title: 1999/594/EY: Komission päätös, tehty 18 päivänä helmikuuta 1998, neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4064/89 4 artiklan 1 kohdan ja 7 artiklan 1 kohdan vastaisista keskittymän ilmoittamatta jättämisen ja sen toteuttamisen takia määrättävistä sakoista (Asia IV/M.920 - Samsung/AST) (tiedoksiannettu numerolla K(1998) 392) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) (Ainoastaan englanninkielinen teksti on todistusvoimainen)

eurovoc_concepts:
economic concentration
electronics industry
fine
infringement of EU law
merger control

formats: html pdf print

text: L 225/12 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 26. 8. 1999 II (Säädökset, joita ei tarvitse julkaista) KOMISSIO KOMISSION PÄÄTÖS, tehty 18 päivänä helmikuuta 1998, neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4064/89 4 artiklan 1 kohdan ja 7 artiklan 1 kohdan vastaisista keskittymän ilmoittamatta jättämisen ja sen toteuttamisen takia määrättävistä sakoista (Asia IV/M. 920 — Samsung/AST) (tiedoksiannettu numerolla K(1998) 392) (Ainoastaan englanninkielinen teksti on todistusvoimainen) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) (1999/594/EY) EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, ottaa huomioon yrityskeskittymien valvonnasta 21 päivänä joulukuuta 1989 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4064/89 (1), sellaisena kuin se on muutettuna Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymisasiakirjalla, ja erityisesti sen 14 artiklan 1 kohdan a alakohdan ja 14 artiklan 2 kohdan b alakohdan, on antanut asianomaisille yrityksille tilaisuuden esittää huomautuksensa komission väitteistä, ottaa huomioon keskittymiä käsittelevän neuvoa-antavan komitean lausunnon (2), sekä katsoo seuraavaa: 1) Komissio vastaanotti 22 päivänä huhtikuuta 1997 asetuksen (ETY) N:o 4064/89, jäljempänä ”sulau- tuma-asetus”, 4 artiklan mukaisen ilmoituksen ehdotetusta keskittymästä, jonka mukaan Samsung Electronics Co. Ltd:llä, jäljempänä ”Samsung”, oli tarkoitus saada sulautuma-asetuksen 3 artiklan 1 jäljempänä ”AST”, 14 kohdan b alakohdan mukaisesti määräysvalta koko AST Research Inc:ssä, päivänä huhtikuuta 1997 ilmoitetulla julkisella ostotarjouksella. Ilmoitus todettiin 24 päivänä huhti- kuuta 1997 riittämättömäksi ja Samsungia kehotettiin toimittamaan lisätietoja. Komissio ilmaisi 28 päivänä huhtikuuta 1997 tyytyväisyytensä siihen, että kaikki vaaditut tiedot oli toimitettu, ja totesi ilmoituksen olevan täydellinen. Ilmoituksen tehneet osapuolet pyysivät 21 päivänä huhtikuuta 1997 velvollisuudesta sulautuma-asetuksen 7 artiklan 4 kohdan mukaisesti poikkeusta olla toteuttamatta keskittymää. Osapuolet peruuttivat pyyntönsä kirjeellä 7 päivältä toukokuuta 1997. (1) EYVL L 395, 30. 12. 1989, s. 1; korjattu versio, EYVL L 257, 21. 9. 1990, s. 13. (2) EYVL C 241, 26. 8. 1999. 26. 8. 1999 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 225/13 2) 3) 4) 5) 6) Komissio tutkittuaan ilmoitusta vahvisti 26 päivänä toukokuuta 1997 tehdyllä päätöksellä (1), että ilmoitettu liiketoimi kuului sulautuma-asetuksen soveltamisalaan eikä sen soveltuvuutta yhteismark- kinoille ja yhdenmukaisuutta ETA-sopimuksen toiminnan kanssa ollut syytä asettaa kyseenalaiseksi. Komissio viittasi samassa päätöksessä (5 kohta) sulautuma-asetuksen 14 artiklassa säädettyyn mahdollisuuteen määrätä sakkoja sen perusteella, että osapuolet eivät olleet toimittaneet asetetussa määräajassa tätä yrityskauppaa koskevia tietoja. Komission käytettävissä olevat tiedot vahvistivat, että Samsung oli saanut tammikuussa 1996 sulau- tuma-asetuksen 3 artiklan 3 kohdan mukaisen määräysvallan AST:ssä (katso tämän päätöksen johdanto-osan 5—8 kappale). Samsung ei noudattanut sulautuma-asetuksen 4 artiklan 1 kohtaa, jossa säädetään, että yhteisölaajuisista keskittymistä on ilmoitettava komissiolle viikon kuluessa määräysvallan tuottavan osuuden hankkimisesta, eikä 7 artiklan 1 kohtaa, jonka mukaan sulautuma- asetuksen soveltamisalaan kuuluvaa keskittymää ei saa toteuttaa ennen kuin siitä on tehty ilmoitus eikä ensimmäisten kolmen viikon kuluessa mainitun ilmoituksen tekemisestä. Samsungille lähetettiin 19 päivänä kesäkuuta 1997 sulautuma-asetuksen 18 artiklan mukainen väitetiedoksianto, jonka tarkoituksena oli antaa sille tilaisuus vastata komission esittämiin väitteisiin ennen 14 artiklan mukaisen päätöksen mahdollista tekemistä. Samsung vastasi 14 päivänä heinäkuuta 1997 väitetiedoksiantoon ja pyysi suullisen kuulemisen järjestämistä yrityskeskittymien valvonnasta annetussa asetuksessa säädetyistä ilmoituksista, määrä- ajoista ja kuulemisista annetun komission asetuksen (EY) N:o 3384/94 (2), jäljempänä ”soveltamista koskeva asetus”, nojalla. Tämä kuuleminen pidettiin 23 päivänä syyskuuta 1997. Keskittymiä käsittelevää neuvoa-antavaa komiteaa kuultiin sulautuma-asetuksen 19 artiklan 3 kohdan mukaisesti 20 päivänä tammikuuta 1998. I MÄÄRÄYSVALLAN HANKKIMINEN Samsung ilmoitti 16 päivänä huhtikuuta 1997 oma-aloitteisesti komissiolle, että se oli mahdollisesti rikkonut sulautuma-asetuksen 4 artiklaa hankkiessaan määräysvallan AST:ssä. Samsung ilmoitti kyseisestä liiketoimesta 22 päivänä huhtikuuta 1997 komissiolle, mutta ilmoitus todettiin 24 päivänä huhtikuuta 1997 riittämättömäksi sen takia, että siinä ei ilmoitettu selvästi täsmällistä ajankohtaa, jona Samsung oli hankkinut määräysvallan AST:ssä. Ilmoituksen tekohetkellä Samsung oli hankkinut jo 45,4 prosentin osuuden usean osakkaan kesken jakaantuneesta AST:n pääomasta, ja sillä oli enemmistö AST:n hallituksen jäsenistä. Näin ollen komissio vaati asiakirjoja, joita Samsung ja AST olivat helmikuusta 1995 lähtien allekirjoittaneet strategisen allianssisopimuk- sensa perusteella. Osapuolet toimittivat nämä asiakirjat 28 päivänä huhtikuuta 1997, jolloin ilmoi- tuksen todettiin tapahtuneen. 7) Ajankohdasta, jona Samsungin voidaan katsoa saaneen ratkaisevan vaikutusvallan AST:ssä, voidaan esittää seuraavat päätelmät: a) On mahdollista, että Samsungilla oli tosiasiallinen määräysvalta AST:ssä heinäkuusta 1995 lukien, sillä se näyttää käyttäneen ratkaisevaa vaikutusvaltaa kaikilla AST:n strategisilla toimialoilla AST:n kanssa tekemiensä sopimusten seurauksena (3). Lisäksi samaan aikaan kun sopimuksia laadittiin, Samsung antoi AST:lle sen tappioiden kattamiseen tarkoitettua rahallista avustusta (4). Samsungin nimittämien hallituksen jäsenten määrää rajoitettiin osakassopimuksella (Stockholder Agreement) niin, että Samsung nimitti nyt yhtä vaille enemmistön AST:n hallituksen sallitusta jäsenmäärästä. Komissiolle ei ole toimitettu riittävästi todisteita sen osoittamiseksi, että Samsung hankki heinä- kuussa 1995 sulautuma-asetuksen 3 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun määräysvallan AST:ssä. (1) EYVL C 203, 3. 7. 1997, s. 3. (2) EYVL L 377, 31. 12. 1994, s. 1. (3) Strateginen allianssisopimus (Strategic Alliance Agreement) (27. 2. 1995), osakkeiden ostosopimus (Stock Purchase Agreement) (27. 2. 1995), osakkeiden ostosopimuksen ensimmäinen muutos (1. 6. 1995), patenttien ristikkäinen käyttö- lupasopimus (Patent Cross License Agreement) (31. 7. 1995), komponenttien myyntisopimus (Component Sales Agree- ment) (31. 7. 1995), sopimus yhteisestä kehittämis- ja teknisestä yhteistyöstä (Joint Development and Technical Co- operation Agreement) (31. 7. 1995), osakkeiden ostosopimuksen toinen muutos (29. 7. 1995) ja osakassopimus (Stock- holder Agreement) (31. 7. 1995). (4) AST joutui 1990-luvun alussa vaikeuksiin, joiden takia sille kasautui kalenterivuosina 1994, 1995 ja 1996 noin 800 miljoonan Yhdysvaltojen dollarin nettotappiot. L 225/14 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 26. 8. 1999 b) Koska AST:n toiminta oli edelleen tappiollista ja sen kassavarat supistuivat näin ollen, Samsung ja AST tekivät 21 päivänä joulukuuta 1995 sopimuksen lisätuen myöntämisestä (Additional Support Agreement), jonka mukaan Samsung takaisi AST:n ottaman enintään 200 miljoonan Yhdysvaltain dollarin pankkilainan ja nostaisi AST:ltä ostettavien tavaroiden (vendorline) arvon 100 miljoonan Yhdysvaltain dollariin. Vastineeksi saamastaan lisätuesta AST myönsi Samsungille option ylimää- räisten400 000 kantaosakkeen ostamiseen. Samsung ja AST tekivät ensimmäisen muutoksen osakassopimukseen (Stockholder Agreement) samaan aikaan lisätuen myöntämisestä tehdyn sopi- muksen täytäntöönpanon kanssa. Tämän muutoksen perusteella Samsung voi nimittää omista- miensa äänivaltaisten AST:n kantaosakkeiden mukaisen määrän hallituksen jäseniä edellyttäen, että hallituksessa on aina vähintään kolme riippumatonta jäsentä. Muutoksella varmistettiin kuitenkin myös se, ettei Samsung voinut ennen 15 päivää joulukuuta 1998 hankkia yli 49,9 prosenttia liikkeelle lasketuista AST:n osakkeista lukuun ottamatta tapauksia, joissa se saisi siihen ennakkoluvan riippumattomien hallituksen jäsenten enemmistöltä. Komissiolla ei ole riittäviä todisteita siitä, että Samsung hankki joulukuussa 1995 sulautuma-asetuksen 3 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun määräysvallan AST:ssä ottaen erityisesti huomioon Samsungin omistaman pääoman rajoitukset. c) Samsung käytti tammikuussa 1996 äänioikeuttaan siten, että kuusi AST:n 11 hallituksen jäsenestä oli sen nimittämiä. Tämän enemmistön turvin ja AST:n yhtiöjärjestyksen (1) (Certificate of Incor- poration) sekä ohjesäännön (2) (Bylaws) mukaisesti Samsung pystyi määräämään AST:n liiketoi- mintaa koskevasta strategisesta päätöksenteosta, minkä perusteella se sai sulautuma-asetuksen 3 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun määräysvallan. Ilmoituksen tehneet osapuolet ovat kirjeessä 7 päivältä toukokuuta 1997, jolla peruutettiin sulautuma-asetuksen 7 artiklan 4 kohdan mukainen pyyntö poikkeuksen myöntämisestä, myöntäneet, että Samsung oli hankkinut määräysvallan tammikuuhun 1996 mennessä (3). Muissa komissiolle toimitetuissa asiakirjoissa myönnetään, että sulautuma-asetuksen mukainen määräysvalta saavutettiin jo ennen ilmoituksen tekemistä, mutta niissä ei kuitenkaan ilmoiteta tarkemmin ajankohtaa, jona määräysvallan voidaan katsoa alka- neen (4). Samsungin AST:ssa hankkima määräysvalta, joka perustui siihen, että sillä oli AST:n hallituksen jäsenenemmistö, vahvistui elokuussa 1996, kun Samsung sai haltuunsa AST:n halli- tuksen puheenjohtajan ja toimitusjohtajan paikat. d) Samsung ja AST tekivät 13 päivänä joulukuuta 1996 toisen sopimuksen (Second Additional jonka mukaan Samsung takaisi enintään 100 Support Agreement) miljoonan Yhdysvaltain dollarin pankkilainan. AST luovutti Samsungille vastineena tästä lisä- tuesta500 000 äänivallatonta etuoikeutettua osaketta. lisätuen myöntämisestä, e) Samsung ilmoitti vuoden 1997 tammikuun alkupuolella AST:n hallituksen riippumattomille jäsenille mahdollisuudesta ostaa kaikki AST:n osakkeet. Samsung teki neuvottelujen perusteella 14 päivänä huhtikuuta 1997 julkisen ostotarjouksen kaikista jäljellä olevista AST:n kantaosakkeista. Tämän perusteella voidaan päätellä, kuten komissio vahvisti 26 päivänä toukokuuta 1997 tekemäs- sään päätöksessä ja kuten osapuolet ovat myöntäneet, että Samsung hankki sulautuma-asetuksen 3 artiklan 3 kohdan mukaisen määräysvallan AST:ssä viimeistään tammikuussa 1996. II RIKKOMUKSEN LUONNE Määräysvallan hankkimisessa oli kyse sellaisesta yhteisönlaajuisesta yrityskeskittymästä (5), josta on sulautuma-asetuksen 4 artiklan 1 kohdan mukaan ilmoitettava komissiolle. Tästä liiketoimesta ilmoitettiin kuitenkin komissiolle vasta 22 päivänä huhtikuuta 1997. Samsung rikkoi näin ollen sulautuma-asetuksen 4 artiklan 1 kohtaa ja 7 artiklan 1 kohtaa. 8) 9) (1) AST:n ja Samsungin välisen 27 päivänä helmikuuta 1995 päivätyn osakkeiden ostosopimuksen (Stock Purchase Agree- ment) liite A, AST:n uusitun yhtiöjärjestyksen 5 artiklan a kohta: ”Yhtiön liiketoiminnan ja -asioiden hallinta tapahtuu hallituksen johdolla ja alaisuudessa”. (2) AST:n ohjesäännön III artiklan osasto 8, sellaisena kuin se on muutettuna 31 päivänä heinäkuuta 1995: ”. jäsenten enemmistö on kussakin hallituksen kokouksessa päätösvaltainen liiketoimien hoitamisen osalta, ja hallituksen on noudatettava päätöstä, jota on kannattanut päätösvaltaisessa kokouksessa läsnäolevien hallituksen jäsenten enemmistö”. (3) ”Ilmoituksen tehneet osapuolet peruuttavat 30 päivänä huhtikuuta 1997 pidetyssä kokouksessa käytyjen keskustelujen joka oli saatettu päätökseen joka koski lupaa poiketa velvoitteesta olla toteuttamatta liiketointa, perusteella pyynnön, tammikuussa 1996. ” (4) Ks. esimerkiksi 16 päivänä huhtikuuta 1997 päivätty ennakkoilmoitusmuistio, osapuolten 22 päivänä huhtikuuta 1997 antama ilmoitus liiketoimesta ja väitetiedoksiantoon 14 päivänä heinäkuuta 1997 annettu vastaus. (5) Ks. 26 päivänä toukokuuta 1997 tehdyn päätöksen 6 kohta. 26. 8. 1999 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 225/15 10) 11) 12) 13) 14) 15) Samsung on toistuvasti kuvannut tilannetta huolimattomuudeksi tai virheeksi, joka aiheutui siitä, etteivät sen Kaliforniassa toimivat paikallisedustajat tunteneet yhteisön yrityskeskittymän määri- telmää. Komissio hyväksyy selityksen, jonka mukaan sulautuma-asetuksen noudattamista ei laimin- lyöty tahallaan. Sulautuma-asetuksen säännökset ovat selkeitä, niitä sovelletaan sekä tahallaan että tuottamuksesta tapahtuviin laiminlyönteihin. Samsung ehdotti, että päätettäessä 14 artiklan 2 kohdan soveltamisesta olisi erotettava toisistaan tahattomat ja vilpillisessä mielessä tehdyt laiminlyönnit. Sulautuma-asetuksesta ei kuitenkaan ole perusteita tällaiselle erottelulle, ja 14 artikla käsittää nimenomaisesti myös tuottamuksesta aiheutuvat tilanteet. Kysymys siitä, oliko kyse vilpillisestä laiminlyönnistä, voidaan ottaa huomioon sakon suuruuden määräämisessä, sillä 14 artiklan 3 kohta edellyttää, että komission on otettava huomioon rikkomuksen luonne ja sen vakavuus määrätessään sakon suuruutta. Komissio katsoo edellä esitettyjen näkökohtien perusteella, että koska Samsung on monikansallinen yhtiö, jolla on erittäin laaja-alaista liiketoimintaa Euroopassa, sen on oltava tietoinen siitä, että sen on noudatettava yhteisön sääntöjä yrityskeskittymien valvonnasta. Tämä pätee todennäköisesti kaikkiin niihin yrityksiin, joiden koko ylittää sulautuma-asetuksen 1 artiklassa säädetyt yhteisön raja-arvot. Samsung on lisäksi esittänyt näkemyksen, jonka mukaan sulautuma-asetuksen 14 artiklan 2 kohtaa olisi sovellettava ainoastaan, kun keskittymän osapuolet toimivat vilpillisesti, kun laiminlyönti johtui törkeästä huolimattomuudesta tai kun ilmoittamatta jättämisellä on erityisiä ja huomattavia kilpailun vastaisia vaikutuksia. Samsung on sitä mieltä, että sulautuma-asetuksen 14 artiklan 1 ja 2 kohtaa ei voida molempia soveltaa tämänkaltaiseen tapaukseen, sillä yritykset, jotka tahallaan tai tuottamuk- sesta laiminlyövät yrityskeskittymän ilmoittamisen, toteuttavat yleensä kyseisen liiketoimen kaikesta huolimatta. Komissio ei ole yhtä mieltä siitä, että 14 artiklan 1 kohdan a alakohtaa ja 14 artiklan 2 kohdan b alakohtaa voitaisiin tästä syystä jättää soveltamatta. Näiden alakohtien rikkomisella voi olla hyvin erilaisia vaikutuksia markkinoihin. Tämän takia lainsäätäjä otti huomioon mahdollisuuden määrätä erisuuruisia sakkoja erilaisissa tilanteissa. On totta, että yritys, joka laiminlyö ilmoittamisen ja näin ollen rikkoo 14 artiklan 1 kohdan a alakohtaa, yleensä toteuttaa liiketoimen ja rikkoo myös 14 artiklan 2 kohdan b alakohtaa. Voi kuitenkin syntyä myös tilanteita, joihin sovelletaan ainoastaan 14 artiklan 1 kohdan a alakohtaa, esimerkiksi siinä tapauksessa, että ilmoittamisen laiminlyönyt yritys ei loppujen lopuksi voinut toteuttaa liiketoimea. Kyseisen 14 artiklan 2 kohdan b alakohtaa voidaan soveltaa silloin, kun yritys on noudattanut ilmoitusvelvoitetta mutta ei ole noudattanut muita säännöksiä, esimerkiksi vaati- musta, jonka mukaan liiketoimea ei saa toteuttaa ensimmäisten kolmen viikon kuluessa ilmoituksen tekemisestä. Ensimmäisessä tapauksessa yritys rikkoo yhteisönlaajuisia yrityskeskittymiä koskevaa ennakkoilmoitusvelvoitetta, mikä kyseenalaistaa mahdollisuuden harjoittaa tehokasta yrityskeskitty- mien valvontaa, josta sulautuma-asetuksessa säädetään 1 000—50 000 ecun sakko. Jälkimmäisessä tapauksessa rikkominen on mahdollisesti vakavampaa, ja säädetty sakko näin ollen suurempi: jopa 10 prosenttia kyseisen yrityksen liikevaihdosta. Tällaiset rikkomukset kyseenalaistavat yhteisössä sovellettavan yrityskeskittymien valvontajärjestelmän keskeisen periaatteen, jonka tarkoituksena on ehkäistä se, että järjestelmän soveltamisalaan kuuluvista rakenteellisista toimenpiteistä aiheutuisi pysyviä vahinkoja kilpailulle. Tämän varmistamiseksi komissiolla on valtuudet tarkastella yrityskes- kittymiä ja hankintoja jo ennen niiden varsinaista toteuttamista. 16) Samsung on näin ollen toiminut tuottamuksellisesti laiminlyödessään yrityskeskittymän ilmoitta- misen, mikä rikkoo sulautuma-asetuksen 4 artiklaa, ja toteuttaessaan kyseisen keskittymän, mikä rikkoo puolestaan sulautuma-asetuksen 7 artiklan 1 kohtaa. III SAKKOJEN MÄÄRÄÄMINEN 17) Sulautuma-asetuksen 14 artiklassa säädetään, että komissio voi päätöksellään määrätä sakon yrityk- jotka rikkovat muun muassa sulautuma-asetuksen 4 artiklaa ja 7 artiklan 1 kohtaa. sille, L 225/16 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 26. 8. 1999 18) 19) 20) 21) jotka on oma-aloitteisesti joilla ei ole haitallista vaikutusta kilpailuun, Samsungin mukaan komission olisi vapautettava sakoista sellaiset tahattomat ilmoitusvelvoitteen laiminlyönnit, ilmoitettu komissiolle ja jotka osapuolet ovat itse oikaisseet. Samsung on sitä mieltä, että jos komissio määrää sakkoja tällaisissa tilanteissa, yritykset tulkitsevat tilanteen väärin eivätkä pyri oma-aloitteisesti korjaa- maan laiminlyöntiään sakon välttämiseksi. Komissio on sitä mieltä, että Samsungin kuvaamisessa olosuhteissa, eli kun on kyse sellaisesta tuottamuksellisesta ilmoitusvelvoitteen laiminlyönnistä, jolla ei ole haitallisia vaikutuksia kilpailuun ja jonka osalta määräysvallan määrittäminen ei aiheuta ongelmia, on yrityksen etujen mukaista antaa tietoja komissiolle ja ilmoittaa kyseisestä liiketoimesta, kuten Samsung teki. Yritys voi tuolloin joutua maksamaan komission sille määräämän suhteellisen vähäisen sakon (jonka suuruus riippuu tilanteesta), mutta välttyy samalla sulautuma-asetuksen 14 artiklan mukaiseen komission päätökseen perustuvilta vakavammilta seuraamuksilta, joihin turvau- dutaan siinä tapauksessa, että yritys toimii vilpillisesti ja sen todetaan tehneen niin. Yritysten on hyvä olla tietoisia myös siitä, että yhteisön raja-arvot ylittävien suurten yritysten on tulevaisuudessa suhteellisen vaikea välttyä joutumasta kiinni. Sellaiset yritykset voivat olla myöhemmin osallisina ja erityisesti sellaiset kauppakumppanit, muissa yhteisönlaajuisissa liiketoimissa tai keskittymissä, jotka ovat mukana kolmansien kanssa toteutettavissa keskittyneissä yhteisyrityksissä, voivat pakottaa ne ilmoittamaan kyseisestä liiketoimesta tai keskittymästä, jolloin ne joutuvat vastaamaan aiemmista laiminlyönneistään. Lisäksi kilpailijat ja muut kyseisillä markkinoilla toimivat osapuolet saattavat joissa keskittymästä ilmoittaminen on laiminlyöty (1). Tämänko- ilmoittaa komissiolle tilanteista, koisen ja -luonteisen yrityksen ei näin ollen ole järkevää pyrkiä salaamaan aiempia laiminlyöntejään komissiolta. Tällaisissa tapauksissa ei näin ollen ole objektiivista tarvetta vapautuksen myöntämiseen. Samsung on viitannut asiassa noudatettavan politiikan osalta eräisiin muihin yrityskeskittymien valvontajärjestelmiin ja erityisesti politiikkaan, jota liittovaltion kauppakomissio (Federal Trade Commission) noudattaa Yhdysvalloissa vuoden 1976 Hart-Scott-Rodino Antitrust Improvements Actin mukaan. Päätelmiä, jotka Samsung on tehnyt Yhdysvalloissa noudatettavan politiikan perus- teella, jos se on tulkinnut kyseistä politiikkaa oikein, ei voida kuitenkaan erityisesti ilmoittamiseen ja odotusaikavaatimuksiin liittyvien asetustenmukaisten järjestelmien välisten erojen takia soveltaa yhteisössä noudatettavaan yrityskeskittymien valvontajärjestelmään. Lisäksi on epävarmaa, olisiko Samsungin ilmoituksen laiminlyöminen katsottu Yhdysvalloissa noudatettavassa järjestelmässä pelkästään tuottamukselliseksi rikkomiseksi. Käsitteeseen ”määräysvalta” sisältyy Hart-Scott-Rodino Actin mukaan sopimusperusteinen valta nimittää enemmistö osakeyhtiön hallituksen jäsenistä (2). Samsung väittää lisäksi, ettei komission pitäisi määrätä sakkoja ilman selvää ennakkotapausta ja ettei komissio ole koskaan ilmoittanut, millaista politiikkaa se noudattaa yhteisön yrityskeskittymien valvontajärjestelmän perusteella määrättävien sakkojen osalta. Samsung väittää, että soveltaen sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annettua komis- sion tiedonantoa (3) sellaiset tapaukset olisi vapautettava sakoista, joissa yrityskeskittymästä ilmoitta- misen laiminlyönti ei ollut tahallista ja joissa ilmoittamatta jättämisellä ei ole haitallista vaikutusta kilpailuun. Komissio katsoo, että sulautuma-asetuksen 14 artiklan sanamuoto on erityisen selkeä sen soveltamisalan ja komission toimivallan osalta. On lisäksi ilmeistä, että sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annettu komission tiedonanto suojaa erilaisia kilpailuun liittyviä etuja kuin sulautuma-asetuksen 14 artikla. Komissio ottaa joka tapauk- sessa lieventävänä seikkana huomioon sen, että Samsung on tunnustanut rikkomuksen ja ollut yhteistyössä komission kanssa sen tutkimuksessa. Komissio katsoo, että Samsungille on määrättävä sakkoja ottaen erityisesti huomioon, että ilmoi- tuksen laiminlyönti ja liiketoimen toteuttaminen ilman komission lupaa jatkui erittäin pitkään (katso IV jakso) ja että näitä laiminlyöntejä voidaan Samsungin kaltaisen monikansallisen yhtiön tapauk- sessa pitää sellaisina tuottamuksellisina laiminlyönteinä, joihin on puututtava. Komissiolla on velvol- lisuus vaalia perusperiaatetta, jonka mukaan yritykset eivät saa toteuttaa sulautuma-asetuksen soveltamisalaan kuuluvia yrityskeskittymiä ilmoittamatta niistä asianmukaisesti ennakolta, ja komis- sion on tämän mukaisesti käytettävä neuvoston sille myöntämiä valtuuksia tämän velvollisuuden noudattamiseksi. (1) Nyt käsiteltävässä asiassa eräs kilpailija osoitti sulautuma-asetuksen 11 artiklan nojalla lähetettyyn kirjeeseen antamas- saan vastauksessa, että AST siirtyi Samsungin omistukseen jo ennen kuin Samsung hankki koko AST:n omistukseensa 14 päivänä huhtikuuta 1997 tekemällä julkisella ostotarjouksella. (2) Sec. 801 (b)(1). (3) EYVL C 207, 18. 7. 1996, s. 4. 26. 8. 1999 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 225/17 22) Näistä syistä komissio katsoo, että on tarpeen sulautuma-asetuksen 14 artiklan nojalla määrätä Samsungille sakkoja. IV SAKKOJEN MÄÄRÄ 23) Sulautuma-asetuksen 14 artiklan 1 kohdan nojalla komissio voi päätöksellään määrätä yrityksille vähintään 1 000 ja enintään 50 000 ecun sakon, jos nämä tahallaan tai tuottamuksesta eivät muun muassa ilmoita keskittymää. Komissio voi sulautuma-asetuksen 14 artiklan 2 kohdan mukaisesti määrätä asianomaisille yrityksille sakon, joka on enintään 10 prosenttia keskittymään osallistuvien yritysten kokonaisliikevaihdosta, jos nämä tahallaan tai tuottamuksesta muun muassa toteuttavat keskittymän ennen kuin siitä on ilmoitettu. Komission on 14 artiklan 3 kohdan mukaisesti sakon suuruutta määrätessä otettava huomioon rikkomuksen luonne ja sen vakavuus. Rikkomuksen luonnetta tässä tapauksessa kuvataan II jaksossa. Samsung ei ilmoittanut komissiolle sulautuma-asetuksen 4 artiklan 1 kohdassa säädetyssä määräajassa yhteisölaajuisesta keskittymästä. Lisäksi Samsung rikkoi 7 artiklan 1 kohtaa toteuttaessaan keskittymän ennen kuin siitä oli tehty pakollinen ilmoitus. Komissio on esittänyt tämän päätöksen III jaksossa syyt, joiden perusteella Samsungia on sen mielestä rangaistava laiminlyönneistään. 24) 25) 26) Arvioidessaan rikkomuksen vakavuutta ja sen perusteella määrättäviä sakkoja komissio on ottanut huomioon myös rikkomuksen keston kuin myös joukon lieventäviä ja raskauttavia seikkoja. Kesto 27) ja toimen toteuttaminen ilman komission lupaa jatkui erittäin pitkään. Ilmoituksen laiminlyönti Komissio katsoo, että Samsungin kannalta parhaassa tapauksessa kyseisen jakson olisi katsottava ulottuneen vuoden 1996 tammikuusta (kuten komissio vahvisti 26 päivänä toukokuuta 1997 tehdyssä päätöksessään) vuoden 1997 huhtikuuhun (jolloin Samsung ilmoitti komissiolle ensim- mäistä kertaa laiminlyönnistään). Komissio laskee näin ollen Samsungille määrättävän sakon tämän 14 kuukauden pituisen jakson perusteella. Lieventävät seikat 28) Huomioon voidaan ottaa seuraavat lieventävät seikat: 1) Siitä, ettei ilmoitusvelvoitetta noudatettu säädetyssä määräajassa ja että liiketoimi toteutettiin, ei ollut haittaa kilpailulle. Tämä on tarkistettu sulautuma-asetuksen 11 artiklan mukaisilla kilpaili- joille osoitetuilla tietojensaantipyynnöillä, ja komissio tuli tähän tulokseen myös 26 päivänä toukokuuta 1997 tekemässään päätöksessä. AST:n markkinaosuus mikrotietokoneiden markki- noista yhteisössä on noin 2,5 prosenttia, mutta Samsungin myynti yhteisössä on erittäin vähäistä. Ehdotetun keskittymän toteuttamisesta ei näin ollen aiheudu käytännöllisesti katsoen lainkaan päällekkäisyyksiä. Lukuun ottamatta AST:n markkinaosuuden lievää supistumista osapuolten yhdistetty markkinaosuus ei ole muuttunut merkittävästi kolmen viime vuoden aikana. 2) Samsung ilmoitti oma-aloitteisesti komissiolle laiminlyönnistään ennen kuin komissio oli havainnut rikkomuksen ja sittemmin Samsung ilmoitti liiketoimesta komissiolle. 3) Samsung on myöntänyt rikkomuksen ja toiminut komission kanssa yhteistyössä sen tutkiessa asiaa. L 225/18 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 26. 8. 1999 4) Komission saamien tietojen mukaan myöhäisellä kirjaamisella ja keskittymän toteuttamisella ilman komission lupaa ei pyritty kiertämään komission valvontaa, vaan kyse oli pelkästään tuottamuksesta. 5) Tämä päätös on ensimmäinen komission sulautuma-asetuksen 14 artiklan nojalla tekemä päätös, ja Samsung rikkoo sulautuma-asetusta nyt ensimmäistä kertaa. Raskauttavat seikat 29) Huomioon voidaan ottaa seuraavat raskauttavat seikat: 1) Samsung on suuri yritys, jolla on erittäin paljon liiketoimintaa Euroopassa (1), joten voidaan olettaa sen olevan tietoinen yhteisön yrityskeskittymien valvontasäännöistä. 2) Sulautuma-asetuksen 3 artiklassa tarkoitetun määräysvallan hankkimisajankohdan määrittäminen ei tässä tapauksessa edellyttänyt monimutkaisia oikeudellisia tai asiaperusteisia analyysejä. 30) ja niiden toistumisen ehkäisemiseksi sekä ottaen huomioon Näiden rikkomusten rankaisemiseksi asian olosuhteet ja erityisesti sen, että komissio soveltaa ensimmäistä kertaa sulautuma-asetuksen 14 artiklaa, komissio katsoo asianmukaiseksi määrätä sakon 5 000 ecua 14 artiklan 1 kohdan a alakohdan rikkomisesta, ja 2 000 ecua kultakin määräajan ylittävältä 14 kuukaudelta 14 artiklan 2 kohdan b alakohdan rikkomisesta, eli yhteensä 33 000 ecun sakon. 31) 32) Sulautuma-asetuksen 14 artiklan 1 kohdan a alakohdan nojalla määrätyn sakon ja 14 artiklan 2 kohdan b alakohdan nojalla määrätyn sakon välinen suhde on asianmukainen asian erityisten olosuhteiden kannalta eikä rajoita 14 artiklan nojalla käsiteltävien asioiden tarkastelua tulevaisuu- dessa. Sakon laskeminen 14 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisesti kuukausien lukumäärän perusteella on asianmukaista asian erityisten olosuhteiden kannalta eikä rajoita 14 artiklan nojalla käsiteltävien asioiden tarkastelua tulevaisuudessa, ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN: 1 artikla 1. Määrätään Samsung Electronics Co. , Ltd:lle asetuksen (ETY) N:o 4064/89 4 artiklan mukaisen keskittymäilmoituksen ilmoittamatta jättämisestä mainitun asetuksen 14 artiklan 1 kohdan a alakohdan nojalla 5 000 ecun sakko. 2. Määrätään Samsung Electronics Co. , Ltd:lle keskittymän toteuttamisesta asetuksen (ETY) N:o 4064/89 7 artiklan 1 kohdan vastaisesti mainitun asetuksen 14 artiklan 2 kohdan b alakohdan nojalla 28 000 ecun sakko. 2 artikla Edellä 1 artiklassa mainitut sakot on maksettava Euroopan yhteisöjen komissiolle kolmen kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksi antamisesta pankkitilille nro 310—0933000—43, Banque Bruxelles- Lambert, Agence européenne, Rond-point Schuman 5, B-1040 Bryssel. Tämän määräajan päätyttyä sakoista peritään ilman eri toimenpidettä korkoa Euroopan rahapoliittisen instituutin ecumääräisiin toimiin soveltaman koron mukaisesti tämän päätöksen tekokuukauden ensimmäi- sestä arkipäivästä alkaen korotettuna 3,5 prosenttiyksiköllä eli 7,75 prosentilla. (1) Vuoden 1996 yhteisönlaajuinen liikevaihto oli [määrä poistettu: liikesalaisuus] ecua. 26. 8. 1999 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 225/19 3 artikla Tämä päätös on osoitettu seuraavalle: Samsung Electronics Co. , Ltd Samsung Main Building 250, 2-Ka, Taepyung-Ro, Chung-Ku Seoul, Korea 100-742. Tehty Brysselissä 18 päivänä helmikuuta 1998. Komission puolesta Karel VAN MIERT Komission jäsen


title: ΚΑΝΟΝΙΣΜΟΣ (ΕΚ) αριθ. 387/98 ΤΗΣ ΕΠΙΤΡΟΠΗΣ της 18ης Φεβρουαρίου 1998 για τροποποίηση των αντιπροσωπευτικών τιμών και των προσθέτων εισαγωγικών δασμών ορισμένων προϊόντων του τομέα της ζάχαρης

eurovoc_concepts:
CCT duties
import
raw sugar
representative price
white sugar

formats: pdf print

text: L 48/36 EL Ep(cid:148)sglg Evgleq(cid:148)da tym Euqypa(cid:152)j(cid:150)m Joimot(cid:147)tym 19. 2. 98 JAMOMISLOS (EJ) aqih. 387/98 TGS EPITQOPGS tgr 18gr Vebqouaq(cid:148)ou 1998 cia tqopopo(cid:148)gsg tym amtipqosypeutij(cid:150)m til(cid:150)m jai tym pqosh(cid:146)tym eisacycij(cid:150)m dasl(cid:150)m oqisl(cid:146)mym pqo(cid:152)(cid:149)mtym tou tol(cid:146)a tgr f(cid:145)waqgr G EPITQOPG TYM EUQYPA(cid:136)JYM JOIMOTGTYM, (cid:130)womtar up(cid:149)xg: tg sumh(cid:147)jg cia tgm (cid:148)dqusg tgr Euqypa(cid:152)j(cid:147)r Joim(cid:149)tgtar, tom jamomisl(cid:149) (EOJ) aqih. 1785/81 tou Sulbouk(cid:148)ou, tgr 30(cid:147)r Ioum(cid:148)ou 1981, peq(cid:148) joim(cid:147)r oqcam(cid:150)seyr tgr acoq(cid:145)r stom tol(cid:146)a tgr f(cid:145)waqgr (1), (cid:149)pyr tqopopoi(cid:147)hgje tekeuta(cid:148)a ap(cid:149) tom jamomisl(cid:149) (EJ) aqih. 1599/96 (2), tom jamomisl(cid:149) (EJ) aqih. 1423/95 tgr Epitqop(cid:147)r, tgr 23gr Ioum(cid:148)ou 1995, peq(cid:148) jahoqislo(cid:151) tym keptoleqei(cid:150)m evaq- loc(cid:147)r cia tgm eisacyc(cid:147) pqo(cid:152)(cid:149)mtym tou tol(cid:146)a tgr f(cid:145)waqgr (cid:145)kkym ap(cid:149) tir lek(cid:145)sser (3), (cid:149)pyr tqopopoi(cid:147)hgje tekeuta(cid:148)a ap(cid:149) tom jamomisl(cid:149) (EJ) aqih. 1143/97 (4), jai id(cid:148)yr to (cid:145)qhqo 1 paq(cid:145)cqavor 2 de(cid:151)teqo ed(cid:145)vio jai to (cid:145)qhqo 3 paq(cid:145)cqavor 1, Ejtil(cid:150)mtar: (cid:149)ti oi amtipqosypeutij(cid:146)r til(cid:146)r jai oi pq(cid:149)shetoi eisacyci- jo(cid:148) daslo(cid:148) pou evaql(cid:149)fomtai stg keuj(cid:147) f(cid:145)waqg, stgm aja- t(cid:146)qcastg f(cid:145)waqg jai oqisl(cid:146)ma siq(cid:149)pia (cid:146)woum jahoqishe(cid:148) ap(cid:149) tom jamomisl(cid:149) (EJ) aqih. 1222/97 tgr Epitqop(cid:147)r (5), (cid:149)pyr tqopopoi(cid:147)hgje tekeuta(cid:148)a ap(cid:149) tom jamomisl(cid:149) (EJ) aqih. 363/98 (6)· (cid:149)ti, ap(cid:149) tgm evaqloc(cid:147) tym jam(cid:149)mym jai tym keptoleqei(cid:150)m jahoqislo(cid:151) pou upemhul(cid:148)fomtai stom jamomisl(cid:149) (EJ) aqih. 1423/95, ta stoiwe(cid:148)a ta opo(cid:148)a diah(cid:146)tei, ha pq(cid:146)pei ma tqopopoio(cid:151)m ta isw(cid:151)omta pos(cid:145) s(cid:151)lvyma le to paq(cid:145)qtgla tou paq(cid:149)mtor jamomislo(cid:151), ENEDYSE TOM PAQOMTA JAMOMISLO: (cid:129)qhqo 1 Oi amtipqosypeutij(cid:146)r til(cid:146)r jai oi pq(cid:149)shetoi eisacycijo(cid:148) daslo(cid:148) pou evaql(cid:149)fomtai sta pqo(cid:152)(cid:149)mta pou amav(cid:146)qomtai sto (cid:145)qhqo 1 tou jamomislo(cid:151) (EJ) aqih. 1423/95 jahoq(cid:148)fo- mtai (cid:149)pyr amacq(cid:145)vetai sto paq(cid:145)qtgla. (cid:129)qhqo 2 O paq(cid:150)m jamomisl(cid:149)r aqw(cid:148)fei ma isw(cid:151)ei stir 19 Vebqoua- q(cid:148)ou 1998. O paq(cid:150)m jamomisl(cid:149)r e(cid:148)mai desleutij(cid:149)r yr pqor (cid:149)ka ta l(cid:146)qg tou jai isw(cid:151)ei (cid:145)lesa se j(cid:145)he jq(cid:145)tor l(cid:146)kor. Bqun(cid:146)kker, 18 Vebqouaq(cid:148)ou 1998. Cia tgm Epitqop(cid:147) Franz FISCHLER L(cid:146)kor tgr Epitqop(cid:147)r (1) EE L 177 tgr 1. 7. 1981, s. 4. (2) EE L 206 tgr 16. 8. 1996, s. 43. (3) EE L 141 tgr 24. 6. 1995, s. 16. (4) EE L 165 tgr 24. 6. 1997, s. 11. (5) EE L 173 tgr 1. 7. 1997, s. 3. (6) EE L 42 tgr 14. 2. 1998, s. 35. 19. 2. 98 EL Ep(cid:148)sglg Evgleq(cid:148)da tym Euqypa(cid:152)j(cid:150)m Joimot(cid:147)tym L 48/37 PAQAQTGLA stom jamomisl(cid:149) tgr Epitqop(cid:147)r, tgr 18gr Vebqouaq(cid:148)ou 1998, cia tqopopo(cid:148)gsg tym amtipqosypeutij(cid:150)m til(cid:150)m jai pq(cid:149)shetym dasl(cid:150)m pou evaql(cid:149)fomtai jat(cid:145) tgm eisacyc(cid:147) tgr keuj(cid:147)r f(cid:145)waqgr, tgr ajat(cid:146)qcastgr f(cid:145)waqgr, jai tym pqo(cid:152)(cid:149)mtym tou jydijo(cid:151) SO 1702 90 99 Jydij(cid:149)r SO 1701 11 10 (1) 1701 11 90 (1) 1701 12 10 (1) 1701 12 90 (1) 1701 91 00 (2) 1701 99 10 (2) 1701 99 90 (2) 1702 90 99 (3) Amtipqosypeutij(cid:147) til(cid:147) am(cid:145) 100 wiki(cid:149)cqalla jahaqo(cid:151) b(cid:145)qour tou em k(cid:149)cy pqo(cid:152)(cid:149)mtor Pq(cid:149)shetor dasl(cid:149)r am(cid:145) 100 wiki(cid:149)cqalla jahaqo(cid:151) b(cid:145)qour tou em k(cid:149)cy pqo(cid:152)(cid:149)mtor (se Ecu) 23,84 23,84 23,84 23,84 25,24 25,24 25,24 0,25 4,38 9,61 4,19 9,18 12,74 8,09 8,09 0,40 (1) Jahoqisl(cid:149)r cia tom amtipqosypeutij(cid:149) poiotij(cid:149) t(cid:151)po (cid:149)pyr oq(cid:148)fetai sto (cid:145)qhqo 1 tou jamomislo(cid:151) (EOJ) aqih. 431/68 tou Sulbouk(cid:148)ou (EE L 89 tgr 10. 4. 1968, s. 3) (cid:149)pyr tqopopoi(cid:147)hgje. (2) Jahoqisl(cid:149)r cia tom amtipqosypeutij(cid:149) poiotij(cid:149) t(cid:151)po (cid:149)pyr oq(cid:148)fetai sto (cid:145)qhqo 1 tou jamomislo(cid:151) (EOJ) aqih. 793/72 tou Sulbouk(cid:148)ou (EE L 94 tgr 21. 4. 1972, s. 1). (3) Jahoqisl(cid:149)r am(cid:145) 1 % tgr peqiejtij(cid:149)tgtar se sajwaq(cid:149)fg


title: La citoyenneté active et l'implication de la collectivité : Aller au fond des choses Résumé.

eurovoc_concepts:
association
economic development
social participation
social policy


title: Regolamento (CE) n. 383/98 della Commissione del 18 febbraio 1998 che modifica il regolamento (CEE) n. 1481/86 relativo alla determinazione dei prezzi delle carcasse di agnelli, fresche e refrigerate, constatati sui mercati rappresentativi della Comunità e al rilevamento dei prezzi di talune altre qualità di carcasse ovine nella Comunità

eurovoc_concepts:
carcase
fresh meat
refrigerated product
representative market price
sheepmeat

text: 19. 2. 98 IT Gazzetta ufficiale delle Comunit(cid:133) europee L 48/29 REGOLAMENTO (CE) N. 383/98 DELLA COMMISSIONE del 18 febbraio 1998 che modifica il regolamento (CEE) n. 1481/86 relativo alla determinazione dei prezzi delle carcasse di agnelli, fresche e refrigerate, constatati sui mercati rappresentativi della Comunit(cid:133) e al rilevamento dei prezzi di talune altre qualit(cid:133) di carcasse ovine nella Comunit(cid:133) LA COMMISSIONE DELLE COMUNIT(cid:211) EUROPEE, visto il trattato che istituisce la Comunit(cid:133) europea, visto il regolamento (CEE) n. 3013/89 del Consiglio, del 25 settembre 1989, relativo all’organizzazione comune dei mercati nel settore delle carni ovine e caprine (1), modifi- cato da ultimo dal regolamento (CE) n. 1589/96 (2), in particolare l’articolo 4, paragrafo 5, considerando che il regolamento (CEE) n. 1481/86 della Commissione (3), modificato da ultimo dal regolamento (CE) n. 2617/97 (4), stabilisce le norme relative alla deter- minazione dei prezzi delle carcasse di agnelli, fresche o refrigerate, constatati sui mercati rappresentativi della Comunit(cid:133), nonch(cid:130) al rilevamento dei prezzi di talune altre qualit(cid:133) di carcasse ovine nella Comunit(cid:133); considerando che in base alle cifre disponibili relative alla produzione ovina (cid:138) stato necessario adattare i coefficienti usati per il calcolo del prezzo delle carcasse ovine sui mercati rappresentativi della Comunit(cid:133); che tale adatta- mento (cid:138) stato effettuato nel quadro del regolamento (CE) n. 2617/97; che, tuttavia, per quanto riguarda l’Irlanda, a causa di un errore materiale (cid:138) stato modificato erronea- mente il coefficiente applicabile ad uno dei mercati rappresentativi, che (cid:138) pertanto necessario rettificare tale coefficiente; che, sempre per errore, per la Svezia non (cid:138) stato fissato alcun coefficiente; che occorre quindi fissarlo; considerando che le misure previste dal presente regola- mento sono conformi al parere del comitato di gestione per gli ovini e i caprini, HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO: Articolo 1 Il regolamento (CEE) n. 1481/86 (cid:138) modificato come segue: 1) all’allegato II, lettera «G. Irlanda», punto 1, lettera b), il coefficiente di ponderazione applicabile al mercato di Enniscorthy (cid:138) fissato al 17 % anzich(cid:130) al 12 %; 2) all’allegato II, lettera «O. Svezia», punto 2, il coeffi- ciente di ponderazione (cid:138) fissato al 100 %. Articolo 2 Il presente regolamento entra in vigore il terzo giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale delle Comunit(cid:133) europee. Esso si applica a decorrere dalla campagna di commercia- lizzazione 1998. Il presente regolamento (cid:138) obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri. Fatto a Bruxelles, il 18 febbraio 1998. Per la Commissione Franz FISCHLER Membro della Commissione (1) GU L 289 del 7. 10. 1989, pag. 1. (2) GU L 206 del 16. 8. 1996, pag. 25. (3) GU L 130 del 16. 5. 1986, pag. 12. (4) GU L 353 del 24. 12. 1997, pag. 13


title: ΚΑΝΟΝΙΣΜΟΣ (ΕΚ) αριθ. 375/98 ΤΗΣ ΕΠΙΤΡΟΠΗΣ της 18ης Φεβρουαρίου 1998 για καθορισμό των κατ' αποκοπή τιμών κατά την εισαγωγή για τον καθορισμό της τιμής εισόδου ορισμένων οπωροκηπευτικών

eurovoc_concepts:
agri-monetary policy
citrus fruit
fruit vegetable
import price
perennial vegetable
pip fruit

text: 19. 2. 98 EL Ep(cid:148)sglg Evgleq(cid:148)da tym Euqypa(cid:152)j(cid:150)m Joimot(cid:147)tym L 48/7 JAMOMISLOS (EJ) aqih. 375/98 TGS EPITQOPGS tgr 18gr Vebqouaq(cid:148)ou 1998 cia jahoqisl(cid:149) tym jat’ apojop(cid:147) til(cid:150)m jat(cid:145) tgm eisacyc(cid:147) cia tom jahoqisl(cid:149) tgr til(cid:147)r eis(cid:149)dou oqisl(cid:146)mym opyqojgpeutij(cid:150)m G EPITQOPG TYM EUQYPA(cid:136)JYM JOIMOTGTYM, (cid:130)womtar up(cid:149)xg: tg sumh(cid:147)jg cia tgm (cid:148)dqusg tgr Euqypa(cid:152)j(cid:147)r Joim(cid:149)tgtar, tom jamomisl(cid:149) (EJ) aqih. 3223/94 tgr Epitqop(cid:147)r, tgr 21gr Dejelbq(cid:148)ou 1994, swetij(cid:145) le tir keptol(cid:146)qeier evaqloc(cid:147)r tou jahest(cid:150)tor jat(cid:145) tgm eisacyc(cid:147) opyqojgpeutij(cid:150)m (1), (cid:149)pyr tqopopoi(cid:147)hgje tekeuta(cid:148)a ap(cid:149) tom jamomisl(cid:149) (EJ) aqih. 2375/96 (2), jai id(cid:148)yr to (cid:145)qhqo 4 paq(cid:145)cqavor 1, tom jamomisl(cid:149) (EOJ) aqih. 3813/92 tou Sulbouk(cid:148)ou, tgr 28gr Dejelbq(cid:148)ou 1992, swetij(cid:145) le tg kocistij(cid:147) lom(cid:145)da jai tir isotil(cid:148)er pou pq(cid:146)pei ma evaql(cid:149)fomtai sta pka(cid:148)sia tgr joim(cid:147)r ceyqcij(cid:147)r pokitij(cid:147)r (3), (cid:149)pyr tqopopoi(cid:147)hgje tekeu- ta(cid:148)a ap(cid:149) tom jamomisl(cid:149) (EJ) aqih. 150/95 (4), jai id(cid:148)yr to (cid:145)qhqo 3 paq(cid:145)cqavor 3, Ejtil(cid:150)mtar: (cid:149)ti o jamomisl(cid:149)r (EJ) aqih. 3223/94, se evaqloc(cid:147) tym apotekesl(cid:145)tym tym pokuleq(cid:150)m elpoqij(cid:150)m diapqaclate(cid:151)- seym tou C(cid:151)qou tgr Ouqoucou(cid:145)gr, pqobk(cid:146)pei ta jqit(cid:147)qia cia tom jahoqisl(cid:149) ap(cid:149) tgm Epitqop(cid:147) tym jat’ apojop(cid:147) til(cid:150)m jat(cid:145) tgm eisacyc(cid:147) ap(cid:149) tq(cid:148)ter w(cid:150)qer, cia ta pqo(cid:152)(cid:149)- mta jai tir peqi(cid:149)dour pou oq(cid:148)fomtai sto paq(cid:145)qtgl(cid:145) tou· (cid:149)ti, se evaqloc(cid:147) tym pqoamaveqh(cid:146)mtym jqitgq(cid:148)ym, oi jat’ apojop(cid:147) til(cid:146)r jat(cid:145) tgm eisacyc(cid:147) pq(cid:146)pei ma jahoqisto(cid:151)m, (cid:149)pyr amacq(cid:145)vomtai sto paq(cid:145)qtgla tou paq(cid:149)mtor jamomi- slo(cid:151), ENEDYSE TOM PAQOMTA JAMOMISLO: (cid:129)qhqo 1 Oi jat’ apojop(cid:147) til(cid:146)r jat(cid:145) tgm eisacyc(cid:147) pou amav(cid:146)qo- mtai sto (cid:145)qhqo 4 tou jamomislo(cid:151) (EJ) aqih. 3223/94 jaho- q(cid:148)fomtai (cid:149)pyr amacq(cid:145)vomtai stom p(cid:148)maja pou elva(cid:148)metai sto paq(cid:145)qtgla. (cid:129)qhqo 2 O paq(cid:150)m jamomisl(cid:149)r aqw(cid:148)fei ma isw(cid:151)ei stir 19 Vebqoua- q(cid:148)ou 1998. O paq(cid:150)m jamomisl(cid:149)r e(cid:148)mai desleutij(cid:149)r yr pqor (cid:149)ka ta l(cid:146)qg tou jai isw(cid:151)ei (cid:145)lesa se j(cid:145)he jq(cid:145)tor l(cid:146)kor. Bqun(cid:146)kker, 18 Vebqouaq(cid:148)ou 1998. Cia tgm Epitqop(cid:147) Franz FISCHLER L(cid:146)kor tgr Epitqop(cid:147)r (1) EE L 337 tgr 24. 12. 1994, s. 66. (2) EE L 325 tgr 14. 12. 1996, s. 5. (3) EE L 387 tgr 31. 12. 1992, s. 1. (4) EE L 22 tgr 31. 1. 1995, s. 1. L 48/8 EL Ep(cid:148)sglg Evgleq(cid:148)da tym Euqypa(cid:152)j(cid:150)m Joimot(cid:147)tym 19. 2. 98 PAQAQTGLA tou jamomislo(cid:151) tgr Epitqop(cid:147)r, tgr 18gr Vebqouaq(cid:148)ou 1998, cia tom jahoqisl(cid:149) tym jat’ apojop(cid:147) til(cid:150)m jat(cid:145) tgm eisacyc(cid:147) cia tom jahoqisl(cid:149) til(cid:150)m eis(cid:149)dou oqisl(cid:146)mym opyqojgpeutij(cid:150)m Jydij(cid:149)r SO Jydij(cid:149)r tq(cid:148)tgr w(cid:150)qar (1) (se Ecu/100 wiki(cid:149)cqalla) Jat’ apojop(cid:147) til(cid:147) jat(cid:145) tgm eisacyc(cid:147) 0702 00 00 0707 00 05 0709 10 00 0709 90 70 0805 10 10, 0805 10 30, 0805 10 50 0805 20 10 0805 20 30, 0805 20 50, 0805 20 70, 0805 20 90 0805 30 10 0808 10 20, 0808 10 50, 0808 10 90 0808 20 50 204 212 999 052 068 999 220 999 052 204 999 052 204 212 220 600 624 999 204 999 052 204 600 624 662 999 052 204 400 600 999 060 064 400 404 720 728 999 064 388 400 512 528 999 50,5 106,3 78,4 135,8 104,9 120,4 167,8 167,8 142,4 131,1 136,8 42,1 36,5 39,2 45,9 58,6 52,1 45,7 79,6 79,6 60,3 74,5 73,2 79,4 51,3 67,7 77,3 53,5 53,3 79,6 65,9 52,1 42,6 109,7 101,4 79,8 82,0 77,9 97,4 95,7 111,6 67,7 88,8 92,2 (1) Omolatokoc(cid:148)a tym wyq(cid:150)m pou jahoq(cid:148)fetai ap(cid:149) tom jamomisl(cid:149) (EJ) aqih. 2317/97 tgr Epitqop(cid:147)r (EE L 321 tgr 22. 11. 1997, s. 19). O jydij(cid:149)r «999» amtipqosype(cid:151)ei «(cid:145)kker jatacyc(cid:146)r»


title: Legislative resolution embodying Parliament's opinion on the proposal for a Council Regulation amending Regulation (EEC) No 1210/90 of 7 May 1990 on the establishment of the European Environment Agency and the European environment information and observation network (COM(97)0282 C4-0363/97 97/0168(SYN))

eurovoc_concepts:
European Environment Agency
data collection
environmental cooperation
environmental monitoring
environmental protection
environmental research
exchange of information
information network
information system
statistics


title: Règlement (CE) n° 383/98 de la Commission du 18 février 1998 modifiant le règlement (CEE) n° 1481/86 relatif à la détermination des prix des carcasses d'agneaux fraîches ou réfrigérées constatés sur les marchés représentatifs de la Communauté et au relevé des prix de certaines autres qualités de carcasses d'ovins dans la Communauté

text: 19. 2. 98 FR Journal officiel des Communaut(cid:130)s europ(cid:130)ennes L 48/29 R(cid:221)GLEMENT (CE) No 383/98 DE LA COMMISSION du 18 f(cid:130)vrier 1998 modifiant le r(cid:138)glement (CEE) no 1481/86 relatif (cid:133) la d(cid:130)termination des prix des carcasses d’agneaux fra(cid:140)ches ou r(cid:130)frig(cid:130)r(cid:130)es constat(cid:130)s sur les march(cid:130)s repr(cid:130)senta- tifs de la Communaut(cid:130) et au relev(cid:130) des prix de certaines autres qualit(cid:130)s de carcasses d’ovins dans la Communaut(cid:130) LA COMMISSION DES COMMUNAUT(cid:144)S EUROP(cid:144)ENNES, vu le trait(cid:130) instituant la Communaut(cid:130) europ(cid:130)enne, vu le r(cid:138)glement (CEE) no 3013/89 du Conseil du 25 septembre 1989 portant organisation commune des march(cid:130)s dans le secteur des viandes ovine et caprine (1), modifi(cid:130) en dernier lieu par le r(cid:138)glement (CE) no 1589/ 96 (2), et notamment son article 4, paragraphe 5, consid(cid:130)rant que le r(cid:138)glement (CEE) no 1481/86 de la Commission (3), modifi(cid:130) en dernier lieu par le r(cid:138)glement (CE) no 2617/97 (4), fixe les r(cid:138)gles relatives (cid:133) la d(cid:130)termina- tion des prix des carcasses d’agneaux fra(cid:140)ches ou r(cid:130)frig(cid:130)- r(cid:130)es sur les march(cid:130)s repr(cid:130)sentatifs de la Communaut(cid:130), ainsi qu’au relev(cid:130) des prix de certaines autres qualit(cid:130)s des carcasses d’ovins sur les march(cid:130)s repr(cid:130)sentatifs de la Communaut(cid:130); consid(cid:130)rant que les chiffres disponibles en ce qui concerne la production ovine ont conduit (cid:133) adapter les coefficients servant au calcul du prix des carcasses d’ovins sur les march(cid:130)s repr(cid:130)sentatifs de la Communaut(cid:130); que cette adaptation s’est faite dans le cadre du r(cid:138)glement toutefois, en ce qui concerne (CE) no 2617/97; que, l’Irlande, une erreur mat(cid:130)rielle a conduit (cid:133) une adaptation erron(cid:130)e du coefficient applicable (cid:133) un march(cid:130) repr(cid:130)sen- tatif; qu’il y a lieu en cons(cid:130)quence de rectifier ce coeffi- cient; que, en ce qui concerne la Su(cid:138)de, et suite (cid:130)gale- ment (cid:133) une erreur mat(cid:130)rielle, aucun coefficient n’a (cid:130)t(cid:130) fix(cid:130); qu’il y a lieu en cons(cid:130)quence d’introduire ce coeffi- cient; consid(cid:130)rant que les mesures pr(cid:130)vues au pr(cid:130)sent r(cid:138)glement sont conformes (cid:133) l’avis du comit(cid:130) de gestion des ovins et des caprins, A ARR(cid:219)T(cid:144) LE PR(cid:144)SENT R(cid:221)GLEMENT: Article premier Le r(cid:138)glement (CEE) no 1481/86 est modifi(cid:130) comme suit: 1) (cid:133) l’annexe II point G 1 b) le coefficient de pond(cid:130)ration applicable au march(cid:130) d’Enniscorthy est fix(cid:130) (cid:133) 17 % au lieu de 12 %; 2) (cid:133) l’annexe II point O 2, le coefficient de pond(cid:130)ration est fix(cid:130) (cid:133) 100 %. Article 2 Le pr(cid:130)sent r(cid:138)glement entre en vigueur le troisi(cid:138)me jour suivant celui de sa publication au Journal officiel des Communaut(cid:130)s europ(cid:130)ennes. Il s’applique (cid:133) partir du d(cid:130)but de la campagne de commercialisation de 1998. Le pr(cid:130)sent r(cid:138)glement est obligatoire dans tous ses (cid:130)l(cid:130)ments et directement applicable dans tout (cid:144)tat membre. Fait (cid:133) Bruxelles, le 18 f(cid:130)vrier 1998. Par la Commission Franz FISCHLER Membre de la Commission (1) JO L 289 du 7. 10. 1989, p. 1. (2) JO L 206 du 16. 8. 1996, p. 25. (3) JO L 130 du 16. 5. 1986, p. 12. (4) JO L 353 du 24. 12. 1997, p. 13


title: Απόφαση σχετικά με την κοινή θέση που καθόρισε το Συμβούλιο για την έκδοση οδηγίας του Ευρωπαϊκού Κοινοβουλίου και του Συμβουλίου όσον αφορά τα μέτρα που πρέπει να ληφθούν κατά της ατμοσφαιρικής ρύπανσης από τις εκπομπές των οχημάτων με κινητήρα και με την τροποποίηση της οδηγίας 70/220/ΕΟΚ του Συμβουλίου (C4- 0533/97 96/0164 (COD))

eurovoc_concepts:
EU programme
air quality
combustion gases
commercial vehicle
motor vehicle
motor vehicle industry
motor vehicle pollution
oil pollution
pollution control measures


title: Communication from the Commission to the Council and the European Parliament on removal and disposal of disused offshore oil and gas installations

eurovoc_concepts:
North Sea
environmental protection
marine pollution
offshore oil structure
oil industry

text: COMMISSION OF THE EUROPEAN COMMUNITIES Brussels, 18. 02. 1998 COM(1998) 49 final COMMUNICATION FROM THE COMMISSION TO THE COUNCIL AND THE EUROPEAN PARLIAMENT on Removal and Disposal of Disused Offshore Oil and Gas Installations Introduction In Junc 1995, Ibllowing receipt of a permit from the UK Government Shell decided to dispose of the Brent Spar, a redundant oil storage buoy, by sinking it a deep water site in the North Atlantic. This reopened an extensive debate on the whole question of the disposal of redundant oil and gas installations in European waters, of which there are approximately 600. The decision coincided with the North Sea Conference and in the subsequent Ministerial Declaration a majority of the Ministers present, including the Commissioner, but excluding the UX and Norwegian Ministers who represent the only two states with a significant number of large installations which under existing guidelines can be considered for sea disposal, effectively called for a complete ban on disposal at sea of all such installations, in order to protect the marine environment. The Urcnt Spar 'affair' generated considerable public interest and dcmonstrated the diflicuities of implcmcnling a disposal policy which does not have sufficiently broad support. Eventually, in the face of a concerted campaign, which included a consumer boycott of Shell products in several Member States Shell reversed its decision and the Brent Spar was towed to a Norwegian fjord pending a further review of all the options for disposal. Following this detailed review in January 1998 Shell announced that they were now seeking approval from the UK to scrap the topsides onshore and dismantle and reuse the hull as part of a quay extension in Norway. Since then the issue has been extensively debated within OSPAR and the discussion on disposal of such installations continues and a Decision on the Prevention, Reduction and Control of Pollution from the Disposal of Disused Offshore Installations under the Convention for the Protection of the Marine Environment of the North East Atlantic (1992 OSPAR' Convention) is scheduled for adoption by a Ministerial Meeting of the Convention to be hekl in Portugal in July 1998. Major differences still exist but there is a general agrcemcnl that the consultation process, the failings of which were a factor in the Brent Spar affair, needs improvement and that concrete installations need to be dealt with separately. These and other key issuss are currently being discussed in detai!. 1. Background 1. 1. At the June 1995 North Sea Conference the Commission took the position that the prsferred disposal method for offshore oil and gas installations was to reuse or to bring them to shore for recycling and for disposal of unavoidable wastes. 1 In this Communication, references to OSPAR are references to the Convention for the Prevention of Marine Poliution by Dumping from Ships and Aircraft ('Oslo Convention'), signed in Oslo on 15 February 1972 and, when it enters into force, to its successor, the Convention for the Protection of the Marine Environment of the North East Atlantic, signed in Paris on 9 September 1992, as well as to the executive Commissions set up under these Conventions. The Commission therefore signed the Ministerial Declaration calling for such disposal, inviting the contracting parties to the Oslo and Paris Convention for the Protcction of the Marine Environment of the North East Atlantic (which includes the North Sea in the Convention Area) ('OSPAR') to implement this by 1997. The UK and Norway dissented whilst France declared that it understood the Declaration as applying to sleel structures. 1. 2. At the subsequent OSPAR Commission Meeting a decision was adopted on a majority basis establishing a moratorium on disposal at sea pending the adoption of a new Decision on disposal. The UK and Norway opted out of this Decision whilst France maintained its position taken at the North Sea Conference. This Decision is now under discussion in OSPAR with strenuous efforts being directed at arriving at a unanimous position. 1. 3. The Commission Services commissioned a joint study by a reputable offshore engineering company into the technical, environmental and economic aspects of removal and disposal of such installations. This study was completed in November 1996 and the report2 was distributed to and discussed with Member States and EEA Members, environmental non governmental organisations and industry. It was also distributed to the Contracting Parties of OSPAR to assist in their discussions. 1. 4. The main impetus for the study came from the 'Brent Spar' incident and the North Sea Conference Ministerial Declaration in June 1995. Clearly this was an issue with implications for the Community and with no agreement between the states involved it was considered advisable to have a Ihorough technical review prepared in order to assist the Commission, and other interested parties - for the study has been made widely available - to assess the best course of action on the basis of a thorough knowledge of the issues in question. 1. 5. The study arrived at two main sets of conclusions. For the large concrete installations complete removal is technically unproven, unlikely to provide environmental benefit and impossible to put a cost on at this stage. For the remainder (i. e. steel structures) except for a limited number of installations, complete removal is technically feasible and economically balanced when the total cost of removing all the installations is considered as a whole and could be safely undertaken. For all disposal options, the environmental impact of residues of toxic or 1. 6. hazardous substances on the environment can be reduced to acceptable levels provided that these are contained, removed and disposed of carefully. Complete removal and disposal on land would ensure that the steel could be recycled. It is furlhermore self-cvidcnt that dcpcnding on the removal and disposal options chosen, thcrc could bc subslanlial amounts ofdemolition wastc and debris left on the seabed at the site of the installation and at a possible disposal site. 2 A Technical Review of the possible Methods of Decommissioning and Disposing of Offshore Oil and Gas installations - John Brown bv The overall extra costs imposed by bringing all steel platforms to shore for 1. 7. recycling rather than implementing only the bare minimum 'required' by the International Maritime Organisation ('IMO') Regulations were estimated at up to 2 BECU over 25 years, or on the average up to about 80 MECU/year. The impact of such a decision on the overall production costs of oil and gas would be negligible although thc cost diffcrcntial for ccrtain individual installations could be substantial for the operator concerned. (see also section 4. 3) 1. 8. In European waters there are currently approximately 600 installations. Precise figures are difflcult to give because of the range of definitions of what constitutes a particular installation - for example where two platforms are connected by a fixed bridge and some installations are on the boundaries of the weight and water depth limits. However it is generally agreed that of the 600 there are about 100 large steel installations and about 20 large concrete installations which fall into the category where at present partial removal is permitted under the guidelines established by the IMO to ensure the safety of navigation. These guidelines cover only removal, they do not deal vvith any questions concerning disposal. The large steel installations are located mainly in UK (about 60) and Norwegian (about 30) waters. Currently a few (about 10 in total) are located in Irish, Italian and Spanish waters. As new discoveries are made the numbers may of course increase. The 100 steel installations represent about 85% of the total mass of steel in the North Sea off-shore installations. Large concrete installations are currently only present in UK and Norwegian waters. 2. International Legislation 2. 1. There is a considerable body of International Law (Regional and Global Conventions and Guidelines), EC and domestic legislation covering the removal and disposal of disused olTshore oil and gas installations. The main texts are as follows : Geneva Convention on the Continental Shelf 1958 (global) United Nations Convention on the Law of the Sea 1982 ('UNCLOS') London (Dumping) Convention 1972 (4LC) (global) International Maritime Organisation Guidelines and Standards for the Removai of Offshore Installations and Structures on the Continental Shelf 1989 (TMO') (global) Basel Convention on the Control of Transboundary Movements of Hazardous Wastes and their Disposal 1989 (global) Oslo and Paris Convention ('OSPAR') 1992 and its predecessors the Oslo Convention 1972 and the Paris Convention 1974 (regional) Helsinki Convention on the Protection of the Marine Environment in the Baltic Area 1992 (regional) Barcelona Convention for the Protection of the Mediterranean Sea against Pollution 1976 (regional) See Section 5 for relevant EC legislation As the industry expands its uctivitics aiul environmental issues receive more 2. 2. atlcntion Ihc rulcs auil rcgulations develop uml (here is not a common legal position as such. In sonie cases the queslion of removal is dealt with separately from disposal, others which deal wilh disposal must by implication also cover removal. It should be noted that as a gencral rule these internalional and regional conventions and guidelines deal only with minimum standards and individual states may impose more stringent conditions. 2. 3. The original Geneva Convention called for complete removal, but UNCLOS (which has not yet been ratified by all signatories) maintained the requirement of removal as the main rule, but introduced the possibility of partial removal and hence effectively some disposal at sea. In connection with partial removal, UNCLOS requires that guidelines established by the IMO to ensure the safety of navigation be taken into account. 2. 4. The LC covers disposal by dumping in the sea, and allows for oil installations to be considered for disposal of in the sea on the basis of a case by case evaluation. It also rcquires a pcrmil to dump to be refused if opportunities exist to re-use, recycle or treat the waste without undue risks to human health or the environment or disproportionate costs. The IMO Guidelines define mainly technical criteria (water depth and weight 2. 5. criteria) for platforms which may be considered for only partial removal and specifies the necessary water clearance after partial removal to ensure the safety of navigation. The key criteria for such consideration is that the installations must be either in more than 75m of water or must weigh more than 4 000 tonnes. A recommendation to the London Convention's Scientific Group that these guidelines should be reviewed will be considered by the Consultative Committee of Contracting Parties in November. 2. 6. The Basel Convention deals with transboundary movements of hazardous waste and their disposal. The Community is a Party to it and so are the Member States. Although this Convention does not contain any specific provisions on the disposal of offshore installations nor on disposal of waste at sea, it does require Parties to ensure that the generation of hazardous waste is reduced to a minimum and that where the generation of hazardous wastc cannot be avoided its environmentally sound management is guaranteed. 2. 7. A series of regional seas Conventions dealing with maritime environmental protection lay down requirements for installations in particular seas. The European Community is a party to the Helsinki Convention, which covers the Baltic and requires complete removal and disposal on land, and to the Barcelona Convention which covers the Mediterranean sea and reiterates the requirements in UNCLOS. Finally the European Community is a signatory and about to become party to the OSPAR Convention. 2. 8. Action at regional seas Convention level can lead to different standards between regions. For example the OSPAR Convention (12 EC Member States, 2 EEA Member States, 1 third country and the European Community) is currently debating the subject. The Heisinki Convention (4 EC Member States, 5 third countries, and the European Community) has already decided that all disused installations must be 'entirely removed and brought ashore'. 2. 9. OSPAR. merges the Paris Convention which covers land-based pollution where the Community is a signatory and the Commission negotiates and votes on behalf of the Community, and the Oslo Convention covering sea-based pollution, whcrc the Community is an observer. In Octobcr 19973 the-Community decided to ratil'y the Convention and it is now cxpected to enter into force in early 1998. 2. 10. Individual states also have their ovvn domestic legislation and regulation. Broadiy spcaking the UK and Norway treat each installation on a case by case basis within the confines of the IMO guidelines, the remaining states have policies requiring disposal to be on land, although it is worth mentioning that under the IMO and Oslo Convention guidelines practically all their installations would have to be completely removed in any case. 3. Current Activities 3. 1. It is within OSPAR that the recent discussions have taken place - as a result of the Ministerial Declaration of the North Sea Conference calling for an OSPAR decision to implement the Declaration. The issue is difficult to resolve as Contracting Partics to the OSPAR Convention can choose to opt out of Decisions taken under it. Thereibre consensus is a prerequisite for a meaningful Decision. The Commission Services have been participating in the preparatory 3. 2. discussions under the OSPAR umbrella, and a draft decision should be finaliscd for the discussion at the OSPAR Ministerial Conference in July 1998. A preliminary draft decision has been prepared but the key questions are still unresolved. The significant areas of disagreement are as follows, and are to a certain extent interdependent: The structure of the Decision - While the UK and Norway favour a general authorisation of consideration of sea disposal combined with a list of categories of installations for which such disposal is prohibited (prohibition list), the other Contracting Parties favour a Decision based on a general prohibition of dumping with a list of installations which may nevertheless be considered for sea disposal (reyerse list). However, recent UK Ministerial statements suggest that the UK will eventually accept the reverse list approach, if sufficient progress can be made on other areas of the draft currently being discussed. 3 Ref. to OJ 10 The question of an exception clause - The UK and Norway have proposed that their 'prohibition lisf approach be complemenled by an exception clause which would permit in certain circumstanccs the installations on the prohibition list lo also be considered for sea disposal. They have also proposed that should the 'reverse list' approach be adopted it too should be complemented by an exception clause which would permit those installations nol identified on the reverse list to be considered for sea disposal. The other Contracting Parties appear to question the real need for such an exception clause, particularly under the prohibition list approach and the possible criteria for establishing such exceptions are in any case not agreed. The definition of the technical characteristics of the categories of (large steel) installations for which the decision would allow consideration of sea disposal. The UK and Norway wish to ensure that all installations which are not required to be complctely removed under the IMO guideline may be considered for disposal at sea. The other Contracting Parties appear to wish to prchibit disposal of steel installations or restrict the number which may be considered for sea disposal by introducing strictcr technical criteria than the IMO removal Guidelines. Future installations - The IMO guidelines distinguish between existing installations and those made after 1 January 1998 only to the extent that the water depth criteria is increased from 75m to 100m and that these new installations must be designed in such a way that they are capable of being removed. The UK and Norway appear to wish to replicate this treatment in the OSPAR Decision whereas the remaining Contracting Partics appear to be seeking to ensure that these future installations are all disposed of on land. Given the requirement to design new installations as removable, which has in any case been required by some states for many years, it would appear preferable if the Decision were to make land disposal mandatory for all new installations. Howcver, given the timescale of developing, exploiting and exhausting reservoirs any new installations are unlikely to be candidates for decommissioning for many years. Consultation - There is broad agreement that any proposed permit for disposal at sea should be the subject of consultation. Howevcr, the amount of time permitted for consultation, and in particular the possibility for consultative meetings of the Contracting Parties and both industry and environment NGOs, in all cases where sea disposal is being proposed, as well as the amount of information made available to the Contracting Parties being consulted is not yet agreed. The UK and Norway appear to have been in favour of less extensive consultation than the other Contracting Parties, but it now seems likely that unanimous agreement on the form of consultation may be reached. The criteria for installations that may be considered for disposal at sea are significant because the discussions are moving towards a position whereby some installations would always be required to go to land, and some could be considered for sea disposal on a case by case basis. How many of these 'IMO' large steel installations should be considered on a case by case basis is fundamental to the decision. Possible solutions to the impasse could include retaining the IMO criteria, setting new ones, or side- stepping the issue by prohibiting sea disposal of all installations and concentrating on the exception clause. 11 The Commission Services havc continuaily stressed that to be effective any 3. 3. OSPAR Decision has to be supported by all the Contracting Parties and to that end have altcmpled lo a uertain exlent to mediate betvveen the two groups of inlerest, mindliil ol'lhc posilion adoptcd by the Commission at the 1995 North Sea Conlcrcnce and lhc Hndings oflhc Conimission Services" Technical Review. 3. 4. in May 1997 the UK Government launched a review of UK policy regarding environmental protection and exploration ancl production of hydrocarbons offshore and initial statements to the press and to the OSPAR Commission meeting in September 1997 suggest that the UK are moving more towards the position taken by the other EC Member States; in particular that there should be a presumption against disposal at sea. However, there are still major areas of disagreement over the form and content of the draft decision. The Decision is expected to be agreed at the OSPAR Ministerial Meeting in 3. 5. July 1998. By that time the OSPAR Convention should have entered into force. In the event that the new Convention is not ratified, adoption of a Decision would formally be by the Oslo Convention where the European Community is an observer. 4. Additional issues to be considered when assessing options In addition to the lcchnical and cnvironmental issues outlined above the following points are also highly relevant - 4. 1. Member States 4. 1. 1. Removal and disposal costs are met initially by the owners of the installations, the oil companies, which in some instances have an element of state participation. Because such expenditure is to a large extent tax- deductible, Member States may themselves have to fund indirectly a part of the costs via reduced tax revenues. For exarnple, the estimated cost to the UK, which is the Member State which could be most substantially affected by any tightening up of existing rules, is up to 70% of any additional removal and disposal costs. 4. 1. 2. The UK currently has the majority of the larger steel installations but more Member States could be materially affected in the future if they establish significant offshore oil and gas exploration and production. The UK has appeared to be strongly in favour of adopting a case by case approach and would probably give greater emphasis to a cost benefit or cost effectiveness analysis of the disposal options than other Member States with such installations. 12 4. 2. Norway 4. 2. 1. Norway is the other country which currently could be substantially affected and as an EEA meinber would eventually be subject to Communily legislation. Currently Norway takes a similar approach 10 the UK on the decision process although because the Norwegian state share of the costs is met by an actual cash payment to the owner (based on the tax history of the oil or gas field in question) approval by the Storting, the Norwegian Parliament, is required. The possible fmancial effects would therefore be reflected by an increase in public expenditure rather than in the UK case by a decrease in tax revenues. 4. 3. Industry 4. 3. 1. The exploration and production industry is strongly opposed to any change in the current case by case approach, particularly with regard to the larger installations which they consider to include all the 100 or so installations which are not required to be completely removed under the IMO Guidelines. Initially technical feasibility was stressed as the most importanl factor but increasingly additional costs and safety faclors compared to environmental gains have been emphasised by the industry. Their association Is & P Forum has chailenged some of the general cost estimates contained in John Brown's Technical Review as not being representative of individual cases and have quoted the results of studies relating to two individual installations which were significantly higher than the John Brown estimates. The offshore contracting industry on the other hand has consistently argued that all the steel structures can be safely removed but have maintained a slightly lower profile. Their association IPLOCA did not challenge the cost estimates when they provided their comments on the John Brown Technical Review. 4. 3. 2. The fishing industry's association Europeche's policy is to call for the complete removal of all installations when they are decommissioned. The fishing industry has traditionally been concerned that offshore exploration and production could affect fishing opportunitics through pollution, by restricting the area available for lishing and by installations giving rise to damage to fishing gears. 4. 4. Environmcntal Non-Governmental Organisations 4. 4. 1. Environmental groups remain strongly in favour of bringing the steel installations to shore for recycling and/or disposal although their attitude towards concrete installations has been somewhat modified. Much emphasis is placed on the duty to take a precautionary approach given the uncertainties of sea disposal and on the difficulty of justifying what is seen as an exceptionally favourable treatment of the oil and gas industry as regards their waste. This is particularly so given the trend in international and EC law is towards less, rather than more, disposal of wastes in the sea. 13 4. 5. Qucstions relating to liability for abandoned or dumped installatioris 4. 5. 1. Although UNCLOS is silent on thc question of liability, the 1989 1MO Guidelines and the 1996 Protocol to thc London Convention 1972 require Contracting Parlies to address Ihc question of liability. For cxample, the IMO guidelines require coastal Stales to ensure that Ihc legal title to installations and structures which have not bcen entirely removed from the sea bed is unambiguous and that responsibility for maintenance and the financial ability to assume liability for future damages are clearly established. 4. 5. 2. It is likely that, in most cases, liability will remain with the original owner of the installation. For example, the UK's consultative document "Guidance Notes for Industry - Abandonment of offshore Installations and Pipelines under the Petroleum Act 1987 (1995) recognised that abandonment would not normally involve a change in ownership and therefore the residual liability for any compensation or damages remained with the original owners in perpetuity. Although such an approach is in accordance vvith the polluter pays principle, perpetual liability raises a number of issues of concern, principally whether such owners can be effectively called to account if damage is caused in the future. 4. 5. 3. An alternative approach would be that the State assumes responsibility for the disused installations. In the American example, some American States have accepted responsibility for certain abandoned platforms. When the relevant agency of these Stales issues a permit to the owner for disposal at sea it absolves the owners from any subsequent liabilities Industry appears to favour some form of limitation or transfer of liability to a state authority. Whether other States would be prepared to do the same is not clear. 4. 5. 4. Under the existing rules the importance of establishing clearly who is the legal owner of any installation disposed of at sea, and who has financial responsibility for it has been recognised. Whether the State or Industry is ultimately responsible is less important than ensuring that at the time that disposal at sea takes place responsibility is clearly established, thereby ensuring the necessary effective protection for users of the sea. 4. 6. Competition and competitiveness 4. 6. 1. In theory different standards could lead to problems with competition. The North Sea is a mature oil and gas province with a stable regulatory regime and the additional costs of a complete removal and disposal on land policy are not material to the investment decision. They arise at the end of an income stream of a number of years and their net present cost at the time of the development decision are negligible. It is therefore unlikely that there would be a serious danger of diverting investment away from the North Sea to other regions on cost grounds. 14 in particular waste regards environmental policy and 4. 6. 2. Ilowever, as managemenl, should two regions apply different standards therc may be an issue. Ilowever, Community negotiation and implementation would ensure uniformity across regions where appropriale and therefore avoid any possibility of competition problems in this area. This would effectivcly transfer a disagreement arising in OSPAR to the Community. 4. 7. Third Countries 4. 7. 1. Community relations with 3rd countries other than Norway might also become an issue if complete removal were to become a general requirement subject only to a restricted number of exceptions as a number of the companies operating in the North Sea have as their ultimate parent non EC or 3rd country corporations. For example in the United States of America although at present complete removal is generally required there is extensive reuse under a 'rigs to reefs' programme and therefore there is in effect disposal at sea, albeit via 'reuse'. However, there are few installations of the size of the large North Sea ones, certainly none have reached the end of their useful lives yct. Controversy surrounds the transferability of 'rigs to reefs' policy to the North Sea where conditions are quite different from the Mexican Gulf. Within OSPAR it is theoretically permilted but the necessary guidelines have not yet been drawn up and agreed. As any guidelines or regulations would apply to all installations, regardless of the nationality of the owner, there should be no question of discrimination against 3rd country corporations. 5. The Community dimension 5. 1. Disposal of decommissioned offshore installations situated where the Member States exercise jurisdiction is clearly an issue for which the Community can exercise competence, cf. Article 130r(l) of the EC Treaty. Furthermore, the Community may exercise external competence for environmental questions, cf. Article 130r(4) of the Trealy and may therefore participate on behalf of the Member States in international negoliations. The scope of the draft OSPAR Decision is both new and existing installations and it will therefore affect both the known areas where there are existing installations as well as the as yet unknown areas where any future installations may be placcd. 5. 2. An important environmental challenge posed by decommissioned offshore installations is their potential to cause pollution by hazardous substances, including oil residues, both from the installations themselves and from associated piles of drill cuttings. Other important environmental challenges include substantial amounts of materials containing natural radioactive substances of low specific activity as well as the management and disposal of the very large amounts of demolition waste from the "physical structures of the installations. Also, the decommissioning issue raises non- environmental questions concerning the safeguarding of other uses of the sea. 15 is into therefore clearly an the marine 5. 3. Hazardous and radioactive substances, once released environment, be freely transported in the sea across boundaries in aceordanee with prevailing currents and meieorological condilions and cause pollution. In this contcxt, the need to remove polJuled driil euîtings may influenee decisions on the need for complete removal of installations from the sea bed. The requirement to protect the sea against such pollution international one. Substantial Community legislation to prevent direct and indirect pollution of the sea by hazardous substances is alrsady in place. Examples of such important legislation are inter alia Directives 76/464/EEC (discharge of dangerous substances) and 76/769/EEC (restrictions on marketing and use of certain dangerous substances and preparations) as well as risk asssssment framework laid down in Counciî Regulation 793/93/EEC (risk assessment). Also, the Community has set basic safety standards in the area of radiation exposure through Direclive 96/29/EURATOM (basic safety standards). An OSPAR Decision on offshore installations couîd, depending on its contcnl undermine somc of the envircnmental beneilts resuîting from the impiementation of Community legislation concerning hazardous substances and radioactive exposure. 5. 4. in the area of waste disposal, for hazardous as weli as non-hazardous waste, a Community poliey and extensive Community legislation is already in place, in particular Directives 75/442/EEC (waste framework) and 91/689/EEC (hazardous waste). The objsctives of the waste legislation include the reduction of risks to the environment from hazardous waste, the protection of human heaîth and the environment against harrnful effects caused by transportation, treatment and dumping of waste, and the promoiion of waste recovery with a view to the conservation of natural resources. The waste legislation inter alia prohibits the abandonment of waste, rsquirs waste to be treated without using methods which could cause harm to the environment and without risk to water and require the separation of hazardous waste from non-hazardous waste and its subsequent safe treatment and disposal. There is thus a substantial Comrm. inity interest in ensuring coherence of a future regime for removal and disposal of offshore installations and Community waste poîicy and legislation. Protection of species and their habitats and conservation of biodiversity is an 5. 5. area which requires concerted action by the Member States. The Community has therefore adopted Jegislution in this area, in particular Directives 79/409/EEC (wild birds) and 92/43/EEC (conservation of natural habitats). As measures taken with regard to removal and disposal of offshore installations may have effects on species and habitats , the disposal of offshore installations is clearly an issue where an international soîution is needed. The Study carried out'for 5. 6. the Commission Services showed that if sea disposal is to be carried out, the only generally cost-effective soîution is to topple installations at the location where they have been in operation. Although there is no scientifïc evidence to suggest that the presence of such structures on the seabed will enhanee marine life ovsrall, they might givs rise to a local concentration of fishes and other animal groups on and around the structures, most likely to the detriment of other areas. 16 (n addition, (he seabed at tlie large majority of (hese localions is highly polluted due lo Ihc presence of large piles of oil conlaminaled drill cuttings from the oil and gas exploitation uclivities. Sea disposal might therefore have the effect of unnecessariiy exposing marinc life to oil poilution which could, apart from any gcneral delrimental effccts of such exposure, also result in the lainling of fish. Sea disposal may therefore offset the benefits of Community legislation in the area of protection of species and habitats and may in the future give rise to infringements of this legislation. Furthermore, it may impact on the quality of fish caught for human consumption. 5. 7. Safeguarding other human uses of the sea and the seabed is another important issue to be taken into acco'unt. An important example of this is ensuring the safety of navigation which is appropriately taken care of internationaliy by the IMO guidelines on removal of installations. Another important issue is the interaction of removal decisions with the management of fisheries in the open sea which is a competence of the Community under the Common Fishcrics Policy. Clearly, the degree of removal of decommissioned offshore installations will inlerfere with the availability of the arcas concerned for cerlain types of fisheries, with the safety of fishcrmen and will increase the risk of loss of gears and vessels. Measures adoptcd concerning rcmoval and disposal of decommissioned offshore installations therefore interfere considerably with the Common Fisheries Policy in particular by interfering with the management of arcas available for fishing. Although the influence of decisions on removal and disposal of offshore installations on the production price of oil and gas is negligible, there is nevertheless a considerable Community interest in ensuring that the oil and gas exploration and exploitation industry is subjected to the same approach to removal and disposal requirements across the Community thus ensuring that such requirements do not become a competition factor. In summary, there is a preponderant Community interest in the issue of 5. 8. removal and disposal of disused offshore oil and gas installations. In the cnvironmcntal area il is related particularly lo qucslions of poilution with hazardous substances and low-Ievel radioactive wastes, ha/ardous and non-hazardous wastes, conscrvation of biodiversity and protection of species of habitats. In other areas, it is particularly related to the Common Fisheries Policy and to ensuring a common approach across the Community to decommissioning requirements and to residual liability thus ensuring that these do not become competition factors between Member States. A clear and unambiguous Community policy and implementation will notably help ensure the uniform application and enforcement of Community policy and measures in this area both within the same seas and between different seas, and will in particular mitigate the inherent risks of tncompatibilities and unequal treatment which might develop if different approaches are adopted by the different regional seas conventions. It is therefore appropriate for the Community to take action concerning the disposal of offshore oil and gas installations. It is clear that the objectives in this area cannot be sufficiently achieved by the Member States and can therefore be better achieved by the Community. 17 6. Dgfining a Community flosatàoa 6A. The disposaî of offshore oil and gas installation is an issue of direct Community interest. in ihe absence of -direct Community action initiatives would be limited to mdividual Member States' negoîiaticns within the various regional Conventions and action would essentially be at the individual MS level. Each MS might be bound to implement only the specific rules which they supported and were adopted by ths Con-venticns to which they are a Contracting Party. The risk would be the laek of a ccherent àpproach across the Community îeading to unequaî treatment of compcting industries and possible contradictory environmental protection measures. Even if similar rules were to be adopted by the different regional sea Conventions they mightbs applied very differently across the Community, both within the same seas and between different seas. Furthermore Convention decisions maybe difficult to cnforcs. This potenti-al 'ack of consistency and enforcement could îead to a requirement for Community action at a îaîer daîe to rectify the situation and avoid Community enterprises being faeed with a range of different regulatory regimes. 6. 2. One way of moving forward would be to propose internal Community legislation, such as a Council Pirective, immediately. The nature of the Community' and its îegislaîivs process would aîiow for a uniform application and enforcement but only across thç EC and EEA. The disadvantage of this àpproach is that only EC and EEA Member States would be bound to the common àpproach whereas other third countries with which we'share the Seas concerned would not be bound to implement the same or similar measures without the Community takirig the initiative to negotiate and adopt such rules in the relevanî regional seas Conventions. Aîthough this àpproach would have the advantage of applying to all EC Member States immediately ie also to those Member States outside OSPAR - namely Austria, Greece and Italy it would only apply to Norway after a Decision of the EEA Joint Comrnitîee. It could also be interpreted as prejudicial to Community interest in other OSPAR policies if the Commission were to be seen to press ahead separately for action via EC legislation raîher than via the newly ratifîed OSPAR Convention. Furthermore it could be seen as an attempt to. exclude. Norway from negoîiaîions on any fmal policy. 6. 3. A rnorë prudenî and appropriate course of action would be negotiation by the Community of the. rules and regulations via the respective regional marine environmental Conventions, which would ensure that appropriate policies are uniform across regions, exîending where applicable to third countries outside the EC. Application and enforcement for 3rd countries would elearly remain under the Conventions but EC and EEA Member States would benefît from established Community application. and enforcement standsrds-. Action in this way via OSPAR ensures that advantage can be taken of the considéràble amount of effort already Qxpendsû within that Convention on negotiations with the prospect of achieving agreement in July of this year and. enabies Norway to. play a fuller role in negotiating the Decision. Similar-Community action in the other Regional Conventions could then be taken as necessary, extending the policy to include more States. 7. ConcCgsÊons l. \. The recammendeé approach is therefcre that of Ccmmumty negotiaticn and irripïcmenîation of. a poîicy on remova! and disposal of ofYshore oii and gas in&tallations via muîti&teral agreements in intern&iional fora such as OSPAR. 7. 2. At this stage, the Community shquid airn to retain maximum llexibiitty over the detaiîed ccntent of any Decision, regdaiion or îegislation thereby avoiding the risk of prejucicing the current attempts within OSPAR to reach an agreed solution. However, in order for any OSPAR Decision to be potiticaUy acceptabte, it must be iine with ciïrrent Community poiicies and wherc policy is under review be in line'with the îatest anaîyses and concfusions and accordingiy broad, rather than detailed objéctives are specifîed. 7. 3. Any action undertaken < by the Community would airn at a high level of environmenta! protection and shou!d ensure that the disused instaliations in question are treated in a manner consistent with which other wastes are treated under Community iegislation and with Community environment and energy policy as weli as with the needs of the Common Fisheries Poiicy. 7. 4. It must also take due account of the results of the Commission's externaity prcduced technical review in 1996, in particular the concfusions on technica! feasibility and safety, and the results of ongoing internal study and analysis which, with some exceptions, support the original position taken by the Commission at the 4th North Sea Conference in 1995 that complete removaî and recycling and disposal on land is the preferred option, 7. 5. The OSPAR Decision should also rccognise that even under the current regimes in force it is aîready generally accepted that few instaliations are even candidates for sea disposal and that the regulations themseîves express a clear preference for land disposal. Therefore the OSPAR Decision must be based on the main rule that complete remova! and recycling and disposal on land is preferable and that the scope for any exceptions to this, where total or partial removai and disposal at sea may be considered, should be limited to a few instaliations and clearly defined. 7. 6. Following this communication, and on the basis of Council Conclusions of 16 December 1997 authorising the Commission to negotiate and vote in the name of the Community on Decisions under Article 10, para 3 of the OSPAR Convention, the Commission will forward to the Council a separate document requesting the Council to endorse recommended specific negotiating directives. 19 In as lar as thc Convcnlion pcrmils, any Dccision must dcal with all Ihc 7. 7. relcvanl issuos, and providc for maximum consullation and dialoguc bctwccn intcrestccl parties in a transparcnt lashion. On Ihc basis of these principles the OSPAR dccision should satisiy thc following objcctives: a. b. c. d. c. for a identified limited number instdlations, except an OSPAR dccision based on the principle of prohibitionof disposai at sea of such installations; in special all circumstances on the basis of individual evaluations, taking into account all relevant aspects including technieal, environmental, safety and cost factors, are completsly removed when decommissioned and brought to land for recycling and safc disposai of unavoidablc residucs; large concrcle inslallations arc cxcmplcd irom the requirements undcr b. as there arc currcntly no provcn technologics available; decisions to lcave any instaliations wholly or partly in place or to dispose of them, wholly or partly, in the sea are prepared and taken in full consultation with other Contracting Parties and with interested organisations; new installalions (post 1 January 1998) should be completely removed when decommissioned and brought to land for recycling and safe disposai of unavoidable residues, whenever this is feasible, safe, and does not pose a significant risk to the environment. 7. 8. In addition, the OSPAR decision should ensure: z * that it be subject to a regular thorough review, at least every five years, to snsure that deeommissioning experience, relevant scientific and technological advances, and all other relevant information including the results of individual evaluations made under b) above are properly taken into account. that the legal title to installations and structures which have not been entirely removed from that responsibilily for maintenance and liability for future damages, including the financial ability io assume such liability, are clearly estabhshed. is unambiguous, and the sea bed 20 ISSN 0254-1475 COM(98) 49 finai & rt \£ "^"f" flf ENTS i. N 14 12 07 15 Catalogue number : CB-CO-98-iOO-EN-C ISBN 92-78-31251-7 Office for Official Publications of the European Communities L-2985 Luxembourg


title: Wetgevingsresolutie houdende advies van het Europees Parlement inzake het gewijzigde voorstel voor een richtlijn van het Europees Parlement en de Raad met betrekking tot maatregelen tegen luchtverontreiniging door emissies van motorvoertuigen en tot wijziging van de richtlijnen 70/156/ EEG en 70/220/EEG (COM(97)0061 C4-0088/97 96/0164B(COD))

eurovoc_concepts:
air quality
combustion gases
diesel fuel
motor vehicle
tax incentive
technical standard


title: Afgørelse om Rådets fælles holdning fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om foranstaltninger mod luftforurening forårsaget af emissioner fra motorkøretøjer og om ændring af direktiv 70/ 220/EØF (C4-0533/97 96/0164(COD))

formats: html print