title: Πρόταση κανονισμού (ΕΚ) του Συμβουλίου για την υποχρεωτική αναγραφή στοιχείων επιπλέον των προβλεπομένων στην οδηγία 79/112/ΕΟΚ στην επισήμανση ορισμένων τροφίμων που παράγονται από γενετικώς τροποποιημένους οργανισμούς

text: ΕΠΙΤΡΟΠΗ ΤΩΝ ΕΥΡΩΠΑΪΚΩΝ ΚΟΙΝΟΤΗΤΩΝ Βρυξέλλες, 25. 02. 1998 ΟΟΜ(1998)99τελικό Πρόταση ΚΑΝΟΝΙΣΜΟΥ (ΕΚ) ΤΟΥ ΣΥΜΒΟΥΛΙΟΥ για την υποχρεωτική αναγραφή στοιχείων επιπλέον των προβλεπομένων στην οδηγία 79/112/ΕΟΚ στην επισήμανση ορισμένων τροφίμων που παράγονται από γενετικώς τροποποιημένους οργανισμούς (υποβληθείσα από την Επιτροπή) ΑΙΤΙΟΛΟΓΙΚΗ ΕΚΘΕΣΗ 1. 2. 3. 4. 5. 6. Σχις 19 Σεπχεμβρίου 1997, η Επιχροπή εξέδωσε χον κανονισμό (ΕΚ) αριθ. 1813/97 σχεχικά με χην υποχρεωχική αναγραφή πληροφοριών επιπλέον χων προβλεπομένων σχην οδηγία 79/112/ΕΟΚ επί χης συσκευασίας ορισμένων ειδών διαχροφής που παράγονχαι από γενεχικώς χροποποιημένους οργανισμούς. Ο ανωχέρω κανονισμός χης Επιχροπής έχει εφαρμογή στην επισήμανση χων χροφίμων και συσχαχικών χροφίμων που παράγονχαι από γενεχικώς χροποποιημένους σπόρους σόγιας και γενεχικά>ς χροποποιημένο αραβόσιχο, για χα οποία είχε χορηγηθεί συγκαχάθεση βάσει χης οδηγίας 90/220/ΕΟΚ πριν από χην εναρξη χης ισχύος χου κανονισμού για χα νεα χρόφιμα. Δημοσιεύθηκε σχην Επίσημη Εφημερίδα σχις 20. 9. 97 και άρχισε να ισχύει χην 1η Νοεμβρίου 1997. Ο κανονισμός (ΕΚ) αριθ. 1813/97 εκδόθηκε με βάση χο άρθρο 4 παράγραφος 2 χης οδηγίας 79/112/ΕΟΚ περί προσεγγίσεως χων νομοθεσιών χων κραχών μελών σχεχικά με χην επισήμανση, χην παρουσίαση και χη διαφήμιση χων χροφίμων. Προς χο συμφέρον χων καχαναλωχών, για να διασφαλισχούν ίσοι όροι ανχαγωνισμού και λαμβάνονχας υπόνμη χην ανάγκη άσκησης συνεπούς πολιχικής σχο πεδίο χων χροφίμων που παράγονχαι με βιοχεχνολογία, κρίθηκε απαραίχηχο να ληφθεί μέριμνα ώσχε να ισχύουν κανόνες επισήμανσης με σκοπό χην ενημέρωση χου χελικού καχαναλωχή βασισμένοι σχις ίδιες γενικές αρχές, χόσο για χα αποχελούμενα ή παραγόμενα από ΓΤΟ χρόφιμα και συσχαχικά χροφίμων, χα οποία είχαν διαχεθεί σχην αγορά πριν αρχίσει να ισχύει ο κανονισμός (ΕΚ) αριθ. 258/97, μεχά από χορήγηση σχεχικής συγκαχάθεσης δυνάμει χης οδηγίας 90/220/ΕΟΚ, όσο και για χα χρόφιμα και συσχαχικά χροφίμων που 0α διαχεθούν σχην αγορά μεχά χην έναρξη χης ισχύος χου κανονισμού. Γο προπο βήμα προς χην επίχευξη αυχού χου σχόχου, που υλοποιήθηκε με χον προαναφερόμενο κανονισμό (ΕΚ) αριθ. 1813/97, συνίσχαχο σχην υπαγωγή σε διαχάξεις όμοιες με εκείνες χου άρθρου 8 χου κανονισμού (ΕΚ) αριθ. 258/97 χων χροφίμων και χων συσχαχικο')ν χροφίμο)ν, χα οποία παράγονχαι από γενεχικώς χροποποιημένους σπόρους σόγιας που καλύπχονχαι από χην απόφαση 96/281/ΕΚ και γενεχικώς χροποποιημένο αραβόσιχο που καλύπχεχαι από χην απόφαση 97/98/ΕΚ. Η θέσπιση γενικών κανόνων επισήμανσης για χα ανωυχέρω προϊόνχα δεν αρκεί ωσχόσο για να διασαφηνισχεί ποια προϊόναχ σόγιας και αραβοσίχου πρέπει να επισημαίνονχαι και με ποιον χρόπο. Για να επιχευχθεί αυχό, επιβάλλεχαι επίσης, ως δεύχερο μέχρο, να θεσπισχούν ενιαίοι λεπχομερείς κοινοχικοί κανόνες, ακολουθ(ί)νχας χην προσέγγιση που υιοθεχήθηκε για χο άρθρο 8 χου κανονισμού (ΕΚ) αριθ. 258/97. Μάλισχα, ο ίδιος ο κανονισμός (ΕΚ) αριθ. 1813/97 ορίζει ήδη σχο άρθρο 3 όχι "Λεπχομερείς και ομοιόμορφοι κοινοχικοί κανόνες για χην επισήμανση χων χροφίμων που περιγράφονχαι σχο άρθρο 1 θα θεσπισχούν όσο χο δυναχόν συνχομόχερα. " 7. Τα μέχρα που προχείνονχαι σχη συνημμενη πρόχαση κανονισμού συνισχούν χους λεπχομερείς και ενιαίους κοινοχικούς κανόνες που εξαγγέλλονχαι σχο άρθρο 3 χου κανονισμού (ΕΚ) αριθ. 1813/97. - 2- Πρόταση ΚΑΝΟΝΙΣΜΟΥ (ΕΚ) ΤΟΥ ΣΥΜΒΟΥΛΙΟΥ για την υποχρεωτική αναγραφή στοιχείων επιπλέον των προβλεπομένων στην οδηγία 79/112/ΕΟΚ στην επισήμανση ορισμένων τροφίμων που παράγονται από γενετικοις τροποποιημένους οργανισμούς (Κείμενο πον παρουσιάζει ενδιαφέρον για χον Εί )Χ) ΤΟ ΣΥΜΒΟΥΑΙΟ ΤΗΣ ΕΥΡΩΠΑΪΚΗΣ ΕΝΩΣΗΣ, Έχονχας υπόψη: XI] σννθήκη για χην ίδρνση χης Ενρωπαϊκής Κοινόχηχας, χην οδηγία 79/112/ΕΟΚ χον ΣνμΡονλίον, χης 18ης ΔεκεμΡρίον 1978, περί προσεγγίσεως χων νομοθεσιών χων κραχών μελών σχεχικά με χην επισήμανση, χην παρονσίαση και χη διαφήμιση χων χροφίμων1, όπο)ς χροποποιήθηκε χελενχαία από χην οδηγία 97/4/ΕΚ χον Ενρωπαϊκού ΚοινοΡουλίου και χου ΣυμΡουλίου2, και ιδίίος χο άρθρο 4 παράγραφος 2, χην πρόχαση χης Επιχροπής, Εκχψχόνχας: 1. όχι, σύμφωνα με χις διαχάξεις χον μέρονς I' χης οδηγίας 90/220/ΕΟΚ χον Συμβονλίου, χης 23ης Απριλίον 1990, σχεχικά με χη σκόπιμη ελενθέρωση γενεχικώς χροποποιτ|μέν(ον οργανισμών σχο περιβάλλον3, έχει χορηγηθεί σνγκαχάθεση σχη διάθεση σχην αγορά ορισμένων γενεχικώς χροποποιημένων προϊόνχων με χην απόφαση 96/281/ΕΚ χης Επιχροπής, χης 3ης Απριλίον 1996, σχεχικά με χη διάθεση σχην αγορά γενεχικώς χροποποιημένίον σπόρο^ν σόγιας (ΟΙνοίπϋ ιτΐ3χ Ε. ) με ανξημένη ανοχή σχο ζιζανιοκχόνο §1γρΗοδαΐ6 δννάμει χης οδηγίας 90/220/ΕΟΚ χον ΣυμΡουλίου4, καθώς και με χην απόφαση 97/98/ΕΚ χης Επιχροπής, χης 23ης Ιανουαρίου 1997, για χη διάθεση σχην αγορά γενεχικώς χροποποιημένου αραΡοσίχου (Ζβα ιτΐΕνδ Ε. ) που έχει υποστεί συνδυασμένη χροποποίηση, η οποία χον εφοδιάζει με χις ενχομοκτόνες ιδιόχηχες που προσδίδονχαι από χο γονίδιο κωδικοποίησης χης ενδοχοξίνης Βί και με αυξημένη ανοχή χου ζιζανιοκχόνου γλυφοσινικού αμμωνίου, δννάμει χης οδηγίας 90/220/ΕΟΚ χον ΣνμΡονλίον 5· 2. όχι, σύμφωνα με χην οδηγία 90/220/ΕΟΚ, δεν συνχρέχουν λόγοι ασφαλείας, ώσχε να αναγράφεχαι σχην επισήμανση χων γενεχικώς χροποποιημένων σπόρων σόγκχς (ΟΙνςΐηε ΙΠ3Χ Ε. ) ή χου γενετικώς χροποποιημένου αραΡοσίχου (Ζοα νη'άγα Ε. ) όχι έχονν ληφθεί με χεχνικές γενεχικής χροποποίησης· 1 ΕΕ αριθ. Ε 33 της 8. 2. 1979, σ. I. 2 ΕΕαριθ. Ε 43 της 14. 2. Ι997,σ. 21 3 ΕΕαριθ. Ε 117 της 8. 5. 1990, σ. 15 4 ΕΕ αριθ. Ε 107 της 30. 4. 1996, σ. 10 5 ΕΕαριθ. Ε 31 της 1. 2. 1997, σ. 69 3. 4. 5. 6. 7. 8. 9. όχι η οδηγία 90/220/ΕΟΚ δεν καλύπχει μη Ριωσιμα προϊόνχα πον έχονν προκύψει από γενεχικώς χροποποιημένονς οργανισμούς (καλούμενοι σχο εξής ΓΤΟ) · όχι ορισμένα κράχη μέλη έχουν λάρει μέχρα σχεχικά με χην επισήμανση χων χροφίμων και συσχαχικών χροφίμοον που παράγονχαι από χα συγκεκριμένα προϊόνχα· όχι οι διαφορές μεχαξύ χο)ν μέχρων αυχών ενδέχεχαι να παρεμποδίσουν χην ελεύθερη διακίντ|ση χων εν λόγιο χροφίμο>ν και σνσχαχικο')ν χροφίμοιν, με δνσμενείς επιπχίόσεις σχη λειχονργία χης εσωχερικής αγοράς· όχι είναι σννεπώς απαραίχηχο να θεσπισχούν ενιαίοι κοινοχικοί κανόνες επισήμανσης για χα σνγκεκριμένα προϊόνχα· όχι χο άρθρο 8 χον κανονισμού (ΕΚ) αριθ. 258/97 χον Ενρωπαϊκού ΚοινοΡονλίον και χον ΣνμΡονλίον, χης 27ης Ιανοναρίον 1997, σχεχικά με χα νέα χρόφιμα και χα νέα σνσχαχικά χροφίμων6, ορίζει πρόσθεχες ειδικές απαιχήσεις επισήμανσης για χη σωσχή ενημέρωση χον χελικού καχαναλωχή· όχι οι εν λόγω πρόσθεχες ειδικές απαιχήσεις επισήμανσης δεν ισχύονν για χα χρόφιμα και χα σνσχαχικά χροφίμων πον καχαναλώνονχαν από χον άνθρωπο σε σημανχική έκχαση ενχός χης Κοινόχηχας πριν από χην έναρξη ισχύος χον κανονισμού (ΕΚ) αριθ. 258/97 και, για χο λόγο ανχό, δεν θεωρούνχαι νέα· όχι, προς αποφνγή σχρερλώσεων χον ανχαγωνισμού, Οα πρέπει να ισχύονν κανόνες επισήμανσης με σκοπό χην ενημέρωση χον χελικού καχαναλωχή Ρασισμένοι σχις ίδιες γενικές αρχές, χόσο για χα αποχελούμενα ή παραγόμενα από ΓΤΟ χρόφιμα και σνσχαχικά χροφίμων, χα οποία είχαν διαχεθεί σχην αγορά πριν αρχίσει να ισχύει ο κανονισμός (ΕΚ) αριθ. 258/97, μεχά από χορήγηση σχεχικής σνγκαχάθεσης δννάμει της οδηγίας 90/220/ΕΟΚ, όσο και για χα χρόφιμα και σνσχαχικά χροφίμίον που Οα διαχεθούν σχην αγορά μεχά χην έναρξη χης ισχύος χου κανονισμού· όχι, για χο λόγο αυχό, θεσπίσχηκαν γενικοί κανόνες για χην επισήμανση χων προαναφερόμενων προϊόνχων με χον κανονισμό (ΕΚ) αριθ. 1813/97 χης Επιχροπής σχεχικά με χην υποχρεωχική αναγραφή πληροφοριών επιπλέον χων προρλεπομένων σχην οδηγία 79/112/ΕΟΚ επί χης συσκευασίας ορισμένων ειδών διαχροφής που παράγονχαι από γενεχικώς χροποποιημένους οργανισμούς7· όχι επείγει χώρα να θεσπισχούν λεπχομερείς και ενιαίοι κοινοχικοί κανόνες για χην επισήμανση χων χροφίμων που καλύπχονχαι από χον κανονισμό (ΕΚ) αριθ. 1813/97· όχι, συμΡαδίζονχας με χην προσέγγιση που υιοθεχήθηκε σχο άρθρο 8 χου χου κανονισμού (ΕΚ) αριθ. 258/97, επφάλλεχαι ειδικόχερα να διασφαλισχεί η ενημέρωση χου χελικού καχαναλωχή σχεχικά με κάθε χαρακχηρισχικό ή χροφική ιδιόχηχα, όπως η σύνθεση, η θρεπχική αξία ή οι διαιχολογικές επιδράσεις ή η χρήση για χην οποοία προορίζεχαι χο χρόφιμο, που έχει ως αποχέλεσμα ένα χρόφιμο ή συσχαχικό χροφίμων να μην είναι πλέον ισοδύναμο με γνο>σχά χρόφιμα ή σνσχαχικά χροφίμίον όχι, για χο σκοπό αυχό, χα χρόφιμα και χα συσχαχικά χροφίμων, που παράγονχαι από γενεχικώς χροποποιημένους σπόρους σόγιας ή από γενεχικώς χροποποιημένο αραρόσιχο και δεν είναι ισοδύναμα με χα ανχίσχοιχα συμΡαχικά, θα πρέπει να υπόκεινχαι σε απαιχήσεις επισήμανσης· 10. όχι, συμΡαδίζονχας με χην προσέγγιση που υιοθεχήθηκε σχο άρθρο 8 χου χου κανονισμού (ΕΚ) αριθ. 258/97, οι απαιχήσεις όσον αφορά χην επισήμανση επφάλλεχαι να σχηρίζονχαι σε επισχημονική αξιολόγηση· 6 7 ΕΕ αριθ. Ε 43 της 14. 2. 1997, σ. 1 ΕΕ αριθ. Ε 257 της 20. 9. 1997, σ. 7 11. 12. 13. 14. 15. 16. 17. 18. είναι αναγκαίο να θεσπισχούν σαφείς κανόνες για χην όχι επισήμανση χων προαναφερόμενων προϊόνχων, πον θα επιχρέπονν χη διενέργεια αξιόπισχων, εύκολα επαναλήψιμων και πρακχικά εφικχο')ν επίσημων ελέγχίον- όχι θα πρέπει να αναπχνχθούν επισχημονικά επικνρωμένες κοινές μέθοδοι δοκιμών όχι επφάλλεχαι επίσης να διααφαλισχεί όχι οι σχεχικές με χην Γ. πιαήμαναη απαιτήσεις δεν Οα είναι επαχθείς πέραν χου αναγκαίου ορίον αλλά, χανχόχρονα, Οα είναι αρκεχά λεπχομερειακές, ίόσχε να παρέχονν σχον καχαναλωχή χις πληροφορίες πον χον χρειάζονχαι· όχι, προς χο παρόν, η παρονσία Ι)ΝΑ προερχόμενον ιχπό γενεχική χροποποίηση αχα χρόφιμα και αχα σνσχαχικά χροφίμίον είναι χο κριτήριο πον ιχνχιχποκρίνεχίχι ακρφέσχερα σχις ανίοχέρίο απαιχήαεις· όχι η προαέγγιση ανχή Οα μπορούαε να επανεξεχασχεί με χα δεδομένα χης μελλοντικής εξέλιξης χίον επιστημονικών γνιόσειον όχι χα χρόφιμα και τα σνσχαχικά χροφίμίον, χα οποία παράγονχαι από γενετικώς χροποποιημένους απόρους σόγιας ((ΐΐγαιιο ιικιχ Ε. ) ή από γενεχικώς χροποποιημένο αραρόσίχο (Ζεα ηιπγδ Ε. ) και περιέχουν Ι)ΝΑ προερχόμενο από γενεχική χροποποίηση, δεν είναι ισοδύναμα και, σννεπώς, νπόκεινχαι σχις σχεχικές με χην επισήμανση απαιχήσεις· όχι χο προερχόμενο από γενεχική χροποποίηση ^ ΝΑ είναι πιθανόν να έχει καχασχραφεί καχά χα διαδοχικά σχάδια χης επεξεργασίας· όχι, σχην περίπχωση ανχή, χα χρόφιμα και χα σνσχαχικά χροφίμων θα πρέπει να Οεωρούνχαι ισοδύναμα για χονς σκοπούς χης επισήμανσης και όχι, επομένως, δεν νπόκεινχαι σχις σχεχικές με χτ|ν επισήμανση απαιχήσεις· όχι ορισμένες μέθοδοι επεξεργασίας, ίοσχόσο, ενδέχεχαι νιχ απομιχκρύνουν χο 1)ΝΑ, όχι όμίος και χις πρίοχεΐνες· όχι δεν μπορεί να αποκλεισχεί η πιθανόχηχίΐ χρήσης χιον μεθόδιον ανχιί)ν αχ(χ χρόφιμα- όχι χα χρόφιμιχ και. χα συσχαχικά χροφίμίον, χα οποία δεν περιέχουν ΰ ΝΑ προερχόμενο από γενεχική χροποποίηση αλλά περιέχουν πρωχεΐνες προερχύμενες από γενεχική χροποποίηση, δεν μπορούν να Οείορούνχαι ισοδύναμα και όχι, συνεπώς, υπόκεινχαι σχις σχεχικές με χην επισήμανση απαιχήσεις όχι οι απαραίχηχες πληροφορίες Οα πρέπει να παρέχονχαι σχον καχάλογο χων συσχαχικών, με εξαίρεση χα προϊόνχα χωρίς καχάλογο συσχαχικών, σχην περίπχωση χων οποίων οι εν λόγω πληροφορίες θα πρέπει να αναγράφονχαι εμφανώς σχην επισήμανση χου προϊόνχος· όχι, προκειμένου για χρόφιμα και συσχαχικά χροφίμων, που προορίζονχαι να διαχεθούν σχην αγορά προς πο')ληση σχον χελικό κιχχιινίΐλίοχή και αχα οποία ενδέχεχαι να συνυπάρχουν προϊόνχα γενεχικής χροποποίησης και προϊόνχα συμ(ίαχικών χεχνικών, και με χην επιφύλαξη χων λοιπο')ν απαιτι'^σεϋ)ν χου παρόνχος κανονισμού όσον αφορά χην επισήμανση, η ένδειξη για χην ενημέρο)ση χου καχαναλωχή χΐ]ς πιθανόχτ)χας να περιέχουν χα συγκεκριμένα χρόφιμα και συσχαχικά χροφίμίον προϊόνχα γενεχικής χροποποίησης Οεωρείχαι - καχ'εξιχίρεαη, ιδίίος σχην περίπχίοση χίον φορχίιον χι>μ<ι - όχι κίΐλύπτε. ι τις απαιχήσεις χου παρόνχος κανονισμού- 19. 20. 21. 22. όχι ο παρών κανονισμός δεν θίγει χο δικαίωμα χων επιχειρήσεων εκμεχάλλενσης να σνμπεριλαμΡάνονν σχην εχικέχα χων προϊόνχων χονς ανχοπροαίρεχονς ισχυρισμούς σχεχικά με άλλα χαρακχηρισχικά πλην εκείνων που προρλέπονχαι σχον παρόνχα κανονισμό (όπως η απουσία χροφίμων και συσχαχικών χροφίμων που παράγονχαι από γενεχικώς χροποποιημένα σπόρους σόγιας και αραρόσιχο ή η παρουσία χροφίμων και σνσχαχικών χροφίμων ανχού χον είδονς, σχις περιπχώσεις όπον ανχή δεν είναι δνναχόν να εξακρφωθεί επισχημονικά αλλά νπάρχονν σχοιχεία από άλλες πηγές), νπό χον όρο όχι οι σχεχικοί ισχυρισμοί είναι σύμφωνοι προς χις διαχάξεις της οδηγίας 79/112/ΕΟΚ· όχι, αν ληφθούν υπόψη χο πεδίο και χα αποχελέσμαχα χης προχεινόμενης δράσης, χα κοινοχικά μέχρα που θεσπίζονχαι με χον παρόνχα κανονισμό είναι, όχι απλώς απαραίχηχα, αλλά και καθορισχικής σημασίας για χην επίχευξη χων επιδιωκόμενων σχόχίον όχι οι σχόχοι αυχοί δεν μπορούν να επιχευχθούν μονομερώς από χα κράχη μέλη- όχι ο παρών κανονισμός ανχικαθισχά χον κανονισμό (ΕΚ) αριθ. 1813/97, ο οποίος θα πρέπει επομένοις να καχαργηθεί· όχι, σύμφωνα με χη διαδικασία χου άρθρου 17 χης οδηγίας 79/112/ΕΟΚ, χο παρόν κείμενο υπερλήθη σχη Μόνιμη Επιχροπή Τροφίμο3ν, η οποία δεν καχόρθωσε να γνωμοδοχήσει, και όχι, σύμφωνα με χην ίδια διαδικασία, η Επιχροπή οφείλει να υποράλει πρόχαση σχο ΣυμΡούλιο, ΕΞΕΔΩΣΕ ΤΟΝ ΠΑΡΟΝΤΑ ΚΑΝΟΝΙΣΜΟ: Άρθρο 1 Ο παρών κανονισμός έχει εφαρμογή σχα χρόφιμα και σνσχαχικά χροφίμων, χα οποία πρόκειχαι να διαχεθούν ανχούσια σχον χελικό καχαναλωχή (καλούμενα σχο εξής "σνγκεκριμένα χρόφιμα") και παράγονχαι εξ ολοκλήρον ή εν μέρει από: γενεχικίός χροποποιημένονς σπόρονς σόγιας πον καλύπχονχαι από χην απόφαση 96/281/ΕΚ, γενεχικώς χροποποιημένο αραρόσιχο πον καλύπχεχαι από χην απόφαση 97/98/ΕΚ. Ο παρών κανονισμός δεν ισχυει για χα πρόσθεχα χροφίμων, χις α|πνμαχικές ύλες και χονς διαλύχες εκχύλισης πον χρησιμοποιούνχαι σχην παραγωγή χροφίμων, νπό χην έννοια χον άρθρον 2 παράγραφος 1 χον κανονισμού (ΕΚ) αριθ. 258/97. Άρθρο 2 1. 2. Τα σνγκεκριμένα χρόφιμα νπόκεινχαι σχις πρόσθεχες ειδικές απαιχήσεις επισήμανσης πον καθορίζονχαι σχην παράγραφο 3 χον παρόνχος άρθρον. Δεν νπόκεινχαι, ωσχόσο, σχις ειδικές απαιχήσεις επισήμανσης χα αναφερόμενα σχην παράγραφο 1 χρόφιμα και σνσχαχικά χροφίμων, χα οποία δεν περιέχονν ΟΝΑ προερχόμενο από γενεχική χροποποίηση, εκχός εάν περιέχονν πρωχεΐνες προερχόμενες από γενεχική χροποποίηση. 6- 3. Οι ειδικές απαιχήσεις επισήμανσης πον αναφέρονχαι στην παράγραφο 1 είναι οι ακόλονθες: (α) (Ρ) (γ) (δ) (ε. ) Εφόσον χο χρόφιμο αποχελείχαι από περισσόχερα χον ενός σνσχαχικά, σχον καχάλογο χίον σνσχαχικών πον προρλέπεχαι σχο άρθρο 6 χης οδηγίας 79/112/ΕΟΚ αναγράφονχαι, ανάλογα ρε χην περίπχίοση, οι λέξεις "παράγεχαι από γενεχικίός χροποποιημένη σόγια" ή "παράγεχαι από γενεχικώς χροποποιηρένο αραρόσιχο" ενχός παρενθέσεως, αμέσως μεχά χο όνομα χον εκάσχοχε σνσχαχικού. Εναλλακχικά, οι ανο>χέρω λέξεις επιχρέπεχαι να αναγράφονχαι αε ενδιάκριχη νποσημείίοση χον καχαλόγον χίον σνσχαχικών με χνπογραφικονς χαρακχήρες χονλάχισχον ισομεγέθεις ρε. εκείνονς πον χρησιμοποιούνχαι για χον κίΐχάλογο χνο> σνσχαχικών. I Ιροκειμένον γΐίχ προϊόνχα χίορίς Μχχάλογο σναχίχχικιί)ν, οι λέξεις "παράγεχαι από γενεχυαός χροποποιημένη σόγια" ή "παράγεχαι από γενεχικιός χροποποιηρένο αραρόσιχο", ανάλογα με την περίπχίοση, αναγράφονχαι ερφανώς σχην επισήμανση χον χροφίμον. Σχις περιπχώσεις όπον, σύρφωνα με χις διαχάξεις χον άρθρον 6 παράγραφος 5 σχοιχείο Ρ) πρίόχη περίπχωση τπις οδηγίας 79/112/ΕΟΚ, ένα σνσχαχικά αναφέρεχαι με ονομασία καχηγορίας, η ένδειξη ανχή σνμπληρώνεχαι ρε χις λέξεις "περιέχει" ή "ενδέχεχαι να περιέχει [σνσχαχικά] παραγόρενα από γενεχικώς χροποποιημένη σόγια/γενεχικώς χροποποιηρένο αραρόσιχο", ανάλογα με χην περίπχωση. Εφόσον ένα σχοιχείο σύνθεχον σνσχαχικού προκύπχει από χα σνγκεκριρένα χρόφιμα, χο εν λόγω σχοιχείο αναγράφεχαι σχΐ]ν επισήρανση χου χελικού προϊόνχος με προσθήκτ| χων εκφράσεο^ν που εμφαίνονχαι σχο σχοιχείο Ρ). Καχ'εξαίρεση, αχην περίπχίοση όπον η παρονσίίχ π|")οϊόνχιον γενεχικής χροποποίησης, πον νπόκεινχαι σχις σχεχικές ρε χη επισήμανση οιαχάξεις χων σχοιχείίον α) έίος 8), αε χρόφιμα κ<χι σνσχαχικά χροφίμίον δεν μπορε. ί να αποκλεισθεί αλλά ούχε είνίχι και δεδομένη, η χρήση χίον εκφράσε. ίον "ενδέχεχαι \ΊΧ περιέχει" ή "ενδέχεχαι να έχει παραχθεί από" Οε. ίορείχίΐι όχι καλύπχει χις απιιιχήαεις χίον ανο)χέριο σχοιχείίον. 4. Η πρώτη, δεύχερη και χρίχη παράγραφος εφαρρόζονχαι με χΐ]ν επιφύλαξη χων λοιπών απαιχήσεο^ν χης κοινοχικής νομοθεσίας σχεχικά με χιιν επισήμανση χων χροφίρων. Ο κανονισρός (ΕΚ) αριθ. 1813/97 καχαργείχαι. Άρθρο 3 Αρθρο 4 Οι απαιτι'ισεις χον παρόνχος κανονισμον σχεχικά με χην επισήμανση δεν έχονν είριχρμογι'ι αε προϊόνχα πον θα έχονν παραχθεί και επισημανθεί νόμιμα αχην Κοινόχηχα ή Οι/. έχονν νόμιμιχ εισαχθεί αχην Κοινόχηχα και χεθεί αε ελένθερη κυκλοιρορίιχ πριν ιχπό χην έναρξη ισχύος χον παρόνχος κανονισμού. Άρθρο 5 Ο παρών κανονισμός αρχίζει να ισχύει χην 20ή ημέρα από χη δημοσίενσή χον στην Επισημη Εφημερίδα χων Ενροίπαϊκών Κοινοχήχων. Ο παρών κανονισμός είναι δεσμενχικός ως προς όλα χα μέρη χον και ισχύει άμεσα σε κάθε κράχος μέλος. Έγινε σχ. Για χο ΣνμΡούλιο Ι55Ν 0254-1483 0)Μ(98) 99 χελικό ΕΓΓΡΑΦΑ ΟΚ 03 10 15 Αριθ. καταλόγσυ : ΟΒ-ΟΟ-98-104-ΟΚ-Ο Ι5ΒΝ 92-78-31294-0 Υπηρεσία Επισήμων Εκδόσεων τατν Ευρωπαϊκών Κοινοτητων ί-2985 Λουξεμβούργο 9


title: 98/665/EY: Komission päätös, tehty 25 päivänä helmikuuta 1998, Saksan Hibegille ja Hibegin Krupp GmbH:n kautta edelleen Bremer Vulkan AG:lle myöntämästä tuesta, jolla helpotettiin Krupp Atlas Elektronik GmbH:n myyntiä Krupp GmbH:lta Bremer Vulkan AG:lle (tiedoksiannettu numerolla K(1998) 582) (Ainoastaan saksankielinen teksti on todistusvoimainen) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

eurovoc_concepts:
Germany
State aid
common market
control of State aid
electrical industry
redemption

formats: html pdf print

text: 25. 11. 98 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 316/25 KOMISSION PÄÄTÖS, tehty 25 päivänä helmikuuta 1998, Saksan Hibegille ja Hibegin Krupp GmbH:n kautta edelleen Bremer Vulkan AG:lle myöntä- mästä tuesta, jolla helpotettiin Krupp Atlas Elektronik GmbH:n myyntiä Krupp GmbH:lta Bremer Vulkan AG:lle (tiedoksiannettu numerolla K(1998) 582) (Ainoastaan saksankielinen teksti on todistusvoimainen) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) (98/665/EY) EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuk- sen ja erityisesti sen 93 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan, pyydettyään niitä, joiden etua asia koskee, esittämään huomautuksensa edellä mainitun 93 artiklan mukaisesti ottaa huomioon kyseiset huomautukset, sekä katsoo seuraavaa: I päätöksen perustelujen olevan puutteelliset neljässä koh- dassa: uusien BV:n osakkeiden arvo, laivanrakennusteolli- suudelle myönnettävästä tuesta 21 päivänä joulukuuta 1990 annetun direktiivin 90/684/ETY (4), sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 94/73/EY (5), (jäljempänä seitsemäs laivanrakennusdirektiivi) soveltaminen, kilpai- lun vääristyminen ja vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan sekä väitetty Hibegille myönnetty tuki. Yhteisöjen tuomioistuimen päätöksen perusteella komis- siolla on velvollisuus tehdä uusi lopullinen päätös menet- telyn loppuun saattamiseksi. Saksa ilmoitti 17 päivänä joulukuuta 1991 päivätyllä kirjeellä Bremenin osavaltion (Freie Hansestadt Bremen/ Land Bremen) myöntämästä takauksesta. Komissio pyysi Saksalta lisätietoja 20 päivänä tammikuuta 1992 päivä- tyllä kirjeellä. Komissio vastaanotti 4 päivänä maalis- kuuta 1992 päivätyn Saksan vastauksen 9 päivänä maa- liskuuta 1992. Komissio päätti 6 päivänä toukokuuta 1992 aloittaa EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn. Tästä ilmoitettiin Sak- salle 20 päivänä toukokuuta 1992 päivätyllä kirjeellä, ja ilmoitus julkaistiin Euroopan yhteisöjen virallisessa leh- dessä (1). Komissio teki 6 päivänä huhtikuuta 1993 kielteisen pää- töksen 93/412/ETY (2), jossa se julisti yhteismarkkinoille soveltumattomaksi Hanseatische Industrie-Beteiligungen GmbH:lle, ja Hibegin edelleen Krupp GmbH:n (jäljempänä ”Krupp”) kautta Bremer Vulkan AG:lle (jäljempänä ”BV”) myönnetyn tuen, jolla helpotettiin Krupp Atlas Elektronik GmbH:n (jäljempänä ”KAE”) myyntiä Krupp GmbH:lta BV:lle. jäljempänä ”Hibeg”) II Saksan ilmoitus koskee takausta, jonka Bremenin osaval- tio myönsi tukeakseen KAE:n myyntiä Kruppilta. Saksan hallitus kuvaili monimutkaista suunnitelmaa, johon sisäl- tyvät lukuisat liiketoimet yhdessä vaikuttavat KAE:n myyntiin BV:lle. Laajentaakseen toimintaansa laivanrakennuksen ulkopuo- lisille aloille BV osti Kruppilta 74,9 prosentin osakkuu- den KAE:ssa. Ostohintaa (350 miljoonaa Saksan mark- kaa) ei maksettu käteisenä vaan hieman aiemmin liik- keelle lasketuilla BV:n osakkeilla. Seuraavat (tiivistettynä esitetyt) liiketoimet toteutettiin tai niistä sovittiin: — 17 päivänä lokakuuta 1991: BV:n osakkaiden yhtiö- kokouksessa päätetään osakepääoman korottamises- ta, Euroopan yhteisöjen tuomioistuin kumosi edellä mainitun kielteisen päätöksen 24 päivänä lokakuuta 1996 yhdiste- tyissä asioissa C-329/93, C-62/95 ja C-63/95, Saksa ym. v. komissio, antamallaan tuomiolla (3), jossa se totesi — 21 päivänä marraskuuta 1991: Bremenin osavaltio myöntää 126 miljoonan Saksan markan suuruisen takauksen sekä luottokustannukset ja korot Bremenin osavaltion omistamalle Hibegille, (1) EYVL C 171, 7. 7. 1992, s. 3. (2) EYVL L 185, 28. 7. 1993, s. 43. (3) Kok. 1996, s. I-5151. (4) EYVL L 380, 31. 12. 1990, s. 27. (5) EYVL L 351, 31. 12. 1994, s. 10. L 316/26 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 25. 11. 98 — 26 päivänä marraskuuta 1991: Kruppin ja BV:n väli- nen osakkeiden vaihto, jossa BV luovuttaa Kruppille 2,8 miljoonaa uutta BV:n osaketta (BV:n mukaan kokonaisarvo 350 miljoonaa Saksan markkaa, toisin sanoen 125 Saksan markkaa osakkeelta) saadakseen 74,9 prosentin osakkuuden KAE:ssa, — 26 päivänä marraskuuta 1991: Krupp ja Hibeg perus- tavat yhdessä avoimen yhtiön (Gesellschaft bürgerli- chen Rechts, GbR), — 31 päivänä joulukuuta 1991: Krupp ja Hibeg siirtävät sovitut osakkuudet avoimeen yhtiöön. Krupp siirtää 2,8 miljoonaa BV:n osaketta ja Hibeg siirtää 350 miljoonaa Saksan markkaa käteisvaroja, jotka rahoi- tetaan edellä mainitun osavaltion takauksen osittain kattamalla pankkiluotolla, — 31 päivänä joulukuuta 1991: avoimen yhtiön perusta- missopimuksen perusteella avoin yhtiö suorittaa Kruppille 350 miljoonan Saksan markan ennakko- maksun. Hibeg saa peruuttamattoman oikeuden myydä BV:n osakkeet kolmannelle osapuolelle vähin- tään 125 Saksan markan kappalehintaan. Jokainen myyty osake vähentää avoimen yhtiön kummankin yhtiökumppanin osakkuutta, millä lyhennetään sekä Kruppin saamasta ennakkomaksusta jäljellä olevaa erää että Hibegin järjestämän luoton takaisinmaksua, — aikaisintaan 28 päivänä helmikuuta 1994 ja viimeis- tään 31 päivänä joulukuuta 1994: avoin yhtiö lakkau- tetaan. Jäljellä olevat BV:n osakkeet siirretään Hibe- gille ja Krupp saa pitää ennakkomaksusta jäljellä olevan erän. Hibeg voi sovittuaan asiasta luoton myöntäneiden pankkien kanssa maksaa luoton (tai osan siitä) takaisin myymällä BV:n osakkeet kyseisille pankeille 80 Saksan markan kappalehintaan luotto- kauden päätyttyä. Lyhyesti sanottuna tämä merkitsee sitä, että BV ostaa 74,9 prosentin osakkuuden KAE:ssa maksamalla Krup- pille 2,8 miljoonaa BV:n osaketta. Avoimen yhtiön puit- teissa Krupp vaihtaa kyseiset osakkeet Hibegin kanssa, ja Krupp saa 350 miljoonaa Saksan markkaa. Kaupan teke- misen aikoihin BV:n osakkeiden kappalehinnaksi notee- rattiin pörssissä noin 80 Saksan markkaa, joten 2,8 miljoonan osakkeen kokonaisarvo oli 224 miljoonaa Sak- san markkaa. Bremenin osavaltio tukee Hibegiä takauk- sella, jonka suuruus on 126 miljoonaa Saksan markkaa eli KAE:n sovitun myyntihinnan ja osakkeiden käyvän arvon välinen erotus; näin alun perin suunniteltu KAE:n myynti BV:lle voidaan toteuttaa. voi hakea suoritusta suoraan takaajalta tarvitsematta kääntyä ensin velallisen puoleen, jos velallinen on maksu- kyvytön. III Ennen 93 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn aloittamista komissio esitti arviossaan kantansa kolmeen kysymykseen: 1. onko kyseessä tuki, 2. jos on, kuinka suuresta tuesta on kyse ja 3. kuka on oletetun tuen saaja. Komission kanta ensimmäiseen kysymykseen oli myön- tävä. Marras–joulukuussa 1991, jolloin tärkeimmät liike- toimet toteutettiin, BV:n osakkeiden keskihinta oli noin 80 Saksan markkaa. Kyseinen hinta heijasteli uuden osa- keannin tavanomaista hintoja alentavaa vaikutusta, koska jo 17 päivänä lokakuuta 1991 pidetyssä BV:n osakkaiden yhtiökokouksessa oli päätetty uudesta annista. Uusien osakkeiden merkintähinnan on yleensä oltava osakkeiden markkinahintaa edullisempi, jotta osakeanti onnistuisi. Niinpä komissio päätteli, että 80 Saksan markkaa oli korkein hinta, joka yhdestä osakkeesta olisi voitu pyytää avoimessa osakeannissa. Tätä näkemystä näytti tukevan pankkien halukkuus ostaa myymättä jääneet osakkeet luottokauden päätyttyä 80 Saksan markan kappalehin- taan. Koska komissio päätteli, että 80 Saksan markan kappale- hinta oli uusien osakkeiden markkinahinta, on ilmeistä, että BV ei voinut ostaa KAE:ta kyseiseen hintaan. Kyseis- ten 2,8 miljoonan osakkeen arvo on 224 miljoonaa eikä 350 miljoonaa Saksan markkaa (KAE:n 74,9 prosentin osakkuuden hinta). Hibegillä, jonka ainoa omistaja on Bremenin osavaltio ja jota on tämän vuoksi pidettävä julkisena yhtiönä, ei ollut muuta vaihtoehtoa, joten se vaihtoi 350 miljoonaa Saksan markkaa uusiin BV:n osak- keisiin, koska Bremenin osavaltio otti vastuun myöntä- mällä 126 miljoonan Saksan markan suuruisen takauk- sen. Tämä 126 miljoonaa on tarkalleen 350 miljoonan Saksan markan (luoton kokonaismäärä) ja 224 miljoonan Saksan markan (osakkeiden arvo laskettuna 80 Saksan markan kappalehinnan perusteella) välinen erotus. Tä- män vuoksi komissio ei voinut hyväksyä tulkintaa, jonka mukaan Hibegin toiminta olisi ollut tavanomaisen kaup- patavan mukaista, koska — kuten Saksa esittää — BV:n osakkeiden pörssikurssi oli keskimäärin 130,8 Saksan markkaa kappaleelta vuonna 1990, korkeimmillaan peräti 170,5 Saksan markkaa 1 päivänä kesäkuuta 1990, ja laski vuoden 1991 loppupuolella Persianlahden sodan aiheuttaman yleisen arvopaperimarkkinoiden laskusuh- danteen seurauksena. Saksa toteaa 4 päivänä maaliskuuta 1992 päivätyssä kirjeessään, että joitakin muutoksia lukuun ottamatta takaus täyttää edellytykset, jotka on esitetty komission 28 päivänä lokakuuta 1991 päivätyllä kirjeellä (N 512/ 91) hyväksymissä takauksia koskevissa Bremenin osaval- tion hallinnollisissa määräyksissä (Bürgschaftsrichtlinien). Tärkein Saksan hallituksen kirjeessä mainittu muutos on yksinkertaisen takauksen sijaan käytetty omavelkainen takaus, joka eroaa ensiksi mainitusta siten, että velkoja tarkastelemalla samoja Komissio vastasi toiseen, tuen määrää koskevaan kysy- tosiseikkoja. Koska mykseen yhden osakkeen markkinahinta oli 80 Saksan markkaa, uusien BV:n osakkeiden arvo oli 224 miljoonaa Saksan markkaa. Tämän ja KAE:n sovitun myyntihinnan (350 miljoonaa Saksan markkaa) välistä erotusta, joka on 126 miljoonaa, ei voida perustella liiketaloudellisilla syillä, kuten edellä todettiin. Näin ollen koko erotusta, joka vastaa takauksen kokonaismäärää, on pidettävä tukena. 25. 11. 98 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 316/27 Menettelyn aloittamishetkellä ei voitu vastata kolman- teen, tuen määrää koskevaan kysymykseen. Vastaus riip- puu siitä, kuinka suureksi KAE:n todellinen markkina- hinta arvioidaan. Jos katsotaan, että 74,9 prosenttia KAE:sta on arvoltaan vain 224 miljoonaa Saksan mark- kaa, Krupp on ainoa tuensaaja. Jos katsotaan, että 350 miljoonaa Saksan markkaa on perusteltu markkinahinta KAE:n 74,9 prosentin osakkuudesta, tuen saa Hibegin kautta kokonaisuudessaan BV voidakseen hankkia 74,9 prosentin osakkuuden KAE:ssa. Jos KAE:n 74,9 prosentin osakkuuden todellinen markkina-arvo on mainittujen kahden arvon välillä, tuki jakaantuu BV:n ja Kruppin välillä sen mukaisesti. Saksan siteeraamien takauksia koskevien Bremenin osa- valtion hallinnollisten määräysten (II jakso) osalta komis- sio ei voinut hyväksyä näkemystä, jonka mukaan takaus täyttäisi hyväksytyn takausohjelman edellytykset. Ensin- näkään takauksen muoto (omavelkainen takaus yksinker- taisen takauksen asemesta) ei ole hyväksytyn ohjelman mukainen, mutta komissio ei voinut myöskään yhtyä näkemykseen, jonka mukaan toimitettujen tietojen perus- teella avoimeen yhtiöön tehtyjen investointien tuoton ja lainan hoitoon tarvittavien varojen välillä olisi tavan- omainen suhde, jollaista takausohjelmalta edellytetään. Lisäksi takausohjelmalta edellytetään, että lisävakuutena annetaan arvopapereita ja että takauksesta maksetaan 0,5 prosentin lisäpalkkio takauksen myöntämisen yhtey- dessä ja 0,5 prosenttia vuosimaksuna; käytettävissä ole- vien tietojen perusteella kumpikaan edellytys ei näyttänyt täyttyvän. Näin ollen vastaavuudesta hyväksytyn takaus- ohjelman kanssa ei ollut näyttöä, ja komission kirjeitten SG(89) D/4328 ja SG(89) D/12772 perusteella Saksan olisi ollut ilmoitettava takauksesta ennen sen myöntämis- tä, jotta komissio olisi voinut tutkia sen perustamissopi- muksen 92 ja 93 artiklan mukaisesti. Esitettyjen seikkojen perusteella komissio päätti aloittaa 93 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn voidak- seen tutkia Bremenin osavaltion myöntämän 126 miljoo- nan Saksan markan suuruisen takauksen sekä Hibegin pankkiluoton luottokustannukset ja korot ja Hibegin ja Kruppin väliset liiketoimet avoimen yhtiön puitteissa sekä arvioida niiden yleisen soveltuvuuden yhteismarkkinoille. IV Menettelyn aloittamisilmoituksen jälkeen seuraavat asian- osaiset esittivät huomautuksensa: — Bremer Vulkan AG, Bremen ja — Fried, Krupp AG, Essen. BV AG vakuutti, ettei ole saanut tukea, ja viittasi Saksan hallituksen esittämään näkemykseen. Fried, Krupp AG katsoi myös, ettei ole saanut tukea, koska 74,9 prosentin osakkuus KAE:ssa on arvoltaan vähintään 350 miljoonaa Saksan markkaa. Se huomautti, että myös BV oli hyväk- synyt kyseinen määrän KAE:n 74,9 prosentin osakkuu- den arvoksi osakkeenomistajille osoitetussa kutsussa kokoukseen, joka koski BV:n uutta osakeantia, ja että kyseisen arvo oli kahden riippumattoman konsulttiyrityk- sen/tilitoimiston tarkkailun alaisena. Komissio toimitti asianosaisilta saadut huomautukset Saksalle 16 päivänä syyskuuta 1992 päivätyllä kirjeellä, jotta Saksan hallitus voisi ottaa niihin kantaa. V Saksa otti kantaa menettelyn aloittamiseen 1 päivänä heinäkuuta 1992 päivätyllä kirjeellä. Asianosaisten esittä- miin huomautuksiin Saksan hallitus otti kantaa 15 päi- vänä lokakuuta 1992 päivätyllä kirjeellä, Komissio pyysi lisätietoja 23 päivänä marraskuuta 1992 päivätyllä kir- jeellä D/09810, johon Saksa vastasi 8 päivänä tammi- kuuta 1993 päivätyllä kirjeellä. Saksan huomautukset voidaan esittää tiivistäen seuraavasti: 1) Saksan hallitus ei yhdy näkemykseen, jonka mukaan BV:n osakkeiden arvo oli tai on 80 Saksan markkaa osakkeelta, vaikka tämä olikin niiden kauppahinta arvopaperimarkkinoilla vuoden 1991 lopulla. Saksan hallituksen mukaan arvopaperimarkkinoiden osake- kurssi ei ilmennä yksittäisen yhtiön tilannetta vaan kansallisen ja kansainvälisen talouden yleisiä kehitys- suuntia. Merkintähinnan ei ollut määrä perustua arvopaperimarkkinoiden tosiasialliseen osakekurssiin vaan aiempaan kehitykseen ja tulevaisuuden odotuk- siin. Saksan viranomaiset arvioivat BV:n osakkeiden arvon seuraavilla perusteilla vähintään 125 Saksan markkaan kappaleelta. a) Pankit arvioivat osakkeen kappalehinnaksi vähin- tään 125 Saksan markkaa. Tämä ilmenee siten, että pankit antavat luottoa 50–60 prosentille nii- den arvopaperien arvosta, joihin luotto perustuu. Pankit tarvitsivat vain tämän 50–60 prosenttia ylittävälle osuudelle lisävakuuksia, jonka Breme- nin osavaltio järjesti takauksen muodossa. Juuri se, että pankit ovat valmiit ostamaan BV:n osakkeita 80 Saksan markan kappalehintaan luot- tokauden päätyttyä osoittaa, että edellä mainitun 50–60 prosentin säännön perusteella pankit arvioivat BV:n osakkeiden kappalehinnaksi vähin- tään 125 Saksan markkaa. Komission pyydettyä pankkianalyyseja tai -selvi- tyksiä, joissa viitattaisiin edellä mainitun kaltai- seen arvioon, Saksan viranomaiset vastasivat ilmoittamalla, että se ei voinut toimittaa pyydet- tyjä asiakirjoja, koska niitä ei ollut sen käytettä- vissä. b) BV:n osakkeiden pörssikurssi oli keskimäärin 130,8 Saksan markkaa kappaleelta vuonna 1990 L 316/28 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 25. 11. 98 ja nousi peräti 170,5 Saksan markkaan 1 päivänä kesäkuuta 1990. Kurssi laski sittemmin Persian- lahden sodan ja yleisen taloudellisen laskusuhdan- teen seurauksena, mitä ei voitu ennakoida sopi- muksen tekohetkellä. toon (Umbuchung). Ennen takauksen myöntämistä tehtävää ilmoitusta Saksa kommentoi toteamalla teh- neensä ilmoituksen 17 päivänä joulukuuta 1991, ja takaus oli tullut voimaan vasta luottosopimuksen voimaantulon jälkeen (joulukuun lopussa). c) KAE:n liittämisestä BV:hen saataisiin synergia- etuja. d) Suuri osake-erä (2,8 miljoonaa osaketta vastaa noin 20:tä prosenttia BV:n koko osakekannasta) on sijoittajan kannalta yksittäisiä osakkeita kiin- nostavampi. e) Avoimen yhtiön tase, jonka kaksi riippumatonta tilintarkastajaa ja veroneuvojaa on hyväksynyt, vahvistaa 2,8 miljoonan BV:n osakkeen arvoksi 350 miljoonaa Saksan markkaa. f) Osakkeiden arvioinnin kannalta ratkaiseva päivä oli 12 päivä heinäkuuta 1991, jolloin esisopimus allekirjoitettiin. Kyseisessä sopimuksessa, jonka ei ollut määrä tulla voimaan ennen osapuolten hal- lintoelinten hyväksyntää, sovittiin BV:n pääoman korottamisesta 2,8 miljoonalla uudella osakkeella, jotka Krupp merkitsisi. Vastineeksi saamistaan osakkeista Kruppin oli määrä siirtää BV:lle 74,9 prosentin osakkuutensa KAE:ssa. Kumpikin sopimuspuoli arvioi panoksensa arvoksi 350 mil- joonaa Saksan markkaa, mikä tarkoittaa, että uusien BV:n osakkeiden kappalehinnaksi arvioi- tiin 125 Saksan markkaa. 2) KAE:n 74,9 prosentin osakkuuden arvon osalta Saksa viittasi laajoihin arviointeihin, jotka kaksi riippuma- tonta tilitoimistoa oli suorittanut Kruppin ja BV:n toimeksiannosta niiden välisen liiketoimen aikaan. Kyseiset tilitoimistot arvioivat KAE:n osakkuuden arvoksi 350 miljoonaa Saksan markkaa. 3) Kysymykseen siitä, täyttääkö takaus takauksia koske- vissa Bremenin osavaltion hallinnollisissa määräyk- sissä esitetyt edellytykset, Saksa vastasi seuraavasti. Takauksia koskevissa hallinnollisissa määräyksissä edellytetään periaatteessa (”grundsätzlich”), että ta- kaukset ovat yksinkertaisia. Saksan hallituksen mu- kaan tämä tarkoittaa sitä, että omavelkaiset takaukset ovat mahdollisia hallinnollisten määräysten nojalla. Koska Hibeg on valtion omistuksessa, yksinkertainen takaus mahdollisine maksukyvyttömyysmenettelyi- neen on kansantaloudellisesti katsoen sopimaton. Kysymykseen siitä, riittääkö tuotto tavanomaisissa olosuhteissa lainan hoitoon, Saksa vastasi, että tämä riippuu BV:n osakkeiden arvostuk- sesta ja viittasi tältä osin edellä mainittuihin peruste- luihin (katso I jakso). investointien Hallinnollisissa määräyksissä edellytettyjen vakuuk- sien ja lisäpalkkioiden osalta Saksa totesi, että ne eivät ole tarpeen, koska Hibeg on valtion omistuk- sessa. Lisäpalkkiot johtaisivat vain sisäiseen tilisiir- 4) Komissio pyysi 20 päivänä tammikuuta, 20 päivänä toukokuuta ja 23 päivänä marraskuuta 1992 päivä- tyissä kirjeissään tietoja BV:n yksityisomistuksen ja julkisen omistuksen välisestä suhteesta. Saksa ilmoitti vastauksessaan, että Hibeg omisti sopimuksen teko- hetkellä 0,08 prosenttia BV:n osakkeista eikä Breme- nin osavaltiolla ole muita osuuksia. VI Tässä lopullisessa arvioinnissa on ensinnäkin vastattava kysymykseen siitä, onko kyseessä tuki. Komission vastaus on menettelyä aloitettaessa esitettyjen perustelujen (katso jakso) mukaisesti myöntävä. Marras–joulukuussa III 1991, jolloin tärkeimmät liiketoimet toteutettiin, BV:n osakkeiden keskihinta oli noin 80 Saksan markkaa (84,94 Saksan markkaa marraskuussa ja 75,43 Saksan markkaa joulukuussa). Komission mukaan arvopaperi- markkinoiden osakekurssi ilmentää yksittäisen yhtiön tilannetta osana yleisiä kansallisia ja kansainvälisiä kehi- tyssuuntia. Talouselämän kirjallisuudessa keskeinen aja- tus on, että pääomamarkkinat ovat tehokkaita. Tämä tarkoittaa, että osakkeenomistajat arvostavat yhtiön sen tulevaisuuden voittojen perusteella, ja sellaisen yhtiön osakkeen hinta, jonka osakkeilla käydään jatkuvaa kaup- paa (kuten BV:n), heijastaa tulevaisuuden voittojen ja osinkojen nykyistä arvoa. Pääomamarkkinoita pidetään yleensä yhdessä rahamarkkinoiden kanssa kaikista tehok- kaimpina, koska ne ovat hyvin avoimet, uuteen informaa- tioon vastataan nopeasti ja osallistujat ovat hyvin infor- moituja. Arvopaperimarkkinoiden hintanoteeraus vastaa osakkeen todellista markkina-arvoa, sillä se ilmentää kysynnän ja tarjonnan välistä tasapainoa täysin julkisessa ja avoimessa ympäristössä. Uusien osakkeiden hinnan on tavallisesti oltava osakkeiden markkinahintaa alhaisempi, jotta osakeanti onnistuisi. (Tämä tilanne on pidettävä erillään yrityksen kaikkia osakkeita koskevasta ostotar- jouksesta, jonka yhteydessä on yleistä, että tarjouksen tekevä yritys tarjoaa lisäpalkkion käyvän hinnan lisäksi. ) Tämä merkitsee sitä, että koska arvopaperimarkkinoiden hintanoteeraus oli noin 80 Saksan markkaa, merkintähin- nan olisi täytynyt olla alle 80 Saksan markkaa osak- keelta. Näin ollen komissio päättelee, että 80 Saksan markkaa on korkein hinta, joka yhdestä osakkeesta olisi voitu pyytää avoimessa, kaupallisessa osakeannissa. Saksan esittämiä syitä, joiden perusteella BV:n osakkei- den arvo olisi suurempi kuin 125 Saksan markkaa kappa- leelta (katso V jakso), ei voida hyväksyä. Osakkeita voitiin myydä 125 Saksan markan kappalehintaan vain sen vuoksi, että myönnetty takaus kattoi 125 Saksan markan kappalehinnan ja 80 Saksan markan kappalehin- nan välisen erotuksen. Saksa ei kyennyt toimittamaan 25. 11. 98 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 316/29 pankkien tekemiä analyyseja tai selvityksiä, jotka olisivat tukeneet näin korkeaa hinta-arviota. Todettaessa osake- kurssin olleen vuonna 1990 keskimäärin 130,8 Saksan markkaa unohdetaan se, että osakekurssi oli jatkuvasti alle 100 Saksan markkaa jo vuodesta 1981 lähtien, lukuun ottamatta jaksoja vuoden 1985 lopusta vuoteen 1986 ja vuoden 1989 alusta vuoden 1990 loppuun. Komissio ei hyväksy näkemystä, jonka mukaan osakkei- den arvioinnin kannalta ratkaiseva päivä olisi 12 päivä heinäkuuta 1991, jolloin BV:n ja KAE:n välinen esisopi- mus allekirjoitettiin. Esisopimus ei ollut sitova asiakirja. Ratkaiseva on päivä, jona sitovat sopimukset allekirjoite- taan. Osakkeiden arvoon sitovan liiketoimen tekohetkellä sisältyvät kaikki markkinoilla vallitsevat odotukset tule- vista voitoista. Näin ollen osakkeiden hinta liiketoimien tekohetkellä on asian kannalta merkityksellinen, todelli- nen (markkina-)arvo. Mennyt arvo ei yksinkertaisesti ole asian kannalta merkityksellinen. Komissio ei myöskään hyväksy näkemystä, jonka mukaan osakkeiden arvostusta 125 markan arvoisiksi olisi voitu perustella sopimuspuolten käytettävissä olleilla sisäpiirin tiedoilla, jotka eivät olleet markkinoiden tie- dossa, esimerkiksi todennäköisten synergiavaikutusten osalta. Ensinnäkin on mahdotonta, että nämä vaikutukset olisivat voineet kattaa 80 Saksan markan ja 125 Saksan markan välisen erotuksen. Toiseksi on olemassa mark- kina- ja teollisuusanalyytikkoja ja suurinvestoijia, joilla on tavallisesti käytettävissään samat tiedot tai jotka pystyvät hankkimaan hyvin nopeasti kyseiset tiedot, jotka sitten välitetään markkinoiden tietoon. Mikäli tässä nime- nomaisessa tapauksessa oli olemassa mitään sisäpiirin tietoja, on syytä olettaa, että Hibeg olisi tuonut ne laajojen piirien tietoon voidakseen myöhemmin myydä osakkeet 125 Saksan markan kappalehintaan. Positiivinen markkinareaktio oli odotettavissa, jos synergiavaikutuksia tai muita positiivisia vaikutuksia olisi ollut. Totuus oli kuitenkin päinvastainen. Jälkikäteen arvioiden BV:n osakkeiden todellinen hinta- kehitys ei myöskään tue Saksan hallituksen väitteiden pitävyyttä, koska BV:n osakkeiden pörssikurssiarvo vaih- teli edelleen vuosina 1992, 1993 ja 1994 huomattavasti 125 Saksan markan alapuolella. Syyskuusta joulukuun loppuun vuonna 1991 BV:n osakkeiden pörssikurssi laski jatkuvasti (73,50 Saksan markkaa 30 päivänä joulu- kuuta). Vuonna 1992 osakkeiden arvo vaihteli 98 Saksan markan alapuolella ja laski 68 Saksan markkaan joulu- kuun 30 päivään mennessä. Vuonna 1993 hinta ei nous- sut yli 100,80 Saksan markan (20 päivänä lokakuuta), ja vuonna 1994 hinta oli huipussaan 106,50 Saksan mark- kaa 5 päivänä tammikuuta. Hibeg on todennut, että se myi kaikki BV:n osakkeensa helmikuun loppuun 1994 mennessä 97,18 Saksan markan keskimääräiseen kappale- hintaan. BV joutui lopulta selvitystilaan vuoden 1996 alkupuolella. Saksan mielestä suuri osake-erä on sijoittajan kannalta kiinnostavampi kuin yksittäiset osakkeet, mitä on kuiten- kin vaikea pitää uskottavana selityksenä 80 Saksan mar- selvää, että Kruppilla kan ja 125 Saksan markan kappalehinnan väliselle ero- tukselle. On syytä muistaa myös, että uuden osakeannin vaarana on alentaa osakekurssia. Lisäksi on tässä tapauk- sessa melko ollut mitään aikomusta myydä KAE:ta 2,8 miljoonasta osak- keesta. Se tarvitsi käteistä ja siitä syystä se kääntyi Bremenin osavaltion puoleen. Investointiyhtiönsä Hibegin kautta Bremenin osavaltio/kaupunki oli valmis ostamaan 2,8 miljoonaa osaketta 350 miljoonaan Saksan markkaan ja ottamaan sen riskin, että sen on myytävä osakkeet maksaakseen Hibegin saaman 350 miljoonan luoton. ei riippumattoman seuraksena, on viitattava sovellettava varovaisuusperiaatetta Kahden tilintarkastajan/veroneuvojan hyväksymästä avoimen yhtiön taseesta on syytä todeta seuraavaa: yleensä tilintarkastajien on avaavaa tasetta laatiessaan (Vor- sichtsprinzip), joka tarkoittaa sitä, että kaikki varojen erät on arvioitava mahdollisimman alhaisina. Jos on olemassa markkina-arvo, joka on syntynyt esimerkiksi pörssinoteerauksen tähän arvoon. Mutta jos — kuten BV:n osakkeiden tapauksessa — on olemassa pörssinoteerauksesta poikkeava hiljattain määritelty hinta, tilintarkastajat voivat ottaa sen huo- mioon arvioinnissaan. Siten tilintarkastajat viittasivat ainoastaan siihen hintaan (350 miljoonaa Saksan mark- kaa), joka oli hiljattain maksettu 2,8 miljoonan BV:n osakkeen erästä ja jonka Krupp ja BV olivat määritelleet yhteistyössä Bremenin osavaltion hallituksen kanssa Hibegin ja pankkikonsortion avustuksella, joten ei voida puhua tilintarkastajien riippumattomasta hinta-arvioista. Hinta-arvio heijasti ainoastaan asianosaisten omaa arviointia. Koska komissio päättelee, että BV:n osakkeen 80 Saksan markan kappalehinta oli uusien osakkeiden markkina- hinta tärkeimpien liiketoimien tekohetkellä, on ilmeistä, että BV ei voinut ostaa KAE:ta tähän hintaan. Hibeg saattoi toimia ainoastaan BV:n edun mukaisesti ja nou- dattaa avoimessa yhtiössä Kruppin kanssa sovittuja järjestelyjä edellä kuvatulla tavalla (katso II jakso), sillä riskien varalta oli olemassa 126 miljoonan Saksan mar- kan suuruinen takaus, joka kattoi myös luottokustannuk- set ja korot. Tämä 126 miljoonaa on tarkalleen 350 miljoonan Saksan markan (luoton kokonaismäärä ja KAE:n 74,9 prosentin osakkuuden hinta) ja 224 miljoo- nan Saksan markan (2,8 miljoonan osakkeen arvo lasket- tuna 80 Saksan markan kappalehinnan perusteella) väli- nen erotus. Komissio ei voi hyväksyä tulkintaa, jonka mukaan Hibegin toiminta olisi ollut tavanomaisen kaup- tapauksissa, patavan mukaista. Kuten aiemmissakin Hibeg puuttui asiaan Bremenin osavaltion edustajana tukeakseen yhtiötä — BV:tä — jonka omistajista komis- sio ei ole saanut tietoa lukuisista tiedusteluista huoli- matta. Aiemmin Hibeg katsoi velvollisuudekseen taata vuonna 1987 järjestetty BV:n osakeanti, jolla oli määrä rahoittaa BV:n laivanrakennustoimintaa. Komissio ei pitänyt takuuta ostaa osakeannissa myymättä jääneet uudet osakkeet tavanomaisena takuuna vaan tukena, joka vastasi täysimääräisesti osakkeiden takuuhinnan ja osake- markkinoihin perustuvan todellisen arvon välistä erotus- ta. Saksa ei asettanut kyseenalaiseksi tätä komission arviota eikä myöskään tuen hyväksyntää, jossa noudatet- L 316/30 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 25. 11. 98 tiin laivanrakennusteollisuudelle myönnettävästä tuesta 26 päivänä tammikuuta 1987 annetussa neuvoston direk- tiivissä 87/167/ETY (6) (jäljempänä ”kuudes laivanraken- nusdirektiivi”) säädettyä tuen ylärajaa. Edellä esitetty vastaa myös kysymykseen siitä, kuinka suuresta tuesta on kyse. Kuten menettelyä aloitettaessa, tuen määräksi voidaan laskea takauksen kattama määrä kokonaisuudessaan. Koska yhden BV:n osakkeen markki- nahinta oli 80 Saksan markkaa, 2,8 miljoonan BV:n osakkeen arvo oli 224 miljoonaa Saksan markkaa. Tämän ja KAE:n sovitun myyntihinnan (350 miljoonaa Saksan markkaa) välistä erotusta, joka on 126 miljoonaa, ei voida perustella liiketaloudellisilla syillä. Koko erotus- ta, joka vastaa takauksen kokonaismäärää, on pidettävä tukena. Hibegin oli mahdollista vaihtaa 350 miljoonaa Saksan markkaa 224 miljoonan Saksan markan arvoisiin BV:n osakkeisiin ainoastaan takauksen turvin. Tuensaajaa koskevaan kysymykseen Saksa vastasi ilmoit- tamalla KAE:n 74,9 prosentin osakkuuden arvon, mikä vahvistaa olettamuksen, jonka mukaan kahden samanve- roisen markkinaosapuolen välisissä neuvotteluissa vahvis- tettu 350 miljoonan Saksan markan arvo ilmentää 74,9 prosentin osakkuuden todellista markkina-arvoa. Komissio on vakuuttunut asiasta Saksan ilmoitettua, että kaksi riippumatonta tilitoimistoa oli määritellyt KAE:n 74,9 prosentin osakkuuden arvoksi 350 miljoonaa Sak- san markkaa (katso V jakso). Tämä merkitsee sitä, että BV on lopullinen tuensaaja. Liiketoimien ja niihin liittyvän tuen ansiosta BV:n oli mahdollista vaihtaa 224 miljoonan Saksan markan arvoi- set 2,8 miljoonaa BV:n osaketta 350 miljoonan Saksan markan arvoiseen 74,9 prosentin osakkuuteen KAE:ssa. Valitun järjestelyn mukaisesti tuen maksoi Hibeg käteis- maksuna, jonka edellytyksenä oli BV:n ja Kruppin välisen kaupan päättäminen. Tältä osin on syytä huomata, että Saksa kuvaili kirjeissään koko järjestelyllä pyrittävän monipuolistamaan BV:n toimintaa KAE:n oston avulla. Vaikka käteismaksun suoraan Hibegiltä saikin Krupp avointa yhtiötä koskevien sopimusten mukaisesti, Hibegin osallistumisesta ja siihen liittyvästä valtiontakauksesta hyötyy tosiasiallisesti BV, joka on siten lopullinen tuen- saaja. vissa Bremenin osavaltion hallinnollisissa määräyksissä esitetyt edellytykset. On kiistanalaista, salliiko hallinnol- listen määräysten teksti, sellaisena kuin siitä ilmoitettiin komissiolle 31 päivänä heinäkuuta 1991 päivätyllä kir- jeellä omavelkaisen takauksen yksinkertaisen takauksen asemesta. Määräyksissä todetaan, että takauksilla tarkoi- tetaan periaatteessa luotonantotoiminnasta säädetyn lain 1 pykälässä tarkoitetuille luottolaitoksille esitettyjä yksin- kertaisia takauksia (takauksia koskevien hallinnollisten määräysten 2 artiklan 1 kohta). Hallinnollisissa määräyk- sissä edellytettyjen vakuuksien ja lisäpalkkioiden osalta on selvää, että koska niitä ei vaadittu Hibegiltä, kyseessä on poikkeaminen hyväksytyistä hallinnollisista määräyk- sistä. Se, että Hibegiltä ei vaadittu vakuuksia ja lisäpalk- kioita, on tukea sinänsä. Takauksen kustannusten olisi pitänyt näkyä Kruppin ja Hibegin välisessä liiketoimessa. Näin ollen takauksesta olisi pitänyt ilmoittaa 5 päivänä huhtikuuta 1989 päivätyn komission kirjeen SG(89) D/ 4328 ja 12 päivänä lokakuuta 1989 päivätyn SG(89) D/12772 komission kirjeen mukaisesti ennen takauksen myöntämistä eikä ennen sen ”voimaantuloa”, kuten Saksa teki. Komissio on myös pohtinut, olisiko ilmoitettu tuki arvioi- tava seitsemännen laivanrakennusdirektiivin säännösten mukaisesti. Kuten BV:n vuosikertomuksesta 1991 käy ilmi, laivanrakennuksen osuus BV:n kokonaistuloksesta oli 42,4 prosenttia. Tämän vuoksi onkin kyseenalaista, voidaanko BV:n sanoa toimineen pääasiassa laivanraken- nuksen alalla. Vaikka BV:llä oli telakoita, tämä ei mer- kitse sitä, että BV:tä on tutkittava välttämättä seitsemän- nen laivanrakennusdirektiivin mukaisesti. Tämä riippuu siitä, mihin BV:n toimintaan tukea myönnettiin. Ainoas- taan siinä tapauksessa, että tukea olisi myönnetty yksin- omaan laivanrakennustoimintaan, voitaisiin väittää, että on syytä soveltaa vain seitsemättä direktiiviä. Tässä nime- nomaisessa tapauksessa BV:n saama tuki kohdistui merenkulku- ja puolustuselektroniikkaan. Samoin se, että KAE toimi merenkulku- ja puolustuselektroniikan alalla, ei tehnyt siitä seitsemännen direktiivin 1 artiklassa tarkoi- tettua laivanrakennusalan yritystä (laivanrakennuksella tarkoitetaan ”metallikokkaisten valtamerialusten (laivo- jen) rakentamista”). Näin ollen KAE:n hankkimisen ei voida katsoa kuuluvan seitsemännen direktiivin mukais- ten tukikelpoisten investointien piiriin. VII Koska Saksa on ollut haluton tai kykenemätän toimitta- maan BV:n omistussuhteita koskevat täydelliset tiedot, komission on mahdoton tietää, miksi tässä tapauksessa on tarpeen, että rahoituksesta vastaavat Hibeg (0,08 pro- sentin osakkuus) ja Bremenin osavaltio eivätkä yhtiön osakkaat. Saksa jätti tekemättä kyseisiä tukitoimia koskevan, perus- tamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan mukaisen ennak- koilmoituksen. Saksa ilmoitti tuesta sen jälkeen, kun takaus oli myönnetty, Krupp oli myynyt ja BV ostanut 74,9 prosenttia KAE:sta ja Hibeg ja Krupp olivat perusta- neet avoimen yhtiön. Komissio ei voi hyväksyä Saksan vastaukseen sisältyvää väitettä, jonka mukaan takaus täyttää takauksia koske- (6) EYVL L 69, 12. 3. 1987, s. 55. Koska Saksa ei tehnyt tukea koskevaa, EY:n perustamis- sopimuksen 93 artiklan 3 kohdan mukaista ilmoitusta tuen myöntämisestä, komissio ei voinut ilmoittaa kan- taansa toimenpiteisiin ennen niiden täytäntöönpanoa. Siten tuki oli yhteisön oikeuden vastainen myöntämispäi- västä lukien. 25. 11. 98 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 316/31 VIII Kyseisten liiketoimien aikaan (sittemmin KAE sulautettiin BV:n tytäryhtiöön STN:ään, jonka puolestaan otti hal- tuunsa Rheinmetallin johtama konsortio) KAE:n päätoi- ja puolustuselektroniikka mialoja olivat merenkulku- (kaikuluotausmenetelmät, signaalinkäsittely ja tietojenkä- sittely). Yhteisön alueella on näillä aloilla toimivien tuot- tajien välistä kilpailua, ja kyseisillä tuotteilla käydään jäsenvaltioiden välistä kauppaa. (K)AE:n vuosikertomuksen 1991 mukaan (nimi KAE muutettiin AE:ksi sen jälkeen, kun BV oli ostanut yrityk- sen), KAE vei osan tuotteistaan muihin jäsenvaltioihin. Vuonna 1991 sen liikevaihto oli 689 miljoonaa Saksan markkaa, josta 45 miljoonaa oli peräisin muiden jäsenval- tioiden kanssa käydystä kaupasta. Vuonna 1990 kyseiset luvut olivat 578 miljoonaa ja 30 miljoonaa Saksan mark- kaa. Vuonna 1990 KAE:n palveluksessa oli 3 242 työnte- kijää, ja sen voitot vuosina 1986–1990 vaihtelivat 11 miljoonasta 20,2 miljoonaan Saksan markkaan. Merenkulku- ja puolustuselektroniikan alalla KAE toimii useilla erikoistuneilla markkinoilla, joissa voidaan osoit- taa käytävän yhteisön sisäkauppaa. Tuontia koskevat tiedot esitetään tiivistettynä seuraavassa taulukossa: Tuonti muista jäsenvaltioista vuonna 1991 Kutsussa yhtiökokoukseen, joka pidettiin 17 päivänä lokakuuta 1991, BV:n johtokunta ilmaisi selvästi toi- veensa siitä, että KAE:n hankinta parantaisi merenkul- kuelektroniikan alalla toimivan STN-tytäryhtiön kansain- välistä kilpailukykyä pitkällä aikavälillä. BV:n hallitus antoi myös ymmärtää, että KAE:n ja STN:n fuusiosta saatavat synergiavaikutukset oletettavasti näkyisivät pian. KAE:n 74,9 prosentin osakkuuden hankinnan tavoitteena oli nimenomaan parantaa tuntuvasti BV:n kilpailuasemaa merenkulku- ja puolustuselektroniikan alalla. Lisäksi tuen ansiosta BV:n oli mahdollista vahvistaa asemaansa kysei- sellä alalla tarvitsematta vastata itse kaikista kustannuk- sista. KAE:n hankkimisen seurauksena elektroniikan ja systeeminsuunnittelun osuuden BV-konsernin kokonaislii- kevaihdosta ennustettiin nousevan 55–60 prosenttiin. Alalla vallitsi vilkas kilpailu. Hankinnan aikaan käytettä- vissä olleiden tietojen mukaan pelkästään puolustuselek- troniikan alalla toimi yli 40 yritystä, joiden liikevaihto oli yli 30 miljoonaa ecua. Näin ollen Saksan BV:lle ja Hibegille myöntämä tuki vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja vääristää merenkulku- ja puolustuselektroniikan valmistajien välis- tä kilpailua perustamissopimuksen 92 artiklan 1 koh- dassa tarkoitetulla tavalla. Eri tuoteryhmät IX Maa 8531 (1) 8526 (2) 9014 (3) (miljoonaa ecua) Ranska 114 Belgia/Luxemburg Alankomaat Saksa Italia Yhdistynyt kuningaskunta Irlanti Tanska Kreikka Portugali Espanja 49 51 48 36 72 16 14 12 18 41 36 21 20 70 20 11 3 11 7 3 7 130 11 63 55 64 190 3 18 0,5 5 11 Perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdassa määrätään periaatteesta, jonka mukaan artiklassa mainitut edellytyk- set täyttävä tuki ei sovellu yhteismarkkinoille. Perustamis- sopimuksen 92 artiklan 2 kohdassa määrättyjä poikkeuk- sia kyseisestä periaatteesta ei voida soveltaa tähän tapauksen ottaen huomioon tuen luonne ja tavoitteet. Kyseessä ei ole sosiaalinen tuki, tuki luonnonmullistusten aiheuttaman vahingon korvaamiseksi eikä tuki sellaisille Saksan liittotasavallan alueille, joihin Saksan jako on vaikuttanut. tuki Kyseessä ei ole 92 artiklan 3 kohdan a alakohdassa tarkoitettu taloudellisen kehityksen edistämisen alueilla, joilla elintaso on poikkeuksellisen alhainen tai joilla vajaatyöllisyys on vakava ongelma. Saksa ei myös- kään ole pyrkinyt perustelemaan tukea kyseisillä käyttö- tarkoituksilla. Kyseessä ei selvästikään ole 92 artiklan 3 kohdan b ala- kohdassa tarkoitettu tuki Euroopan yhteistä etua koske- van tärkeän hankkeen edistämiseen tai Saksan taloudessa olevan vakavan häiriön poistamiseen. Saksa ei myöskään ole pyrkinyt perustelemaan tukea kyseisillä käyttötarkoi- tuksilla. (1) 8531: akustiset tai visuaaliset sähkömerkinantolaitteet. (2) 8526: tutkalaitteet, radionavigointilaitteet ja radiokauko-ohjauslait- teet. (3) 9014: kompassit; muut navigointikojeet ja -laitteet. Komissio on tutkinut tuen alakohtaiset ja alueelliset osa- tekijät voidakseen todeta, onko kyseessä perustamissopi- muksen 92 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitettu L 316/32 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 25. 11. 98 tuki tietyn taloudellisen toiminnan tai talousalueen kehi- tyksen edistämiseen, jos tuki ei muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla. Molempien osatekijöiden kannalta on tärkeää huomata, että BV:lle myönnetty tuki on investointitukea, jolla on määrä auttaa BV:tä hankkimaan olemassa oleva yritys (KAE) eikä luomaan uusia tuotantolaitoksia tai uusia työpaikkoja. Lisäksi on syytä viitata VIII lukuun, jossa osoitetaan selvästi, että kyseisiin tuotteisiin liittyy jäsen- valtioiden välistä kilpailua. Alakohtaisten osatekijöiden kannalta merkityksellinen on investointien kohteena oleva ala. Tämä tapaus koskee elektroniikka-alaa, jolla KAE toimii. Koska tuelle ei ole olemassa alakohtaisia yhteisön tason perusteita, on katsottava, että tuki muuttaa kaupankäyn- nin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla. Tuki antaisi BV:lle, joka vastaa KAE:n toimin- nasta, perusteettoman edun verrattuna markkinoilla toi- miviin KAE:n kilpailijoihin, jotka eivät saa kyseistä tukea. On totta, että Saksa ei pyrkinytkään perustelemaan tukea kyseisin perustein. Alueena Bremen on oikeutettu saa- maan tukea kansallisella tasolla (Gemeinschaftsaufgabe: Verbesserung der regionalen Wirtschaftsstruktur) ja yhtei- sön tasolla (tavoitteen 2 kohdealue). Tässä tapauksessa tukea ei kuitenkaan ole myönnetty edellytetyllä tavalla eli osana hyväksyttyä alueohjelmaa vaan tilapäisenä inves- tai tointitukena. Lisäksi olemassa olevan yrityksen sen osan ostamista ei voida pitää investointina, joka olisi edellä mainitun Saksan yhteisen ohjelman (Gemein- schaftsaufgabe) perusteella tukikelpoinen, koska sen avulla ei luoda työpaikkoja eikä Saksa ole esittänyt todisteita sille, että KAE:n olisi täytynyt lopettaa toimin- tansa, jos sitä ei olisi myyty BV:lle. Näin ollen tukea ei voida perustella 92 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisilla alueellisilla syillä. Lisäksi todettakoon, että Saksa ei ilmoittanut eikä pyrkinyt perustelemaan tukea alueellisilla syillä. asiassa C-301/87, Boussac, 14 päivänä helmikuuta 1990 antaman tuomion 22 kohta (7), ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN: 1 artikla Bremer Vulkanille myönnetty yhteensä 126 miljoonan Saksan markan tuki, joka on myönnetty 74,9 prosentin osakkuuden hankkimiseksi Krupp Atlas Elektronik GmbH:n pääomasta Hanseatische Industrie-Beteiligungen GmbH:n kautta, on lainvastainen, koska se myönnettiin 93 artiklan 3 kohdassa määrättyjen menettelytapojen vastaisesti. Lisäksi tuki ei 92 artiklan 1 kohdan nojalla sovellu yhteismarkkinoille, koska se ei täytä yhtäkään 92 artiklan 2 ja 3 kohdassa poikkeusjärjestelyille määrät- tyä edellytystä. 2 artikla 1. Saksan hallituksen on varmistettava, että 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu Bremer Vulkanille myönnetty 126 miljoonan Saksan markan tuki peritään kokonaan takai- sin ja maksetaan Hanseatische Industrie-Beteiligungen GmbH:lle kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksi antamisesta. 2. Saksan on perittävä 1 artiklassa mainittu tukimäärä takaisin Bremer Vulkanilta noudattaen kansallisen lain- säädännön mukaisia menettelyjä ja määräyksiä, erityisesti valtion saatavista perittäviä viivästyskorkoja koskevia määräyksiä siten, että korot peritään siitä ajankohdasta lähtien, jolloin lainvastainen tuki myönnettiin. 3. Saksan hallituksen on ilmoitettava komissiolle kah- den kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksi anta- misesta päätöksen noudattamiseksi toteuttamansa toi- menpiteet. X Kaiken kaikkiaan Bremenin Hibegin kautta BV:lle myön- tämä tuki ei sovellu yhteismarkkinoille, koska se myön- nettiin rikkoen perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohtaa eikä se täytä yhtäkään perustamis- sopimuksen 92 artiklan 2 ja 3 kohdassa määrätyistä edellytyksistä. lainvastaisesti 3 artikla Tämä päätös on osoitettu Saksan liittotasavallalle. Tehty Brysselissä 25 päivänä helmikuuta 1998. Tuki on peruutettava ja mahdollisesti myönnetty tuki on tuomioistuimen perittävä (katso yhteisöjen takaisin Komission puolesta Karel VAN MIERT Komission jäsen (7) Kok. 1990, s. I-307


title: Opinion of the Economic and Social Committee on 'Promoting innovation through patents: Green Paper on the Community patent and the patent system in Europe'

eurovoc_concepts:
European patent
innovation
patent
research and development
technological change

text: C 129/8 EN Official Journal of the European Communities 27. 4. 98 Opinion of the Economic and Social Committee on ‘Promoting innovation through patents: Green Paper on the Community patent and the patent system in Europe’ (98/C 129/03) On 25 June 1997 the Commission decided to consult the Economic and Social Committee, under Article 198 of the Treaty establishing the European Community, on ‘Promoting innovation through patents: Green Paper on the Community patent and the patent system in Europe’. The Section for Industry, Commerce, Crafts and Services, which was responsible for preparing the Committee’s work on the subject, adopted its opinion on 6 February 1998. The rapporteur was Mr Bernabei. At its 352nd plenary session (meeting of 25 February 1998), the Economic and Social Committee adopted the following opinion by 128 votes to one with one abstention. 1. The Economic and Social Committee Whereas: 1. 1. patents are an essential instrument for stimulat- ing investment in the research and technology sector. Consistent and efficient European law on patents there- fore represents an essential element for ensuring the competitiveness of enterprises in the European Union; 1. 2. a fully integrated European innovation market requires a unitary European system for protecting industrial property, with a Community patent accessible particularly for small and medium sized enterprises which are innovative in high-technology terms or ‘pre- cursors’ as stressed in the Committee opinion (CES 986/97 of 1 and 2 October 1997) on the impact on SMEs of the steady reduction in funds allocated to RTD in the European Union; the Community patent system covered by the 1. 3. 1975 Luxembourg Convention and by the 1989 Agree- ment relating to Community patents which have never come into operation, no longer seems adequate to achieve such unitary protection; 1. 4. there is an urgent need to give the Community patent problem maximum priority, because of its econ- omic aspects and implications for competitiveness and technological and industrial development in a global market; 1. 5. there is therefore an urgent need to review the patent system and relaunch it on a basis which would enable it to take off effectively before the European Union is further enlarged; Recommends to the Council, the Commission and the European Parliament that: 1. 6. The Community patent be adopted on the basis of a Community regulation, to be adopted under Article 235 of the Treaty. 1. 7. The Community patent must have a unitary character and must therefore cover the whole Com- munity, whereas an à la carte or variable geometry Community patent would be unacceptable because it conflicts with the requirements of the single market. 1. 8. The Community patent system must co-exist with national patents and the European patent. An applicant for a European patent must — in the stage before the granting of the patent — have the opportunity to convert his Community patent application into a European patent application. 1. 9. The Community patent must involve accessible costs which make it comparable to a European patent requested for a limited number of countries. In particu- lar, the initial costs should be reduced. 1. 10. With a view to containing costs, the problem of translations should be tackled on the basis of the ‘global solution’ evaluated by the EPO, as follows: the patent application can be deposited in any 1. 10. 1. of the EU languages, but with an obligation for it to be translated into one of the working languages (English, French or German); 1. 10. 2. the EPO prepares and publishes a detailed technical summary of the application in the language of the procedure, at the same time as the application is published. The EPO should arrange translation into the other two official languages and publish the text in the three aforementioned languages via Internet. In addition, the EPO should promptly forward these texts to the Commission departments (DG XIII) responsible for exploiting and disseminating research findings, to be translated into all the other Community languages and published through the CORDIS databank. The cost of translation would be borne by the EU as a cost of exploitation and dissemination of research findings. In any case, the Commission will need in future to make the language a general assessment of the cost of 27. 4. 98 EN Official Journal of the European Communities C 129/9 arrangements adopted in the context of an enlarged European Union. promote innovation in Europe on which the ESC has issued opinions on a number of occasions (1). 1. 10. 3. when the patent is granted, the applicant should ensure translation of patent claims at his own expense; 1. 10. 4. prior to any legal action, the patent holder should arrange for the translation of the whole patent, again at his own expense. 1. 11. The system of jurisdiction should be based on a limited number of national courts of first instance, competent to hear infringement cases and counterclaims for revocation, but with the limited power of declaring the patent non-opposable to the (alleged) infringer as regards that specific type of (alleged) infringement (purely ‘inter partes’ effect). As an alternative, it could be laid down that national courts — competent to judge in the matter of infringements — can declare a Community patent invalid (when subject to a counter- claim for revocation) subject to the condition that the revocation would be suspended until confirmed by an appeal court. 1. 11. 1. The power to revoke a patent with ‘erga omnes’ effect should be reserved even in the first instance to the EPO’s cancellation division, or preferably a new court to be set up (subject to the remarks on the previous alternative). A specialized chamber of the Court of First 1. 11. 2. Instance of the EC should operate as court of second instance. In the matter of fees, SMEs, universities and 1. 12. non-profit-making research bodies should enjoy prefer- ential conditions; in addition, an active policy in favour of SMEs should be adopted, by setting up patent consultancy units attached to the representative organ- izations. 1. 13. ization of the right of prior use. Consideration should be given to harmon- 1. 14. Article 52(2)(c) of the European Patent Conven- tion should be amended to make it possible to patent computer programmes. 2. 2. The Commission recognizes the role played by patents in protecting innovation, while drawing attention to the complexity and disadvantages of a system such as that currently prevailing in Europe, which involves the coexistence of ‘national patents’, the ‘European patent’ (i. e. the unified system for the deposit and granting of patents which then gives rise to a range of national patents) and (but only on paper) the ‘Community patent’ (i. e. a patent which would not only be deposited and examined centrally, like the European patent, but would give rise to a single protection document covering the whole area of the European Union). 2. 3. The green paper is in five parts: the first is an introduction dealing in general terms with the relationship between innovation and patents; the second gives the history of the European patent and the Community patent and explains the reasons why this could be a good time for a new Community initiative on the Community patent, also with a view to future enlargements; the third part analyses the Community patent system in terms of the opportunities which it offers but also in terms of the excessive costs and other disadvantages which it can involve; the fourth part is a discussion of whether it is desirable to harmonize at Community levels certain aspects of substantive law (particularly as regards the patentability of computer programs and software-related inventions), and certain aspects of procedural law; finally, the fifth part discusses certain questions relating to the current system of the European patent and its sensitive aspects, particularly in terms of costs. 2. 4. The green paper takes as its starting point a consideration of the advantages and limitations of a European patent system based on the 1973 Munich Convention (EPC). This system has undoubtedly meant considerable pro- gress for protection of patents in Europe, setting up a centralized procedure (in Munich) for deposit and examination of patent applications, thus enabling users to protect their inventions, through a single application and a single procedure, in one or more of the countries which are party to the EPC. 2. Introduction — summary of the Commission docu- ment The Green Paper on the Community patent and 2. 1. the patent system in Europe forms part of the action to (1) Opinion CES 700/96 on the Green Paper on Innovation, 1. 5 — OJ C 212, 22. 7. 1996; Opinion CES 987/97, 1. 10. 1997 on the Commission Working Paper: Towards the fifth framework programme — scientific and technological objectives — OJ C 355, 21. 11. 1997; Opinion CES 986/97, 2. 10. 1997 on the Impact on SMEs of the steady, widespread reduction in funds allocated to research and technological development in the EU — OJ C 355, 21. 11. 1997. C 129/10 EN Official Journal of the European Communities 27. 4. 98 Moreover, under this system the patent issued by the European Patent Office (EPO) corresponds to a range of national patents, each of which requires a translation into the language of the country concerned, logically limiting the scope of its protection to that country; moreover, each of these patents can be the subject of legal action only before the national courts. 2. 5. The characteristics of the Community patent would be quite different: this form of patent, created by the Luxembourg Convention (CPC) of 1975, and modified and updated by the Agreement relating to Community patents (ARCP), signed in Luxembourg in 1989, would enable the applicant, through a centralized procedure for deposit of applications, to obtain uniform protection throughout the European Union and to refer — at least to some extent — to central legal bodies responsible for deciding on the interpretation and validity of the patent. The green paper acknowledges 2. 6. least implicitly) that the main problem preventing the ‘take- off’ of the Community patent (for which the agreement of 1989 has not yet been ratified) is the very high cost of translation into the national languages which the system would involve. (at The green paper suggests a range of possible solutions to this problem. 2. 7. The green paper identifies another important obstacle to the attractiveness of the Community patent, in the system of jurisdiction set up for it and in particular in the fact that revocation of the patent (with effect throughout the EU) could be decided not only by a central body (EPO) but also by national courts, when considering a counterclaim for revocation submitted by an alleged infringer called before the national courts. The green paper also proposes some possible alternative solutions to the problem of the system of jurisdiction. 2. 8. The green paper goes on to examine the problem of the level of fees relating to the Community patent and the possibility of providing for/perfecting a system of transition from the Community patent to the European patent (and possibly vice versa). 2. 9. On the question of possible further harmon- ization of patent law at Community level, the green paper raises above all the question of whether it would be desirable to modify a system set up by the EPC [Article 52(2)(c)] on the basis of which computer programs as such cannot be patented. Other subjects covered are possible harmonization as regards inventions by employees, and formalities and recognition of qualifications for the profession of patent consultant. Finally, the green paper considers some possible 2. 10. from the Community improvements which (apart patent) could be made to the existing system for the European patent, particularly as regards fees and cost of translations. 3. Innovation and patents — Europe, USA and Japan Comparing the European (EU) system with the 3. 1. systems of its main competitors, the USA and Japan, Europe is clearly at a disadvantage. 3. 2. Whereas in the USA and Japan enterprises can take advantage of a system which makes possible the unitary protection of technological innovations, throughout the territory concerned and at limited cost, in Europe protection is still fragmented and the costs are higher. 3. 3. Indeed, a European firm which, through the European patent system, wishes to obtain patent protec- tion in eight Member States — i. e. for a market broadly comparable to that of the USA — has to pay about DM 36 000, as against a cost equivalent to DM 3 000 for the USA and DM 2 200 for Japan (1). 3. 4. If one compares the cost of obtaining a European patent (covering eight Member States as above) and maintaining it throughout its duration with the cost of a USA patent, Europe comes off even worse (2). 3. 5. Moreover, SMEs do not enjoy any particular concession in Europe, whereas in the USA SMEs benefit from a 50 % reduction in fees, under Section 41(h)(1) of the US Patent Act (1). The above could explain, at least in part, the fact that about two-thirds of innovative European SMEs (of which there are about 170 000) do not deposit patents (3), and as stressed in Opinion CES 986/97 (4) the trend is strongly accentuated by a new (1) J. Straus ‘The present state of the patent system in the European Union’, EC, 1997. (2) In the case of the European patent this cost is calculated at US $120 000, in the case of the United States at only US$ 13 000. Cf. J. Straus, ibidem. (3) Estimate in EC, Green Paper on innovation, 1995. (4) Opinion CES 700/96 on the Green Paper on Innovation, 1. 5 — OJ C 212, 22. 7. 1996; Opinion CES 987/97, 1. 10. 1997 on the Commission Working Paper: Towards the fifth framework programme — scientific and technological objectives — OJ C 355, 21. 11. 1997; Opinion CES 986/97, 2. 10. 1997 on the Impact on SMEs of the steady, widespread reduction in funds allocated to research and technological development in the EU — OJ C 355, 21. 11. 1997. 27. 4. 98 EN Official Journal of the European Communities C 129/11 approach which would draw a distinction between small technology-intensive enterprises or ‘precursors’ which have unused applied research capacity on the one hand, and on the other the majority of enterprises which simply make use of the ‘final products’ of RTD. 5. 2. Completeness and consistency of the system The Community patent would be one of the three Community pillars for protection of industrial property, namely: 4. Basic questions raised by the green paper — the Community patent; The green paper raises a number of questions; the most important of these are listed below. An attempt will be made to answer these and other questions in part 5 and the following parts of this opinion: — the Community mark, already up and running (2); — the Community design, which is in preparation (3). a) Is it really necessary to get the ‘Community patent’ off the ground? A simple harmonization of national laws could add the utility model (4) to these three pillars. b) How can the problem of languages and translations be solved? c) Is it possible to envisage a ‘variable geometry’ or ‘à la carte’ Community patent? d) Is it necessary to provide for the possibility of transfer from the Community patent to the European patent (and vice versa)? e) f) Is it possible and desirable to deprive national judges of the opportunity to revoke a Community patent? Is it necessary for the operator of the Community patent system to be totally self-financed through patent fees? 5. General comments In approaching the problems raised by the Commission green paper and the fundamental questions involved, it is thought necessary to adopt the following general criteria: 5. 3. Community patent and competitiveness of Com- munity industry 5. 3. 1. Launching a European patent system which includes the Community patent is essential if research findings and new technical and scientific knowledge are to be transformed into industrial and commercial successes, thereby putting an end to the ‘European innovation paradox’ and providing an incentive for private investment in RTD, which is currently much lower in the EU than in the USA and Japan. 5. 3. 2. The rules for the Community patent should be seen in the light of the fourth indent of the first paragraph of Treaty Art. 130, under which the aim of Community and Member State action to ensure competitiveness of Community industry is ‘fostering better exploitation of the industrial potential of policies of innovation, research and technological development’ (5). 5. 4. Community patent and innovation monitoring 5. 1. Patents and single internal market It is acknowledged that patenting is an important indicator of R&D capacity (6). The Committee has repeatedly stressed the need to harmonize patent law in the European Union in order to consolidate the single internal market (1). Thus, if the Community patent system becomes oper- ational and efficient at low cost, its use by Community However, even harmonization of certain substantive provisions of national law on patents is not sufficient to complete the single market. It appears to be necessary to introduce a single patent protection title, namely the Community patent. (1) Legal protection for biotechnological inventions (see Con- clusions 5) — OJ C 295, 7. 10. 1996. (2) Council Regulation No 40/94/EC, 20. 12. 1993. (3) Proposal for a European Parliament and Council Regu- lation on Community designs and models (COM(93) 342 final) in OJ C 29, 30. 1. 1994. (4) Green Paper — utility models in the single market — OJ C 174, 17. 6. 1996. (5) Green Paper on innovation, 1. 5. — OJ C 212, 22. 7. 1996. (6) Cf. Z. Griliches and others, ductivity’, Chicago, 1984. ‘R&D patents and pro- C 129/12 EN Official Journal of the European Communities 27. 4. 98 firms will also be a yardstick for their productivity in terms of innovation and valid R&D results. It is thus necessary to have a Community patent, while maintaining the national and European options. 5. 5. Need for competitive costs It is clear from the above data that European enterprises, especially SMEs, are at a cost disadvantage in protecting their innovations on their ‘domestic’ market (the EU), as compared with enterprises of the main competitive countries (USA and Japan) on their respective domestic markets (1). One of the essential requirements for the Community patent is therefore the containment of costs. 5. 6. Need for early proposals Apart from the economic and competition consider- ations mentioned in 5. 1 and 5. 3. 1 above, the Committee would stress the importance of issuing a draft regulation on the Community patent by spring 1999, in order to provide the EU with a competition instrument before going on to future enlargement. 6. Specific comments In the light of the above criteria, the ESC has the following comments on the basic questions raised by the green paper and set out above: 6. 1. Need for the Community patent According to some circles, the present system, based partly on national patents and partly on the centralized system for deposit and patent granting (European patent) has so far worked quite well: however, the needs of the single market appear to make it essential also to have a Community patent. Comparison with the main competitors (USA and Japan — see point 3 above) also brings out the strangeness of a ‘Europe system’ which, while preparing to introduce a single currency, does not yet have a unitary system for protecting inventions. One can also take account of the current success of the Community mark, which goes beyond the most optimistic expectations. This success (while remem- bering the very different characteristics of mark and patent) suggests that, if a protection right with Com- munity validity existed, enterprises would be prepared to adopt it. (1) See Section 3 above. The Community patent could be created (or revived) by adopting a Community Regulation under Article 235 of the EC Treaty. It is important for SMEs, and especially for those which operate solely on the domestic market, that the national patent offices should continue. In view of the rapid spread of technology these offices make a valuable contribution and are necessary to preserve national patent expertise. 6. 2. Language problem In tackling this crucial problem (perhaps the central problem for the Community patent) the following points should be borne in mind: It is legitimate for the Member States to be 6. 2. 1. reluctant a priori to give up using their national languages, but the dual nature of the patent should be borne in mind: on the one hand, an instrument of information on the state of the art, and on the other, a technical/legal instrument for protecting inventions. 6. 2. 2. Whereas it may be regarded as essential to have the patent in the national language when it functions as a legal instrument, other solutions are possible for its function as an information instrument on the state of the art. 6. 2. 3. According to reliable assessments, only a small percentage (1-3 %) of translations of patents issued by the European Patents Office are in fact consulted (2). 6. 2. 4. The problem of translations into the national languages also has political significance which justifies decisions at political level. Among the solutions presented in the green 6. 2. 5. paper, further attention should be given to the Package Solution presented by the EPO and mentioned by the Commission in the green paper, which in the Committee’s view could be adapted as follows: 6. 2. 5. 1. In accordance with the arrangements for the European patent (3), applications for Community patents should be deposited in one of the three official languages of the procedure (English, French or German), or there is the option as before of depositing them in the language of the Member State of the EU in which the applicant is established, with an obligation to send the translation in one of the aforementioned three official languages (2) Information provided by the president of the EPO, I. Kober, at the Epidos Annual Conference 1996, and recorded in the proceedings of the conference. (3) EPC, Article 14. 27. 4. 98 EN Official Journal of the European Communities C 129/13 of the procedure, by the deadline laid down in the regulation (1). 6. 3. Unacceptability of ‘à la carte’ Community patent 6. 2. 5. 2. The European Patent Office should prepare in the language of the procedure, a clear technical summary (enhanced abstract) of the patent application. This summary should be published simultaneously with the publication of the application. The EPO should see to the translation of the abstract into the other two official languages as well and publish it in the three languages via Internet. The EPO should forward these texts promptly to the Commission departments respon- sible for exploitation and dissemination of research results (DG XIII), for translation into all the other Community languages and publication through the CORDIS databank, so that they will be an effective, rapid instrument for dissemination of technical progress. 6. 2. 5. 3. Given the usefulness for dissemination of technical and scientific knowledge which translation of the abstract into the national languages would have, the translation costs would not be borne by the applicant for the patent, but by the EU, as a cost of exploitation and dissemination of research results. 6. 2. 5. 4. When the patent is granted, a translation should be made into the national languages of the Member States of the patent claims alone. These translations would be arranged and paid for by the applicants. 6. 2. 5. 5. Before any legal action which the patent holder wished to bring to safeguard his rights, the whole patent file should be translated in the country concerned. This translation would also be the responsibility of the patent holder and at his expense. Entrusting the preparation of the enhanced 6. 2. 6. abstract to the EPO would have the advantage that uniform criteria would be used. However, it would also be possible for the EPO to entrust translation of this summary into the national languages, under its own responsibility, to the national patent offices — if they were willing and able; in such cases the national patent offices responsible for translation should forward the translations to the Commission departments mentioned in point 6. 2. 5. 2 above for dissemination. 6. 2. 7. In future, in view of European union enlarge- ment, the Commission could look for other solutions — in the more general context of the Community’s language arrangements — especially as regards the impact on relative costs and the competitiveness of European industry. The ‘à la carte’ Community patent solution is 6. 3. 1. favoured by certain business and professional circles, where the need for a ‘flexible’ system is emphasized. In reality — while the applicant for a Com- 6. 3. 2. munity patent would retain the option of choosing a European patent at a certain stage of the procedure (see point 6. 4 below) — the ‘à la carte’ Community patent solution appears to contradict fundamental require- ments of the single market. It should therefore be firmly rejected. 6. 4. Option of converting a Community patent appli- cation into a European patent application 6. 4. 1. As noted above, this problem should be dis- tinguished from the ‘à la carte’ Community patent hypothesis, although in certain ways the practical effects could be similar. 6. 4. 2. In the context of a Community which is preparing for further enlargement, it seems reasonable to allow the applicant for a Community patent to be able to transform his application — before completion of the granting procedure — into a European patent application which, if successful, would give rise to a set of national patents for the countries concerned. 6. 4. 3. However, for reasons similar to those given in the preceding points on the ‘à la carte’ Community patent, it does not appear to be compatible with the requirements of the single market to allow a Community patent once granted to be transformed into a European patent, i. e. into a set of national patents. 6. 4. 4. Nor does it appear realistic to allow a European patent application to be transformed into a Community patent application, except in the case of a European patent covering all the Member States of the EU. 6. 4. 5. The ESC can therefore endorse the possibility of transforming a Community patent application into a European patent application if the request for transfor- mation is presented before the patent is granted. 6. 5. Legal questions On the delicate question of the respective jurisdictions of national courts and Community bodies, it seems reasonable to take as a starting point the system laid down by the Regulation on the Community mark with regard to forgery and validity of the Community marks (2). (1) Cf. ‘Implementing Regulations to the European Patent Convention’, Chapter 1. (2) Regulation No 40/954/EC, Article 91 and following. C 129/14 EN Official Journal of the European Communities 27. 4. 98 A similar system could be provided for the Community patent, with certain correctives to take account of the specific nature of the Community patent, and in particular of the high level of legal and technical qualifications required of a body which would be competent to declare such a patent invalid with effect throughout the EU’s territory. In the light of this, the following is a possible solution: 6. 5. 1. Each Member State designates for its own territory a small number of national courts — with a maximum of five for each state (1) — which are com- petent to judge in the first instance: 6. 5. 1. 1. munity patents; all actions relating to infringement of Com- 6. 5. 1. 2. Community patents; actions to determine non-infringement of 6. 5. 1. 3. counterclaims for revocation of the validity of a Community patent presented by the (alleged) infringer in the course of an infringement case. For the type of case mentioned in point 6. 5. 1. 3, two alternative solutions are set out below, both of them based on the need to allow the judge in an infringement case to pronounce also on the question of validity, and at the same time to limit the effect of the decision (so as to avoid irreparable consequences in the event of a faulty decision). In the first solution, any decision unfavourable to the validity of a Community patent would not have the effect of declaring it null and void with general appli- cation (‘erga omnes’). On the contrary, such an unfavour- able decision would simply have the effect of declaring the patent in question non-opposable to the alleged infringer, with limited reference to that judgement and that particular type of (alleged) infringement. (This first solution would have the advantage of clarifying the validity or invalidity of the patent at once, but as it would have only inter partes effect, it could cause further disputes on the same patent vis-à-vis other parties. ) As an alternative, the national courts selected in accord- ance with 6. 5. 1 above could be empowered to revoke a Community patent (subject to a counterclaim for revocation) with ‘erga omnes’ effect, but with a stipu- lation that revocation would be suspended until con- firmed in an appeal court. (This second possibility would have the advantage of avoiding a proliferation of (1) The suggested number of five is of course to some extent arbitrary. However, it is still preferable to indicate the precise number (however arbitrary) rather than resorting to the generic formulation of Article 91 of the Community Mark Regulation, namely a number as small as possible. The idea of designating in each Member State a single court of first instance appears above all to penalize the SMEs, whose connections with the regional environment are still very strong. court cases — precisely because the decision would have ‘erga omnes’ effect — but would have the disadvantage of not coming into effect immediately, as the result of an appeal would be awaited. ) 6. 5. 2. The aforementioned national courts would therefore have no competence as regards erga omnes cancellation of Community patents (unless of course the alternative in point 6. 5. 1. 3 above was chosen). Such competence would lie exclusively with: 6. 5. 2. 1. In the first instance, an appropriate cancel- lation division of the EPO or preferably a new specialized ad hoc court. 6. 5. 2. 2. In the second instance, a specialized chamber of the Court of First Instance of the European Communi- ties (CFI). 6. 5. 3. The specialized chamber of the CFI would also operate as a court of second instance for cases of infringement brought before the national courts. 6. 5. 4. Against decisions of the specialized chamber of the CFI a final appeal would be possible — solely for questions of law — to the Court of Justice of the European Communities. 6. 5. 5. In all cases, the national courts competent under point 6. 5. 1 above would have the power to take urgent decisions in favour of the patent holder, should it be deemed appropriate, applicable throughout the territory of the EU. 6. 6. The role of the national patent offices 6. 6. 1. In the overall system envisaged, the national offices would continue to play their present role with regard to national patents and European patents. 6. 6. 2. They should also play an active role in dissemi- nating and promoting patents as such and patent knowledge, including Community patents, especially with SMEs, professional associations, consultancies and independent inventors. In the case of SMEs, the action taken should include strengthening general cooperation with the organizations representing SMEs, micro- businesses and craft enterprises in the Member States. 6. 6. 3. For this function of diffusion and promotion, they should receive appropriate contributions from the Community Patent Office. These could take the form of a share of the maintenance fees for the Community patents. 6. 7. Tax-related questions 6. 7. 1. In a Community patents system, based on a Community Regulation (2), there would be no sense in dividing up fees among the Member States, although (2) See Point 6. 1 above. 27. 4. 98 EN Official Journal of the European Communities C 129/15 this is envisaged by the Community patent convention and the Community patent agreement (1). 6. 9. Other possible harmonizations at Community level 6. 7. 2. On the contrary, in principle the fees paid by users of this system should go to the manager of the system, namely the EPO, saving payment by EPO to the national patents offices of an appropriate contribution for the activities indicated in point 6. 6 above. 6. 7. 3. To make the Community patent system attrac- tive, there is a need to make the fees for its maintenance significantly lower than the fees for maintaining in force European patents covering the whole Community. 6. 8. Favourable conditions for the SMEs 6. 8. 1. In line with what is done in the USA, SMEs (to be defined as laid down in Commission Recommen- dation 96/280 of 3 April 1996), universities and non- profit research bodies should enjoy suitably reduced fees in the Community patent system (e. g. reduced by 50 %). 6. 8. 2. Specifically as regards SMEs, micro-businesses and craft enterprises, a pro-active policy needs to be launched for the purpose of maintaining and strengthen- ing their innovation capacity. To this end, in addition to reducing fees, it is necessary, within the representative organizations (trade associations, chambers of com- merce etc. ), to train advisers for the task of briefing enterprises directly and providing them with assistance in the innovation process right up to the patenting and marketing stage. Such a measure could be covered by the Fifth framework programme for research and technological development. 6. 9. 1. T h e p a t e n t a b i l i t y o f c o m p u t e r p r o g r a m s 6. 9. 1. 1. The Committee would point out in general terms that protection of computer programs through copyright is provided by Directive 91/250 (2). 6. 9. 1. 2. Moreover, the Committee thinks it desirable to amend Article 52(2)(c) of the European Patent Convention, which excludes computer programs from patentable inventions, but would stress that ‘software inventions’, to be patentable, should nonetheless consti- tute a ‘solution to a technical problem’. 6. 9. 2. T h e r i g h t o f p r i o r u s e The desirability of harmonizing the right of prior use should also be considered. 6. 9. 2. 1. This would mean defining, in appropriate and harmonized terms, to what extent a third party which has begun to use the invention in good faith (or has made serious effective preparations to use it on a commercial scale) could continue such use despite the granting of the Community patent to another party. I n v e n t i o n s o f e m p l o y e e s 6. 9. 3. It is not thought that the existing differences 6. 9. 3. 1. in the laws of the Member States with regard to the inventions of employees justify harmonization at Community level. In accordance with the principle of subsidiar- 6. 9. 3. 2. ity, the matter should continue to be regulated by the various national laws. 6. 9. 4. T h e n e e d f o r h a r m o n i z a t i o n i n t h e f i e l d o f b i o t e c h n o l o g y There is an urgent need to issue the directive on harmonization of patent law in the field of biotechno- logy, in order to avoid European enterprises being seriously disadvantaged in competition with their non- European rivals (particularly in the USA). (1) Cf. Article 20 of the Community patent agreement, on (2) Council Directive No 91/250/EEC, 14. 5. 1991 on legal financial costs and benefits. protection of computer programs. Brussels, 25 February 1998. The President of the Economic and Social Committee Tom JENKINS


title: REGULAMENTO (CE) Nº 441/98 DA COMISSÃO de 25 de Fevereiro de 1998 relativo à decisão de não dar seguimento ao vigésimo oitavo concurso público parcial do açúcar branco efectuado no âmbito do concurso público permanente referido no Regulamento (CE) nº 1408/97

eurovoc_concepts:
award of contract
white sugar

formats: pdf print

text: 26. 2. 98 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias L 56/7 REGULAMENTO (CE) Nº 441/98 DA COMISS(cid:212)O de 25 de Fevereiro de 1998 relativo (cid:133) decis(cid:209)o de n(cid:209)o dar seguimento ao vig(cid:130)simo oitavo concurso p(cid:156)blico parcial do a(cid:135)(cid:156)car branco efectuado no (cid:131)mbito do concurso p(cid:156)blico permanente referido no Regulamento (CE) nº 1408/97 A COMISS(cid:212)O DAS COMUNIDADES EUROPEIAS, Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Europeia, Tendo em conta o Regulamento (CEE) nº 1785/81 do Conselho, de 30 de Junho de 1981, que estabelece a organiza(cid:135)(cid:209)o comum de mercado no sector do a(cid:135)(cid:156)car (1), com a (cid:156)ltima redac(cid:135)(cid:209)o que lhe foi dada pelo Regula- mento (CE) nº 1599/96 (2), e, nomeadamente, o nº 5, segundo par(cid:145)grafo da al(cid:146)nea b), do seu artigo 17º, Considerando que, por for(cid:135)a do Regulamento (CE) nº 1408/97 da Comiss(cid:209)o, de 22 de Julho de 1997, relativo a um concurso p(cid:156)blico permanente para a determina(cid:135)(cid:209)o de direitos niveladores e/ou de restitui(cid:135)(cid:210)es (cid:133) exporta(cid:135)(cid:209)o de a(cid:135)(cid:156)car branco (3), procede-se a concursos p(cid:156)blicos parciais para a exporta(cid:135)(cid:209)o deste a(cid:135)(cid:156)car; que, nos termos do nº 2 do artigo 8º do Regulamento (CE) nº 1408/97 pode ser decidido n(cid:209)o dar seguimento a um determinado concurso p(cid:156)blico parcial; Considerando que as medidas previstas no presente regu- lamento est(cid:209)o em conformidade com o parecer do Comit(cid:130) de Gest(cid:209)o do A(cid:135)(cid:156)car, ADOPTOU O PRESENTE REGULAMENTO: Artigo 1º (cid:144) decidido n(cid:209)o dar seguimento ao vig(cid:130)simo oitavo concurso p(cid:156)blico parcial relativo ao a(cid:135)(cid:156)car branco efec- tuado por for(cid:135)a do Regulamento (CE) nº 1408/97 e cujo prazo para apresenta(cid:135)(cid:209)o das propostas findou em 25 de Fevereiro de 1998. Artigo 2º O presente regulamento entra em vigor na data da sua publica(cid:135)(cid:209)o no Jornal Oficial das Comunidades Euro- peias. (cid:144) aplic(cid:145)vel a partir de 26 de Fevereiro de 1998. O presente regulamento (cid:130) obrigat(cid:155)rio em todos os seus elementos e directamente aplic(cid:145)vel em todos os Estados-membros. Feito em Bruxelas, em 25 de Fevereiro de 1998. Pela Comiss(cid:209)o Franz FISCHLER Membro da Comiss(cid:209)o (1) JO L 177 de 1. 7. 1981, p. 4. (2) JO L 206 de 16. 8. 1996, p. 43. (3) JO L 194 de 23. 7. 1997, p. 16