title: 98/184/ΕΚ: Απόφαση της Επιτροπής της 25ης Φεβρουαρίου 1998 περί ερωτηματολογίου για την κατάρτιση των εκθέσεων των κρατών μελών σχετικά με την εφαρμογή της οδηγίας 94/67/ΕΚ του Συμβουλίου για την αποτέφρωση των επικίνδυνων αποβλήτων (εφαρμογή της οδηγίας 91/692/ΕΚ του Συμβουλίου) (Κείμενο που παρουσιάζει ενδιαφέρον για τον ΕΟΧ)

eurovoc_concepts:
EU Member State
European Commission
dangerous substance
national implementing measure
report
waste incineration

text: L 67/48 ‹ EL ‹ Ep˜isglg Evgleq˜ida tym Euqypaˇij ˜ym Joimot ˜gtym 7. 3. 98 APOVASG TGS EPITQOPGS tgr 25gr Vebqouaq˜iou 1998 peq˜i eqytglatokoc˜iou cia tgm jat ˜aqtisg tym ejh ˜eseym tym jqat ˜ym lek ˜ym swetij ˜a le tgm evaqloc ˜g tgr odgc˜iar 94/67/EJ tou Sulbouk˜iou cia tgm apot ˜evqysg tym epij˜imdumym apobk ˜gtym (evaqloc ˜g tgr odgc˜iar 91/692/EJ tou Sulbouk˜iou) (Je˜ilemo pou paqousi ˜afei emdiav ˜eqom cia tom EOW) (98/184/EJ) G EPITQOPG TYM EUQYPA˘IJYM JOIMOTGTYM, ENEDYSE TGM PAQOUSA APOVASG: ˜Ewomtar up ˜oxg: tg sumh ˜gjg cia tgm ˜idqusg tgr Euqypaˇij ˜gr Joim ˜otgtar, tgm odgc˜ia 91/692/EJ tou Sulbouk˜iou, tgr 23gr Dejel- bq˜iou 1991, cia tgm tupopo˜igsg jai tom enoqhokocisl ˜o tym ejh ˜eseym pou avoqo ˜um tgm evaqloc ˜g oqisl ˜emym odgci ˜ym cia to peqib ˜akkom (1), jai id˜iyr ta ˜aqhqa 5 jai 6, tgm odgc˜ia 94/67/EJ tou Sulbouk˜iou, tgr 16gr Dejelbq˜iou 1994, cia tgm apot ˜evqysg tym epij˜imdumym apobk ˜gtym (2), Ejtil ˜ymtar: ˜oti, s ˜ulvyma le to ˜aqhqo 17 tgr odgc˜iar 94/67/EJ tou Sulbouk˜iou, ta jq ˜atg l ˜ekg ove˜ikoum ma sumt ˜assoum tir ejh ˜eseir tour swetij ˜a le tgm evaqloc ˜g tgr odgc˜iar aut ˜gr le tg diadijas˜ia tou ˜aqhqou 5 tgr odgc˜iar 91/692/EOJ· ˜oti oi ejh ˜eseir aut ˜er pq ˜epei ma jataqt˜ifomtai b ˜asei eqytg- latokoc˜iou ˜g swediacq ˜allator to opo˜io dialoqv ˜ymetai ap ˜o tgm Epitqop ˜g s ˜ulvyma le tg diadijas˜ia tou ˜aqhqou 6 tgr odgc˜iar 91/692/EOJ· ˜oti g pq ˜ytg ˜ejhesg ha jak ˜uxei tg wqomij ˜g peq˜iodo ap ˜o to 1998 ˜eyr jai to 2000· ˜oti ta l ˜etqa pou pqobk ˜epomtai ap ˜o tgm paqo ˜usa odgc˜ia e˜imai s ˜ulvyma le tg cm ˜ylg pou diat ˜upyse g epitqop ˜g tou ˜aqhqou 6 tgr pqoamaveq ˜olemgr odgc˜iar, ˜Aqhqo 1 Hesp˜ifetai to swetij ˜o le tgm odgc˜ia 94/67/EJ eqytglato- k ˜ocio to opo˜io episum ˜aptetai stgm paqo ˜usa ap ˜ovasg. ˜Aqhqo 2 Ta jq ˜atg l ˜ekg wqgsilopoio ˜um to paq ˜om eqytglatok ˜ocio yr b ˜asg cia tgm jat ˜aqtisg tgr ˜ejhesgr pou ove˜ikoum ma upob ˜akkoum stgm Epitqop ˜g s ˜ulvyma le to ˜aqhqo 5 tgr odgc˜iar 91/692/EOJ jai le to ˜aqhqo 17 tgr odgc˜iar 94/67/ EJ. ˜Aqhqo 3 G paqo ˜usa ap ˜ovasg apeuh ˜umetai sta jq ˜atg l ˜ekg. Bqun ˜ekker, 25 Vebqouaq˜iou 1998. Cia tgm Epitqop˜g Ritt BJERREGAARD L˜ekor tgr Epitqop˜gr (1) EE L 377 tgr 31. 12. 1991, s. 48. (2) EE L 365 tgr 31. 12. 1994, s. 34. 7. 3. 98 ‹ EL ‹ Ep˜isglg Evgleq˜ida tym Euqypaˇij ˜ym Joimot ˜gtym L 67/49 PAQAQTGLA EQYTGLATOKOCIO cia tgm upobok ˜g stoiwe˜iym ej l ˜eqour tym jqat ˜ym lek ˜ym swetij ˜a le tg letavoq ˜a sto ehmij ˜o d˜ijaio jai tgm evaqloc ˜g tgr odgc˜iar 94/67/EJ peq˜i tgr apot ˜evqysgr epij˜imdumym apobk ˜gtym Pqobk ˜epomtai paqapolp ˜er stir pkgqovoq˜ier pou ˜ewoum ˜gdg upobkghe˜i stgm Epitqop ˜g. I. LETAVOQA STO EHMIJO DIJAIO 1. a) ˜Ewoum upobkghe˜i stgm Epitqop ˜g keptoleq ˜g stoiwe˜ia swetij ˜a le tir molohetij ˜er, jamomistij ˜er jai dioijg- tij ˜er diat ˜aneir pou ˜ewoum hespiste˜i pqor sull ˜oqvysg stir diat ˜aneir tgr odgc˜iar; (Mai/˜Owi) b) E ˜am g ap ˜amtgsg sto a) e˜imai «˜Owi», dieujqim˜ifete tour k ˜ocour. II. EVAQLOCG TGS ODGCIAS 1. a) Cemij ˜a poia l ˜etqa ˜ewoum kgvhe˜i s ˜ulvyma le to ˜aqhqo 3 paq ˜acqavor 1 cia tgm pq ˜okgxg tgr q ˜upamsgr tou peqib ˜akkomtor pou ove˜iketai sto swediasl ˜o, tom enopkisl ˜o jai tg keitouqc˜ia tym stahl ˜ym apot ˜e- vqysgr; b) E ˜am up ˜aqwoum swetij ˜er pkgqovoq˜ier, amav ˜eqete tom aqihl ˜o adei ˜ym pou ˜ewoum ejdohe˜i s ˜ulvyma le to ˜aqhqo 3 paq ˜acqavor 1 jai tir swetij ˜er dumalij ˜otgter apot ˜evqysgr. 2. a) Cemij ˜a poier apait ˜gseir ˜ewoum jahoqishe˜i s ˜ulvyma le to ˜aqhqo 3 paq ˜acqavor 4 cia tg woq ˜gcgsg adei ˜ym sumapot ˜evqysgr; b) ˜Ewoum woqgcghe˜i s ˜ulvyma le to ˜aqhqo 3 paq ˜acqavor 4 apakkac ˜er ap ˜o tgm t ˜gqgsg tou apaito ˜ulemou ap ˜o to ˜aqhqo 3 paq ˜acqavor 3 pososto ˜u, emt ˜or tym ˜eni lgm ˜ym pou ajoko ˜uhgsam tgm ˜emaqng keitouqc˜iar; c) E ˜am g ap ˜amtgsg sto b) e˜imai «Mai», dieujqim˜ifete tour k ˜ocour. d) E ˜am up ˜aqwoum swetij ˜er pkgqovoq˜ier, amav ˜eqete tom aqihl ˜o adei ˜ym pou woqgc ˜ghgjam jai tom sumokij ˜o ˜ocjo sumapotevqyh ˜emtym apobk ˜gtym cia ta opo˜ia woqgc ˜ghgje ˜adeia s ˜ulvyma le to ˜aqhqo 3 paq ˜acqa- vor 3. (Mai/˜Owi) 3. Cemij ˜a poia l ˜etqa ˜ewoum kgvhe˜i s ˜ulvyma le to ˜aqhqo 4 pqojeil ˜emou ma enasvakishe˜i g pq ˜osbasg tou joimo ˜u stir pkgqovoq˜ier pou pqosdioq˜ifomtai sto ˜aqhqo aut ˜o; 4. a) Cemij ˜a ti l ˜etqa ˜ewoum kgvhe˜i s ˜ulvyma le to ˜aqhqo 5 cia tgm pq ˜okgxg jai tom peqioqisl ˜o tym aqmgtij ˜ym epipt ˜yseym pou ˜ewoum cia to peqib ˜akkom g paq ˜adosg jai g paqakab ˜g apobk ˜gtym; b) E ˜am up ˜aqwoum swetij ˜er pkgqovoq˜ier, amav ˜eqete tom ˜aqihl ˜o enaiq ˜eseym ap ˜o tgm t ˜gqgsg tym diat ˜aneym tou ˜aqhqou 5 paq ˜acqavoi 2 jai 3 cia tir opo˜ier ˜ewei woqgcghe˜i ˜adeia s ˜ulvyma le to ˜aqhqo 5 paq ˜acqavor 4. 5. a) ˜Ewoum woqgcghe˜i, s ˜ulvyma le to ˜aqhqo 6 paq ˜acqavor 4, ap ˜o tir pqobkep ˜olemer sto ˜aqhqo 6 paq ˜acqavor 2; ˜adeier pou jahoq˜ifoum apait ˜gseir diavoqetij ˜er b) E ˜am g ap ˜amtgsg sto a) e˜imai «Mai», paq ˜ewete keptoleqe˜ir pkgqovoq˜ier swetij ˜a le tom aqihl ˜o tym peqi- pt ˜yseym, tir ej ˜astote sumh ˜gjer keitouqc˜iar cia tir opo˜ier ˜ewei woqgcghe˜i ˜adeia jai ta apotek ˜eslata tym diemeqcgheis ˜ym enajqib ˜yseym. c) Cemij ˜a poia l ˜etqa ˜ewoum kgvhe˜i pqor sull ˜oqvysg stir diat ˜aneir tou ˜aqhqou 6 paq ˜acqavor 3; d) Cemij ˜a poia l ˜etqa ˜ewoum kgvhe˜i s ˜ulvyma le to ˜aqhqo 6 paq ˜acqavor 6 ˜yste ma enasvak˜ifetai ˜oti g ovei- k ˜olemg se ejpolp ˜er atlosvaiqij ˜g q ˜upamsg sto ep˜ipedo tou ed ˜avour dem e˜imai sglamtij ˜g; (Mai/˜Owi) L 67/50 ‹ EL ‹ Ep˜isglg Evgleq˜ida tym Euqypaˇij ˜ym Joimot ˜gtym 7. 3. 98 6. a) Cemij ˜a poia l ˜etqa ˜ewoum kgvhe˜i pqor sull ˜oqvysg stir apait ˜gseir pou jahoq˜ifomtai sto ˜aqhqo 6 paq ˜a- cqavor 5 jai sto ˜aqhqo 7 paq ˜acqavoi 1 jai 2; b) Poia l ˜etqa ˜ewoum kgvhe˜i swetij ˜a le tg l ˜ecistg epitqept ˜g peq˜iodo diajop ˜gr, diataqaw ˜gr ˜g bk ˜abgr tym sustgl ˜atym jahaqislo ˜u ˜g l ˜etqgsgr s ˜ulvyma le to ˜aqhqo 12 paq ˜acqavor 2 jai cia tgm ˜alesg emgl ˜e- ˜opyr pqobk ˜epetai sto ˜aqhqo 12 paq ˜acqavor 1, se peq˜iptysg up ˜eqbasgr tym qysg tym aql ˜odiym aqw ˜ym, oqiaj ˜ym til ˜ym ejpolp ˜gr pou amav ˜eqomtai sto ˜aqhqo 6 paq ˜acqavor 5 jai sto ˜aqhqo 7 paq ˜acqavoi 1 jai 2; c) Oi ehmijo˜i jamomislo˜i jahoq˜ifoum oqiaj ˜er til ˜er ejpolp ˜gr q ˜upym diavoqetij ˜er ap ˜o eje˜imer pou jahoq˜ifo- mtai sto ˜aqhqo 7; d) E ˜am g ap ˜amtgsg sto c) e˜imai «Mai», dieujqim˜ifete tour k ˜ocour jai amav ˜eqete tgm oqiaj ˜g til ˜g ejpolp ˜gr cia j ˜ahe q ˜upo. e) Poia l ˜etqa ˜ewoum kgvhe˜i cia tom jahoqisl ˜o jat ˜akkgkym oqiaj ˜ym til ˜ym ejpolp ˜gr ˜g jateuhumt ˜gqiym til ˜ym s ˜ulvyma le to ˜aqhqo 7 paq ˜acqavor 4; (Mai/˜Owi) 7. Cemij ˜a poia l ˜etqa ˜ewoum kgvhe˜i cia tgm ekawistopo˜igsg tgr ap ˜oqqixgr udatij ˜ym apobk ˜gtym s ˜ulvyma le to ˜aqhqo 8; 8. a) Cemij ˜a poia l ˜etqa ˜ewoum kgvhe˜i s ˜ulvyma le to ˜aqhqo 9 ˜yste ma enasvakishe˜i sull ˜oqvysg pqor tir odgc˜ier 75/442/EOJ jai 91/689/EOJ; b) E ˜am up ˜aqwoum swetij ˜er pkgqovoq˜ier, amav ˜eqete jat ˜a p ˜osom amajt ˜atai g heql ˜otgta pou paq ˜acetai ap ˜o tgm apot ˜evqysg, tom t ˜upo tgr am ˜ajtgsgr jai tg swetij ˜g ap ˜odosg. 9. Cemij ˜a poia l ˜etqa ˜ewoum kgvhe˜i ˜yste ma enasvakishe˜i sull ˜oqvysg pqor tir apait ˜gseir l ˜etqgsgr s ˜ulvyma le to ˜aqhqo 10, sulpeqikalbamol ˜emym tym apait ˜gseym tou paqaqt ˜glator III; 10. ˜Osom avoq ˜a to ˜aqhqo 13 paq ˜acqavor 2, amav ˜eqete tom aqihl ˜o tym joimopoi ˜gseym oqistij ˜gr pa ˜usgr stah- l ˜ym apot ˜evqysgr pou ˜ewoum paqakgvhe˜i, jah ˜yr jai tgm ej ˜astote dumalij ˜otgta apot ˜evqysgr, aqihl ˜o yq ˜ym jai peq˜iodo keitouqc˜iar


eurovoc_concepts:
CCT duties
import
molasses
representative price

formats: pdf print

text: 26. 2. 98 EN Official Journal of the European Communities L 56/3 COMMISSION REGULATION (EC) No 439/98 of 25 February 1998 fixing the representative prices and the additional import duties for molasses in the sugar sector THE COMMISSION OF THE EUROPEAN COMMUNITIES, Having regard to the Treaty establishing the European Community, Having regard to Council Regulation (EEC) No 1785/81 of 30 June 1981 on the common organization of the market in sugar (1), as last amended by Regulation (EC) No 1599/96 (2), Having regard to Commission Regulation (EC) No 1422/95 of 23 June 1995 laying down detailed rules of application for imports of molasses in the sugar sector and amending Regulation (EEC) No 785/68 (3), and in particular Articles 1 (2) and 3 (1) thereof, Whereas Regulation (EC) No 1422/95 stipulates that the cif import price for molasses, hereinafter referred to as the ‘representative price', should be set in accordance with Commission Regulation (EEC) No 785/68 (4); whereas that price should be fixed for the standard quality defined in Article 1 of the above Regulation; Whereas the representative price for molasses is calcu- lated at the frontier crossing point into the Community, in this case Amsterdam; whereas that price must be based on the most favourable purchasing opportunities on the world market established on the basis of the quotations or prices on that market adjusted for any deviations from the standard quality; whereas the standard quality for molasses is defined in Regulation (EEC) No 785/68; Whereas, when the most favourable purchasing oppor- tunities on the world market are being established, account must be taken of all available information on offers on the world market, on the prices recorded on important third-country markets and on sales concluded in international trade of which the Commission is aware, either directly or through the Member States; whereas, the under Article 7 of Regulation (EEC) No 785/68, Commission may for this purpose take an average of several prices as a basis, provided that this average is representative of actual market trends; the Whereas the information must be disregarded if goods concerned are not of sound and fair marketable quality or if the price quoted in the offer relates only to a small quantity that is not representative of the market; (1) OJ L 177, 1. 7. 1981, p. 4. (2) OJ L 206, 16. 8. 1996, p. 43. (3) OJ L 141, 24. 6. 1995, p. 12. (4) OJ L 145, 27. 6. 1968, p. 12. whereas offer prices which can be regarded as not rep- trends must also be dis- resentative of actual market regarded; if Whereas, the standard information on molasses of quality is to be comparable, prices must, depending on the quality of the molasses offered, be increased or reduced in the light of the results achieved by applying Article 6 of Regulation (EEC) No 785/68; Whereas a representative price may be left unchanged by way of exception for a limited period if the offer price which served as a basis for the previous calculation of the representative price is not available to the Commission and if the offer prices which are available and which appear not to be sufficiently representative of actual market trends would entail sudden and considerable changes in the representative price; Whereas where there is a difference between the trigger price for the product in question and the representative price, additional import duties should be fixed under the conditions set out in Article 3 of Regulation (EC) No 1422/95; whereas should the import duties be suspended pursuant to Article 5 of Regulation (EC) No 1422/95, specific amounts for these duties should be fixed; Whereas application of these provisions will have the effect of fixing the representative prices and the addi- tional import duties for the products in question as set out in the Annex to this Regulation; Whereas the measures provided for in this Regulation are in accordance with the opinion of the Management Committee for Sugar, HAS ADOPTED THIS REGULATION: Article 1 The representative prices and the additional duties applying to imports of the products referred to in Article 1 of Regulation (EC) No 1422/95 are fixed in the Annex hereto. Article 2 This Regulation shall enter into force on 26 February 1998. L 56/4 EN Official Journal of the European Communities 26. 2. 98 This Regulation shall be binding in its entirety and directly applicable in all Member States. Done at Brussels, 25 February 1998. For the Commission Franz FISCHLER Member of the Commission ANNEX fixing the representative prices and additional import duties applying to imports of molasses in the sugar sector CN code Amount of the representative price in ECU per 100 kg net of the product in question Amount of the additional duty in ECU per 100 kg net of the product in question Amount of the duty to be applied to imports in ECU per 100 kg net of the product in question because of suspension as referred to in Article 5 of Regulation (EC) No 1422/95 (2) 1703 10 00 (1) 1703 90 00 (1) 7,40 9,21 0,00 (cid:190) (cid:190) 0,00 (1) For the standard quality as defined in Article 1 of amended Regulation (EEC) No 785/68. (2) This amount replaces, in accordance with Article 5 of Regulation (EC) No 1422/95, the rate of the Common Customs Tariff duty fixed for these products


title: QUESTION ECRITE no 648/98 de Alexandros ALAVANOS à la Commission. Suppression de la coresponsabilité pour l'huile d'olive

eurovoc_concepts:
Greece
Spain
agricultural quota
budgetary stabiliser
olive oil
producer co-responsibility
production aid

formats: html pdf print

text: C 304/142 FR Journal officiel des Communaute·s europe·ennes 2. 10. 98 La Commission pourrait-elle indiquer quelle partie du financement de ce Fonds a e·te· assure·e par cette 1. prime au cours des trois dernie‘res anne·es? Quels programmes de recherche ou quelles autres actions ont de·ja‘ e·te· mene·es a‘ bien gra(cid:136)ce a‘ ce Fonds de 2. recherche? Re·ponse donne·e par M. Fischler au nom de la Commission (27 mars 1998) La Commission peut informer les Honorables Parlementaires que durant les trois dernie‘res anne·es (1995, 1996 et 1997), elle a effectue· des paiements pour un total de 3,26 millions d(cid:146)e·cus dans le cadre du fonds communautaire de recherche et d(cid:146)information dans le domaine du tabac. Ces paiements correspondent a‘ l(cid:146)exe·cution des premie‘res phases des projets qui, le plus souvent sont pluriannuels (et s(cid:146)e·tendent, dans le cas de la recherche sur une pe·riode de cinq ans). La Commission a ainsi de·cide· de financer pour un total de 25,88 millions d(cid:146)e·cus des projets de recherche et d(cid:146)information dont les derniers s(cid:146)ache‘veront en 2003. La liste des programmes retenus pour financement dans le cadre du fonds communautaire de recherche et d(cid:146)information dans le domaine du tabac et a‘ l(cid:146)issu des deux appels d(cid:146)offres se trouve dans le tableau transmis directement a‘ l(cid:146)Honorable Parlementaire et au Secre·tariat ge·ne·ral du Parlement. (98/C 304/212) QUESTION E· CRITE P-0648/98 pose·e par Alexandros Alavanos (GUE/NGL) a‘ la Commission (25 fe·vrier 1998) Objet: Suppression de la coresponsabilite· pour l(cid:146)huile d(cid:146)olive La situation du marche· de l(cid:146)huile d(cid:146)olive prend, en Gre‘ce, une tournure dramatique. Le de·passement des quotas dans l(cid:146)Union europe·enne a entra(cid:14)(cid:136)ne· une diminution des subventions a‘ la production communautaires ((cid:150) 27 %) et les exce·dents ont provoque· une chute spectaculaire des prix pratique·s dans le commerce. Compte tenu de la grande importance de la production d(cid:146)huile d(cid:146)olive pour la Gre‘ce, la Commission prendra-t-elle la de·cision de supprimer, pour la campagne de cette anne·e, la coresponsabilite· en ce qui concerne ce pays, de sorte que les producteurs grecs ne soient pas le·se·s par le quasi-triplement de la production espagnole? Re·ponse donne·e par M. Fischler au nom de la Commission (12 mars 1998) La Commission suit avec attention l(cid:146)e·volution du marche· de l(cid:146)huile d(cid:146)olive communautaire, et a de·ja‘ pris des mesures afin de soulager le marche· sous forme d(cid:146)aides pour le stockage prive· d(cid:146)huile d(cid:146)olive. La Commission ne peut pas de·roger aux re‘gles fixe·es dans le re‘glement no CEE/136/66 portant e·tablissement d(cid:146)une organisation commune des marche·s dans le secteur des matie‘res grasses (1). Ce re‘glement rele‘ve de la compe·tence du Conseil. Elle ne peut donc pas abolir les effets du stabilisateur sur l(cid:146)aide a‘ la production pour la Gre‘ce et pour cette campagne. Toutefois, l(cid:146)attention de l(cid:146)Honorable Parlementaire est attire·e sur le fait qu(cid:146)en cas de de·passement de la quantite· maximale garantie, l(cid:146)aide a‘ la production est re·duite seulement pour les producteurs dont la production de·passe les 500 kilogrammes (dits «grands» producteurs). En Gre‘ce, selon les informations de la Commission, seuls quelque 25 % des ole·iculteurs seront affecte·s par cette baisse. Enfin, il faut noter qu(cid:146)au cours des campagnes 1994/1995 et 1995/1996, les ole·iculteurs espagnols ont subi les effets du stabilisateur alors que leur E· tat membre e·tait affecte· par une se·cheresse grave et que leur production battait des records a‘ la baisse. (1) JO 172 du 30. 9. 1966


text: 26. 2. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 56/3 KOMMISSIONENS FORORDNING (EF) Nr. 439/98 af 25. februar 1998 om fastsættelse af de repræsentative priser og størrelsen af tillægsimporttolden for melasse i sektoren for sukker KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR — under henvisning til Europæiske Fællesskab, traktaten om oprettelse af Det under henvisning til Rådets forordning (EØF) nr. 1785/81 juni 1981 om den fælles markedsordning for af 30. sukker (1), (EF) nr. 1599/96 (2), ved forordning senest ændret under henvisning til Kommissionens forordning (EF) nr. 1422/95 af 23. juni 1995 om gennemførelsesbe- stemmelser for import af melasse inden for sektoren for sukker og om ændring af forordning (EØF) nr. 785/68 (3), særlig artikel 1, stk. 2 og artikel 3, stk. 1, og ud fra følgende betragtninger: I forordning (EF) nr. 1422/95 fastsættes, at cif-prisen ved import af melasse, i det følgende benævnt »den repræsen- tative pris«, fastsættes i overensstemmelse med Kommis- sionens forordning (EØF) nr. 785/68 (4); denne pris fast- sættes for den standardkvalitet, der er defineret i artikel 1 i nævnte forordning; den repræsentative pris for melasse beregnes for et EF- grænseovergangssted, som er Amsterdam; denne pris skal beregnes på grundlag af de gunstigste købsmuligheder på verdensmarkedet, som konstateres på grundlag af note- ringer eller priser på dette marked, der er justeret under hensyntagen til eventuelle kvalitetsforskelle i forhold til standardkvaliteten; standardkvaliteten for melasse blev defineret ved forordning (EØF) nr. 785/68; ved konstateringen af de gunstigste købsmuligheder på verdensmarkedet skal der tages hensyn til samtlige oplys- ninger om tilbud på verdensmarkedet, om konstaterede priser på vigtige markeder i tredjelande samt om købe- kontrakter indgået i den internationale samhandel, som Kommissionen har fået kendskab til enten gennem medlemsstaterne eller på eget initiativ; ved denne konsta- tering kan et gennemsnit af flere priser lægges til grund i henhold til artikel 7 i forordning (EØF) nr. 785/68 på betingelse af, at dette gennemsnit kan anses som repræ- sentativt for markedets faktiske tendens; der skal ikke tages hensyn til oplysningerne, når det ikke drejer sig om produkter af sund og sædvanlig handelskva- litet, eller når den i tilbuddet nævnte pris kun vedrører en ringe mængde, der ikke er repræsentativ for markedet; der skal heller ikke tages hensyn til tilbudspriser, som ikke kan anses for repræsentative for markedets faktiske udvikling; for at opnå sammenlignelige oplysninger vedrørende melasse af standardkvalitet skal priserne alt efter kvali- teten af den tilbudte melasse forhøjes eller nedsættes i det omfang, der følger af anvendelsen af artikel 6 i forord- ning (EØF) nr. 785/68; undtagelsesvis kan en repræsentativ pris i et begrænset tidsrum opretholdes på uændret niveau, når den tilbuds- pris, der har tjent som grundlag for den foregående konstatering af den repræsentative pris, ikke er kommet til Kommissionens kendskab, og de foreliggende tilbuds- priser, som ikke synes at være tilstrækkeligt repræsenta- tive for markedets faktiske tendens, ville føre til pludse- lige og væsentlige ændringer i den repræsentative pris; når der eksisterer en forskel mellem udløsningsprisen for det pågældende produkt og den repræsentative pris, bør der fastsættes tillægsimporttold på betingelserne i artikel 3 i forordning (EF) nr. 1422/95; såfremt importtolden suspenderes i medfør af artikel 5 i forordning (EF) nr. 1422/95, bør der fastsættes særlige beløb for denne told; anvendelse af disse bestemmelser giver anledning til at fastsætte de repræsentative priser og tillægsimporttolden for de pågældende produkter som anført til nærværende forordning; i bilaget de i denne forordning fastsatte foranstaltninger er i over- ensstemmelse med udtalelse fra Forvaltningskomitéen for Sukker — UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING: Artikel 1 De repræsentative priser og tillægstolden ved import af de i artikel 1 i forordning (EF) nr. 1422/95 omhandlede produkter fastsættes som angivet i bilaget. (1) EFT L 177 af 1. 7. 1981, s. 4. (2) EFT L 206 af 16. 8. 1996, s. 43. (3) EFT L 141 af 24. 6. 1995, s. 12. (4) EFT L 145 af 27. 6. 1968, s. 12. Artikel 2 Denne forordning træder i kraft den 26. februar 1998. L 56/4 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 2. 98 Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart medlemsstat. i hver Udfærdiget i Bruxelles, den 25. februar 1998. På Kommissionens vegne Franz FISCHLER Medlem af Kommissionen BILAG til forordning om fastsættelse af de repræsentative priser og størrelsen af tillægsimporttolden for melasse i sektoren for sukker KN-kode Repræsentativ pris i ecu pr. 100 kg netto af det pågældende produkt Tillægstold pr. 100 kg netto af det pågældende produkt Told, i ecu der skal opkræves ved import som følge af suspension, jf. artikel 5 i forordning (EF) nr. 1422/95, pr. 100 kg netto af det pågældende produkt (2) 1703 10 00 (1) 1703 90 00 (1) 7,40 9,21 0,00 (cid:190) (cid:190) 0,00 (1) Fastsættelse for standardkvaliteten som defineret i artikel 1 i forordning (EØF) nr. 785/68, som ændret. (2) Dette beløb erstatter i overensstemmelse med artikel 5 i forordning (EF) nr. 1422/95 toldsatsen i den fælles toldtarif fastsat for disse produkter


title: 1999/686/CE: Decisión de la Comisión, de 25 de febrero de 1998, relativa a las ayudas que Alemania tiene previsto conceder en relación con el vigesimosexto programa marco del régimen común «Mejora de la estructura económica regional» para el fomento de empleos en teletrabajo [notificada con el número C(1998) 585] (Texto pertinente a efectos del EEE) (El texto en lengua alemana es el único auténtico)

eurovoc_concepts:
Germany
State aid
control of State aid
regional development
teleworking

text: 21. 10. 1999 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas L 271/25 II (Actos cuya publicación no es una condición para su aplicabilidad) COMISIÓN DECISIÓN DE LA COMISIÓN de 25 de febrero de 1998 relativa a las ayudas que Alemania tiene previsto conceder en relación con el vigesimosexto programa marco del régimen común «Mejora de la estructura económica regional» para el fomento de empleos en teletrabajo [notificada con el número C(1998) 585] (El texto en lengua alemana es el único auténtico) (Texto pertinente a efectos del EEE) (1999/686/CE) LA COMISIÓN DE LAS COMUNIDADES EUROPEAS, II Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea y, en particular, sus artículos 92 y 93, Visto el Acuerdo sobre el Espacio Económico Europeo y, en particular, la letra a) del apartado 1 de su artículo 62, Después de haber emplazado a los demás Estados miembros y terceros interesados para que presenten sus observaciones, de conformidad con lo dispuesto en el apartado 2 del artículo 93 del Tratado, Considerando lo siguiente: I El 30 de julio de 1997 la Comisión inició el procedimiento previsto en el apartado 2 del artículo 93 del Tratado en rela- ción con las disposiciones del vigesimosexto programa marco del régimen común (de la Federación y de los Estados fede- rados) «Mejora de la estructura económica regional» sobre las intensidades de ayuda para el fomento de empleos en teletra- bajo (punto 2. 4 de la parte II). Alemania fue informada a este respecto mediante la carta SG(97) D/7104 de 18 de agosto de 1997. Mediante la publicación de la carta en el Diario Oficial de las Comunidades Europeas (1), los demás Estados miembros y terceros interesados fueron informados e invitados a presentar sus observaciones. Alemania se pronunció mediante carta de 17 de septiembre de 1997. La Comisión no recibió observaciones de otros Estados miembros ni de otros terceros interesados. (1) DO C 341 de 11. 11. 1997, p. 4. régimen común «Mejora de la estructura económica El regional» es el régimen de ayudas regionales más importante de Alemania. Las disposiciones de aplicaciones específicas de este régimen general se suelen adoptar para determinados períodos mediante los llamados programas marco. El vigesimosexto programa marco, que abarca el período comprendido entre 1997 y 2000 (2001), se comunicó a la Comisión con arreglo al apartado 3 del artículo 93 el 19 de febrero de 1997. La Comisión autorizó la totalidad de las modificaciones introdu- cidas con este programa marco, salvo la disposición relativa al fomento de los empleos en teletrabajo. Alemania había comu- nicado a la Comisión que el programa marco no se aplicaría hasta contar con la autorización de la Comisión. De conformidad con el programa marco, se prevé la concesión de ayudas regionales a la inversión para el fomento de los empleos en teletrabajo cuando tanto la empresa inversora como el puesto de teletrabajo estén situados en una zona asistida. El criterio determinante para fijar la intensidad máxima de la ayuda es la región en que tiene su sede la empresa inversora a la cual está vinculado el puesto de teletrabajo. De este modo, cuando una empresa ubicada en una región a efectos de la letra a) del apartado 3 del artículo 92 invierta en puestos de teletrabajo implantados en una región a efectos de la letra c) del apartado 3 del artículo 92, se le aplicaría la intensidad de ayuda máxima autorizada para las regiones a efectos de la letra a) del apartado 3 del artículo 92. La inten- sidad de ayuda máxima autorizada en las regiones de Alemania oriental asistidas de conformidad con la letra a) del apartado 3 del artículo 92 asciende al 35 % bruto [50 % en el caso de inversiones de pequeñas y medianas empresas (PYME)], mien- tras que en las regiones de Alemania occidental asistidas de conformidad con la letra c) del apartado 3 del artículo 92 es del 18 % bruto (28 % en el caso de inversiones de PYME). L 271/26 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 21. 10. 1999 incoar el procedimiento la Comisión comprobó que las Al disposiciones sobre las ayudas regionales a la inversión se introdujeron sobre todo para fomentar la creación de empleos y para impulsar las fuentes de ingresos o la demanda en las regiones desfavorecidas, por lo cual las intensidades máximas de las ayudas a la inversión debían regirse por las regiones en las que efectivamente se realicen las inversiones y el teletrabajo. Entendía asimismo que la posibilidad de fomentar en igual grado los puestos de teletrabajo en regiones a efectos de la letra c) del apartado 3 del artículo 92 que en regiones a efectos de la letra a) del apartado 3 del artículo 92 podría tener por conse- cuencia que se perdiera el incentivo para efectuar este tipo de inversiones en las regiones más desfavorecidas. III Alemania opina que los efectos benéficos de las inversiones en puestos de teletrabajo se hacen sentir ante todo en la zona en que tiene su sede la empresa inversora, por cuyo motivo tales inversiones deberían estar sujetas a las intensidades de ayuda aplicables a la zona del inversor y no a la zona del puesto de trabajo cuando ambas sean zonas asistidas. Según este criterio, las empresas ubicadas en una región asistida a efectos de la letra c) del apartado 3 del artículo 92 que realicen inversiones en puestos de teletrabajo en una región a efectos de la letra a) del apartado 3 del artículo 92 que realicen inversiones en puestos de teletrabajo en una región a efectos de la letra a) del apartado 3 del artículo 92 sólo podrían beneficiarse de la intensidad de ayuda menor aplicable al lugar de implantación de la empresa. Alemania indica, por otra parte, que no existe peligro de utili- zación indebida de ayudas correspondientes a una región asis- tida a efectos de la letra a) del apartado 3 del artículo 92 en una región a efectos de la letra c) del apartado 3 del artículo 92. Dado que las ayudas para inversiones en Estados federados distintos exigen por principio la participación y la financión asistida a efectos de la letra a) del apartado 3 del artículo 92 siempre podrá velar por que no se produzca ninguna utiliza- ción indebida de ayudas destinadas a fomentar la creación de puestos de trabajo en otro Estado federado. Por último, Alemania alega que los efectos positivos del teletra- bajo, por lo que respecta a la innovación y competitividad, siempre benefician a la empresa inversora, mientras que el nivel de inversión en el puesto de teletrabajo suele ser relativamente reducido. Indica asimismo que cuando no hay disponibilidad de personal cualificado en una región a efectos de la letra a) del la empresa que invierta en una apartado 3 del artículo 92, región a efectos de la letra a) del apartado 3 del artículo 92 podría verse obligada a ofrecer a estos trabajadores la posibi- lidad de trabajar desde su lugar de residencia situado en una región a efectos de la letra c) del apartado 3 del artículo 92, con el fin de asegurarse sus servicios. IV No puede considerarse compatible con el mercado común la disposición que autoriza las intensidades de ayuda para inver- límite siones en puestos de teletrabajo que sobrepasen el máximo fijado para la región en que se prevé instalar el puesto de teletrabajo. Las intensidades de ayuda especialmente elevadas autorizadas para fomentar el desarrollo regional en zonas desfavorecidas a efectos de la letra a) del apartado 3 del artículo 92 tienen por objeto aportar una mejora eficaz allí donde el nivel de vida sea anormalmente bajo y exista una grave situa- ción de desempleo. Por esta razón, sólo pueden entrar en consideración aquellas ayudas a la inversión de una intensidad reservada a regiones a efectos de la letra a) del apartado 3 del artículo 92 que sirvan para elevar el nivel de vida y para crear puestos de trabajo en esas regiones asistidas. Las inversiones que las empresas realicen en tales regiones asistidas para el equipamiento técnico y la conexión de puestos de teletrabajo ubicados en otra región asistida subvencionable únicamente con arreglo a la letra c) del apartado 3 del artículo 92 no contribuyen al empleo y a la mejora general del nivel de vida en la región a efectos de la letra a) del apartado 3 del artículo 92. El empleo aumenta sólo en la región en que está domici- liado el trabajador, y los efectos sobre el producto interior bruto (PIB) regional por habitante se harán sentir sobre todo allí donde el trabajador gaste su dinero. Es cierto que la disponibilidad de personal especializado puede suponer un factor determinante para la capacidad de innova- ción y la competitividad de las empresas que invierten en regiones a efectos de la letra a) del apartado 3 del artículo 92. Cuando tales especialistas no existen en el mercado local ni pueden ser incitados al traslado mediante salarios atractivos, la creación de empleos en régimen de teletrabajo es para las empresas inversoras indudablemente una opción para vincu- larse a recursos ya existentes en regiones más desarrolladas. No obstante, los efectos principales de esta práctica sobre el índice de empleo se producirían en aquellas regiones en las que vive el teletrabajador o en las que no existe una grave situación de subempleo, pero donde realiza sus gastos. Es la considera- ción que subyace en la recomendación de la Comisión para el fomento del teletrabajo en regiones desfavorecidas, a fin de permitir a los trabajadores ofrecer sus servicios a empresas implantadas en regiones más desarrolladas sin tener que tras- ladar su lugar de residencia. De este modo se podría estabilizar a la población de las zonas desfavorecidas y aumentar el PIB regional por habitante mediante las rentas profesionales de los teletrabajadores (1). Alemania manifiestamente entiende que los poderes públicos de una región a efectos de la letra a) del apartado 3 del artículo 92 siempre esperarían de los poderes públicos de la región en que estuviera previsto implantar el puesto de trabajo una contribución a la ayuda de inversión en función de la inversión allí realizada. En tal caso, la disposición en cuestión permitiría a las regiones a efectos de la letra c) del apartado 3 del artículo 92 conceder ayudas para el fomento de puestos de teletrabajo implantados en su territorio de una intensidad autorizada sólo para las regiones a efectos de la letra a) del apartado 3 del artículo 92. Tal posibilidad reduciría, empero, el efecto incentivador perse- guido con la mayor intensidad de ayuda en favor de las regiones más desfavorecidas y podría dar lugar a una dinámica en la cual se atraerían sobre todo inversiones en puestos de trabajo para trabajadores menos cualificados, mientras que los más cualificados, cuya posición en el mercado de trabajo (1) Véase el «Seguimiento del Libro Blanco» en Europa Social, suple- mento 3/95. 21. 10. 1999 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas L 271/27 los hace menos dependientes de un traslado a una zona menos atractiva, se quedarían en las regiones más desarrolladas. De este modo se privaría particularmente a los profesionales con remuneraciones por encima de la media y con cualificaciones en ámbitos como la ingeniería, informática, administración de empresas y asesoría de empresas la posibilidad de trasladarse a regiones desfavorecidas para así contribuir al desarrollo econó- mico de estas regiones. V En razón de cuanto precede, la Comisión considera incompa- tible con el mercado común e inaplicable la disposición conte- nida en el vigesimosexto programa marco del régimen común «Mejora de la estructura económica regional» según la cual se autorizan ayudas estatales para inversiones en puestos de tele- trabajo cuya intensidad sobrepase el límite máximo fijado para las ayudas estatales en la región en la que esté previsto implantar dicho puesto de teletrabajo, HA ADOPTADO LA PRESENTE DECISIÓN: Artículo 1 El vigesimosexto programa marco del régimen común «Mejora de la estructura económica regional» es incompatible con el mercado común, en la medida en que autorice ayudas estatales para inversiones en puestos de teletrabajo cuya intensidad sobrepase el límite máximo fijado para ayudas estatales en la región en la que esté previsto implantar dicho puesto de tele- trabajo. Artículo 2 Queda prohibida la aplicación de la regulación mencionada en el artículo 1. Alemania exigirá la devolución de las ayudas que hayan sido eventualmente concedidas con base en una aplica- ción provisional de la regulación mencionada en el artículo 1. El reembolso se efectuará con arreglo a los procedimientos y las disposiciones de la legislación alemana, incluidos los inte- reses de demora exigibles a partir de la fecha de concesión (incluida la misma) de la ayuda, calculados al tipo de interés de referencia aplicado en la valoración de los regímenes de ayudas de finalidad regional. Artículo 3 Alemania comunicará a la Comisión, en un plazo de dos meses a partir de la notificación de la presente Decisión, las medidas adoptadas en cumplimiento de la misma. Artículo 4 El destinatario de la presente Decisión será la República Federal de Alemania. Hecho en Bruselas, el 25 de febrero de 1998. Por la Comisión Karel VAN MIERT Miembro de la Comisión


title: Parecer do Comité Económico e Social sobre a «Proposta de directiva do Parlamento Europeu e do Conselho relativa à protecção jurídica dos serviços que se baseiem ou consistam num acesso condicional»

eurovoc_concepts:
approximation of laws
audiovisual piracy
broadcasting
pay television
right to justice

text: C 129/16 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias 27. 4. 98 Parecer do Comité Econo´ mico e Social sobre a «Proposta de directiva do Parlamento Europeu e do Conselho relativa à protecça˜o jurı´dica dos serviços que se baseiem ou consistam num acesso condicional» (1) (98/C 129/04) Em 20 de Outubro de 1998, em conformidade com o artigo 1984 do Tratado que institui a Comunidade Europeia, o Conselho decidiu consultar o Comité Econo´ mico e Social sobre a proposta supramencionada. A Secça˜o de Indu´ stria, Comércio, Artesanato e Serviços, encarregada de preparar os correspondentes trabalhos do Comité, emitiu parecer em 6 de Fevereiro de 1998 (relator: B. Herna´ndez Bataller). Na 3521 plena´ria de 25 e 26 de Fevereiro de 1998 (reunia˜o de 25 de Fevereiro), o Comité Econo´ mico e social aprovou por 120 votos a favor, e 2 abstenço˜ es o presente parecer. 1. Introduça˜o Esta proposta de directiva, sobre protecça˜o 1. 1. jurı´dica dos serviços que se baseiem ou consistam num acesso condicional, apresentada pela Comissa˜o para que seja emitido o respectivo parecer, é consequência directa das reflexo˜es ocasionadas pelo debate sobre o Livro Verde relativo à protecça˜o jurı´dica dos serviços codifica- dos no mercado interno (2). 1. 2. No que diz respeito ao Livro Verde, o Comité teve oportunidade de se pronunciar no seu parecer de 25 de Setembro de 1996 (3). A necessidade de garantir a protecça˜o jurı´dica 1. 3. dos serviços codificados contra a recepça˜o ilı´cita ja´ constava do Programa estratégico para o mercado interno (4), bem como do Livro Verde relativo a esta matéria que foi anunciado na comunicaça˜o da Comissa˜o sobre «A Via Europeia para a Sociedade de Informaça˜o», de 19 de Junho de 1994 (5). 1. 4. Mais recentemente, a Comunicaça˜o da Comissa˜o intitulada «Uma iniciativa europeia para o comércio electro´nico» (6), no seu ponto 55, declara que: «Uma distribuiça˜o segura dos serviços exigira´ uma protecça˜o jurı´dica adequada dos serviços de acesso condicional em todo o mercado u´nico. Muitos serviços utilizara˜o alguma forma de cifragem ou outro sistema de acesso condicional para garantir uma remuneraça˜o adequada. Os prestado- res de serviços necessitam de protecça˜o contra a pirata- gem dos serviços por descodificadores e carto˜es inteligen- tes ilı´citos ou outros dispositivos de pirataria. » 1. 5. O parecer sobre esta comunicaça˜o foi apro- vado (7). (1) JO C 314 de 16. 10. 1997, p. 7. (2) COM(96) 76 final. (3) JO C 30 de 30. 1. 1997. (4) COM(93) 632 final. (5) COM(94) 347 final. (6) COM(97) 157 final. (7) JO C 19 de 21. 1. 1998, p. 72. 1. 6. No parecer sobre o Livro Verde (3), o Comité extraı´a as seguintes concluso˜es: A codificaça˜o das comunicaço˜es em geral 1. 6. 1. afigura-se como absolutamente necessa´ria por forma a impedir qualquer pessoa na˜o autorizada de ter acesso a elas ou de as alterar. É necessa´ria uma acça˜o de protecça˜o eficiente 1. 6. 2. em todos os Estados-Membros, e esse objectivo so´ pode ser alcançado através de uma harmonizaça˜o comunita´ria. 1. 6. 3. O instrumento jurı´dico a utilizar para obter essa harmonizaça˜o deveria ser um regulamento do Conselho. 1. 6. 4. O campo de aplicaça˜o deste deveria ser extensı´- vel a todos os serviços codificados. 1. 6. 5. Ainda no que diz respeito ao campo de apli- caça˜o, deveria incluir-se no instrumento de harmoni- zaça˜o a posse por parte de particulares, com conheci- mento de causa, de dispositivos de descodificaça˜o na˜o autorizados. 1. 6. 6. Este instrumento deveria prever a possibilidade de interposiça˜o de acça˜o judicial por perdas e danos, bem como estabelecer medidas civis de cara´cter preventivo ou cautelar contra actividades preparato´ rias que facilitem a pirataria, com sanço˜es finais contra a recepça˜o e redistribuiça˜o ilı´cita de serviços codificados. 1. 6. 7. Do mesmo modo, o Comité exortava a Comis- sa˜o a examinar o assunto em todas as suas implicaço˜es a nı´vel internacional, especialmente no âmbito dos acordos bilaterais e das actividades da OMC, solici- tando-lhe que preparasse as condiço˜es adequadas para a normalizaça˜o técnica dos descodificadores. 2. Ana´lise da proposta da Comissa˜o 2. 1. Instrumento jurı´dico 2. 1. 1. De um primeiro exame da proposta da Comis- sa˜o se depreende que esta optou por uma directiva em lugar de um regulamento. 27. 4. 98 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias C 129/17 2. 1. 1. 1. Com tal opça˜o, a Comissa˜o considera ter garantido um «nı´vel equivalente de protecça˜o» em va´rios Estados-Membros, deixando ao critério destes o meio de prosseguirem esses objectivos. Assim, sa˜o da respon- sabilidade dos Estados-Membros: 2. 3. 1. 1. Por «comunicaça˜o comercial» deve enten- der-se todas as formas de comunicaça˜o destinadas a promover produtos, serviços ou a imagem de uma empresa ou organizaça˜o junto dos consumidores finais e/ou distribuidores. a) a definiça˜o das medidas necessa´rias para proibir no seu territo´rio as actividades que a proposta de directiva considera ilı´citas; 2. 3. 1. 2. Na˜o obstante, das definiço˜es do artigo 14 na˜o consta o conceito de «comunicaça˜o comercial». b) as sanço˜ es a aplicar aos infractores, as quais, porém, devem ser: — eficazes, — dissuasoras e — proporcionais ao impacto potencial da actividade ilı´cita. 2. 2. Campo de aplicaça˜o 2. 2. 1. A directiva delimita o campo de aplicaça˜o dos «serviços protegidos por acesso condicional», na medida em que a autorizaça˜o do acesso ao serviço tenha por objectivo garantir a remuneraça˜o dos serviços seguintes: — A «radiodifusa˜o televisiva», conforme definida no artigo 14, alı´nea a), da Directiva 89/552/CEE (1). — A «radiodifusa˜o sonora», que inclui na˜o apenas os sinais sonoros, mas também outros sinais de dados no âmbito do mesmo canal. Ambas excluem a prestaça˜o de serviços mediante pedido individual. — Os «serviços da Sociedade de Informaça˜o», definidos como «qualquer serviço prestado à distância por via electro´ nica e mediante pedido individual de um destinata´rio de serviços». 2. 3. Objecto da proposta de directiva 2. 3. 2. A Comissa˜o centra mesmo assim o objecto da sua proposta no «fabrico e comercializaça˜o dos dispositivos ilı´citos de descodificaça˜o». 2. 3. 2. 1. aplicaça˜o o seguinte: Esta medida na˜o inclui no seu âmbito de a) Os aspectos relacionados com a «recepça˜o na˜o autorizada» de qualquer dos serviços referidos, nem a aquisiça˜o ou a posse privada de qualquer dispositivo ilı´cito sempre que na˜o tenha fins comer- ciais. b) Os direitos relativos ao conteu´do da informaça˜o transmitida pelos dispositivos ilı´citos. c) Os direitos de propriedade industrial em relaça˜o aos descodificadores, por serem objecto de uma outra proposta em preparaça˜o. d) Finalmente, os aspectos relacionados com a protec- ça˜o do direito à privacidade e à segurança das transacço˜es comerciais que na˜o tenham como suporte o pagamento de um serviço codificado de comunicaça˜o. 3. Observaço˜es na generalidade 2. 3. 1. O objecto da proposta de directiva é a inter- diça˜o, no espaço da Unia˜o Europeia, das actividades seguintes: 3. 1. O Comité acolhe com satisfaça˜o a proposta de directiva da Comissa˜o, que reflecte o seu parecer sobre o Livro Verde. a) O fabrico, a importaça˜o, a venda ou a posse para fins comerciais de dispositivos ilı´citos. b) A instalaça˜o, a manutença˜o ou a substituiça˜o, para fins comerciais, de dispositivos ilı´citos. Por «dispositivo ilı´cito» deve entender-se qualquer equipamento ou programa informa´tico concebido ou adaptado com vista a permitir o acesso na˜o autorizado a um serviço protegido. c) A utilizaça˜o da comunicaça˜o comercial para promo- ver dispositivos ilı´citos. (1) JO L 298 de 17. 10. 1989, p. 23. 3. 2. Todavia, o Comité considera que perante a actual existência de lacunas e a distorça˜o de concorrência por elas ocasionada, o instrumento jurı´dico deveria ser o regulamento e na˜o a directiva, em virtude de: — assegurar uma harmonizaça˜o mais eficaz, ja´ que seria directamente aplica´vel nos Estados-Membros, — evitar um longo processo de transposiça˜o das medi- das propostas para o direito nacional. 3. 3. No que diz respeito ao seu âmbito de aplicaça˜o, deveria incluir a prestaça˜o de serviços profissionais, como por exemplo a telemedicina. C 129/18 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias 27. 4. 98 3. 4. O objectivo do artigo 24 é garantir a livre circulaça˜o dos serviços protegidos, dos serviços vincula- dos e dos dispositivos de acesso condicional; no entanto, o seu n4 2 pode tornar-se supérfluo, uma vez que se limita a reproduzir princı´pios do Tratado de aplicaça˜o genérica e o´bvia. 3. 5. Quanto às actividades infractoras, seria conve- niente acrescentar à alı´nea c) do artigo 34 os «serviços vinculados», os quais compreendem a instalaça˜o, a manutença˜o ou a substituiça˜o de dispositivos de acesso condicional, bem como a prestaça˜o de serviços de comunicaça˜o comercial relacionados com serviços ou dispositivos protegidos ou outros serviços vinculados. 3. 6. O nu´mero 1 do artigo 44 poderia ser substituı´do por um preceito que reconheça o tipo de ilicitude criminal das actividades descritas no artigo 34. 3. 7. O nu´mero 2 do artigo 44 deveria contemplar de forma mais abrangente a legitimaça˜o activa, de modo a possibilitar a todos os que apresentem um «interesse directo» o exercı´cio de actividades de reparaça˜o, de cessaça˜o e medidas cautelares diante dos tribunais. 4. Observaço˜es na especialidade 4. 1. O Comité considera que devera´ incrementar-se o nı´vel de protecça˜o dos consumidores que utilizam serviços de acesso condicional, especialmente no que concerne à resoluça˜o de reclamaço˜es e eventuais pedidos de indemnizaça˜o; à qualidade do serviço e sua compro- vaça˜o; e ao pagamento e suas formas possı´veis nos aspectos na˜o abrangidos pela Directiva 97/7/CE de 20 de Maio de 1997, relativa à protecça˜o dos consumido- res em matéria de contratos à distância. 4. 2. O Comité considera que a implantaça˜o na sociedade dos serviços de acesso condicional deve garantir em qualquer caso a protecça˜o da intimidade e da confidencialidade dos cidada˜os. Deveriam ser introduzidas sanço˜es complemen- 4. 3. tares no plano aduaneiro semelhantes às contidas no Regulamento (CE) n4 3295/94 de 22 de Dezembro de 1994, no qual se estabelecem medidas destinadas a proibir a introduça˜o em livre pra´tica, a exportaça˜o, a reexportaça˜o e a colocaça˜o sob um regime suspensivo das mercadorias de contrafacça˜o e das mercadorias-pirata. 3. 8. No artigo 54 deveria ser incluı´da a obrigaça˜o para os Estados-Membros de comunicarem à Comissa˜o os regimes de sanço˜es aplica´veis, ja´ que estas na˜o podem estar contidas nos textos legais de transposiça˜o. Ao adoptar-se sanço˜ es no plano aduaneiro, 4. 3. 1. seria oportuna a criaça˜o, a nı´vel da Comissa˜o, de um comité de acompanhamento semelhante ao comité previsto no regulamento citado no para´grafo anterior. Bruxelas, 25 de Fevereiro de 1998. O Presidente do Comité Econo´ mico e Social Tom JENKINS


title: Elenco dei deputati dell'ufficio di presidenza, del Parlamento, dei gruppi politici, delle commissioni e delle delegazioni interparlamentari : No 2/1997.,Jäsenluettelo : Puhemiehistö, parlamentti, puolueryhmät, valiokunnat, yhteisparlamentaariset valtuuskunnat : No 2/1997.,Ledamotsförteckning Förteckning över ledamöter i presidiet, i parlamentet, i de politiska grupperna, i utskotten, i de interparlamentariska delegationerna : No 2/1997.,Ledenlijst van het Bureau, het Parlement, de fracties, de commissies en de interparlementaire delegaties : No 2/1997.,List of Members of the Bureau, Parliament, political groups, committees and interparliamentary delegations : No 2/1997.,Lista de los diputados de la Mesa, del Parlamento, de los grupos políticos, de las comisiones y de las delegaciones interparlamentarias : No 2/1997.,Lista dos deputados da Mesa, do Parlamento, dos grupos políticos, das comissões e delegações interparlamentares : No 2/1997.,Liste des députés du bureau, du Parlement, des groupes politiques, des commissions et des délégations interparlementaires : No 2/1997.,Medlemsfortegnelse over Præsidiet, Parlamentet, de politiske grupper, udvalgene og de interparlamentariske delegationer : No 2/1997.,Mitgliederliste des Präsidiums, des Parlaments, der Fraktionen, der Ausschüsse und der interparlamentarischen Delegationen : No 2/1997.,Κατάλογος των βουλευτών του Προεδρείου, του Κοινοβουλίου, των πολιτικών ομάδων, των επιτροπών και των διακοινοβουλευτικών αντιπροσωπειών : No 2/1997.

eurovoc_concepts:
Member of the European Parliament
yearbook


title: Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Främjandet av innovation genom patent - Grönbok om gemenskapspatent och patentsystemet i Europa"

eurovoc_concepts:
European patent
innovation
patent
research and development
technological change

text: C 129/8 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 27. 4. 98 Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om ”Främjandet av innovation genom patent — Grönbok om gemenskapspatent och patentsystemet i Europa” (98/C 129/03) Den 25 juni 1997 beslutade kommissionen i enlighet med artikel 198 i EG-fördraget att rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ”Främjandet av innovation genom patent — Grönbok om gemenskapspatent och patentsystemet i Europa”. Sektionen för industri, handel, hantverk och tjänster, som ansvarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 6 februari 1998. Föredragande var Giannino Bernabei. Vid sin 352:a plenarsession den 25-26 februari 1998 (sammanträdet den 25 februari 1998) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 128 röster för, 1 röst emot och 1 nedlagd röst. 1. Bakgrund 1. 1. Patent är ett betydelsefullt instrument som kan stimulera till investeringar på området för forskning och teknik. En europeisk rättsordning för ett patentsystem som är enhetligt och effektivt är därför avgörande för företagens konkurrenskraft i Europeiska unionen. 1. 2. En fullständigt integrerad europeisk innovations- marknad kräver ett enhetligt europeiskt system, som kan skydda industriell äganderätt genom ett gemen- skapspatent som särskilt skulle gagna innovativa små och medelstora företag i högteknologiska branscher eller sådana som är ”föregångare”, vilket framhållits i ESK:s yttrande 986/97 av den 1 oktober 1997 om konsekvenser för de små och medelstora företagen av den fortgående och utbredda minskningen av anslagen till forskning och teknisk utveckling i EU. Det europeiska patentsystemet, som grundas på 1. 3. Luxemburgkonventionen från 1975 och på Avtalet om gemenskapspatent undertecknat 1989, har aldrig trätt i kraft och tycks inte längre räcka för att etablera ett enhetligt skydd. 1. 4. Det är angeläget att försöka få en lösning på problemet med gemenskapspatent och ge det högsta prioritet med tanke på dess inverkan på ekonomin, konkurrenskraften och den tekniska och industriella utvecklingen på en global marknad. 1. 5. Det är alltså angeläget att man förändrar systemet för gemenskapspatent och ger det förutsättning att verkligen kunna fungera före unionens fortsatta utvidg- ning. Mot bakgrund av vad som nämnts ovan uppmanar Ekonomiska och sociala kommittén rådet, kommissio- nen och Europaparlamentet att beakta följande: 1. 6. Gemenskapspatentet bör förverkligas på grund- val av en gemenskapsförordning som kan antas enligt artikel 235 i EG-fördraget. 1. 7. Gemenskapspatentet bör ges en enhetlig karaktär och gälla inom hela gemenskapen. Av detta följer att det är oacceptabelt att ha ett ”à la carte”-system eller ett ”flexibelt” system när det gäller gemenskapspatent, eftersom det skulle strida mot reglerna för den inre marknaden. 1. 8. Gemenskapens patentsystem bör finnas vid sidan av de nationella patentsystemen och det europeiska patentsystemet. Den som ansöker om ett gemenskapspa- tent måste — under det skede som föregår utfärdandet — ha möjlighet att ändra sin ansökan om gemenskapspa- tent till ansökan om europeiskt patent. Gemenskapspatentet bör kunna erhållas till en 1. 9. rimlig kostnad, i nivå med vad ett europeiskt patent som gäller i ett begränsat antal länder kostar, varvid särskilt initialkostnaderna bör hållas nere. 1. 10. För att hålla nere kostnaderna måste man angripa problemet med översättning medelst den ”gene- rella lösning” som Europeiska patentverket har utarbe- tat. I följande punkter redogörs för den lösningen. 1. 10. 1. Ansökan om patent kan göras på något av gemenskapens språk, men en översättning till något av handläggningsspråken (engelska, franska, tyska) krävs. 1. 10. 2. Europeiska patentverket offentliggör på hand- läggningsspråket, samtidigt som ansökan offentliggörs, en noggrann teknisk sammanfattning av ansökan. Euro- peiska patentverket bör även ombesörja en översättning till de andra två officiella språken och offentliggöra texten på de tre språken via Internet. Dessutom bör Europeiska patentverket omgående överlämna dessa texter till ansvariga på kommissionen som handhar forskningsresultat spridning och användning (GD XIII), så att texterna översätts till alla andra gemenskapsspråk och offentliggörs via databanken Cor- dis. Kostnaderna för översättningen skulle EU stå för, eftersom de kan betraktas som kostnader för användning och spridning av forskningsresultat. Kommissionen bör framtiden göra en allmän bedömning av dock i av 27. 4. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 129/9 kostnaden för det införda språksystemet inom ramen för en utvidgad union. främja innovation i Europa, ett ämne som kommittén har behandlat vid ett antal tillfällen (1). 1. 10. 3. Vid meddelandet av patentet skulle den ansö- kande ombesörja och betala översättning enbart av kraven. 1. 10. 4. Innan patentinnehavaren kan inleda några rättsliga åtgärder bör denne ombesörja och även betala en översättning av samtliga handlingar i patentärendet. 1. 11. Rättssystemet bör baseras på ett begränsat antal nationella förstainstansdomstolar som har behörighet att handlägga talan om intrång och genstämningstalan om ogiltighet, men som har en begränsad befogenhet att förklara att ett patent inte kan göras gällande gentemot den som anklagas för intrånget med avseende på det speciella slaget av (påstått) intrång (endast mellan parterna). Alternativt skulle man kunna tillse att även de nationella domstolarna, som har behörighet att döma i mål om intrång, kan ogiltigförklara ett gemenskapspa- tent (på grund av genstämningstalan), men med förtyd- ligandet att detta avgörande blir vilande ända tills det fastställts av högre instans. 1. 11. 1. Behörigheten att ogiltigförklara patentet med allmän verkan (”erga omnes”) bör främst ligga hos Europeiska patentverkets avdelning som handlägger ogiltigförklaring och helst hos en nyinrättad domstol (med förbehåll för vad som sagts beträffande föregående alternativ). 1. 11. 2. stansrätt bör fungera som överinstans. En specialiserad avdelning i EG:s förstain- Vad gäller avgifter bör små och medelstora 1. 12. företag, universitet och icke-vinstdrivande forskningsin- stitut åtnjuta förmånligare villkor, samtidigt som man bör föra en aktiv politik gentemot små och medelstora företag genom att organ för rådgivning i patentfrågor inrättas inom branschorganisationerna. 1. 13. Man bör studera en harmonisering av föranvän- darrätten. 1. 14. Artikel 52. 2c i Münchenkonventionen om euro- peiskt patent bör ändras, så att patenterbarhet för dataprogram blir möjlig. 2. 2. Kommissionen erkänner den roll som patenten har för skydd av innovationer och redogör samtidigt för de invecklade och svårhanterliga delarna av det system som gäller i Europa, där det sida vid sida finns nationella patent, europeiskt patent (dvs. det standardiserade system för ansökan och utfärdande av patent som sedan leder till en rad nationella patent) och (endast på papperet) gemenskapspatent (dvs. patent som inte bara skulle inlämnas och behandlas centralt, i likhet med europeiskt patent, utan också skulle medföra ett enhetligt skydd inom hela Europeiska unionens område). 2. 3. Dokumentet består av fem delar: en inledning som behandlar förhållandet mellan innovation och patent rent allmänt, en andra del som erinrar om tillkomsten av europeiskt patent och gemenskapspatent och förklarar varför det just nu vore lämpligt att gemenskapen på nytt tar sig an frågan om gemenskapspa- tent, också med tanke på den kommande utvidgningen. Den tredje delen analyserar gemenskapens patentsystem genom att å ena sidan belysa dess möjligheter och å andra sidan framhålla de höga kostnaderna och andra problem som finns. Den fjärde delen ägnas en diskussion om huruvida en harmonisering på gemenskapsnivå av några civilrättsliga aspekter är lämplig (det gäller särskilt patenterbarhet för dataprogram) samt några process- rättsliga spörsmål. Den femte delen behandlar slutligen vissa problem i det gällande systemet för europeiskt patent och dess svaga sidor, särskilt vad beträffar kostnaderna. Grönboken inleds med synpunkter på fördelarna 2. 4. och begränsningarna i det system för europeiskt patent som skapades genom Münchenkonventionen (EPC) 1973. Detta system har otvivelaktigt inneburit ett stort fram- steg i patentskyddet i Europa, i och med att det inrättades en central instans (i München) som tar emot och behandlar ansökningar om patent och således ger patentinnehavarna möjlighet att, med en enda ansökan och ett förfarande, skydda sin uppfinning i ett eller flera länder som anslutit sig till EPC. 2. Inledning — Sammanfattning av kommissionens dokument Grönboken om gemenskapspatent och patentsys- 2. 1. temet i Europa är ett av de initiativ som vidtagits för att (1) ESK:s yttrande 700/96 om ”Grönbok om innovation”, 1. 5 — EGT C 212, 22. 7. 1996. ESK:s yttrande 987/97 av den 1 oktober 1997 om kommissionens arbetsdokument ”Mot femte ramprogrammet: De vetenskapliga och tekniska målen” — EGT C 355, 21. 11. 1997. ESK:s yttrande 986/97 av den 2 oktober 1997 om ”Konsekvenser för de små och medelstora företagen av den fortgående och utbredda minskningen av anslagen till forskning och teknisk utveck- ling i EU” — EGT C 355, 21. 11. 1997. C 129/10 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 27. 4. 98 Enligt detta system motsvaras ett patent som utfärdas av Europeiska patentverket av ett antal nationella patent, som vart och ett måste översättas till landets respektive språk och följaktligen skyddas endast i det landet. Dessutom kan varje enskilt patent av detta slag endast vara föremål för rättslig talan vid de nationella domstol- arna. 2. 5. Gemenskapspatentet skulle innebära något helt annat. Med ett sådant patent, som skapades genom Luxemburgkonventionen (CPC) 1975 och ändrades och moderniserades genom Avtalet om gemenskapspatent (CPA) i Luxemburg 1989, kan den ansökande erhålla ett enhetligt skydd gällande i alla Europeiska unionens länder och i viss mån utnyttja centrala rättsinstanser som har behörighet att avgöra tolkningsfrågor och giltighet med avseende på sådana patent. Grönboken erkänner (åtminstone underförstått) 2. 6. att det problem som främst har hindrat gemenskapspa- tentet från att ”få ett genombrott” (orsaken till att CPA från 1989 ännu inte ratificerats) består i de oerhört höga kostnaderna för översättning till de olika ländernas språk. I kommissionens dokument ges många olika förslag på möjliga lösningar. 2. 7. I kommissionens dokument anges ett annat väsentligt hinder för gemenskapspatentets ”genom- brott”, nämligen det rättsliga system som instiftats och särskilt det faktum att ogiltigförklaring av patentet (med verkan inom hela EU) inte endast kan utdömas av en central instans (Europeiska patentverket), utan också av nationella domstolar som behandlar en ”genstämnings- vis förd talan om ogiltighet” inför en nationell domstol från en part som kan komma att bli stämd för patentint- rång. I grönboken ges också förslag på olika möjliga lösningar på problemen med det rättsliga systemet. 2. 8. I dokumentet granskas också problemet med avgiftsnivåerna för gemenskapspatent och möjligheten att införa och/eller förbättra ett system för övergångar mellan gemenskapspatent och europeiskt patent (och eventuellt vice versa). 2. 9. När det gäller andra möjliga områden för harmo- nisering av patenträttigheter på gemenskapsnivå ställer grönboken framför allt frågan om man bör ändra den ordning som skapats genom Münchenkonventionen (artikel 52. 2. c), enligt vilket dataprogram inte uppfyller kraven på patenterbarhet. Andra frågor som behandlas är vilka möjligheter det finns till harmonisering vad beträffar anställdas uppfin- ningar, formaliteter och erkännande av yrkeskvalifika- tioner för patentombud. 2. 10. I grönboken granskas slutligen några eventuella förbättringar som (bortsett från gemenskapspatent) skulle kunna tillföras systemet för europeiskt patent, särskilt med avseende på avgifter och översättningskost- nader. 3. Innovation och patent — Europa, USA och Japan 3. 1. Om vi jämför systemet i Europa (EU) med systemet hos våra stora konkurrenter, USA och Japan, framgår det tydligt att Europas är underlägset. 3. 2. Medan företagen i USA och Japan verkar i ett system som ger tekniska innovationer ett enhetligt skydd, gällande i hela landet och till en låg kostnad, är skyddet i Europa splittrat och kostnaden hög. 3. 3. Verkligheten är den att ett europeiskt företag som genom systemet för europeiskt patent vill erhålla patentskydd i åtta medlemsstater — dvs. på en marknad som grovt räknat kan jämföras med USA:s — måste betala cirka DM 36 000, vilket kan jämföras med DM 3 000 för USA och DM 2 200 för Japan (1). 3. 4. Om man sedan jämför kostnaderna för att ansöka om och upprätthålla ett europeiskt patent (i åtta medlemsstater som ovan) under hela dess giltighetstid med motsvarande kostnader för ett patent i USA, utfaller denna jämförelse om möjligt till ännu större nackdel för Europa (2). Dessutom gynnas till exempel inte små och 3. 5. medelstora företag i Europa av några speciella förmåner, medan små och medelstora företag i USA får avgiften nedsatt med 50 %, enligt avdelning 41 (h) (1) i US Patent Act (1). Vad som anförs ovan kan åtminstone delvis förklara varför man uppskattar att två tredjedelar av de europeiska små och medelstora innovativa företagen (som uppgår till ca 170 000) inte tar ut patent (3). Och som påpekas i yttrandet CES 986/97 (4) skulle problemet (1) J. Strauss: ”The present state of the patent system in the European Union”, EC, 1997. (2) För ett europeiskt patent beräknas kostnaden uppgå till US $ 120 000, för ett patent i USA till endast US $ 13 000. Jfr J. Strauss: ”The present state of the patent system in the European Union”, EC, 1997. (3) Jfr Kommissionens grönbok om innovation, 1995. (4) ESK:s yttrande 700/96 om ”Grönbok om innovation”, 1. 5 — EGT C 212, 22. 7. 1996. ESK:s yttrande 987/97 av den 1 oktober 1997 om kommissionens arbetsdokument ”Mot femte ramprogrammet: De vetenskapliga och tekniska målen” — EGT C 355, 21. 11. 1997. ESK:s yttrande 986/97 av den 2 oktober 1997 om ”Konsekvenser för de små och medelstora företagen av den fortgående och utbredda minskningen av anslagen till forskning och teknisk utveck- ling i EU” — EGT C 355, 21. 11. 1997. 27. 4. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 129/11 få vederbörlig uppmärksamhet genom ”En ny inriktning där man gör skillnad mellan små företag med hög teknologisk intensitet, ‘pionjärer‘, som har outnyttjad kapacitet vad gäller tillämpad forskning och det stora flertalet som endast använder slutprodukterna av FoTU”. 4. Grundläggande frågor som ställs i grönboken I grönboken ställs ett antal frågor, varav de viktigaste tas upp nedan. I detta yttrandes del 5 och delarna som följer försöker vi ge svar på dessa och andra frågor. 5. 2. Ett heltäckande och enhetligt system Gemenskapspatentet bör utgöra en av de tre pelare som bär upp gemenskapsskyddet för industriell äganderätt, dvs. en uppbyggnad med — gemenskapspatent, — gemenskapsvarumärken, redan inrättad och i kraft (2), — bruksmodellskydd (mönsterskydd) inom gemenska- pen, under utarbetande (3). a) A¨ r det verkligen nödvändigt att få ett gemenskapspa- tent att fungera? Till dessa tre pelare vore det lämpligt att, genom en enkel harmonisering av de nationella lagstiftningarna, lägga till bruksmönsterskydd (4). b) Hur kan problemet med språk och översättning lösas? c) A¨ r ett flexibelt gemenskapspatent (”à la carte”) tänkbart? d) A¨ r det nödvändigt att bereda möjlighet till övergång mellan gemenskapspatent och europeiskt patent (och vice versa)? e) A¨ r det möjligt och önskvärt att frånta de nationella domstolarna möjligheten att ogiltigförklara ett ge- menskapspatent? f) Skall den instans som handhar gemenskapspatent helt finansieras via patentavgifter? 5. Allmänna kommentarer För att bemöta den problematik som kommissionens grönbok om innovation tar upp och de grundläggande frågor som tas upp där, anser vi att man bör ta ledning av de allmänna kriterier som behandlas nedan. 5. 1. Patent och den inre marknaden Kommittén har redan vid andra tillfällen framhållit nödvändigheten av att harmonisera patenträtten i Euro- peiska unionen för att stärka grunden för inre mark- naden (1). För att den inre marknaden skall kunna genomföras fullt ut räcker det dock inte med en harmonisering av viss nationell rättspraxis avseende patent, utan det framstår som nödvändigt att få till stånd ett enhetligt patentskydd, alltså ett gemenskapspatent. (1) Yttrande CES 878/96 om ”Förslag till direktiv från Europa- parlamentet och rådet om juridiskt skydd vid bioteknolo- giska uppfinningar” (se Slutsatser 5) — EGT C 295, 7. 10. 1996. 5. 3. Gemenskapspatent och gemenskapsindustrins konkurrenskraft 5. 3. 1. Inrättandet av ett europeiskt patentsystem som omfattar ett gemenskapspatent är avgörande för att forskningsresultat och nytt vetenskapligt-tekniskt kun- nande skall kunna omvandlas till industriella och kom- mersiella framgångar. Därigenom skulle man kunna få slut på den ”europeiska innovationsparadoxen” och uppmuntra privat investering i de små och medelstora företagen, som för närvarande är mycket lägre i EU än i USA och Japan. 5. 3. 2. Dessutom skall ordningen för gemenskapspa- tent ses i ljuset av EG-fördragets artikel 130 första fjärde strecksatsen, enligt vilken målet för stycket gemenskapens och medlemsstaternas insatser för att främja gemenskapsindustrins konkurrenskraft är ”att främja ett bättre utnyttjande av de industriella möjlighe- ter som skapas genom politiken inom sektorerna för innovation, forskning och teknisk utveckling” (5). 5. 4. Gemenskapspatent och bevakning av innovationer Det erkänns allmänt att patentering är en viktig indikator på framgångsrik forsknings- och utvecklingsverk- samhet (6). Om systemet med gemenskapspatent kommer att fung- era effektivt och till låg kostnad kommer det att framgå i vilken mån det utnyttjas av företagen inom (2) Rådets förordning (EG) nr 40/94 av den 20 december 1993. (3) Europaparlamentets och rådets förslag till förordning om mönsterskydd och bruksmodellskydd inom gemenskapen, KOM(93) 342 slutlig, EGT C 29, 31. 1. 1994 (ej officiell titel). (4) Jfr yttrande CES 408/96 av den 27 mars 1996 om ”Grönbo- ken om bruksmönsterskydd inom den inre marknaden” — EGT C 174, 17. 6. 1996. (5) Jfr yttrande CES 700/96 om ”Grönboken om innovation” 1. 5 — EGT C 212, 22. 7. 1996. (6) Jfr Griliches m. fl. ”R&D, Patents and Productivity”, Chicago, 1984. C 129/12 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 27. 4. 98 gemenskapen, och detta kan också gälla som mått på deras produktivitet med avseende på innovation och verkliga resultat i fråga om FoTU. Ett gemenskapspatent behövs följaktligen, samtidigt som även de nationella patenten och Europapatentet bör finnas kvar. 5. 5. Krav på konkurrenskraftiga kostnader Den kostnadsmässiga nackdel som de europeiska företa- gen, framförallt små och medelstora företag, har för att skydda sina innovationer på den ”inhemska” marknaden (dvs. EU) jämfört med företagen i de stora konkurrent- länderna (USA och Japan) framgår tydligt av ovan anförda fakta (1). Ett gemenskapspatent skulle kunna införas (eller kanske snarare återinföras) genom att man antar en gemen- skapsförordning, i enlighet med artikel 235 i EG- fördraget. Det är viktigt för små och medelstora företag att de nationella patentverken finns kvar, framför allt för de företag som endast agerar på inhemsk marknad. De är viktiga i samband med teknikspridning och behövs för att bevara patenteringskompetens inom landet. En av gemenskapspatentets huvudsakliga fördelar bör vara att kostnaden blir lägre. 6. 2. Språkproblemet 5. 6. Behovet av förslag snarast möjligt Utöver de ekonomiska och konkurrensmässiga aspekter- na som behandlats i punkterna 5. 1 och 5. 3. 1 vill kommittén understryka vikten av att ett förslag till förordning om gemenskapspatent föreligger före våren 1999, så att EU förses med detta konkurrensinstrument före den framtida utvidgningen. 6. Särskilda kommentarer I ljuset av de ovan framställda kriterierna vill vi med avseende på de grundläggande frågor som ställs i grönboken framföra följande synpunkter: 6. 1. Behovet av ett gemenskapspatent A¨ ven om man i vissa kretsar anser att det nuvarande systemet, som bygger dels på nationella patent, dels på ett centraliserat förfarande med ansökan och meddelan- de av patent (Europapatent), hittills har fungerat relativt bra, verkar de krav som inre marknaden ställer göra det nödvändigt även med ett gemenskapspatent. A¨ ven vid en jämförelse med de stora konkurrenterna (USA och Japan, se punkt 3 ovan) framstår det som märkligt med ett ”Europasystem” som trots att det är på väg att förses med en gemensam valuta ännu inte förfogar över ett enhetligt system för skydd av uppfinningar. Dessutom bör man betänka den framgång — som överträffat de mest optimistiska förväntningarna — som EG-märkningen har blivit. En sådan framgång (även om märkning och patent är två mycket olika företeelser) gör att man inser att om det funnes ett skydd med gemenskapsdimension, så skulle företagen vara beredda att tillämpa det. När man tar itu med detta viktiga problem (kanske det mest centrala i samband med gemenskapspatentet) bör följande faktorer beaktas: 6. 2. 1. Det är förståeligt att medlemsstaterna inte vill avstå från sina respektive nationella språk, men hänsyn bör tas till patentets dubbelfunktion. A˚ ena sidan utgör det ett informationsinstrument med avseende på tekniska framsteg, å andra sidan fungerar det som ett tekniskt/rättsligt skyddsinstrument för uppfinningar. 6. 2. 2. Vad gäller patentets funktion som rättsligt instrument kan man hävda att det är av avgörande betydelse att patentet finns på det nationella språket, men vad gäller dess funktion som instrument för att ge information om tekniska framsteg finns det andra lösningar. 6. 2. 3. Enligt tillförlitliga bedömningar konsulteras i praktiken endast en mindre andel (1-3 %) av de översättningar av patent som utfärdas av Europeiska patentbyrån (2). 6. 2. 4. Problemet med att översätta patenten till de nationella språken har även en politisk dimension och därför bör frågan behandlas på politisk nivå. 6. 2. 5. Bland de lösningar som presenteras i grönboken anser kommittén att man närmare bör studera den globala lösning (package solution) som lagts fram av Europeiska patentverket och som citeras av kommissio- nen i grönboken. Den skulle dock enligt kommitténs mening kunna modifieras på följande sätt: 6. 2. 5. 1. I enlighet med vad som redan föreskrivs för Europapatentet (3) bör ansökningar om gemenskapspa- tent lämnas in på ett av de tre officiella handläggnings- språken (engelska, franska, tyska) eller också kan man välja — vilket redan finns föreskrivet — att lämna in dem på språket i den medlemsstat där den sökande är inkomma med en bosatt, dock med kravet att (2) Uppgiften lämnades av Europeiska patentbyråns chef I. Kober vid ”Epidos Annual Conference 1996” och finns med i mötesprotokollet. (1) Jfr föregående kapitel 3. (3) EPC, Artikel 14. 27. 4. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 129/13 översättning på något av ovan nämnda språk inom den tid som fastställts i förordningen (1). 6. 3. Ett gemenskapspatent ”à la carte” är oacceptabelt 6. 2. 5. 2. Europeiska patentverket bör förfärdiga en sammanfattning (enhanced abstract) av patentansökan, på handläggningsspråket, där en effektiv och klar teknisk presentation ges av uppfinningen. Detta sammandrag bör offentliggöras samtidigt med ansökan. Europeiska patentverket bör vidare ombesörja en översättning till de två andra handläggningsspråken och offentliggöra texten på de tre språken via Internet. Dessutom bör verket snabbt förmedla texterna till de avdelningar på kommissionen som ansvarar för utvärdering och spridning av forskningsresultat (GD XIII), så att texterna översätts till alla andra gemenskapsspråk och offentlig- görs via databanken Cordis. På så sätt får man ett snabbt verktyg för att sprida tekniska framsteg. 6. 2. 5. 3. Med tanke på värdet av att sprida tekniskt och vetenskapligt kunnande via en översättning av sammandraget till de nationella språken, bör kostnaden för denna översättning inte belasta patentsökaren, utan den bör bäras av EU, som en kostnad för utvärdering och spridning av forskningsresultat. 6. 2. 5. 4. Vid beviljandet av patentet bör en översätt- ning göras till medlemsstaternas nationella språk, men endast av patentkraven. Dessa översättningar skall ombesörjas och betalas av den sökande. 6. 2. 5. 5. Innan patentinnehavaren vidtar några som helst åtgärder för att hävda sina rättigheter måste det göras en översättning av hela patentdossiern i landet i fråga. A¨ ven denna översättning svarar patentinnehava- ren för. 6. 2. 6. Fördelen med att överlåta åt Europeiska patent- verket att förfärdiga sammandraget av patentansökan är att man då får entydiga kriterier. Man kan också tänka sig att Europeiska patentverket, på eget ansvar, överlåter det åt de nationella patentver- ken — om de så önskar och är kapabla att göra det. I de fallen bör de nationella patentverken skicka in översättningarna till de avdelningar på kommissionen som nämns i punkt 6. 2. 5. 2 för vidare spridning. 6. 2. 7. Med tanke på utvidgningen av Europeiska unionen skulle kommissionen i framtiden kunna söka nya lösningar i anslutning till den mer allmänna frågan om gemenskapens språkpolitik, och då särskilt beakta följderna för det europeiska näringslivets relativa kost- nader och konkurrenskraft. Lösningen med ett gemenskapspatent ”à la 6. 3. 1. carte” tycks tas emot positivt av branschfolk och i vissa företagskretsar, där man understryker behovet av ett ”flexibelt” system. 6. 3. 2. I realiteten tycks denna lösning — där sökanden av ett gemenskapspatent hela tiden har möjlighet att i ett visst skede i proceduren välja ett Europapatent (se nästa punkt 6. 4) — med ett gemenskapspatent ”à la carte” gå emot grundläggande krav som den inre marknaden ställer och bör därför å det bestämdaste avvisas. 6. 4. Möjligheten att ändra en ansökan om ett gemen- skapspatent till ett Europapatent Som ovan påpekats bör man noga skilja på ett 6. 4. 1. Europapatent och ett gemenskapspatent ”à la carte”, även om de praktiska konsekvenserna i vissa avseenden kan te sig lika. 6. 4. 2. Med tanke på att gemenskapen står inför en ytterligare utvidgning, verkar det rimligt att göra det möjligt för sökanden av ett gemenskapspatent att kunna ändra sin ansökan — innan beviljningsprocessen är slutförd — till en ansökan om ett Europapatent som om det beviljas resulterar i en rad nationella patent för de angivna länderna. Av liknande skäl som anfördes i föregående 6. 4. 3. punkt angående ett gemenskapspatent ”à la carte”, tycks det dock inte vara förenligt med den inre marknadens krav att omforma ett en gång utfärdat gemenskapspatent till ett Europapatent, dvs. till en rad nationella patent. 6. 4. 4. Det verkar inte heller möjligt att omforma en ansökan om Europapatent till ett gemenskapspatent, utom i det fall då ett Europapatent avser alla EU:s medlemsstater. 6. 4. 5. Man bör därför ställa sig positiv till möjligheten att omforma en ansökan om gemenskapspatent till en ansökan om ett Europapatent, om begäran om detta lämnas in innan patentet utfärdas. 6. 5. Problemet med jurisdiktion Vad gäller den känsliga frågan om de nationella domsto- larnas och EU-instansernas respektive kompetens, ver- kar det vara rimligt att ta som utgångspunkt det system som föreskrivs i förordningen om varumärken, vad gäller intrång i EG-märkningar och deras giltighet (2). (1) Jfr ”Implementing Regulations to the European Patent Convention”, kapitel 1. (2) Förordning (EG) nr 40/94 artikel 91 och följande. C 129/14 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 27. 4. 98 För gemenskapspatentet skulle man kunna införa ett liknande system, med några justeringar där man tar hänsyn till gemenskapspatentets särdrag och i synnerhet till den höga juridiska och tekniska kompetens som man bör kunna kräva av en instans, behörig att ogiltigförklara ett sådant patent med verkan över hela gemenskapens territorium. Mot bakgrund av detta kan en tänkbar lösning vara följande: Varje medlemsstat utser för det egna landet ett 6. 5. 1. begränsat antal nationella domstolar — högst fem för varje land (1) — behöriga att som första instans avgöra talan om 6. 5. 1. 1. tenten, alla ärenden som rör intrång i gemenskapspa- 6. 5. 1. 2. intrång i gemenskapspatenten, ärenden som rör fastställelsetalan om icke- 6. 5. 1. 3. ärenden om genstämning angående ett ge- menskapspatents giltighet som ingetts av den som förmodats ha gjort intrånget i samband med en intrångs- talan. När det gäller punkt 6. 5. 1. 3 föreslår kommittén nedan två olika lösningar som båda utgår från samma krite- rium, det vill säga dels att den domare som skall besluta om intrång skett ges rätt att även avgöra giltigheten, dels att ett sådant beslut ges begränsad verkan (för att undvika irreparabla konsekvenser vid ett felaktigt beslut). Den första lösningen skulle kunna bestå i att ett eventuellt ogynnsamt beslut vad gäller gemenskapspa- tentets giltighet inte får en generell verkan (”erga omnes”). Beslutet innebär endast att patentet i fråga inte kan göras gällande gentemot den som förmodats ha gjort intrånget, och gäller uteslutande det avgörandet och just det speciella (påstådda) intrånget. (Fördelen med denna första lösning vore att man med omedelbar verkan skulle kunna fastställa patentets giltighet eller ogiltighet, men — eftersom lösningen bara gäller mellan parterna — skulle den kunna ge upphov till fler tvister om samma patent gentemot andra parter. ) Ett annat alternativ vore att de nationella domstolarna, utvalda i enlighet med vad som sägs i punkt 6. 5. 1, fick behörighet att ogiltigförklara ett gemenskapspatent (vid genstämning) med generell verkan, men med precisering- en att återkallelsen av patentet vilar till dess att beslutet om ogiltighet bekräftats av besvärsinstansen. (Fördelen med denna andra lösning vore att man undviker en (1) Antalet fem är säkert till en del godtyckligt. Det är dock alltid bättre att ange ett exakt antal (om än godtyckligt), än att tillgripa den alltför svävande formuleringen i artikel 91 i förordningen om varumärken, dvs. ”ett så litet antal som möjligt”. Förslaget att i varje medlemsstat utse en enda förstainstansrätt tycks vara till nackdel i synnerhet för små och medelstora företag som fortfarande har en mycket stark regional förankring. ökning av rättstvisterna — just för att domstolsbeslutet i fråga skulle få generell verkan — medan nackdelen vore att den inte skulle få omedelbar verkan eftersom man måste invänta bekräftelse från besvärsinstansen. ) 6. 5. 2. De ovan nämnda nationella domstolarna skulle alltså inte ha behörighet att annullera gemenskapspaten- ten med generell verkan ”erga omnes” (om man inte väljer det alternativ som föreslås i sista stycket i punkt 6. 5. 1. 3). En sådan behörighet skulle exklusivt tilldelas: I första instans, en ny avdelning för ogiltigför- 6. 5. 2. 1. klaring vid Europeiska patentverket eller om möjligt en ny specialiserad domstol. 6. 5. 2. 2. I andra instans en specialavdelning vid första- instansrätten vid Europeiska gemenskapernas domstol. Specialavdelningen 6. 5. 3. förstainstansrätten skulle också fungera som en andra instans för de intrångsärenden som behandlats vid de nationella dom- stolarna. vid 6. 5. 4. Man skulle vidare ha möjlighet att överklaga de beslut som fattats av förstainstansrättens specialav- delning till Europeiska gemenskapernas domstol som sista instans — men då endast när det gäller rättsfrågor. 6. 5. 5. De nationella domstolarna, behöriga enligt punkt 6. 5. 1 ovan, skulle i alla händelser ha befogenhet att fatta brådskande beslut till patentinnehavarens för- mån — om det anses lämpligt — med verkan över hela gemenskapens territorium. 6. 6. De nationella patentverkens roll 6. 6. 1. I det helhetssystem man tänker sig skulle de nationella patentverken fortsätta att spela den roll som de nu har, när det gäller nationella patent och Europapatent. 6. 6. 2. De skulle dessutom ha en aktiv roll vad gäller att sprida och främja patentsystemet och patentkunskap, gemenskapspatenten inberäknade, och mer specifikt för att förstärka samarbetet generellt med de organisationer som företräder småföretagen, mikroföretagen och hant- verksföretagen i medlemsstaterna, företagskonsulenter och oberoende uppfinnare. 6. 6. 3. För den funktionen bör de få lämpliga bidrag från Europeiska patentorganisationen, eventuellt också i form av en andel av intäkterna från avgifterna för upprätthållande av gemenskapspatent. 6. 7. Frågor i samband med patentkostnader 6. 7. 1. I ett gemenskapspatentsystem, baserat på en gemenskapsförordning (2), skulle det inte vara rimligt (2) Jfr punkt 6. 1. 27. 4. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 129/15 att fördela en del av intäkterna från avgifterna mellan medlemsstaterna, av vilket däremot CPC/CPA (1). förespråkas 6. 7. 2. De avgifter som inbetalts av användarna av patentsystemet bör i princip stanna hos förvaltaren av systemet, dvs. hos Europeiska patentverket, som EU-organ, under förutsättning att verket åtar sig att ge de nationella patentverken ett adekvat bidrag för den verksamhet som anges i punkt 6. 6. 6. 7. 3. För att göra gemenskapspatentsystemet tillta- lande måste dessutom avgifterna för dess upprätthållan- de bli märkbart lägre än de nuvarande avgifterna för upprätthållande av Europapatent, som täcker hela gemenskapen. 6. 8. Gynnsamma villkor för små och medelstora fö- retag 6. 8. 1. Efter amerikansk förebild bör små och medel- stora företag (vilka skall definieras enligt kommissionens rekommendation 96/280 av den 3 april 1996) och också universitet och ideella forskningsinstitut åtnjuta en avgiftsnedsättning (på exempelvis 50 %). Vad gäller de små och medelstora företagen, 6. 8. 2. däribland mikroföretagen och hantverksföretagen, är det lämpligt att föra en politik för att stärka deras innovationskapacitet. Utöver skattelättnader gäller det att utrusta berörda organisationer (branschorganisatio- ner, handelskammare, m. m. ) med specialutbildade kon- sulenter som har till uppgift att direkt informera företagen och stödja dem i innovationsarbetet — från patentansökan till marknadsföring av produkten. Denna åtgärd skulle kunna komma i fråga inom ramen för det femte ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling. 6. 9. Ytterligare möjligheter till harmonisering på ge- menskapsnivå 6. 9. 1. P a t e n t e r b a r h e t f ö r d a t a p r o g r a m 6. 9. 1. 1. Kommittén anser rent allmänt att ett skydd av dataprogram via upphovsrätten (copyright) säkers- tälls av direktiv 91/250/EEG (2). 6. 9. 1. 2. Kommittén finner det dock lämpligt att ändra artikel 52. 2c) i Münchenkonventionen om europeiska patent (EPC) som utesluter dataprogram från patenter- bara uppfinningar men understryker att ”uppfinningar av mjukvara” bör — för att vara patenterbara — utgöra en ”lösning på ett tekniskt problem”. 6. 9. 2. F ö r a n v ä n d a r r ä t t Det kan också vara lämpligt att harmonisera föranvän- darrätten. 6. 9. 2. 1. Det gäller att med lämpliga och harmonisera- de regler fastställa i vilken utsträckning en tredje person som börjat använda uppfinningen i god tro (eller gjort allvarliga och konkreta förberedelser för att använda den kommersiellt) kan fortsätta med det, trots att gemenskapspatentet erhållits av annan person. 6. 9. 3. A n s t ä l l d a s u p p f i n n i n g a r 6. 9. 3. 1. Kommittén anser inte att de olikheter som föreligger mellan medlemsstaternas lagstiftning, när det gäller anställdas uppfinningar, motiverar någon harmonisering på gemenskapsnivå. 6. 9. 3. 2. Kommittén anser vidare att frågan — enligt subsidiaritetsprincipen — bör fortsätta att regleras via nationell lagstiftning. 6. 9. 4. N ö d v ä n d i g h e t e n a v h a r m o n i s e - r i n g p å d e t b i o t e k n i s k a o m r å d e t Direktivet för att harmonisera patentlagstiftningen på det biotekniska området bör snarast träda i kraft, för att förhindra att europeiska företag allvarligt missgynnas i förhållande till sina icke-europeiska konkurrenter (i synnerhet USA). (1) Jfr CPA, Artikel 20, om finansiella förpliktelser och (2) Rådets direktiv 91/250/EEG av den 14 maj 1991 om intäkter. rättsligt skydd för datorprogram. Bryssel den 25 februari 1998. Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Tom JENKINS