelmäßig vergleichbare, ak- tuelle und auf regionaler Ebene repräsentative Daten über die Arbeitslosigkeit in den Mitgliedstaaten. Gegenwärtig besteht die 1. 2. gemeinschaftliche Arbeitskräfteerhebung aus der Zusammenfügung der unverbunden nebeneinander stehenden nationalen Arbeitskräfteerhebungen. Obzwar formell harmoni- siert (1), bewahren diese Erhebungen im wesentlichen ihre durch den nationalen Informationsbedarf begründe- ten spezifischen Merkmale. 1. 2. 1. Die weiterhin bestehenden Divergenzen betref- fen die Häufigkeit der Berichterstattung, die Definition des Referenzzeitraums, die Beobachtungseinheiten, die relevante Grundgesamtheit, die Beobachtungsmetho- den, den Stichprobenplan, die Hochrechnungsverfahren und die Fragebogen. Die Vergleichbarkeit der Daten von Land zu Land, insbesondere für Beschäftigung und Arbeitslosigkeit, wird dadurch erheblich erschwert. 1. 3. Eines der Hindernisse auf dem Weg zur Konver- genz der Erhebungsmethoden ist die Trägheit der großen Stichprobenerhebungen: Die Neukonzipierung einer na- tionalen Arbeitskräfteerhebung stellt einen erheblichen Investitionsaufwand Stichprobenplan, EDV-Organisation und Erhebungsinfrastruktur dar. Re- elle Möglichkeiten der Weiterentwicklung bestehen nur dann, wenn in einem Land eine solche Neukonzeption in Angriff genommen wird. Aus diesem Grunde definiert der Verordnungsvorschlag ein Ziel und läßt den Mit- gliedstaaten in einer U¨ bergangsphase die Möglichkeit, nur eine jährliche Erhebung im Frühjahr durchzuführen. hinsichtlich 1. 4. Besondere Aufmerksamkeit ist der Begrenzung der Kosten bei der Umsetzung der kontinuierlichen (1) Verordnung (EWG) Nr. 3711/91 des Rates vom 16. Dezem- ber 1991. Erhebung gewidmet worden: Die Ausdehnung der Datenerhebung aufs ganze Jahr dürfte eine rationellere Organisation und eine effizientere Nutzung der EDV- Ausrüstung erlauben; die festgelegten Genauigkeitsan- forderungen erfordern im allgemeinen keine erhebliche Ausweitung des jährlichen Stichprobenumfangs; die Verpflichtung zur Verwendung des Haushalts als Stich- probeneinheit wurde fallengelassen, um jenen Mitglied- staaten, die dies wünschen, die Durchführung personen- bezogener Stichproben zu ermöglichen, sofern die ande- ren haushaltsbezogenen Merkmale erfaßt werden. Be- stimmte Variablen der derzeitigen Erhebungsreihen wur- den gestrichen. In Anwendung des Subsidiaritätsprinzips müssen 1. 5. allein jene Variablen, die zur Bestimmung des Er- werbsstatus und der Unterbeschäftigung dienen, durch direkte Befragung der Personen erhoben werden, und zwar unter Befolgung gemeinsamer, strikter Grundsätze, die im Hinblick auf die Gewährleistung einer akzeptablen Ergebnisvergleichbarkeit als unver- zichtbar erachtet werden. Die übrigen Variablen können durch Fragen, deren Reihenfolge und Wortlaut die Mitgliedstaaten ohne gemeinschaftliche Vorgaben fest- legen, oder unter Verwendung anderer Quellen erhoben werden. sehr 1. 5. 1. Zudem erfordert die Zielstruktur keinen Stichproben-Rotationsplan, so daß die Mitgliedstaaten den Erhebungsplan verwenden können, der den nationa- len Besonderheiten am effizientesten Rechnung trägt. 2. Die Vorschläge der Kommission Die Mitgliedstaaten sollen jedes Jahr eine Ar- 2. 1. beitskräfteerhebung durchführen. Die Kommission schlägt eine kontinuierliche 2. 1. 1. Erhebung vor, die Quartals- und Jahresergebnisse liefert. Mitgliedstaaten, die nicht in der Lage sind, eine konti- nuierliche Erhebung durchzuführen, soll jedoch gestattet werden, lediglich eine jährliche Erhebung im Frühjahr durchzuführen. 2. 1. 2. Die zu erhebenden Daten sollen sich in der Regel auf die Situation im Verlauf der der Befragung vorangehenden Woche (von Montag bis Sonntag), der sogenannten Referenzwoche, beziehen. C 129/66 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften 27. 4. 98 2. 1. 3. Im Falle einer kontinuierlichen Erhebung wären die Referenzwochen gleichmäßig über das gesam- te Jahr verteilt. Die Befragung würde im Normalfall in der auf die Referenzwoche folgenden Woche stattfinden. Referenzwoche und Befragungszeitpunkt dürfen nur im Laufe des dritten Quartals mehr als fünf Wochen auseinander liegen. Die Referenzquartale bzw. -jahre würden Einheiten von 13 bzw. 52 Wochen bilden. 2. 2. Die Erhebung soll bei einer Stichprobenauswahl von Bürgern, die zum Zeitpunkt der Erhebung ihren Wohnsitz im Wirtschaftsgebiet des betreffenden Mit- gliedstaats haben, durchgeführt werden. Als Stichpro- beneinheit kann eine Einzelperson oder ein Haushalt gewählt werden. Unabhängig von der benutzten Stich- probeneinheit wären die Daten für alle Mitglieder eines Haushalts zu erheben. Wenn jedoch die Einzelperson Stichprobeneinheit ist, wäre für die übrigen Mitglieder des Haushalts nur ein eingeschränkter Datenumfang zu erfassen. Der Begriff „Haushalt“ wird in diesem Zusammenhang als etwas Gegenständliches definiert, d. h. alle unter einem Dach lebenden Personen werden unabhängig von den zwischen ihnen bestehenden Bezie- hungen als ein Haushalt betrachtet. 2. 2. 1. Die Grundgesamtheit für die Erhebung wären die in dem Wirtschaftsgebiet des jeweiligen Mitglied- staats ansässigen privaten Haushalte. Falls möglich, soll diese Gesamtheit um den in Anstaltshaushalten lebenden Teil der Bevölkerung ergänzt werden. Die Erhebung soll sich nicht auf die im Erwerbsalter befindlichen Bürger beschränken. 2. 2. 2. Die Variablen, die dazu dienen, den Er- werbsstatus und die Unterbeschäftigung zu bestimmen, wären durch Befragung der betroffenen Person oder, falls dies nicht möglich ist, durch Befragung eines anderen Mitglieds des gleichen Haushalts zu erheben. Weitere Informationen könnten aus anderen Quellen (z. B. Verwaltungsdaten) zusammengetragen werden, sofern sie qualitativ gleichwertig sind. 2. 3. Die vorgeschlagene Verordnung enthält einige Zuverlässigkeitskriterien, die den repräsentativen Cha- rakter der Stichprobe gewährleisten sollen. 2. 3. 1. Um eine zuverlässige Grundlage für die verglei- chende Analyse auf Gemeinschaftsebene sowie auf der Ebene der Mitgliedstaaten und spezifischer Regionen zu schaffen, müßte der Stichprobenplan gewährleisten, daß für Merkmale, die 5 % der Bevölkerung im erwerbsfähi- gen Alter betreffen, der relative Standardfehler der Schätzungen von Jahresdurchschnittswerten (oder von Frühjahrswerten im Falle einer jährlichen Erhebung im Frühjahr) auf der Ebene NUTS 2 höchstens 8 % beträgt, wobei vom Designeffekt für die Variable „Arbeitslosig- keit“ auszugehen wäre. 2. 3. 1. 1. nern wären von dieser Anforderung ausgenommen. Regionen mit weniger als 300 000 Einwoh- 2. 3. 2. Im Falle einer kontinuierlichen Erhebung wäre der Stichprobenplan so zu gestalten, daß sichergestellt wird, daß für Merkmale, die etwa 5 % der Bevölkerung im erwerbsfähigen Alter betreffen, der Standardfehler für die Schätzung von Veränderungen dieser Merkmale zwischen zwei aufeinanderfolgenden Quartalen auf na- tionaler Ebene höchstens 2 %, bezogen auf das Niveau der Merkmalsausprägungen in der Grundgesamtheit, beträgt. 2. 3. 2. 1. Für Mitgliedstaaten mit einer Bevölkerung zwischen einer und zwanzig Millionen soll die vorstehen- de Anforderung dahingehend abgeschwächt werden, daß der Standardfehler maximal 3 % betragen darf. 2. 3. 2. 2. Die Mitgliedstaaten mit einer Bevölkerung unter einer Million Einwohnern sollen von diesen Anforderungen für Veränderungsschätzungen ausge- nommen sein. 2. 3. 3. Im Falle einer jährlichen Erhebung im Frühjahr soll mindestens ein Viertel der Erhebungseinheiten der Stichprobe der vorhergehenden Erhebung entnommen und mindestens ein Viertel in die Stichprobe der nächsten Erhebung einbezogen werden. 2. 3. 4. Wegen Nichtbeantwortung bestimmter Fragen fehlende Daten sollen in der Regel imputiert werden. 2. 3. 5. Bei der Berechnung der Gewichte für die Hochrechnung sollen die Auswahlwahrscheinlichkeiten sowie exogene Eckdaten über die Verteilung der Grund- gesamtheit nach Geschlecht, Alter (5-Jahres-Klassen) und Region (Ebene NUTS 2) berücksichtigt werden, und zwar in dem Maße, in dem diese Eckdaten hinreichend verläßlich sind. Für alle Mitglieder eines Haushalts soll derselbe Gewichtungskoeffizient verwendet werden. 2. 3. 5. 1. Die Mitgliedstaaten sollen Eurostat alle von dieser Behörde gewünschten Auskünfte bezüglich der Organisation und Methodik der Erhebung erteilen und insbesondere die Kriterien für die Gestaltung und den Umfang der Stichprobe angeben. 2. 4. Die für die zu erhebenden Daten maßgeblichen Merkmale sind im Anhang 1 zu dieser Stellungnahme aufgelistet. Die Auflistung umfaßt 13 Module mit insgesamt 85 Fragen. Wenn die Einzelperson Stichpro- beneinheit ist, sollen die Module g), h), i) und j) bei der Erhebung von Daten über die anderen Mitglieder des Haushalts nicht verwendet werden. 2. 4. 1. Es ist vorgesehen, den Umfang der Erhebung von Zeit zu Zeit um zusätzliche Variablen, die sogenann- ten Ad-hoc-Module, zu erweitern. Mit diesen ergänzen- den Modulen könnten weitere Aspekte wie z. B. die Arbeitsorganisation, Arbeitsunfälle und der U¨ bergang von den Bildungseinrichtungen in das Erwerbsleben erfaßt werden. Der Umfang eines Ad-hoc-Moduls soll den Umfang des Moduls c) nicht überschreiten. Jedes Jahr soll ein Mehrjahresprogramm von 2. 4. 1. 1. Ad-hoc-Modulen festgelegt werden. Die Festlegungen sollen mindestens zwölf Monate vor Beginn der Refe- renzperiode für jedes in dem Programm enthaltene Modul erfolgen. Das Mehrjahresprogramm soll für jedes Ad-hoc-Modul das Thema, die betroffenen Mitglied- staaten und Regionen, die Referenzperiode, den Stichprobenumfang (gleich dem Umfang der Haupt- stichprobe oder kleiner) sowie die Frist für die U¨ bermitt- lung der Ergebnisse (die von der Frist für die gesamte Erhebung abweichen kann) spezifizieren. 27. 4. 98 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften C 129/67 Die Mitgliedstaaten sollen das Recht haben, die 2. 5. Beantwortung der Fragen zwingend vorzuschreiben. 2. 6. Die Mitgliedstaaten sollen Eurostat spätestens zwölf Wochen nach Ende des Referenzquartals im Falle einer kontinuierlichen Erhebung (und spätestens neun Monate nach Ende der Referenzperiode im Falle einer Frühjahrserhebung) die ordnungsgemäß überprüften Ergebnisse der Erhebung für jede befragte Person (ohne Angabe von Namen und Adresse) übermitteln. Es ist vorgesehen, daß die Kommission dem 2. 7. Parlament und dem Rat ab dem Jahr 2000 alle drei Jahre einen Bericht über die Umsetzung der Verordnung vorlegt. Dieser Bericht soll insbesondere die Qualität der von den Mitgliedstaaten angewandten statistischen Methoden bewerten. 2. 8. Die Kommission soll von dem Ausschuß für das Statistische Programm unterstützt werden, der durch die Entscheidung (EWG, Euratom) Nr. 89/382 eingesetzt wurde und im Rahmen des „Regelungsausschuß- Verfahren“ tätig werden soll. Die von der Kommission erlassenen Maßnahmen sollen unmittelbar gelten. Im Falle eines Widerspruchs zwischen diesen Maßnahmen und der Stellungnahme des Ausschusses soll die Kommis- sion die Maßnahmen unverzüglich dem Rat mitteilen und ihre Durchführung verschieben. Der Rat hätte dann die Möglichkeit, die Maßnahmen innerhalb von drei Monaten mit qualifizierter Mehrheit abzulehnen. An- dernfalls würden die Maßnahmen automatisch in Kraft treten. 2. 9. Mit der Verabschiedung des Vorschlags würde die Verordnung (EWG) Nr. 3711/91 außer Kraft gesetzt. 3. Allgemeine Bemerkungen Der Ausschuß betrachtet die Verfügbarkeit von 3. 1. zuverlässigen und detaillierten Informationen über die Merkmale des Arbeitsmarkts, einschließlich der Beschäf- tigungscharakteristika sowie der Art und des Umfangs der Arbeitslosigkeit in den Mitgliedstaaten sowie über unterschiedliche Regionen in einzelnen Mitgliedstaaten, als einen Faktor, der für die Entwicklung einer kohären- ten und koordinierten Strategie zum Abbau der Arbeits- losigkeit in der Europäischen Union von essentieller Bedeutung ist. Es liegt daher auf der Hand, daß die einschlägigen Statistiken, wenn sie wirklich nutzbrin- gend sein sollen, auf einer vergleichbaren, widerspruchs- freien Grundlage erstellt werden müssen. 3. 1. 1. Der Ausschuß begrüßt den von der Kommission vorgelegten Vorschlag deshalb als einen positiven Schritt in diese Richtung. 3. 2. Nach Ansicht des Ausschusses könnten hinsicht- lich der Vergleichbarkeit der Statistiken signifikante Fortschritte erzielt werden, wenn alle Mitgliedstaaten verpflichtet wären, eine kontinuierliche Erhebung durch- zuführen, was gegenwärtig in den meisten Mitgliedstaa- ist. Der Ausschuß hofft deshalb, daß ten der Fall die U¨ bergangsphase, in der den Mitgliedstaaten die Möglichkeit gelassen werden soll, nur eine jährliche Erhebung im Frühjahr vorzunehmen, so kurz wie mög- lich gehalten und in näherer Zukunft gewährleistet wird, daß alle Mitgliedstaaten eine kontinuierliche Erhebung durchführen. Dies dürfte weder für die zuständigen Behörden der Mitgliedstaaten noch für die Befragten übermäßige Belastungen mit sich bringen. 3. 3. Die Genauigkeit einer Stichprobenerhebung hängt in ganz erheblichem Maße davon ab, inwieweit der Stichprobe eine wirkliche Zufallsauswahl zugrunde liegt. Der Ausschuß begrüßt deshalb den Vorschlag, daß die Mitgliedstaaten berechtigt sein sollen, die Beantwortung der Fragen zwingend vorzuschreiben, weil die Möglichkeit der Nichtbeantwortung dem Zu- fallscharakter der Stichprobe abträglich wäre. Die Aus- wahl der Stichpunkte sollte gemeinsam getroffen wer- den. 3. 3. 1. Der Ausschuß betrachtet die weiterhin beste- henden nationalen Unterschiede hinsichtlich des Inhalts der Fragebogen und deren Handhabung und Auslegung als einen Schwachpunkt des Systems, der keine wirkliche Vergleichbarkeit der erzielten Ergebnisse zulassen wird. Er hält deshalb ein größeres Maß an Harmonisierung in diesem Bereich für wünschenswert. 3. 3. 2. Auch hinsichtlich der Arbeitslosenquoten im engeren und im weiteren Sinne nach der Definition der Internationalen Arbeitsorganisation dürfte nach Auffassung des Ausschusses die Harmonisierung der Erhebung eine einheitliche Berechnung und Bekanntgabe ermöglichen. Nach Ansicht des Ausschusses ist die derzeitige Bekanntgabe der Arbeitslosenquote im enge- ren Sinne nicht ausreichend, um die Probleme der Arbeitslosigkeit korrekt einschätzen zu können, und sie beeinträchtigt darüber hinaus die Vergleichbarkeit der einzelstaatlichen Daten, was um so gravierender ist, als die Kommission ihre Vorschläge für die anteilmäßige Zuweisung der Strukturmittelfonds auf diese Daten stützt. 3. 4. Der Ausschuß ist der Ansicht, daß derartige Erhebungen außerordentlich nützlich sein können, wenn es darum geht, das wirkliche Ausmaß der Arbeitslosig- keit festzustellen, indem beispielsweise die Personen erfaßt werden, die sich nicht arbeitslos gemeldet haben, weil sie keine wirklichen Beschäftigungschancen für sich sehen, die jedoch zur Aufnahme einer Tätigkeit bereit wären, wenn diese Möglichkeit tatsächlich bestünde. Darüber hinaus könnten aus diesen Erhebungen interes- sante Erkenntnisse über die Teilzeitarbeit gewonnen werden, indem zwischen den Personen unterschieden wird, die auf eigenen Wunsch teilzeitbeschäftigt sind, und denjenigen, die mangels Alternativen dazu gezwun- gen sind. Im Hinblick darauf sollten die Fragen so formuliert werden, daß sowohl der Wunsch nach einer Verlängerung als auch der Wunsch nach einer Ver- kürzung der Arbeitszeit erfaßt wird, damit zuverlässige Statistiken zur Verfügung stehen, die über die benötigte Zahl der Vollzeitarbeitsplatz-A¨ quivalente Aufschluß geben. Weitere Aspekte, denen Aufmerksamkeit gewid- met werden sollte, sind die verschiedenen Arten von Arbeitsverträgen und die Bereitstellung differenzierten Datenmaterials über befristete Arbeitsverhältnisse. C 129/68 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften 27. 4. 98 3. 4. 1. Die Verwendung von „Ad-hoc-Modulen“ eröffnet beträchtliche Möglichkeiten im Hinblick auf die Erhebung detaillierter Informationen über den Beschäftigungsstand, spezifische Aspekte der Arbeitslo- sigkeit und vertragliche Vereinbarungen. 4. Schlußfolgerung Der Ausschuß bedauert, daß er nicht mit dem 4. 1. Verordnungsvorschlag befaßt wurde, so daß er von seinem Initiativrecht Gebrauch machen mußte, um die vorliegende Stellungnahme abgeben zu können. Die vorgeschlagene Unterstützung der Kommis- 3. 5. sion durch den Ausschuß für das Statistische Programm, der auf der Grundlage des „Regelungsausschuß- Verfahrens“ tätig werden soll, hält der Ausschuß für richtig. 4. 2. Der Ausschuß begrüßt den Vorschlag der Kom- mission für eine Verordnung des Rates zur Durchführung einer Stichprobenerhebung über Arbeitskräfte in der Gemeinschaft. Brüssel, den 25. Februar 1998. Der Präsident des Wirtschafts- und Sozialausschusses Tom JENKINS ANHANG zur Stellungnahme des Wirtschafts- und Sozialausschusses Erhebungsmerkmale 1. Die zu erhebenden Informationen beziehen sich auf folgende Merkmale: a) demographischer Hintergrund: — laufende Nummer innerhalb des Haushalts, — Geschlecht, — Geburtsjahr, — Geburtsdatum, bezogen auf das Ende der Bezugsperiode, — Familienstand, — Beziehung zur Bezugsperson, — laufende Nummer des Ehepartners, — laufende Nummer des Vaters, — laufende Nummer der Mutter, — Staatsangehörigkeit, — Dauer des Aufenthalts im Mitgliedsland (Jahre), — Geburtsland (fakultativ), — Art der Beteiligung an der Erhebung (unmittelbare Beteiligung oder Beteiligung über ein anderes Mitglied des Haushalts); b) Erwerbsstatus: — Erwerbsstatus in der Referenzwoche, — Grund dafür, daß trotz vorhandener Erwerbstätigkeit nicht gearbeitet wurde, — Arbeitssuche von Personen ohne Beschäftigung, — Art der gesuchten Tätigkeit (Selbständiger oder Arbeitnehmer), — angewandte Methode der Arbeitssuche, — Verfügbarkeit zur Arbeitsaufnahme; c) Merkmale der Haupterwerbstätigkeit: — Stellung im Beruf, — Wirtschaftszweig der örtlichen Einheit, — Beruf, — Zahl der Personen, die in der örtlichen Einheit arbeiten, 27. 4. 98 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften C 129/69 — Land der Arbeitsstätte, — Region der Arbeitsstätte, — Jahr und Monat des Beginns der derzeitigen Erwerbstätigkeit, — unbefristete/befristete Tätigkeit (und Gründe), — Dauer der befristeten Tätigkeit/des befristeten Arbeitsvertrags, — Unterscheidung Vollzeit-/Teilzeittätigkeit (und Gründe), — Arbeit zu Hause; d) Arbeitszeit: — normalerweise je Woche geleistete Arbeitsstunden, — Zahl der je Woche tatsächlich geleisteten Arbeitsstunden, — wichtigster Grund für die Abweichung der tatsächlichen von der normalen Arbeitszeit; e) Angaben über die Nebenerwerbstätigkeit: — Vorhandensein von mehr als einer Erwerbstätigkeit, — Stellung im Beruf, — Wirtschaftszweig der örtlichen Einheit, — Zahl der tatsächlich geleisteten Arbeitsstunden; f) sichtbare Unterbeschäftigung: — Wunsch, normalerweise eine größere Stundenzahl pro Woche als derzeit zu arbeiten (fakultativ im Fall einer Jahreserhebung), — Suche nach einer anderen Arbeit und Gründe dafür, — Art der gesuchten Tätigkeit (als Arbeitnehmer oder Selbständiger), — verwendete Methoden bei der Arbeitsuche, — Grund, weshalb keine andere Arbeit gesucht wird (fakultativ im Fall einer Jahreserhebung), — Verfügbarkeit zur Arbeitsaufnahme, — Zahl der gewünschten Arbeitsstunden (fakultativ im Fall einer Jahreserhebung); g) Arbeitssuche: — Art der gesuchten Tätigkeit (Voll- oder Teilzeittätigkeit), — Dauer der Arbeitssuche, — Situation unmittelbar vor Beginn der Arbeitssuche, — Einschreibung bei einer öffentlichen Arbeitsvermittlung und Erhalt von Arbeitslosenun- terstützung, — Bereitschaft zur Arbeitsaufnahme (obwohl keine Suche nach Arbeit), — Grund, warum die Person keine Arbeit gesucht hat; h) schulische und berufliche Bildung: — Teilnahme an schulischer oder beruflicher Aus- oder Fortbildung im Laufe der letzten vier Wochen, — Zweck, — Niveau, — Ort, — Gesamtdauer, — Gesamtzahl der Stunden an Aus- oder Fortbildung, — höchstes erfolgreich abgeschlossenes Niveau der schulischen oder beruflichen Bildung, — Jahr, in dem dieser Abschluß erworben wurde, — erhaltene berufliche Ausbildung im dualen System; i) bisherige Berufserfahrung beschäftigungsloser Personen: — frühere Erwerbstätigkeit, — Jahr und Monat der letzten Erwerbstätigkeit, — wichtigster Grund für die Aufgabe der letzten Erwerbstätigkeit, — beruflicher Status in der letzten Erwerbstätigkeit, — Wirtschaftszweig der örtlichen Einheit, in der die Person zuletzt erwerbstätig war, — bei der letzten Erwerbstätigkeit ausgeübter Beruf; j) Situation ein Jahr vor der Erhebung: — vorwiegender Erwerbsstatus, — beruflicher Status, — Wirtschaftszweig der örtlichen Einheit, in der die Person zuletzt erwerbstätig war, — Land des Wohnsitzes, — Region des Wohnsitzes; C 129/70 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften 27. 4. 98 k) l) vorwiegender Erwerbsstatus (fakultativ); Einkommen (fakultativ); m) technische Angaben im Zusammenhang mit der Befragung: — Jahr der Erhebung, — Referenzwoche, — Befragungswoche, — Mitgliedstaat, — Region des Haushalts, — Grad der Verstädterung, — laufende Nummer des Haushalts, — Art des Haushalts, — Art des Anstaltshaushalts, — Hochrechnungsfaktor, — Unterstichprobe, bezogen auf die vorausgegangene Erhebung (jährliche Erhebung), — Unterstichprobe, bezogen auf die folgende Erhebung (jährliche Erhebung), — laufende Nummer der Erhebungsreihe. Stellungnahme des Wirtschafts- und Sozialausschusses zu dem „Vorschlag für eine Verord- nung (EG) des Rates über die Anwendung von Artikel 92 und 93 des EG-Vertrages auf bestimmte Gruppen horizontaler Beihilfen“ (98/C 129/16) Die Kommission beschloß am 7. Oktober 1997, den Wirtschafts- und Sozialausschuß gemäß Artikel 198 des EG-Vertrags um Stellungnahme zu dem vorgenannten Vorschlag zu ersuchen. Die mit der Vorbereitung der Arbeiten beauftragte Fachgruppe Industrie, Handel, Handwerk und Dienstleistungen nahm ihre Stellungnahme am 6. Februar 1998 an. Berichterstatter war Herr van Dijk. Der Ausschuß verabschiedete auf seiner 352. Plenartagung am 25. und 26. Februar 1998 (Sitzung vom 25. Februar) mit 70 Ja-Stimmen bei 4 Stimmenthaltungen folgende Stellungnahme. 1. Einleitung c) Beihilfen für die Wirtschaft bestimmter Gebiete der Bundesrepublik Deutschland. 1. 1. Der EG-Vertrag betrachtet staatliche Beihilfen in der Regel als mit dem Gemeinsamen Markt unvereinbar. Die Artikel 92 und 93 des EG-Vertrags sind diesem Sachverhalt gewidmet. In Artikel 94 wird deutlich gemacht, in welcher Form die zu ergreifenden Maßnah- men beschlossen werden können. Folgende Beihilfen sind gemäß dem Vertrag mit 1. 2. dem Gemeinsamen Markt vereinbar: a) Beihilfen sozialer Art an einzelne Verbraucher, wenn sie ohne Diskriminierung nach der Herkunft der Waren gewährt werden; 1. 3. Daneben können auch folgende Formen staatli- cher Beihilfen als mit dem Vertrag vereinbar betrachtet werden: a) Beihilfen zur Förderung der wirtschaftlichen Ent- wicklung von Gebieten, in denen die Lebenshaltung außergewöhnlich niedrig ist oder eine erhebliche Unterbeschäftigung herrscht; b) Beihilfen zur Förderung wichtiger Vorhaben von gemeinsamem europäischen Interesse oder zur Behe- bung einer beträchtlichen Störung im Wirtschaftsle- ben eines Mitgliedstaats; b) Beihilfen zur Beseitigung von Schäden, die durch Naturkatastrophen oder sonstige außergewöhnliche Ereignisse entstanden sind; c) Beihilfen zur Förderung der Entwicklung gewisser Wirtschaftszweige oder Wirtschaftsgebiete, sofern das gemeinsame Interesse dadurch nicht beeinträch- tigt wird;


title: Parecer do Comité Económico e Social sobre a «Proposta de directiva do Parlamento Europeu e do Conselho relativa a disposições especiais aplicáveis aos veículos destinados ao transporte de passageiros, com mais de oito lugares sentados além do lugar do condutor, e que altera a Directiva 70/156/CEE do Conselho»

eurovoc_concepts:
EU law
carriage of passengers
motor vehicle
national law
safety device

text: 27. 4. 98 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias C 129/5 Parecer do Comité Econo´ mico e Social sobre a «Proposta de directiva do Parlamento Europeu e do Conselho relativa a disposiço˜ es especiais aplica´veis aos veı´culos destinados ao transporte de passageiros, com mais de oito lugares sentados além do lugar do condutor, e que altera a Directiva 70/156/CEE do Conselho» (98/C 129/02) Em 13 de Novembro de 1997, o Conselho decidiu, nos termos do artigo 1004-A do Tratado que institui a Comunidade Europeia, consultar o Comité Econo´ mico e Social sobre a proposta supramencionada. A Secça˜o de Secça˜o de Indu´ stria, Comércio, Artesanato e Serviços encarregada de preparar os correspondentes trabalhos emitiu parecer em 6 de Fevereiro de 1998, sendo relator E. Bagliano. Na 3521 reunia˜o plena´ria (sessa˜o de 25 de Fevereiro de 1998), o Comité Econo´mico e Social adoptou, por 81 votos a favor e 4 abstenço˜es, o parecer que se segue. 1. Introduça˜o 1. 1. A presente proposta de directiva tem como objecto as disposiço˜ es especiais de recepça˜o dos «auto- carros» (categorias M2 e M3) (1) e completa neste sentido (para precisamente incluir os autocarros) a Directiva 70/156/CEE, diploma-«quadro» sobre a recepça˜o dos veı´culos a motor na Unia˜o Europeia. A recepça˜o comunita´ria permite, como é sabido, a venda e a colocaça˜o em circulaça˜o, em todos os Estados-Membros, de veı´culos cuja recepça˜o tenha sido feita num so´ Estado-Membro da Unia˜o Europeia. Actualmente apenas se aplica aos automo´veis (categoria M1) relativamente aos quais foram adoptadas todas as directivas especı´ficas necessa´rias (45 no total). No que respeita aos autocarros, pelo contra´rio, falta ainda adoptar a directiva relativa às caracterı´sticas técnicas de construça˜o dos autocarros e do equipamento dos mesmos. A proposta de directiva objecto do presente parecer (caracterı´sticas técnicas de construça˜o dos autocarros e do equipamento dos mesmos) tem como base quer os Regulamentos CEE-ONU [R36, R52 e R66 (2)], adoptados nalguns Estados-Membros e também em muitos outros Estados europeus e na˜o europeus, quer o projecto de regulamento em elaboraça˜o na CEE-ONU, para os veı´culos de dois andares. A proposta da Comissa˜o tem como objectivo 1. 2. definir prescriço˜es mı´nimas para garantir a segurança dos passageiros e favorecer o transporte de passageiros com mobilidade reduzida. (1) Categoria M2: veı´culos destinados ao transporte de passa- geiros com mais de oito lugares sentados além do lugar do condutor e cujo peso ma´ximo na˜o ultrapasse as cinco toneladas. Categoria M3: veı´culos destinados ao transporte de passa- geiros com mais de oito lugares sentados além do lugar do condutor e cujo peso ma´ximo ultrapasse as cinco toneladas. (2) R-36 — autocarros de grande capacidade (mais de 22 pas- sageiros) R-52 — «minibus» (até 22 passageiros) R-66 — resistência da superestrutura. As disposiço˜es referem-se a: — subdivisa˜o em classes; — definiça˜o de autocarro de piso rebaixado; — distribuiça˜o pelos eixos da massa de pessoas e bagagens; — superfı´cie mı´nima para os passageiros em pé e nu´mero ma´ximo de passageiros; — estabilidade; — protecça˜o contra riscos de incêndio; — saı´das (portas de serviço e de emergência, janelas de emergência e portinholas de tejadilho): nu´mero, localizaça˜o, acesso, e caracterı´sticas técnicas; — degraus de acesso ao veı´culo; — bancos e espaço para os passageiros sentados; — corrima˜os e pegas para os passageiros; — resistência da superestrutura; — transporte de passageiros com mobilidade reduzida e mecanismos auxiliares de embarque; — veı´culos de dois andares. 2. Observaço˜es 2. 1. Classes de veı´culos 2. 1. 1. I n t r o d u ç a˜ o A divisa˜o em classes, que reproduz a dos regulamentos da CEE-ONU, tem como finalidade prever diferentes disposiço˜es, e portanto também diferentes equipamen- tos, consoante o veı´culo se destinar a ser utilizado para o transporte de passageiros de pé ou sentados (classes I e II) ou somente sentados (classe III). As classes refe- rem-se igualmente a veı´culos de capacidade reduzida, ou seja, até 22 passageiros (classe A, com espaço para passageiros de pé, e classe B, apenas para passageiros sentados). Definem-se, em particular (Anexo I): — veı´culos da classe I e A concebidos fundamentalmente para o transporte de passageiros de pé e, portanto, para uma utilizaça˜o com paragens frequentes e pro´ximas; C 129/6 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias 27. 4. 98 — veı´culos da classe II concebidos essencialmente para o transporte de passageiros sentados e, consequente- mente, para trajectos longos e paragens distanciadas; — veı´culos da classe III e B, que na˜o esta˜o preparados para o transporte de passageiros de pé. Todos os «anexos técnicos» assentam nesta 2. 1. 2. subdivisa˜o em classes, em funça˜o, justamente, das diferentes utilizaço˜ es dos veı´culos, mas com um grau equivalente de segurança. O «objectivo principal» da directiva é, de facto, «assegurar a segurança dos passagei- ros» como é afirmado num dos considerandos. Um objectivo de segurança é, por exemplo, transportar o menor nu´mero de passageiros de pé quando da utilizaça˜o do veı´culo em trajectos longos. Outro parâme- tro importante de segurança é o tempo de evacuaça˜o do veı´culo, que impo˜e que o espaço mı´nimo para cada passageiro que viaja sentado e cada passageiro que viaja de pé seja diferente segundo a classe do veı´culo. 2. 1. 3. O Comité concorda com este projecto porque estabelece uma relaça˜o razoa´vel entre os custos e os objectivos sem prejudicar o resultado final da «segurança equivalente» e também porque esta´ em harmonia com os regulamentos da CEE-ONU, em permanente evoluça˜o. 2. 2. Protecça˜o contra riscos de incêndio As prescriço˜es desta proposta de directiva (ponto 7. 5 do Anexo I) completam as da Directiva «ad hoc» sobre comportamento ao fogo de materiais inflama´veis (95/28/CE) e em rigor deveriam ser incluı´das nesta u´ltima por razo˜es de homogeneidade do conteu´ do. De facto, ja´ assim se passa no que respeita à obrigatoriedade dos cintos de segurança nos veı´culos das classes II e III e para a resistência dos bancos. 2. 3. Degraus A proposta de directiva estabelece (ponto 7. 7. 7. 1 do Anexo I) uma distância ma´xima do primeiro degrau ao solo de 320 mm para os veı´culos das classes I, II e A. A este respeito note-se, porém, que para os veı´culos de todas as classes utilizados em trajectos com inclinaço˜es varia´veis (existentes também nas a´reas urbanas), em especial para os veı´culos da classe II, concebidos para utilizaça˜o em trajectos longos (a velocidade elevada), na˜o é possı´vel reduzir a distância do primeiro degrau ao solo além de um certo limite. Assim, a distância ma´xima do primeiro degrau ao solo devera´ ser alinhada com as disposiço˜ es dos Regulamen- tos CEE/ONU R36 e R52 que prevêem uma altura de 36 cm para as classes I e A e de 40 cm para as classes II, III e B. 2. 4. Resistência da superestrutura (Anexo IV) A proposta de directiva prevê para o compartimento dos passageiros um espaço de sobrevivência (espaço residual) em caso de capotamento do veı´culo. Seria deseja´vel que o espaço residual fosse extensivo ao compartimento do condutor e que o problema da segurança global do condutor fosse tratado quanto antes numa directiva «ad hoc». 2. 5. Desejaria o Comité que a directiva especificasse as saı´das de emergência adequadas em vez de tratar em pormenor de aspectos operacionais como o nu´mero de portas de serviço. 2. 6. Transporte de passageiros com mobilidade redu- zida (ponto 7. 12 do Anexo I) e mecanismos auxiliares do embarque (Anexo VII) A proposta de directiva trata de modo pormenorizado e completo dos problemas relacionados com o transporte de passageiros com mobilidade reduzida, incluı´dos os que utilizam cadeira de rodas. O Comité afirma-se plenamente de acordo e acolhe com satisfaça˜o a intença˜o da Comissa˜o de realizar estudos suplementares para encontrar soluço˜es cada vez melho- res para facilitar o acesso das pessoas com mobilidade reduzida aos veı´culos. O Comité gostaria de que a directiva garantisse plena facilidade de acesso, tal com é exigido pelas organizaço˜ es representativas dos interesses das pessoas deficientes. A este respeito, porém, o Comité considera oportuno que o problema seja tratado de modo realista, sobretudo na perspectiva de obter resultados efectivos em tempo razoa´vel. Para tal, e em respeito do princı´pio da subsidiariedade, os Estados-Membros podera˜o empe- nhar-se em fixar, em funça˜o das respectivas realidades nacionais e locais, uma quota mı´nima de autocarros dotados dos mecanismos auxiliares para embarque e desembarque de passageiros com mobilidade reduzida. O Comité verifica que relativamente a todas as classes, com excepça˜o da classe I, a Comissa˜o se reserva, nos considerandos, a possibilidade de avaliar num segundo momento, as «soluço˜es técnicas adequadas» «se necessa´- rio, com base num relato´ rio da Comissa˜o». 2. 7. Artigo 35 da proposta de directiva — Recepça˜o «ba´sica» e recepça˜o nos termos de derrogaço˜ es A proposta de directiva prevê dois nı´veis de recepça˜o: uma recepça˜o «ba´sica» e uma recepça˜o nos termos de derrogaço˜es (artigo 34) indicadas com um «A» nalguns pontos dos Anexos I e VIII. A recepça˜o «A», para a qual também algumas das prescriço˜es fundamentais diferem das aplica´veis à recepça˜o «ba´sica», destina-se a permitir a recepça˜o comunita´ria de veı´culos com caracterı´sticas 27. 4. 98 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias C 129/7 particulares existentes nalguns Estados-Membros. Os outros Estados-Membros têm, apesar disso, a possibili- dade de rejeita´-la. O Comité regista os motivos que levaram a prever este duplo nı´vel de recepça˜o e concorda com o seu cara´cter tempora´rio, para que aponta o n4 3 do artigo 34 que prevê a possibilidade de uma revisa˜o no ano 2003. 2. 8. Nu´mero 1 do artigo 45 da proposta de directiva 2. 8. 1. O n4 1 do artigo 44 refere-se aos veı´culos da classe I «concebidos para serem utilizados em carreiras regulares urbanas e interurbanas» que devera˜o: a) conformar-se com as disposiço˜ es técnicas das par- tes B ou C do Anexo I; b) dispor de, pelo menos, um dos equipamentos auxilia- res de embarque previstos no Anexo VII. 2. 8. 1. 1. Se é correcto aplicar as prescriço˜es técnicas referidas em a) aos veı´culos da classe I destinados às carreiras urbanas, ja´ parece contradito´rio, nomeada- mente com o critério da divisa˜o em classes, acrescentar também a utilizaça˜o dos veı´culos daquela classe em carreiras regulares interurbanas. De facto, os veı´culos da classe I na˜o obedecem a prescriço˜es de segurança adequadas à utilizaça˜o em serviços de longo curso (ver 2. 1. 1). A utilizaça˜o em carreiras regulares interurbanas de veı´culos da classe I na˜o é assim aceita´vel por razo˜es de segurança (maior nu´mero de passageiros transporta´veis em pé e menor espaço para o passageiro sentado) devendo assim o n4 1 do artigo 44 ser corrigido, eliminando pelo menos a expressa˜o «e interurbanas». 2. 8. 1. 2. Quanto às prescriço˜es referidas em b) — obrigaça˜o de dotar todos os veı´culos da classe I com os equipamentos auxiliares de embarque dos passageiros Bruxelas, 25 de Fevereiro de 1998. com mobilidade reduzida — retomam-se as observaço˜ es feitas no ponto 2. 5. Por coerência, as prescriço˜es referidas nos pontos 7. 12 e 7. 13 do Anexo I devem ser transferidas para o Anexo VII — que trata precisamente dos equipamentos técnicos destinados a favorecer a acessibilidade — deixando, portanto, de ser obrigato´ rias para todos os veı´culos. 2. 9. Artigo 75 — Comité Consultivo para a Adaptaça˜o ao Progresso Técnico O Comité Econo´ mico e Social ja´ se manifestou noutras ocasio˜ es a favor da manutença˜o do poder de decisa˜o do Comité de Adaptaça˜o ao Progresso Técnico, nos termos dos artigos 124 e 134 da Directiva-Quadro 70/156/CEE. Embora o Comité Econo´ mico e Social esteja consciente da necessidade de acelerar o processo de adaptaça˜o das directivas ao progresso técnico, na˜o pode aceitar o papel meramente consultivo atribuı´do ao Comité de Adaptaça˜o ao Progresso Técnico pelo artigo 74. 3. Concluso˜es O Comité Econo´ mico e Social concorda com o objectivo da directiva e apoia-o quer no que respeita à maior segurança dos passageiros, quer quanto à melhor acessi- bilidade das pessoas com mobilidade reduzida. Reco- menda por isso: — que, em coerência com a abordagem desenvolvida nos Anexos, assente na divisa˜o em classes, se tenham em conta as observaço˜es — crı´ticas — constantes do ponto 2. 2 a 2. 9; — que, em especial e em coerência com os critérios de flexibilidade e consistência, invocados pela Comis- sa˜o nos considerandos, e com o princı´pio da subsidia- riedade, se tenha em conta a observaça˜o — constru- tiva — constante do ponto 2. 6. O Presidente do Comité Econo´ mico e Social Tom JENKINS


title: Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston direktiiviksi loppuun käytetyistä ajoneuvoista"

eurovoc_concepts:
environmental policy
motor vehicle
single market
waste management
waste recycling

text: C 129/44 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 27. 4. 98 7. 10. Komission tulisi välttää sellaisia toimenpiteitä, jotka voivat johtaa kansainväliseen ”tukikilpailuun”. Sen tulisi jatkaa pyrkimyksiään kontrolloida ja lopulta poistaa asteittain laivanrakennustuet yleisen sopimuk- sen avulla OECD-sopimuksen perusajatusten mukai- sesti. Tämä tulisi ottaa periaatteeksi, jotta vältetään alusten rakentaminen, kun siihen ei ole taloudellisia perusteita. Tällainen tuotanto voi johtaa laivanraken- nustoiminnan epäreiluun vääristymiseen ja vahingoittaa vakavasti laivanrakennusteollisuuden taloudellista tilaa (ks. kohta 4. 2. 5 edellä). Bryssel, 25. helmikuuta 1998. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Tom JENKINS Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Ehdotus neuvoston direktiiviksi loppuun käytetyistä ajoneuvoista” (1) (98/C 129/10) Neuvosto päätti 2. joulukuuta 1997 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 130 s artiklan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta ehdotuksesta. Asian valmistelusta vastannut ympäristönsuojelu-, kansanterveys- ja kuluttajajaosto antoi lausuntonsa 3. helmikuuta 1998. Esittelijä oli Sergio Colombo. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 352. täysistunnossaan 25. helmikuuta 1998 seuraavan lausunnon. A¨ änestyksessä annettiin 85 ääntä puolesta, 1 vastaan yhden pidättyessä äänestämästä. 1. Ehdotuksen pääsisältö misjärjestelmä määräaikaan mennessä saavutettavia uudelleenkäyttö- ja kierrätystavoitteita silmällä pitäen. joka ehdotus, perustuu Komission 1. 1. EY- sopimuksen 130 s artiklaan, vaikuttaa kunnianhimoisel- ta ja innovatiiviselta. Pakkausjätteitä koskevan direktii- vin mallin mukaan ehdotuksessa määritellään määrälli- set tavoitteet, ja sillä pyritään vaikuttamaan autoteolli- suuteen, joka on yksi eurooppalaisen talouden herkistä aloista. Siinä ehdotetaan ennaltaehkäisevän lähestymis- tavan hyväksymistä erityisjätevirran suhteen puuttumal- la tuotteen koko elinkaareen alkaen suunnittelusta ja valmistuksesta. Samalla noudatetaan tiukasti jätehuol- lon hierarkiaa ja suositaan uudelleenkäyttöä ja kierrä- tystä, joilla pyritään materiaalin hyödyntämiseen. 1. 2. Lisäksi noudatetaan ”valmistajan vastuun” pe- riaatetta, joka on vahvistettu uudessa jätehuoltoa koske- vassa yhteisöstrategiassa (2). Kaikkien alan taloudellisten toimijoiden on luotava soveltuva keräys- ja hävittä- (1) EYVL C 337, 7. 11. 1997, s. 3. (2) KOM(96) 399 lopull. , neuvoston päätöslauselma, annettu 24. helmikuuta 1997, EYVL C 76, 11. 3. 1997; TSK:n lausunto, EYVL C 89, 19. 3. 1997. Järjestelmää täydennetään tuhoamista koskeval- 1. 3. la todistuksella, jonka vain valtuutetut käsittelylaitokset voivat myöntää ja joka on edellytys ajoneuvon poistami- seksi kansallisesta rekisteristä (5 artikla). 1. 4. Hävitettäviä ajoneuvoja on käsiteltävä direktii- vin 75/442/ETY 4 artiklassa vahvistettujen yleisten vaatimusten sekä tämän direktiivin liitteessä asetettujen puhdistusvelvoitteiden ja teknisten vaatimusten mukai- sesti (6 artikla). Uudelleenkäytön, hyödyntämisen ja kierrätyksen on lisäännyttävä asteittain siten, että ensim- mäinen tavoite saavutetaan vuonna 2005 ja toinen vuonna 2015. Kolmas tavoite määritellään vuoden 2015 jälkeen (7 artikla). Ajoneuvovalmistajien vastuulla on suunnitella ja valmistaa tuotteitaan siten, että tavoittei- den saavuttaminen helpottuu. Valmistuksen uudelleen suuntaamisen edistämi- 1. 5. seksi komissio suunnittelee (7 artiklan 4 kohta) direktii- 27. 4. 98 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 129/45 vin 70/156/ETY muuttamista, jotta vaatimukset 1. tam- mikuuta 2005 jälkeen markkinoille tuotujen ajoneuvojen uudelleenkäytöstä ja/tai kierrätettävyydestä täytetään. on tietoinen siitä, että ”pakkausdirektiivin” siirtämisessä kansalliseen lainsäädäntöön on vielä vaikeuksia jäsen- valtioissa, mutta pitää kokemusta hedelmällisenä. 1. 6. Komissio katsoo, että vaikka tietyissä jäsenval- tioissa voimassa olevat vapaaehtoiset sopimukset il- mentävätkin toimien toteutettavuutta, ne eivät takaa oikeudellista varmuutta ja voivat aiheuttaa kilpailuvää- ristymiä, sillä ne kannustavat jätteen kuljetusta alueille, joilla vaatimukset ovat väljempiä. Tämän vuoksi komis- sio ehdottaa yhteisön direktiiviä, jossa sääntelypoliittiset välineet yhdistetään valmistajan vastuun periaatteeseen. 2. Yleistä Komitea on äskettäin antamansa ympäristösopi- 2. 1. muksia koskevan oma-aloitteisen lausuntonsa (1) perus- teella komission kanssa samaa mieltä siitä, että direktii- villä taataan yhdenmukainen ja kaikissa jäsenvaltioissa voimassa oleva viitekehys. Komitea hyväksyy ym- päristönsuojelutavoitteet ja direktiivin muotoilun, mutta tekee jäljempänä esitettävät huomautukset. Lisäksi komitea suosittelee, että monet jo 2. 1. 1. solmitut sopimukset sekä tietyissä jäsenmaissa voimassa oleva lainsäädäntö tarkistetaan huolellisesti (vrt. erityi- sesti Ruotsin lainsäädäntö), jotta saadut kokemukset hyödynnettäisiin ja otettaisiin mahdollisimman paljon huomioon säännöksissä. Jotta tavoitteiden saavuttami- nen taataan, tietyissä jäsenvaltioissa jo voimassa olevista vapaaehtoisista sopimuksista saatuja kokemuksia on hyödynnettävä myönteisten tulosten levittämiseksi ja vielä esiintyvien heikkouksien poistamiseksi. 2. 2. Lainsäädännöllisten velvoitteiden, valvontamää- räysten ja taloudellisten tukitoimien yhdistelmä on määriteltävä nykyistä tarkemmin, jotta jäsenvaltioille jätetty joustovara ei aiheuta kilpailuvääristymiä yhdellä talouden avainaloista. Samalla on määriteltävä nykyistä tarkemmin teollisuudenalan eri haarojen vastuut ja erotettava toisistaan ennaltaehkäisy ja loppukäsittely. 2. 3. Lausunnossaan yhteisön jätehuoltostrategian tarkistamisesta (2) komitea mainitsee ”pakkausdirektii- vin” hyvänä esimerkkinä valmistajan vastuun periaat- teen oikeanlaisesta soveltamisesta ja toivoo, että saman- laista lähestymistapaa sovellettaisiin myös muuntyyppi- siin tavaroihin ja jätteisiin (kohdat 2. 13 ja 2. 14). Tämä edellyttäisi ensisijaisten jätevirtojen erittelyä. Komitea (1) EYVL C 287, 22. 9. 1997, s. 1. (2) EYVL C 89, 19. 3. 1997. 2. 4. Käytöstä poistetuista ajoneuvoista syntyvä jäte on homogeenisempaa kuin pakkausjäte, joka on peräisin erilaisista lähteistä ja koostuu erilaisista materiaaleista, kuten lasista, pahvista tai muovista. Pakkausjätteeseen liittyy siten erilaisia käsittely- ja kierrätysongelmia. Lisäksi pakkausjäte on hajaantunut loppukäyttäjille. Tämän vuoksi on vaikea määritellä käyttöiän kaikkia vaiheita koskevaa vastuuta. Käytöstä poistettujen ajo- neuvojen osalta on sitä vastoin jo osittain löydetty ratkaisuja ennen kaikkea siksi, että 75 % ajoneuvojen painosta (eli metalliosat) käytetään uudelleen metalliva- limoissa. Ratkaistavaksi jää raskasmetalleista ja muista vaarallisista aineista, kuten halogeeniyhdisteistä, aiheu- tuva ongelma. Ne saastuttavat kierrätykseen toimitettua metalliromua terästeollisuudessa. Loput 25 % ajoneu- von painosta koostuu pääasiassa muoveista ja elasto- meereista, joihin liittyvää ongelmaa ei ole vielä ratkaistu asianmukaisesti, sillä nämä jätevirrat on vain osittain ja vain tietyissä jäsenvaltioissa ohjattu kierrätykseen. Enimmäkseen kyseiset jätteet poltetaan tai varastoidaan kaatopaikoille, millä aiheutetaan ympäristövahinkoja sekä tuhlataan energiaa ja raaka-aineita. 2. 5. Purku- ja romutusalan organisointi on ongelmal- lista. Alaa on rationalisoitava ja ajanmukaistettava, jotta mahdollistetaan jäännösmateriaalien ympäristöä säästävä käsittely sekä taataan ajoneuvon rungon vaarat- tomuus ja vaarallisten aineiden asianmukainen hävittä- minen. Monissa maissa alalla toimii pk-yrityksiä, joiden etuja on suojeltava ja joiden ammattitaitoa on lisättävä. Eri maissa on autoteollisuuden myötävaikutuksella ja viranomaisten suostumuksella käynnistetty kokeilu- hankkeita, joiden avulla alaa ajanmukaistetaan uusien vaatimusten mukaiseksi. Tällaisia hankkeita olisi toteu- tettava laajemmin jäsenvaltioiden erityispiirteet huo- mioon ottaen, ja asetettava käyttöön tarvittavat varat henkilökunnan ammattipätevyyden parantamiseksi ja pk-yritysten sopeuttamiseksi ympäristönsuojelun vaati- muksiin. 2. 5. 1. Jotta taataan, että purku- ja romutusyritykset kehittävät ekologisesti asianmukaisia työskentelytapoja, on välttämätöntä, että erityisten valvonta- ja tukitoimien lisäksi on käytettävissä erikoistuneita ja asianmukaisesti koulutettuja työntekijöitä. Kauppa- ja käsiteollisuuska- marien järjestämästä koulutuksesta on jo saatu koke- muksia (Saarlandissa, Lorrainessa ja Luxemburgissa). Koulutusta voitaisiin käyttää mallina kehitettäessä mah- dollisimman yhtenäistä eurooppalaista pätevyysluoki- tusta. 2. 6. Parhaillaan kertyvistä kokemuksista voidaan siis päätellä, että direktiivissä mainitut hyödyntämis- ja kierrätystavoitteet voidaan saavuttaa, kun vaatimukset jätteiden vähentämisestä ja kierrätysmahdollisuuksien lisäämisestä otetaan huomioon jo ajoneuvojen suunnit- teluvaiheessa niiden turvallisuuteen vaikuttavista omi- C 129/46 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 27. 4. 98 naisuuksista tinkimättä, ajoneuvojen purkaminen sekä osien ja materiaalien hyödyntäminen suunnitellaan ny- kyistä yksinkertaisemmaksi, julkaistaan purkamisohje- kirjoja, merkitään muoviosat sekä vähennetään asteit- tain raskasmetalleja ja muita vaarallisia aineita. Näin purku- ja romutustoimintaa voidaan myös parantaa rationalisoimalla ja ajanmukaistamalla ajoneuvojen hy- ödyntämistä ja purkamista sekä materiaalien erotta- mista. Koska kierrätysraaka-aineiden markkinat on tur- 2. 7. vattava, ja koska valmistusteollisuus voi toisaalta olla myös kierrätysraaka-aineiden vastaanottaja, on yhtei- nen vastuu suunnittelusta, valmistuksesta ja käytöstä poistettujen ajoneuvojen käsittelystä ongelma. 2. 8. Yhteisvastuun nimessä on kiinnitettävä yhtä paljon huomiota kuluttajaan. Tämä voi valmistajan antaman tiedon ja mahdollisten kannustimien johdosta tehdä ympäristönsuojelun kannalta entistä tietoisempia valintoja. Ajoneuvon elinkaaren aikana ajoneuvon omis- tajia on rohkaistava huollattamaan ajoneuvonsa myös sen käyttöiän päättymisen jälkeistä hyödyntämistä aja- tellen. Ajoneuvon käyttöiän päätyttyä omistajan on oltava varma siitä, että tarjolla on tehokkaita ja kohtuul- lisen lähellä asuinpaikkaa sijaitsevia käytöstä poistettu- jen ajoneuvojen käsittelylaitoksia. 2. 9. Käytöstä poistetun ajoneuvon mahdollinen nega- johtuu ympäristöä tiivinen markkina-arvo, joka säästävän loppukäsittelyn kustannusten sekä uudelleen käytettävistä ja kierrätettävistä materiaaleista saatavan voiton erotuksesta, riippuu suunnittelun – jonka valmis- taja voi tehdä hyödyntämis- ja kierrätystavoitteiden mukaisesti – ohella myös ajoneuvon huollattamisesta ja romutusalan kapasiteetista ottaa talteen uudelleen käytettäväksi kelpaavia osia ja kierrätettäviä materiaale- ja. Direktiiviehdotuksen 5 artiklan 4 kohdassa mainittu käytöstä poistettujen ajoneuvojen mahdollisen negatiivi- sen markkina-arvon minimointi riippuu siitä, missä määrin kaikkien toimijoiden asianmukainen yhteinen vastuu varmistetaan ja alalla suuntaudutaan nykyiseen tapaan ajoneuvojen uudenlaiseen, hyödyntämistä ja kierrätystä suosivaan suunnitteluun. Valtuutettujen käsittelylaitosten verkoston rakentaminen ja todistus- pakko kannustavat alan ajanmukaistamista ja toimin- nan laajentamista, jolloin myös siitä saatava tuotto kasvaa. 2. 10. On myös tiedostettava, että käytöstä poistettu- jen ajoneuvojen negatiivisen markkina-arvon määrittä- minen on vaikeaa, koska se saattaa vaihdella paikallisten markkinoiden ominaispiirteiden ja eri maiden purku-, romutus- ja hyödyntämisalan kehitysasteen mukaan. Kannustusvaikutus riippuu myös siitä, onko kyse vielä käytössä olevista ajoneuvoista (jotka poistetaan käytöstä 8–10 vuoden kuluessa) tai uuden suunnittelun mukaisista ajoneuvoista, jotka eivät vielä ole markkinoilla ja joiden suhteen taloudelliset toimet voivat tehokkaasti kannustaa kierrätyksen huomioon ottavaa suunnittelua. 2. 11. Tämän vuoksi komitea on sitä mieltä, että negatiivisen markkina-arvon ongelmaa on käsiteltävä nykyistä eritellymmin. On otettava huomioon erilaiset tilanteet ja syyt sekä suunniteltava toimia, jotka yhteisen vastuun ja ympäristökustannusten hintoihin sisällyttä- misen periaatteiden mukaan edistävät käytöstä poistet- tujen autojen käsittelyn ajanmukaistamista sekä uudel- leenkäytön, kierrätyksen ja hyödyntämisen nykyistä korkeampien tavoitteiden saavuttamista. Samalla py- ritään vaikuttamaan valmistajiin, jotta ne suunnittelisi- vat kierrätykseen soveltuvia tuotteita. 2. 12. Komitea katsoo, että kun säännöskehys on määritelty, suurin huomio on kiinnitettävä seuraaviin ongelmiin hyödyntäen osapuolten yhteisen vastuun va- paaehtoisia välineitä sekä valmistajien ja käsittelylaitos- ten yhdistysten vuoropuhelun vahvistamista: – on taattava, että valmistajien taloudellinen vastuu kannustaa tehokkaasti ennaltaehkäisypolitiikkaa, ja vältettävä sitä, että negatiivinen markkina-arvo siirtyy yksinkertaisesti ostohintaan; – on taattava, ettei negatiivisen markkina-arvon pe- riaatteen tunnustamista yleistetä automaattisesti kaik- kiin ajoneuvoihin huolimatta niiden todellisesta kierr- ätettävyydestä; – on varmistettava, että käsittely- ja purkuyritykset käyttävät negatiivisen markkina-arvon tasaamiseen myönnettyjä summia asianmukaisesti toimintansa ajanmukaistamiseen ja suunniteltuihin määräyksiin sopeutumiseen. 11 että Komitea huomauttaa, artiklassa 2. 13. säädetään, että direktiivi on saatettava voimaan vii- meistään 31. maaliskuuta 1999, kun taas 5 artiklan 4 kohdan mukaan negatiivinen markkina-arvo astuu voimaan vasta 1. tammikuuta 2003. Näin pitäisi kuiten- jotta valmistajat voivat kin jäädä riittävästi aikaa, sovittaa uusien mallien suunnittelun ennalta määritelty- jen kierrätystavoitteiden mukaan ja talouden toimijat yleensä solmia vapaaehtoisia sopimuksia tavoitteiden saavuttamiseksi. Tilanne olisi kuitenkin kartoitettava ennen säännöksen soveltamista. 3. Erityistä 3. 1. Soveltamisala (3 artikla) 3. 1. 1. Kuorma-autojen ja bussien sulkeminen direk- tiivin ulkopuolelle sekä kaksi- ja kolmipyöräisiä mootto- riajoneuvoja koskevat poikkeukset ovat ymmärrettäviä ensimmäisessä vaiheessa, koska jäteongelma on vähäi- nen ja erityisluontoinen. Asiaa olisi kuitenkin tarkistetta- va tulevaisuudessa ennen kaikkea vaarallisten aineiden 27. 4. 98 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 129/47 käsittelyn osalta, sillä ympäristön saastumisvaara on sama kuin muidenkin ajoneuvojen suhteen. 3. 3. Keräys (5 artikla) 3. 1. 2. Mitä tulee 3 kohdassa mainittuihin kaksi- ja kolmipyöräisiä moottoriajoneuvoja koskeviin poik- keuksiin, komitea katsoo, että ne olisi yhtenäisyyden vuoksi laajennettava koskemaan 5 artiklan 4 kohtaa. Olisi tutkittava, onko toivottavaa vapauttaa 5 artiklan säännöksistä moottoripyörät, joiden sylinteritilavuus on alle 50 kuutiosenttimetriä sekä moottoripyörät, joilla on sallittua ajaa jäsenvaltioiden yleisillä teillä ilman rekisterikilpeä. 3. 2. Ennaltaehkäisy (4 artikla) 3. 2. 1. Talous- ja sosiaalikomitea on jo painottanut tarvetta rajoittaa ja mahdollisesti kieltää raskasmetallien ja muiden myrkyllisten aineiden käyttöä tuotantoproses- seissa ja tuotteissa (1). Komitea on siis tyytyväinen komission ennaltaehkäisevään lähtökohtaan. ei Koska viitata ehdotuksessa 3. 2. 2. lainkaan PVC:hen, komitea on tyytyväinen siihen, että komissio aikoo direktiiviehdotuksensa johdanto-osan 12:nnen kappaleen mukaan tarkastella uudelleen politiikkaansa koskien PVC:n esiintymistä jätevirroissa ja tehdä aihees- ta mahdollisesti ehdotuksia. Komitean mielestä komis- sion käyttämä sanamuoto on kuitenkin hyvin epämää- räinen, ja se pitääkin nykyistä sitovampia toimia ja konkreettisia lisäehdotuksia parempina, kuten komissio on toiminut direktiiviehdotuksen muiden näkökohtien suhteen. 3. 2. 3. Raskasmetallien ja muiden vaarallisten ai- neiden osalta komitea on sitä mieltä, ettei käytöstä poistettujen ajoneuvojen käsittelyjärjestelmää koskevien määräysten hyväksyminen riitä, jollei vielä muutaman vuoden ajan käytössä olevien ja tulevaisuudessa käytett- ävien, nykyistä korkeampien ympäristönsuojelutavoit- teiden mukaan suunniteltujen ajoneuvojen välille tehdä eroa. Nykyistä soveltuvampi lähtökohta voi perustua seuraaviin toimiin: – Käytössä olevat ajoneuvot: toimet käytöstä poistettu- jen ajoneuvojen käsittelystä jäävien jätteiden hävittä- miseksi siten, että säilytetään sama ympäristönsuoje- lun taso kuin hävitettäessä raskasmetalleja ja vaaralli- sia aineita sisältäviä muita jätteitä. – Direktiivin voimaantulon jälkeen suunnitellut, tule- vaisuudessa käyttöön otettavat ajoneuvot: raskasme- tallien ja muiden vaarallisten aineiden asteittainen poistaminen toimin, joiden yhteydessä otetaan huo- mioon jatkuva kehitys alkaen jo nyt teknisesti mahdol- lisista ratkaisuista, joita on esim. lyijyn korvaaminen elektronisissa piirilevyissä. Tätä varten on tärkeää edistää tutkimusta ja teknologista innovaatiota. (1) Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Komission tiedonanto yhteisön jätehuoltostrategian tarkistamisesta”, kohta 3. 3. 2, EYVL C 89, 19. 3. 1997, s. 2. Käytöstä poistettujen ajoneuvojen arvo voi 3. 3. 1. riippua monista tekijöistä purku- ja hyödyntämisalan tehokkuuden ja paikallismarkkinoiden ominaispiirtei- den ohella. Komitean mielestä negatiivisen markkina- arvon ongelmaa voidaan rajoittaa suunnittelemalla toi- joilla edistetään tehokkaita teollisia keräys- ja mia, purkamisjärjestelmiä. Niiden olisi levittävä laajalle, jotta ne olisivat lähellä kuluttajia. Tällöin voitaisiin korkea hyödyntämisaste saavuttaa myös taloudellisesti. 3. 3. 2. Ennaltaehkäisy-, hyödyntämis- ja kierrätys- strategian tehostamiseksi on suunniteltava asteittain saavutettujen tulosten valvontajärjestelmiä, joiden avul- la voidaan todeta hyödyntämisen tehokkuus sekä ajo- neuvovalmistajien noudattama kierrätystä edistävä, 4 artiklan (ennaltaehkäisy) 1 kohdan a ja b alakohdan mukainen suunnittelutapa. 3. 4. Käsittely (6 artikla) Koska alan elinkeinonharjoittajilta edelly- 3. 4. 1. tetään erityisluvan anomista, toimivaltaiset viranomai- set voivat valvoa ympäristönsuojelumääräysten kunni- oittamista. Koska vain valtuutetut yritykset saavat antaa pakollisen hävittämistä koskevan todistuksen, on ala välttämättä organisoitava uudelleen. Siellä, missä käsit- tely-yritykset ovat pääasiassa pieniä tai keskisuuria sekä jäsenvaltiossa, joissa käsittelyjärjestelmät ovat suhteelli- sen vanhanaikaisia, on välttämätöntä kannustaa ja helpottaa ajanmukaistamista hyödyntämällä jäsenval- tioiden ja unionin tasolla käytettävissä olevia varoja pk-yritysten sopeuttamiseksi ympäristönsuojelumää- räyksiin. 3. 5. Uudelleenkäyttö ja hyödyntäminen (7 artikla) Komitea toteaa, että ehdotetut tavoitteet heijas- 3. 5. 1. tavat asianmukaisesti jätehuollon tärkeysjärjestystä. Ta- voitteet ovat hyväksyttäviä, sillä ne on määrä saavuttaa asteittain, ja niissä on jousto- ja sopeuttamisvaraa, joten ne mahdollistavat energian talteenoton silloin, kun se on ympäristönsuojelun kannalta ainoa ”kestävä” vaihtoehto. 3. 5. 2. Komitea muistuttaa, että tavoitteiden määritte- ly prosenttiosuutena ajoneuvon painosta saattaa olla ristiriidassa painon ja siten polttoaineen kulutuksen vähentämiseen tähtäävän toisen ekologisen tavoitteen kanssa. Metallien entistä helpompi kierrätettävyys voisi johtaa siihen, että niitä käytetään kevyempiä muoveja enemmän. Tämän mahdollisen ongelman estämiseksi komitea suosittaa materiaalien merkintää sekä kierrä- tystä suosivaa suunnittelua. Painoa ei muutenkaan pitäisi laskea yksittäisen ajoneuvon, vaan yleisen keski- arvon perusteella, sillä muutoin tarkistaminen on liian yksityiskohtaista ja monimutkaista. C 129/48 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 27. 4. 98 3. 5. 3. Direktiiviehdotuksen 7 artiklan 4 kohdassa mainitaan direktiivin 70/156/ETY muutos, jotta vuoteen 2015 mennessä toteutettaviksi asetetut tavoitteet voi- daan saavuttaa. Täten ilmoitetaan säännöksestä, jolla on määrä varmistaa nykyistä suurempien tavoitteiden saavuttaminen, kun taas ajanjaksoksi vuoteen 2005 asti mainitaan keinona vain valmistajan vastuun periaate, ja hyödynnetään negatiivista markkina-arvoa ennaltaeh- käisyn kannustimena. 3. 5. 4. Tämä yhdistetty lähestymistapa herättää jou- kon kysymyksiä. Mahdollisesti olisi myös eroteltava toi- sistaan ajoneuvot, jotka on valmistettu ennen kyseisen direktiivin voimaan astumista ja joihin negatiivinen markkina-arvo vaikuttaa jälkikäteen sekä vuoden 1999 jälkeen valmistetut ajoneuvot. Tässä yhteydessä Ruot- sissa hyväksytyt säännökset vaikuttavat mielenkiintoisil- ta, sillä niiden mukaan valmistajan vastuu alkaa uusien ajoneuvojen osalta vasta uuden lain voimaan astumisesta lähtien. Bryssel, 25. helmikuuta 1998. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Tom JENKINS Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille ja talous- ja sosiaalikomitealle Euroopan ja Aasian välisestä yhteistyöstrategiasta ympäristöalalla” (98/C 129/11) Komissio päätti 14. lokakuuta 1997 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 artiklan nojalla pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta tiedonannosta. Asian valmistelusta vastannut ulkosuhteiden, kauppapolitiikan ja kehitysyhteistyön jaosto antoi lausuntonsa 10. helmikuuta 1998. Esittelijä oli Joop Koopman. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 25. –26. helmikuuta 1998 pitämässään 352. täysistunnossa (helmikuun 25. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. A¨ änestyksessä annettiin 92 ääntä puolesta, kuusi vastaan, ja viisi pidättyi äänestämästä. 1. Taustaa 1. 1. Ympäristön tila keasta vedestä on laajoilla alueilla pulaa. Singaporessa vesipula (2) on jatkuvaa ja Intiassa kehitys kulkee samaan suuntaan. Komissio antaa tiedonannossaan synkän kuvan 1. 1. 1. Etelä-, Itä- ja Kaakkois-Aasian maiden ympäristön tilan uhkaavasta huonontumisesta (1). 1. 1. 2. Vesistöjen saastumista pidetään Aasian poltta- vimpana ympäristöongelmana. Se aiheuttaa etenkin lasten huomattavaa kuolleisuutta ja sairastuvuutta. Ma- Myös ilman saastuminen aiheuttaa vakavia terveyson- gelmia. Aasian kaupungeissa mitatut hiukkaspäästöt ja ilman rikkidioksidipitoisuus ovat maailman korkeim- pia. Vuonna 1985 Aasian osuus kasvihuonekaasujen päästöistä oli 20 prosenttia ja sen odotetaan nousevan 25–30 prosenttiin vuoteen 2000 mennessä (3). (1) EU:n yleensä käyttämän jaottelun mukaan Etelä-Aasiaan kuuluvat Afganistan, Bangladesh, Bhutan, Intia, Maledii- vit, Nepal, Pakistan ja Sri Lanka. Itä-Aasian muodostavat Kiina, (Hong Kong), Korea, Macao, Taiwan ja Japani. Kaakkois-Aasia koostuu Kaakkois-Aasian valtioiden liiton (Asean) jäsenvaltioista, eli Bruneista, Indonesiasta, Male- siasta, Filippiineistä, Singaporesta, Thaimaasta ja Vietna- mista sekä jäsenehdokkaista Kamputseasta, Laosista ja Myanmarista. (2) Alle 1 000 kuutiometriä asukasta kohti vuodessa. Näin rajallinen veden määrä haittaa talouden kehitystä ja ihmis- ten terveyttä. (3) O¨ ljyksi muunnettuna on Nepalin ja Bhutanin osuus tästä alle 20 kg henkeä kohti vuodessa verrattuna Kiinan, Thaimaan, Malesian ja Singaporen yli 600 kg:n osuuteen sekä Euroopan 4 000 kg:aan ja USA:n 8 000 kg:aan


title: Kommissionens förordning (EG) nr 445/98 av den 25 februari 1998 om försäljning till i förväg fastställt fast pris av nötkött som innehas av vissa interventionsorgan och som är avsett för bearbetning inom gemenskapen

eurovoc_concepts:
EU Member State
beef
intervention agency
meat processing industry
product quality
sale

text: 26. 2. 98 ‹ SV ‹ Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 56/15 KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EG) nr 445/98 av den 25 februari 1998 om försäljning till i förväg fastställt fast pris av nötkött som innehas av vissa interventionsorgan och som är avsett för bearbetning inom gemenskapen EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING De åtgärder som föreskrivs i denna förordning är förenliga med yttrandet från Förvaltningskommittén för nötkött. med beaktande av Fördraget om upprättandet av Euro- peiska gemenskapen, med beaktande av rådets förordning (EEG) nr 805/68 av den 27 juni 1968 om den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött (1), senast ändrad genom förord- ning (EG) nr 2634/97 (2), särskilt artikel 7. 3 i denna, och med beaktande av följande: Tillämpningen av interventionsåtgärder för nötkött har medfört att det finns stora lager i flera medlemsstater. För att undgå alltför lång lagring bör en del av dessa lager säljas i syfte att bearbetas inom gemenskapen. Sådan försäljning bör ske enligt reglerna i kommissionens förordningar (EEG) nr 2173/79 (3), senast ändrad genom förordning (EG) nr 2417/95 (4), (EEG) nr 3002/92 (5), senast ändrad genom förordning (EG) nr 770/96 (6) och (EEG) nr 2182/77 (7), senast ändrad genom förordning (EG) nr 2417/95, med vissa undantag på grund av dessa produkters speciella användningsändamål. För att säkerställa en regelbunden och enhetlig försäljning bör de bestämmelser som fastställs i avdelning I i förord- ning (EEG) nr 2173/79 tillämpas. För att garantera att lagren förvaltas på ett ekonomiskt sätt bör det interventionsorganen först skall föreskrivas att sälja det kött som lagrats längst. Det är lämpligt att medge undantag från bestämmelserna i artikel 2. 2 andra stycket i förordning (EEG) nr 2173/79 med tanke på de administrativa svårigheter som tillämp- ningen av denna bestämmelse vållar i vissa medlemsstater. För att säkerställa bästa möjliga kontroll av bestämmelse- orten för det nötkött som är föremål för intervention är det lämpligt att föreskriva att kontrollåtgärder i form av fysiska kvantitets- och kvalitetskontroller skall vidtas utöver de åtgärder som föreskrivs i förordning (EEG) nr 3002/92. (1) EGT L 148, 28. 6. 1968, s. 24. (2) EGT L 356, 31. 12. 1997, s. 13. (3) EGT L 251, 5. 10. 1979, s. 12. (4) EGT L 248, 14. 10. 1995, s. 39. (5) EGT L 301, 17. 10. 1992, s. 17. (6) EGT L 104, 27. 4. 1996, s. 13. (7) EGT L 251, 1. 10. 1977, s. 60. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Artikel 1 1. Försäljningen skall ske av — cirka 400 ton framkvartsparter med ben som innehas av det portugisiska interventionsorganet, — cirka 3 000 ton framkvartsparter med ben som innehas av det tyska interventionsorganet, — cirka 1 000 ton framkvartsparter med ben som innehas av det österrikiska interventionsorganet, — cirka 450 ton framkvartsparter med ben som innehas av det danska interventionsorganet, — cirka 2 000 ton framkvartsparter med ben som innehas av det franska interventionsorganet, — cirka 3 000 ton framkvartsparter med ben som innehas av det italienska interventionsorganet, — cirka 2 000 ton framkvartsparter med ben som innehas av det spanska interventionsorganet, — cirka 400 ton framkvartsparter med ben som innehas av det irländska interventionsorganet, — cirka 3 000 ton benfritt nötkött som innehas av det irländska interventionsorganet, — cirka 850 ton benfritt nötkött som innehas av det danska interventionsorganet, — cirka 3 000 ton benfritt nötkött som innehas av det franska interventionsorganet, — cirka 3 000 ton benfritt nötkött som innehas av inter- ventionsorganet i Förenade kungariket. Närmare upplysningar om produkterna och deras priser ges i bilaga I. sägs 2. Om inte annat i bestämmelserna i denna förordning skall de produkter som avses i punkt 1 säljas i enlighet med bestämmelserna i kommissionens förord- ningar (EEG) nr 2173/79, särskilt avdelningarna I och III, (EEG) nr 2182/77 och (EEG) nr 3002/92. L 56/16 ‹ SV ‹ Europeiska gemenskapernas officiella tidning 26. 2. 98 3. Upplysningar om kvantiteter och om var produk- terna hålls i lager skall kunna inhämtas på de adresser som anges i bilaga II till den här förordningen. nerna för de A-produkter eller B-produkter som avses i punkterna 2 och 3. För varje produkt i bilaga I skall interventionsor- 4. ganen först sälja det kött som hållits längst i lager. 5. Genom undantag från artikel 2. 2 andra stycket i förordning (EEG) nr 2173/79 skall det i anbuden inte anges i vilket eller vilka lager produkterna förvaras. Artikel 2 1. Ett anbud skall bara vara giltigt om det inges av eller på uppdrag av en fysisk eller juridisk person som är momsregistrerad i en medlemsstat och vars verksamhet under de senaste tolv månaderna innan denna förordning träder i kraft har omfattat bearbetning av produkter som innehåller nötkött. Dessutom skall anbudet vara inlämnat av eller på uppdrag av en bearbetningsanläggning som är godkänd i enlighet med bestämmelserna i artikel 8 i rådets direktiv 77/99/EEG (1). I tillämpningen av första stycket får en anläggning för detaljhandel eller catering eller en anläggning som är förlagd intill ett försäljningsställe för detaljhandel och där kött bearbetas och saluförs till slutkonsumenten inte komma i fråga. Trots bestämmelserna i artikel 3. 1 och 3. 2 i förord- 2. ning (EEG) nr 2182/77 skall anbudet åtföljas av — en skriftlig förpliktelse från den sökande att inom den förordning (EEG) nr sådana till tid som avses i artikel 5. 1 i 2182/77 bearbeta det köpta köttet produkter som avses i artikel 3, — en exakt angivelse av den anläggning eller de anlägg- ningar där det köpta köttet skall bearbetas. 3. En köpare enligt punkt 1 får skriftligen uppdra åt ett ombud att ta emot de köpta produkterna för köparens räkning. I dessa fall skall ombudet lägga fram anbud på uppdrag av köparen tillsammans med den skriftliga instruktion som avses ovan. 4. De köpare och ombud som avses i föregående stycken skall föra löpande lagerbok som gör det möjligt att säkerställa produkternas bestämmelseort och använd- ning, särskilt för att det skall gå att förvissa sig om att de uppköpta kvantiteterna motsvarar de bearbetade kvantite- terna. Artikel 3 1. Det kött som köps i enlighet med denna förordning skall bearbetas till produkter som svarar mot definitio- (1) EGT L 26, 31. 1. 1977, s. 85. 2. Med A-produkt avses en bearbetad produkt som omfattas av KN-nr 1602 10 00, 1602 50 31, 1602 50 39 eller 1602 50 80 och som inte innehåller något annat kött än kött av nötkreatur, med en kollagenhalt/proteinhalt av högst 0,45 % (2) och som innehåller minst 20 viktpro- cent (3) kött, dock inte slaktbiprodukter (4) och fett, där köttet och köttskyn står för minst 85 % av hela netto- vikten. Produkten skall genomgå en värmebehandling som är tillräcklig för att köttproteinerna skall koagulera i hela produkten vilken därför inte får visa spår av rosafärgad vätska i snittytan när den skärs längs en linje som går genom den tjockaste delen. 3. Med B-produkt avses en bearbetad produkt som innehåller annat nötkött än — de produkter som anges i artikel 1. 1 a i förordning (EEG) nr 805/68, eller — de produkter som avses i punkt 2. En bearbetad produkt enligt KN-nr 0210 20 90 som har torkats eller rökts så att det färska köttets färg och konsi- stens helt har försvunnit och vars vattenhalt/proteinhalt inte överstiger 3,2 skall anses vara en B-produkt. Artikel 4 införa ett system för fysisk 1. Medlemsstaterna skall och administrativ kontroll för att säkerställa att allt kött bearbetas i enlighet med bestämmelserna i artikel 3. Systemet skall omfatta fysiska kvantitativa och kvalitativa kontroller när bearbetningen inleds, under bearbetningen och när bearbetningen har avslutats. För detta ändamål skall bearbetningsföretagen när som helst kunna styrka det importerade köttets identitet och användning med hjälp av produktregister av lämpligt slag. (2) Bestämning av kollagenhalten: Med kollagenhalt avses hydroxyprolinhalten multiplicerad med faktorn 8. Hydroxy- i enlighet med ISO-metod prolinhalten skall bestämmas 3496-1978. (3) Innehållet av kött utan fett skall bestämmas i enlighet med det förfarande som beskrivs i bilagan till kommissionens för- ordning (EEG) nr 2429/86 (EGT L 210, 1. 8. 1986, s. 39). (4) Slaktbiprodukter inbegriper följande: huvud och delar därav juver, lever, njure, bräss (även öron), fötter, svansar, hjärtan, (thymus- och bukspottkörtel), hjärna, lungor, hals, njurtapp, mjälte, tunga, bukhinna, ryggrad, ätbara hinnor, reproduk- tionsorgan (dvs. livmoder, äggstockar, testiklar, sköldkörtel, hy- pofys). 26. 2. 98 ‹ SV ‹ Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 56/17 Vid den behöriga myndighetens tekniska kontroll av produktionsmetoden skall i nödvändig utsträckning hänsyn tas till förluster vid upptining och putsning. För att kontrollera den färdiga produktens kvalitet och överensstämmelse med bearbetningsföretagets recept skall medlemsstaterna samla in och analysera representativa prov på dessa produkter. Kostnaden för detta skall bäras av det berörda bearbetningsföretaget. 2. På en bearbetares begäran får en medlemsstat tillåta att urbening av framkvartsparter görs i en annan anlägg- ning än den där bearbetningen skall äga rum, under förut- sättning att denna urbening görs i samma medlemsstat och under vederbörlig kontroll. Artikel 1 i förordning (EEG) nr 2182/77 skall inte 3. tillämpas. Artikel 5 Artikel 6 Genom undantag från artikel 9 i förordning (EEG) nr 2182/77 skall utöver de uppgifter som fastställs i förord- ning (EEG) nr 3002/92: — fält 104 i kontrollexemplar T 5 fyllas i med en eller flera av följande uppgifter — Para transformación [Reglamentos (CEE) no 2182/77 y (CE) no 445/98] — Til forarbejdning (forordning (EØF) nr. 2182/77 og (EF) nr. 445/98) — Zur Verarbeitung bestimmt (Verordnungen (EWG) Nr. 2182/77 und (EG) Nr. 445/98) — Cia letapo˜igsg [jamomislo˜i 2182/77 jai (EJ) aqih. 445/98] (EOJ) aqih. — For processing (Regulations (EEC) No 2182/77 and (EC) No 445/98) — Destinés à la transformation [règlements (CEE) no 2182/77 et (CE) no 445/98] — Destinate alla trasformazione [regolamenti (CEE) n. 2182/77 e (CE) n. 445/98] Säkerheten i artikel 15. 1 i 1. 2173/79 skall vara 12 ecu per 100 kg. förordning (EEG) nr — Bestemd om te worden verwerkt (Verordeningen (EEG) nr. 2182/77 en (EG) nr. 445/98) Säkerheten i artikel 4. 1 i 2. 2182/77 skall vara förordning (EEG) nr — 1 000 ecu när det gäller framkvartsparter med ben, och — 1 500 ecu när det gäller benfritt nötkött. 3. Genom undantag från artikel 5. 3 i förordning (EEG) nr 2182/77 skall det vara ett absolut krav att allt kött som köps skall bearbetas till de slutprodukter som avses i artikel 3. — Para transformaç˜ao 2182/77 e (CE) nº 445/98] [Regulamentos (CEE) nº — Jalostettavaksi (Asetukset (ETY) N:o 2182/77 ja (EY) N:o 445/98) bearbetning — För (Förordningarna (EEG) nr 2182/77 och (EG) nr 445/98). Artikel 7 Denna förordning träder i kraft den sjunde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska gemenska- pernas officiella tidning. Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater. Utfärdad i Bryssel den 25 februari 1998. På kommissionens vägnar Franz FISCHLER Ledamot av kommissionen L 56/18 ‹ SV ‹ Europeiska gemenskapernas officiella tidning 26. 2. 98 ANEXO I — BILAG I — ANHANG I — PAQAQTGLA I — ANNEX I — ANNEXE I — ALLEGATO I — BIJLAGE I — ANEXO I — LIITE I — BILAGA I Estado miembro Medlemsstat Mitgliedstaat Jq ˜ator l ˜ekor Member State État membre Stato membro Lidstaat Estado-membro Jäsenvaltio Medlemsstat Productos (1) Produkter (1) Erzeugnisse (1) Pqoˇi ˜omta (1) Products (1) Produits (1) Prodotti (1) Producten (1) Produtos (1) Tuotteet (1) Produkter (1) Cantidad aproximada (toneladas) Tilnærmet mængde (tons) Ungefähre Mengen (Tonnen) Jat ˜a pqos ˜eccisg pos ˜otgta (t ˜omoi) Approximate quantity (tonnes) Quantité approximative (tonnes) Quantità approssimativa (tonnellate) Hoeveelheid bij benadering (ton) Quantidade aproximada (toneladas) Arvioitu määrä (tonneina) Ungefärlig kvantitet (ton) Precio de venta expresado en ecus por tonelada Salgspriser i ECU/ton Verkaufspreise, ausgedrückt in ECU/Tonne Til ˜er pyk ˜gseyr ejvqaf ˜olemer se Ecu am ˜a t ˜omo Selling prices expressed in ecus per tonne Prix de vente exprimés en écus par tonne Prezzi di vendita espressi in ecu per tonnellata Verkoopprijzen uitgedrukt in ECU per ton Preço de venda expresso em ecus por tonelada Myyntihinta ecuina tonnilta Försäljningspris i ecu per ton a) Carne con hueso — Kød, ikke udbenet — Fleisch mit Knochen — Jq ˜eata le j ˜ojaka — Bone-in-beef — Viande avec os — Carni non disossate — Vlees met been — Carne com osso — Luullinen naudanliha — Kött med ben DEUTSCHLAND — Vorderviertel DANMARK ITALIA IRELAND FRANCE ÖSTERREICH PORTUGAL ESPA (cid:5)NA — Forfjerdinger (A) — Quarti anteriori — Forequarters — Quartiers avant — Vorderviertel — Quartos dianteiros — Cuartos delanteros 3 000 450 3 000 400 2 000 1 000 400 2 000 1 000 1 000 1 000 1 000 1 000 1 000 1 000 1 000 b) Carne deshuesada — Udbenet kød — Fleisch ohne Knochen — Jq ˜eata wyq˜ir j ˜ojaka — Boneless beef — Viande désossée — Carni senza osso — Vlees zonder been — Carne desossada — Luuton naudanliha — Benfritt kött DANMARK Interventionsslag (INT 18) Interventionsbryst (INT 23) FRANCE UNITED KINGDOM IRELAND Jarret arrière d’intervention (INT 11) Flanchet d’intervention (INT 18) Jarret avant d’intervention (INT 21) Épaule d’intervention (INT 22) Poitrine d’intervention (INT 23) Avant d’intervention (INT 24) Intervention shank (INT 11) Intervention flank (INT 18) Intervention shin (INT 21) Intervention shoulder (INT 22) Intervention brisket (INT 23) Intervention forequarter (INT 24) Intervention shank (INT 11) Intervention flank (INT 18) Intervention shin (INT 21) Intervention shoulder (INT 22) Intervention brisket (INT 23) Intervention forequarter (INT 24) 50 800 500 500 500 500 500 500 500 500 500 500 500 500 500 500 500 500 500 500 1 300 1 300 1 450 1 300 1 450 1 700 1 400 1 550 1 200 1 000 1 200 1 800 1 100 1 600 1 300 1 100 1 300 1 500 1 200 1 450 26. 2. 98 ‹ SV ‹ Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 56/19 (1) Véanse los anexos V y VII del Reglamento (CEE) no 2456/93 de la Comisión (DO L 225 de 4. 9. 1993, p. 4), cuya ´ultima modificación la constituye el Reglamento (CE) no 2602/97 (DO L 351 de 23. 12. 1997, p. 20). (1) Se bilag V og VII til Kommissionens forordning (EØF) nr. 2456/93 (EFT L 225 af 4. 9. 1993, s. 4), senest ændret ved forordning (EF) nr. 2602/97 (EFT L 351 af 23. 12. 1997, s. 20). (1) Vgl. Anhänge V und VII der Verordnung (EWG) Nr. 2456/93 der Kommission (ABl. L 225 vom 4. 9. 1993, S. 4), zuletzt geändert durch die Verordnung (EG) Nr. 2602/97 (ABl. L 351 vom 23. 12. 1997, S. 20). (1) Bk ˜epe paqaqt ˜glata V jai VII tou jamomislo ˜u (EOJ) aqih. 2456/93 tgr Epitqop ˜gr (EE L 225 tgr 4. 9. 1993, s. 4), tom jamomisl ˜o (EJ) aqih. 2602/97 (EE L 351 tgr 23. 12. 1997, s. 20). ˜opyr tqopopoi ˜ghgje tekeuta˜ia ap ˜o (1) See Annexes V and VII to Commission Regulation (EEC) No 2456/93 (OJ L 225, 4. 9. 1993, p. 4), as last amended by Regulation (EC) No 2602/97 (OJ L 351, 23. 12. 1997, p. 20). (1) Voir annexes V et VII du règlement (CEE) no 2456/93 de la Commission (JO L 225 du 4. 9. 1993, p. 4). Règlement modifié en dernier lieu par le règlement (CE) no 2602/97 (JO L 351 du 23. 12. 1997, p. 20). (1) Cfr. allegati V e VII del regolamento (CEE) n. 2456/93 della Commissione (GU L 225 del 4. 9. 1993, pag. 4), modificato da ultimo dal regolamento (CE) n. 2602/97 (GU L 351 del 23. 12. 1997, pag. 20). (1) Zie bijlagen V en VII van Verordening (EEG) nr. 2456/93 van de Commissie (PB L 225 van 4. 9. 1993, blz. 4); laatstelijk gewijzigd bij Verordening (EG) nr. 2602/97 (PB L 351 van 23. 12. 1997, blz. 20). (1) Ver anexos V e VII do Regulamento (CEE) nº 2456/93 da Comiss˜ao (JO L 225 de 4. 9. 1993, p. 4). Regulamento com a ´ultima redacç˜ao que lhe foi dada pelo Regulamento (CE) nº 2602/97 (JO L 351 de 23. 12. 1997, p. 20). (1) Katso komission asetuksen (ETY) N:o 2456/93 (EYVL L 225, 4. 9. 1993, s. 4), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 2602/97 (EYVL L 351, 23. 12. 1997, s. 20) liite V ja VII. (1) Se bilaga V och VII i kommissionens förordning (EEG) nr 2456/93 (EGT L 225, 4. 9. 1993, s. 4), senast ändrad genom förordning (EG) nr 2602/97 (EGT L 351, 23. 12. 1997, s. 20). L 56/20 ‹ SV ‹ Europeiska gemenskapernas officiella tidning 26. 2. 98 ANEXO II — BILAG II — ANHANG II — PAQAQTGLA II — ANNEX II — ANNEXE II — ALLEGATO II — BIJLAGE II — ANEXO II — LIITE II — BILAGA II Direcciones de los organismos de intervención — Interventionsorganernes adresser — Anschriften der Interventionsstellen — Dieuh ˜umseir tym oqcamisl ˜ym paqelb ˜aseyr — Addresses of the intervention agencies — Adresses des organismes d’intervention — Indirizzi degli organismi d’intervento — Adressen van de interventiebureaus — Endereços dos organismos de intervenç˜ao — Interventioelinten osoitteet — Interventionsorganens adresser BUNDESREPUBLIK DEUTSCHLAND Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung (BLE) Postfach 180203, D-60083 Frankfurt am Main Adickesallee 40 D-60322 Frankfurt am Main Tel. : (49) 69 1564-704/772; Telex: 411727; Telefax: (49) 69 15 64-790/791 DANMARK Ministeriet for Fødevarer, Landbrug og Fiskeri EU-direktoratet Kampmannsgade 3 DK-1780 København V Tlf. (45) 33 92 70 00; telex 151317 DK; fax (45) 33 92 69 48, (45) 33 92 69 23 ESPA (cid:5)NA FEGA (Fondo Espa ˜nol de Garantía Agraria) Beneficencia, 8 E-28005 Madrid Tel. : (34 1) 347 65 00, 347 63 10; télex: FEGA 23427 E, FEGA 41818 E; fax: (34 1) 521 98 32, 522 43 87 FRANCE OFIVAL 80, avenue des Terroirs-de-France F-75607 Paris Cedex 12 Téléphone: (33 1) 44 68 50 00; télex: 215330; télécopieur: (33 1) 44 68 52 33 ITALIA AIMA (Azienda di Stato per gli interventi nel mercato agricolo) Via Palestro 81 I-00185 Roma Tel. 49 49 91; telex: 61 30 03; telefax: 445 39 40/445 19 58 IRELAND Department of Agriculture, Food and Forestry Agriculture House Kildare Street IRL-Dublin 2 Tel. Telex 93292 and 93607, telefax (01) 661 62 63, (01) 678 90 11, ext. 2278 and 3806 (01) 678 52 14 and (01) 662 01 98 ÖSTERREICH AMA-Agrarmarkt Austria Dresdner Straße 70 A-1201 Wien Tel. : (431) 33 15 12 20; Telefax: (431) 33 15 12 97 26. 2. 98 ‹ SV ‹ Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 56/21 PORTUGAL Instituto Nacional de Intervenç˜ao e Garantia Agrícola Rua Fernando Curado Ribeiro, nº 4-G P-1600 Lisboa Tel. : (351-1) 751 85 00; telefax: (351-1) 751 86 15 UNITED KINGDOM Intervention Board Executive Agency Kings House 33 Kings Road Reading RG1 3BU Berkshire Tel. (01189) 58 36 26 Fax (01189) 56 67 50