title: Verordnung (EG) Nr. 386/98 der Kommission vom 18. Februar 1998 zur Festsetzung der Mindestverkaufspreise für Rindfleisch für den Verkauf im Rahmen der Ausschreibung nach der Verordnung (EG) Nr. 267/98

eurovoc_concepts:
EU Member State
agri-monetary policy
award of contract
beef
minimum price
selling price

formats: html pdf print

text: L 48/34 DE Amtsblatt der Europ(cid:132)ischen Gemeinschaften 19. 2. 98 VERORDNUNG (EG) Nr. 386/98 DER KOMMISSION vom 18. Februar 1998 zur Festsetzung der Mindestverkaufspreise f(cid:129)r Rindfleisch f(cid:129)r den Verkauf im Rahmen der Ausschreibung nach der Verordnung (EG) Nr. 267/98 DIE KOMMISSION DER EUROP(cid:142)ISCHEN GEMEINSCHAFTEN (cid:190) gest(cid:129)tzt auf den Vertrag zur Gr(cid:129)ndung der Europ(cid:132)ischen Gemeinschaft, gest(cid:129)tzt auf die Verordnung (EWG) Nr. 805/68 des Rates vom 27. Juni 1968 (cid:129)ber die gemeinsame Marktorgani- sation f(cid:129)r Rindfleisch (1), zuletzt ge(cid:132)ndert durch die Verordnung (EG) Nr. 2634/97 (2), auf Artikel 7 Absatz 3, insbesondere in Erw(cid:132)gung nachstehender Gr(cid:129)nde: Durch die Verordnung (EG) Nr. 267/98 der Kommis- sind bestimmte Mengen Rindfleisch ausge- sion (3) schrieben worden. Nach Artikel 9 der Verordnung (EWG) Nr. 2173/79 der Kommission (4), zuletzt ge(cid:132)ndert durch die Verordnung (EG) Nr. 2417/95 (5), m(cid:129)ssen die Mindestverkaufspreise f(cid:129)r das ausgeschriebene Fleisch aufgrund der eingegan- genen Angebote festgesetzt werden. Die in dieser Verordnung vorgesehenen Maßnahmen entsprechen der Stellungnahme des Verwaltungsaus- schusses f(cid:129)r Rindfleisch (cid:190) HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN: Artikel 1 Die Mindestverkaufspreise f(cid:129)r Rindfleisch f(cid:129)r die Ausschreibung gem(cid:132)ß der Verordnung (EG) Nr. 267/98, deren Frist f(cid:129)r die Einreichung der Angebote am 9. Februar 1998 abgelaufen ist, werden im Anhang zu dieser Verordnung festgesetzt. Artikel 2 Diese Verordnung tritt am Tag ihrer Ver(cid:148)ffentlichung im Amtsblatt der Europ(cid:132)ischen Gemeinschaften in Kraft. Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitgliedstaat. Br(cid:129)ssel, den 18. Februar 1998 F(cid:129)r die Kommission Franz FISCHLER Mitglied der Kommission (1) ABl. L 148 vom 28. 6. 1968, S. 24. (2) ABl. L 356 vom 31. 12. 1997, S. 13. (3) ABl. L 25 vom 31. 1. 1998, S. 69. (4) ABl. L 251 vom 5. 10. 1979, S. 12. (5) ABl. L 248 vom 14. 10. 1995, S. 39. 19. 2. 98 DE Amtsblatt der Europ(cid:132)ischen Gemeinschaften L 48/35 ANEXO (cid:190) BILAG (cid:190) ANHANG (cid:190) PAQAQTGLA (cid:190) ANNEX (cid:190) ANNEXE (cid:190) ALLEGATO (cid:190) B(cid:246)LAGE (cid:190) ANEXO (cid:190) LIITE (cid:190) BILAGA Estado miembro Medlemsstat Mitgliedstaat Jq(cid:145)tor l(cid:146)kor Member State (cid:144)tat membre Stato membro Lidstaat Estado-membro J(cid:132)senvaltio Medlemsstat Productos Produkter Erzeugnisse Pqo(cid:152)(cid:149)mta Products Produits Prodotti Producten Produtos Tuotteet Produkter Precio m(cid:146)nimo expresado en ecus por tonelada Mindstepriser i ECU/ton Mindestpreise, ausgedr(cid:129)ckt in ECU/Tonne Ek(cid:145)wister pyk(cid:147)seir ejvqaf(cid:149)lemer se Ecu am(cid:145) t(cid:149)mo Minimum prices expressed in ECU per tonne Prix minimaux exprim(cid:130)s en (cid:130)cus par tonne Prezzi minimi espressi in ecu per tonnellata Minimumprijzen uitgedrukt in ecu per ton Pre(cid:135)o m(cid:146)nimo expresso em ecus por tonelada V(cid:132)himm(cid:132)ishinnat ecuina tonnia kohden ilmaistuna Minimipriser i ecu per ton a) Carne con hueso (cid:190) Kød, ikke udbenet (cid:190) Fleisch mit Knochen (cid:190) Jq(cid:146)ata le j(cid:149)jaka (cid:190) Bone-in beef (cid:190) Viande avec os (cid:190) Carni non disossate (cid:190) Vlees met been (cid:190) Carne com osso (cid:190) Luullinen naudanliha (cid:190) K(cid:148)tt med ben DEUTSCHLAND (cid:190) Vorderviertel (cid:190) Hinterviertel DANMARK (cid:190) Bagfjerdinger ITALIA FRANCE (cid:190) Quarti anteriori (cid:190) Quarti posteriori (cid:190) Quartiers avant (cid:190) Quartiers arri(cid:138)re BELGIQUE (cid:190) Quartiers arri(cid:138)re/Achtervoeten (cid:153)STERREICH (cid:190) Vorderviertel (cid:190) Hinterviertel NEDERLAND (cid:190) Achtervoeten ESPA(cid:158)A (cid:190) Cuartos delanteros (cid:190) Cuartos traseros (cid:190) 1 210 (cid:190) (cid:190) (cid:190) (cid:190) (cid:190) (cid:190) (cid:190) 1 240 (cid:190) (cid:190) (cid:190) b) Carne deshuesada (cid:190) Udbenet kød (cid:190) Fleisch ohne Knochen (cid:190) Jq(cid:146)ata wyq(cid:148)r j(cid:149)jaka (cid:190) Boneless beef (cid:190) Viande d(cid:130)soss(cid:130)e (cid:190) Carni senza osso (cid:190) Vlees zonder been (cid:190) Carne desossada (cid:190) Luuton naudanliha (cid:190) Benfritt k(cid:148)tt IRELAND (cid:190) shank (code INT 11) (cid:190) thick flank (code INT 12) (cid:190) topside (code INT 13) (cid:190) silverside (code INT 14) (cid:190) rump (code INT 16) (cid:190) striploin (code INT 17) (cid:190) flank (code INT 18) (cid:190) fore rib (code INT 19) (cid:190) shin (code INT 21) (cid:190) shoulder (code INT 22) (cid:190) brisket (code INT 23) (cid:190) forequarter (code INT 24) (cid:190) 1 601 1 737 (cid:190) (cid:190) (cid:190) (cid:190) (cid:190) (cid:190) (cid:190) (cid:190) (cid:190)


title: KOMISSION ASETUS (EY) N:o 391/98, annettu 18 päivänä helmikuuta 1998, puuvillan, josta siemeniä ei ole poistettu, maailmanmarkkinahinnan ja tuen ennakon määrän vahvistamisesta

eurovoc_concepts:
Greece
Spain
cotton
farm price support
production aid
world market price

formats: pdf print

text: L 48/44 FI Euroopan yhteis(cid:148)jen virallinen lehti 19. 2. 98 KOMISSION ASETUS (EY) N:o 391/98, annettu 18 p(cid:132)iv(cid:132)n(cid:132) helmikuuta 1998, puuvillan, josta siemeni(cid:132) ei ole poistettu, maailmanmarkkinahinnan ja tuen ennakon m(cid:132)(cid:132)r(cid:132)n vahvistamisesta EUROOPAN YHTEIS(cid:153)JEN KOMISSIO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteis(cid:148)n perustamissopi- muksen, ottaa huomioon Kreikan liittymisasiakirjan ja erityisesti puuvillaa koskevan p(cid:148)yt(cid:132)kirjan n:o 4, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna neuvoston asetuksella (EY) N:o 1553/95 (1), 3 ja 10 kohdan, ottaa huomioon puuvillan tukij(cid:132)rjestelm(cid:132)n yleisist(cid:132) s(cid:132)(cid:132)n- n(cid:148)ist(cid:132) ja asetuksen (ETY) N:o 2169/81 kumoamisesta 29 p(cid:132)iv(cid:132)n(cid:132) kes(cid:132)kuuta 1995 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1554/95 (2), sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 1584/96 (3), ja erityisesti sen 3, 4 ja 5 artiklan, sek(cid:132) katsoo, ett(cid:132) v(cid:132)liajoin puuvillan, s(cid:132)(cid:132)nn(cid:148)llisin asetuksen (EY) N:o 1554/95 3 artiklan mukaan puuvillan, josta siemeni(cid:132) ei ole poistettu, maailmanmarkkinahinta m(cid:132)(cid:132)ritet(cid:132)(cid:132)n josta siemenet on poistettu, maailmanmarkkinahinnan perus- teella ottamalla huomioon aikaisempi suhde puuvillalle, josta siemenet on poistettu, k(cid:132)ytetyn maailmanmarkkina- josta siemeni(cid:132) ei ole poistettu, hinnan ja puuvillalle, t(cid:132)m(cid:132) aikai- lasketun maailmanmarkkinahinnan v(cid:132)lill(cid:132); sempi suhde on vahvistettu yksityiskohtaisista s(cid:132)(cid:132)nn(cid:148)ist(cid:132) puuvillan tukij(cid:132)rjestelm(cid:132)n soveltamisesta 3 p(cid:132)iv(cid:132)n(cid:132) toukokuuta 1989 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 1201/89 (4), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1740/97 (5), 1 artiklan 2 kohdassa; jos maailmanmarkkinahintaa ei voida t(cid:132)ll(cid:132) tavoin m(cid:132)(cid:132)ritt(cid:132)(cid:132), hinta vahvistetaan viimeksi m(cid:132)(cid:132)ritetyn hinnan perus- teella, asetuksen (EY) N:o 1554/95 4 artiklan nojalla puuvillan, josta siemenet on poistettu, maailmanmarkkinahinta m(cid:132)(cid:132)ritet(cid:132)(cid:132)n tuotteelle, jolla on tietyt ominaisuudet ja otta- malla huomioon edullisimmat kyseisill(cid:132) markkinoilla tehdyt tarjoukset ja hinnat, joita pidet(cid:132)(cid:132)n markkinoiden todellista suuntausta edustavina; t(cid:132)t(cid:132) hinnanm(cid:132)(cid:132)rityst(cid:132) varten lasketaan pohjoiseurooppalaiseen satamaan cif- toimituksena kuljetetusta, kansainv(cid:132)lisen kaupan kannalta edustavimpana l(cid:132)ht(cid:148)isin olevasta tuotteesta tehtyjen tarjousten sek(cid:132) yhden tai useamman eurooppalaisen p(cid:148)rssin t(cid:132)llaiselle tuotteelle noteeraamien josta siemenet on poistettu, maailmanmarkkinahinnan m(cid:132)(cid:132)rit- toimittajamaista puuvillan, keskiarvo; pidetyist(cid:132) hintojen (1) EYVL L 148, 30. 6. 1995, s. 45 (2) EYVL L 148, 30. 6. 1995, s. 48 (3) EYVL L 206, 16. 8. 1996, s. 16 (4) EYVL L 123, 4. 5. 1989, s. 23 (5) EYVL L 244, 6. 9. 1997, s. 1 t(cid:132)miseksi n(cid:132)iden perusteiden mukauttamisesta s(cid:132)(cid:132)det(cid:132)(cid:132)n toimitetun tuotteen laadusta tai tarjouksista ja kursseista johtuvien erojen huomioon ottamiseksi; n(cid:132)m(cid:132) mukau- tukset on vahvistettu asetuksen (ETY) N:o 1201/89 2 artiklassa, edell(cid:132) tarkoitettujen perusteiden soveltaminen johtaa puuvillan, josta siemeni(cid:132) ei ole poistettu, maailmanmark- kinahinnan ilmoitetulle tasolle, vahvistamiseen j(cid:132)ljemp(cid:132)n(cid:132) ja asetuksen (EY) N:o 1554/95 5 atiklan 3 kohdassa s(cid:132)(cid:132)de- t(cid:132)(cid:132)n, ett(cid:132) tuen ennakon m(cid:132)(cid:132)r(cid:132) on tavoitehinta v(cid:132)hennet- tyn(cid:132) maailmanmarkkinahinnalla ja taatun enimm(cid:132)is- m(cid:132)(cid:132)r(cid:132)n ylittyess(cid:132) sovellettavalla mallilla lasketulla alen- nuksella, mutta puuvillan, josta siemeni(cid:132) ei ole poistettu, arvioidun tuotannon 15 prosentilla korotetulla m(cid:132)(cid:132)r(cid:132)ll(cid:132); komission asetuksessa (EY) N:o 1670/97 (6) vahvistetaan markkinointivuoden 1997/98 arvioitu tuotannon taso; t(cid:132)m(cid:132)n menetelm(cid:132)n soveltaminen johtaa ennakon m(cid:132)(cid:132)r(cid:132)n vahvistamisen j(cid:132)senvaltioittain j(cid:132)ljemp(cid:132)n(cid:132) ilmoitetulle tasolle, ON ANTANUT T(cid:142)M(cid:142)N ASETUKSEN: 1 artikla Puuvillan, josta siemeni(cid:132) ei ole poistettu, asetuksen 1. (EY) N:o 1554/95 3 artiklassa tarkoitettu maailmanmark- kinahinta vahvistetaan 33,793 ecuksi 100:aa kilogrammaa kohden. 2. Asetuksen (EY) N:o 1554/95 5 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu tuen ennakon m(cid:132)(cid:132)r(cid:132) on: (cid:190) Espanjan osalta 33,601 ecua 100:aa kilogrammaa kohden (cid:190) Kreikan osalta 39,660 ecua 100:aa kilogrammaa kohden (cid:190) muiden j(cid:132)senvaltioiden osalta 72,507 ecua 100:aa kilogrammaa kohden. 2 artikla T(cid:132)m(cid:132) asetus tulee voimaan 19 p(cid:132)iv(cid:132)n(cid:132) helmikuuta 1998. (6) EYVL L 237, 28. 8. 1997, s. 1 19. 2. 98 FI Euroopan yhteis(cid:148)jen virallinen lehti L 48/45 T(cid:132)m(cid:132) asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, j(cid:132)senvaltioissa. ja sit(cid:132) sovelletaan sellaisenaan kaikissa Tehty Brysseliss(cid:132) 18 p(cid:132)iv(cid:132)n(cid:132) helmikuuta 1998. Komission puolesta Franz FISCHLER Komission j(cid:132)sen


title: Lovgivningsmæssig beslutning med Europa-Parlamentets udtalelse om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EØF) nr. 3950/92 om en tillægsafgift på mælk og mejeriprodukter (KOM(97)0606 C4-0653/97 97/0328(CNS))

eurovoc_concepts:
agricultural levy
milk
milk product
regulation of agricultural production


title: Resolución legislativa que contiene el dictamen del Parlamento Europeo sobre la propuesta de Reglamento (CE) del Consejo por el que se modifica el Reglamento (CEE) nº 1210/90 por el que se crea la Agencia Europea de Medio Ambiente y la red europea de información y de observación sobre el medio ambiente (COM(97)0282 C4-0363/97 97/0168(SYN) )

eurovoc_concepts:
European Environment Agency
data collection
environmental cooperation
environmental monitoring
environmental protection
environmental research
exchange of information
information network
information system
statistics


title: 98/169/CE, CECA, Euratom: Decisão dos Representantes dos governos dos Estados-Membros de 18 de Fevereiro de 1998 relativa à nomeação de um advogado-geral do Tribunal de Justiça das Comunidades Europeias

eurovoc_concepts:
Court of Justice of the European Union
appointment of staff
member of the Court of Justice (EU)

text: L 63/24 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias 4. 3. 98 II (Actos cuja publica(cid:135)(cid:209)o n(cid:209)o (cid:130) uma condi(cid:135)(cid:209)o da sua aplicabilidade) CONFER(cid:219)NCIA DOS REPRESENTANTES DOS GOVERNOS DOS ESTADOS-MEMBROS DECIS(cid:212)O DOS REPRESENTANTES DOS GOVERNOS DOS ESTADOS-MEMBROS de 18 de Fevereiro de 1998 relativa (cid:133) nomea(cid:135)(cid:209)o de um advogado-geral do Tribunal de Justi(cid:135)a das Comuni- dades Europeias (98/169/CE, CECA, Euratom) OS REPRESENTANTES DOS GOVERNOS DOS ESTADOS- -MEMBROS DAS COMUNIDADES EUROPEIAS, Giuseppe Tesauro, ou seja, at(cid:130) 6 de Outubro de 2000, e em sua substitui(cid:135)(cid:209)o, Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Europeia e, nomeadamente, o seu artigo 167º, DECIDEM: Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Europeia do Carv(cid:209)o e do A(cid:135)o e, nomeadamente, o seu artigo 32º B, Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Europeia da Energia At(cid:155)mica e, nomeadamente, o seu artigo 139º, Considerando que, nos termos dos artigos 7º e 8º do Protocolo relativo ao Estatuto do Tribunal de Justi(cid:135)a CE e das disposi(cid:135)(cid:210)es correspondentes dos protocolos relativos aos estatutos do Tribunal CECA e CEEA e na sequ(cid:136)ncia da demiss(cid:209)o de Giuseppe Tesauro, advogado-geral do Tribunal de Justi(cid:135)a CE, se deve nomear um advogado- -geral para o per(cid:146)odo remanescente do mandato de Artigo 1º Antonio Saggio (cid:130) nomeado advogado-geral do Tribunal de Justi(cid:135)a das Comunidades Europeias a contar da data em que prestar juramento e at(cid:130) 6 de Outubro de 2000. Artigo 2º A presente decis(cid:209)o ser(cid:145) publicada no Jornal Oficial das Comunidades Europeias. Feito em Bruxelas, em 18 de Fevereiro de 1998. O Presidente S. WALL


title: Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa- Parlamentet om fjernelse og bortskaffelse af nedlagte offshore olie- og gasinstallationer

eurovoc_concepts:
North Sea
environmental protection
marine pollution
offshore oil structure
oil industry

text: KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER Bruxelles, den 18. 02. 1998 KOM(1998) 49 endelig udg. MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET OG EUROPA-PARLAMENTET om fjernelse og bortskaffelse af nedlagte offshore olie- og gasinstallationer Indledning I juni 1995 besluttedc Shcll efter at havc modtaget en tilladelse fra den britiske regering at bortskaffe Brent Spar, en nedlagt olielagringsplatform, ved at sænke den på dybt vand i det nordlige Atlanterhav. Delte åbnede på ny en omfattende debat om hele spørgsmålet omkring bortskaffelse af nedlagte olie- og gasinstallationer i europæiske farvande, hvoraf der findes omkring 600. Beslutningen blev truffet efteffølgende samtidigt med afholdelsen af nordsøkonferencen, og flertal af de ministererklæring opfordrede et tilstedeværende ministre og kommissæren forbud mod bortskaffelse af alle sådanne til et fuldstændigt installationer på havet for at beskytte havmiljøet. Dette gjaldt ikke den britiske og den norske minister, dcr repræsenterer de to eneste lande, som har et betydeligt antal størrc installationer, der i henhold til de nuværende retningslinjer kan komme i bctragtning til bortskaffelse til havs. i den Brcnl Spar sagcn gav unlcdning til bctydelig inleresse i olTcnllighcdcn og viste problemerne med at gcnnemføre en bortskaffelsespolitik, der ikke har tilstrækkelig bred opbakning. I lyset af en koordineret kampagne, der omfattede en boykot af Shell- produkter i flere medlemsstater, omstødte Shell omsider sin beslutning, og Brent Spar blev bugseret til en norsk fjord, mens alle mulighederne for bortskaffelse blev undersøgt. Efter denne detaljerede gennemgang i januar 1998 meddelte Shell, at man nu søger britisk godkendelse til at skrotte overbygningen på land og demontere og genanvende skroget som en del af en kajudvidelse i Norge. Siden da er spørgsmålet blevet drøftet indgående i OSPAR, og drøftelserne omkring bortskaffelse af sådanne installationer forsætter. En beslutning om forebyggelse, nedbringelse og kontrol med forurening fra bortskaffelse af nedlagte offshore-installationer under konventionen om beskyttelse af havmiljøet i det nordøstlige Atlanterhav (1992 OSPAR-konventionen1) forventes vedtaget på et ministcrmøde under konventionen, som skal afholdes i Portugal i juli 1998. Dcr findes stadig store forskelle, men der er generel enighed om, at høringsproccssen, hvis mangler var en faktor i Brent Spar sagen, skal forbedres, og at beloninstallationer skal behandles separat. Disse og andre centrale spørgsmål drøftes på nuværende tidspunkt indgående. 1. Baggrund På nordsøkonferencen i juni 1995 indtog Kommissionen den holdning, at den 1. 1 foretrukne bortskaffelsesmetode for offshore olie- og gasinstallationer var at genanvende eller bringe dem på land, hvor de kan genbruges og uundgåeligt affald bortskaffes. 1 I denne meddelelse er henvisninger til OSPAR henvisninger til konventionen om forhindring af havforurening ved dumping fra skibe og luftfartøjer ("Oslo-konventionen"), underskrevet i Oslo den 15. februar 1972 og, når den træder i kraft, til dens efterfølger konventionen om beskyttelse af havmiljøet i det nordøstlige Atlanterhav, underskrevet i Paris den 9. september 1992, samt til de udøvende kommissioner, der er nedsat under disse konventioner. -2 Kominissionen undcrskrcv derfor minislererklæringen, dcr oplbrdrcr til cn sådun bortskaffelse, og hvori dc kontrahercndc parlcr i Oslo- og Paris-konventionen om bcskyttelse af havmiljøct i det nordøstlige Atlanterhav (der omfatter Nordsøen i det område, der er omfattet af konventionen) ("OSPAR") opfordres til at gennemføre denne inden 1997. Det Forenede Kongerige og Norge afgav dissens, mens Frankrig erklærede, at man opfattede erklæringen som gældende for stålkonstruktioner. På det efterfølgende møde i OSPAR-kommissionen blev der truffet en 1. 2. flertalsbeslutning om udarbejdelse af et moratorium om bortskaffelse på havet, mens man afventede vedtagelse af en ny beslutning om bortskaffelse. Det Forenede Kongerige og Norge valgtc ikke at dcltage i denne beslutning, mens Frankrig stod vcd den holdning, som landct havdc indtagct på nordsøkonfcrencen. Denne beslutning drøftcs nu i OSPAR, idet der gøres en slor indsals for at nå frcm lil enighcd. 1. 3. Kommissionens tjenestegrenc bestilte en fælles undersøgelse vcd en anerkendt offshore ingcniørvirksomhcd af dc tckniske, miljømæssigc og økonomiske aspekter af fjernelse og bortskaffelse af sådanne installalioner. Denne undersøgelse blev afsluttet i november 1996, og rapporten2 blev omdelt og drøftet med medlemsstaterne og EØS- landene, NGO'er på miljøområdet og industrien. Den blev ligeledes omdelt til de kontraherende parter i OSPAR som bidrag til deres drøftelser. 1. 4. Det vigtigste incitament til undersøgelsen kom fra Brent Spar hændelsen og ministererklæringen fra nordsøkonferencen i juni 1995. Dette var helt klart et spørgsmål, der havde betydning for Fællesskabet, og da der ikke fandtes nogen aftale mellem de berørte lande, mente man, at det ville være hensigtsmæssigt, at der blev foretaget en indgåendc teknisk undersøgelse, som kunne hjælpe Kommissionen og andre interessercde parter (for undersøgelsen er blevct gjort bredt tilgængelig) til at vurdcrc den bedste frcmgangsmådc på grundlag af ct indgåendc kendskab til de pågældcndc spørgsmål. til frcm 1. 5. Undersøgelsen nåcdc lo hovedkonklusioner. For dc slorc betoninstallationer er metoder til fuldstændig fjernelse ugennemprøvede og en sådan fjernelse vil sandsynligvis ikke give nogen miljømæssig fordel, og det er umuligt at fastsætte omkostningerne på nuværende tidspunkt. For restens vedkommende (dvs. stålkonstruktioner), med undtagelse af et begrænset antal installationer, er fuldstændig fjernelse teknisk mulig og økonomisk bæredygtig, når de samlede udgifter til fjernelse af alle installationer betragtes under et, og kan gennemføres på en sikker måde. 2 A Technical Review of the possible Methods of Decommissioning and Disposing of Offshore Oil an i Gas installations - John Brown bv -3 For allc bortskaffelsesmulighederne kan miljøvirkningerne fra rester af 1. 6. toksiskc cller larligc sloffcr ncdbringcs lil acccplablc nivcaucr forudsat, at dissc indcslultcs, Ijcrncs og bortskaffcs omhyggcligl. I'uldstændig Ijernelsc og bortskaffelse på land villc sikre, at stålet kan genbruges. Det er endvidere indlysende, at der afhængigt af de valgte metoder til fjernelse og bortskaffelse vil kunne efterlades betydelige mængder nedrivningsaffald og andet affald på havbunden på det sted, hvor installationen har stået og på et eventuelt bortskaffelsessted. 1. 7. De samlede ekstraomkostninger ved at bringe stålplatforme på land til genbrug frem for blot at anvende det absolutte minimum, der "kræves" i Den Internationale Søfartsorganisations (IMO) retningslinier, blev anslået til op til 2 mia. ECU over 25 år eller gennemsnitligt 80 mio. ECU om året. En sådan beslutnings indvirkning på de samlcdc produktionsomkostningcr for olic og gas ville være ubetydelige, selv om omkostningslbrskcllcn for vissc cnkcltinslallalioncr kunnc værc bctydelig for den pågældcndc bcdriftshcrrc (jf. ligclcdes alsnil 4. 3. ). 1. 8. I de curopæiskc farvande cr der i øjeblikket omkring 600 inslallationer. Det cr vanskcligt at angivc det nøjagtigc antal på grund af de forskellige dcflnitioncr på, hvad der udgør en bcstemt installation - for ekscmpcl hvor to platforme er forbundet med en fast bro, og nogle installationer ligger på grænsen for vægt og vanddybde. Der er imidlertid generel enighed om, at der blandt de 600 er omkring 100 store stålinstallationer og omkring 20 store betonkonstruktioner, der falder inden for den kategori, for hvilken delvis fjernelse på nuværende tidspunkt er tilladt i henhold til de retningslinjer, som IMO har fastlagt for at garantere sikker navigation. Disse retningslinjer dækker kun fjernelse og beskæftiger sig ikke med spørgsmål omkring bortskaffelse. De store stålkonstruktioner befinder sig hovedsageligt i britiske (omkring 60) og norske (omkring 30) farvande. I øjeblikket befinder enkelte sådanne installationer (omkring 10 i alt) sig i irske, italienske og spanske farvande. Efterhånden som der gøres nye fund, kan antallet naturligvis stige. De 100 stålinstallationer udgør omkring 85% af den samlede stålmasse i Nordsøens offshore- inslallationcr. Slorc betoninstallalioner findes på nuværende tidspunkt udclukkende i britiske og norske farvande. 2. Intcrnational lovgivning 2. 1. Der findes en omfattende international lovgivning (regionale og globale konventioner og retningslinjer), EU-lovgivning og national lovgivning, der dækker fjernelse og bortskaffelse af nedlagte offshore olie- og gasinstallationer. De vigtigste tekster er: Genéve-konventionen om kontinentalsoklen 1958 (global) De Forenede Nationers havretskonvention 1982 ('UNCLOS') London- (Dumping) konventionen 1972 ('LC') (global) Den Internationale Søfartsorganisations retningslinier og normer for fjernelse af Offshoreinstallationer og -strukturer på kontinentalsoklen 1989 (IMO) (global) Basel-konventionen om kontrol med grænseoverskridende overførsel af farligt affald og bortskaffelse heraf 1989 (global) Oslo- og Paris-konventionen ('OSPAR') 1992 og dens forløbere Oslo- konvcntionen 1972 og Paris-konventionen 1974 (regional) Helsinki-konventionen om Beskyttelsc af llavmiljøet i Østersøområdet 1992 (regional) Bareelona-konvenlionen om bcskyltclsc af Middclhavct mod forurcning 1976 (regional) Jf. afsnit 5 for relevant EU-Iovgivning. 2. 2. Reglerne og forskrifterne udvikler sig efterhånden, som industrien udvider sine aktiviteter, og miljøspørgsmål far større opmærksomhed, og der findes ikke noget fælles juridisk grundlag som sådan. I nogle tilfælde behandles spørgsmål fjernelse og bortskaffelse adskilt, mens andre tilfælde, der behandler bortskaffelse, også indirekte må omfatte fjernelse. Det skal bemærkes, at disse internationale og regionale konventioner og retningslinjer kun indeholder minimumsstandarder, og de enkelte medlemsstater kan pålægge strengere betingelser. Den oprindcligc Genéve-konvention opfordrede til en fuldstændig fjernelse, 2. 3. mens UNCLOS (som endnu ikke er blevet ratificeret af alle underskrivenele parter) opretholdt kravet om fjernelse som hovedregel, men indførte muligheden for delvis fjernelse og dermed reelt nogen bortskaffelse på havet. I forbindelse med delvis fjernelse kræver UNCLOS, at der tages hensyn til retningslinjer fastlagt af IMO for at garantere sikker navigation. London-konventionen omhandler bortskaffelse gennem dumping til havs og 2. 4. tillader, at bortskaffelse af olieinstallationer på havet overvejes efter en evaluering i hvert enkelt tilfælde. Den kræver ligeledes, at en tilladelse til dumping afslås, hvis der findes muligheder for genanvendelse, genbrug eller behandling af affald uden større risici for menneskers sundhed eller miljøet og uden uforholdsmæssigt store omkostninger. 2. 5. IMO's retningslinjer deflnerer hovedsageligt tekniske kriterier (vanddybde og vægtkriterier) for platforme, der kan komme i betragtning til blot delvis fjernelse, og specificerer den nødvendige vanddybde efter delvis fjernelse for at sikre skibsfartens sikkerhed. Det centrale kriterium for en sådan overvejelse er, at installationerne skal befinde sig på mere end 75 meters dybde eller veje mere end 4 000 tons. En henstilling til London Konventionens videnskabelige gruppe om, at disse retningslinjer bør tages op til fornyet gennemgang, vil blive behandlet af de kontraherende parters rådgivende udvalg i november. 2. 6. Basel-konventionen omhandler grænseoverskridende bevægelser af farligt affald og bortskaffelse heraf. Fællesskabet er part i konventionen, og det samme er medlemsstaterne. Selv om denne konvention ikke indeholder nogen specifikke bestemmelser om bortskaffelse af offshore-installationer eller om bortskaffelse af affald på havet, kræver den dog, at parterne sikrer, at frembringelse af farligt affald begrænses til et minimum, og at en miljømæssig forsvarlig forvaltning af farligt affald garanteres, hvor frembringelse af farligt affald ikke kan undgås. -5 2. 7. En række regionale havkonventioner, der omhandler beskyttelse af havmiljøet, indeholder krav til installationer i bestemte have. Det Europæiske Fællesskab er part i Helsinki-konventionen, der omfatter Østersøen og kræver fuldstændig fjernelse og bortskaffelse på land, og i Barcelona-konventionen, der omfatter Middelhavet og gentager kravene i UNCLOS. Endelig har Det Europæiske Fællesskab underskrevet OSPAR-konventionen og er ved at blive part i den. 2. 8. Konventioner på regionalt plan kan føre til forskellige standarder regionerne imcllcm. For cksempel drøfter OSPAR-konvcnlioncn (12 medlemsslater, 2 EØS- landc, I trcdjchind og Dcl Europæiske Fællesskab) i ojeblikkel dellc einnc. Ilclsinki- konventioncn (4 mcdlcmsslalcr, 5 tredjelande og Det Europæiske Fællesskab) har allerccle beslutlct, at allc ncdlagte installationer skal "Ijernes luldstændigl og bringcs på land". landbaseret 2. 9. OSPAR kombinerer Paris-konventionen, der omhandler forurening, hvor Fællesskabet er underskrivende part, og Kommissionen forhandler på Fællesskabets vegne, og Oslo-konventionen, der omhandler havbaseret forurening, hvor Fællesskabet er observatør. I oktober 19973 besluttede Fællesskabet at ratificere konventionen, og den forventes nu at træde i kraft i begyndelsen af 1998. 2. 10. De enkelte lande har ligeledes deres egen interne lovgivning og deres egne forskrifter. Generelt behandler Det Forenede Kongerige og Norge hver enkelt installation for sig inden for rammerne af IMO's retningslinjer, mens de andre lande har politikker, der kræver bortskaffelse på land, selv om det skal nævncs, at praktisk tagel allc deres installationer i henhold til rctningslinjerne fra IMO og i Oslo- konventionen skullc Ijernes luldstændigl under allc omstændigheder. 3. 1. De senéste drøftelser har fundet sted inden for OSPAR - som følge af ministererklæringen på nordsøkonferencen, hvori der opfordredes til en OSPAR- beslutning til gennemførelse af erklæringen. Spørgsmålet er vanskeligt at løse, da de kontraherende parter i OSPAR-konventionen kan vælge at stå uden for de beslutninger, der træffes under den. Derfor er enighed en forudsætning for, at der kan træffes en meningsfuld beslutning. 3. 2. Kommissionens tjenestegrene har deltaget i de indledende drøftelser under OSPAR-paraplyen, og et udkast til beslutning skulle foreligge til drøftelse på OSPAR-ministerkonferencen i juli 1998. Et foreløbigt udkast til beslutning er blevet udarbejdet, mcn de centralc spørgsmål er sladig uløste. De væsentligstc områder, hvor der hcrsker uenighed, og som til dcls hænger sammen, er: Ref. til EFT -6 Bcslulningcns struklur - Mens Dcl Forencdc Kongerigc og Norge går ind for cn gcncrcl adgang lil at overvejc bortskaffclse til havs kombinerct mcd cn liste over kalcgoricr af installationcr, for hvilkc cn sådan borlskaffclse er forbudt (forbudsliste), går tlc andre konlrahcrende parler ind for cn bcslulning bascrcl på et gcnerell forbud mod dumping mcd cn lislc over installationcr, der ikke dcsto mindre kan kommc på tale til bortskaffclse til havs (omvendt liste). De seneste ministerudtalelser fra Det Forenede Kongerige tyder imidlertid på, at Det Forenede Kongerige med tiden vil acceptere den omvendte liste, hvis der kan gøres tilstrækkelige fremskridt på andre områder af det udkast, der i øjeblikket drøftes. Spørgsmålet om en undtagelsesklausul - Det Forenede Kongerige og Norge har foreslået, at deres "forbudsliste" suppleres med en undtagelsesklausul, der under visse omstændigheder ville tillade, at installationer på forbudslisten også ville kunne komme i betragtning til bortskaffelse til havs. De har ligeledes foreslået, at den omvendte liste, såfremt denne fremgangsmåde vedtages, ligeledes suppleres med en undtagelsesklausul, der ville gøre det muligt for de installationer, som ikke er opført på den omvendte liste, at komme i betragtning til bortskaffelse til havs. De andre kontrahercnde partcr ser ud til at sæltc spørgsmålstcgn ved det reelle behov for en sådan undtagelsesklausul, særlig i forbindclsc med forbudslisten, og der er undcr alle omslændigheder ikke enighcd om de cventuclle kritcrier for at faslsætte sådanne undtagelscr. Definitionen af de tekniske karakteristika for kategorier af (store stål-) installationer, for hvilke beslutningen vil tillade, at bortskaffelse til havs overvejes. Det Forenede Kongerige og Norge ønsker at sikre, at alle installationer, der i henhold til IMO's retningslinjer i betragtning til bortskaffelse til havs. De andre kontraherende parter ønsker at forbyde bortskaffelse af stålinstallationer eller at begrænse det antal, der vil kunne komme i betragtning til bortskaffelse på havet, ved at indføre strengere tekniske kriterier end dem, der er fastsat i IMO's retningslinjer for fjernelse. ikke kræves fjernet fuldstændigt, kan komme Fremtidige installationer - IMO's retningslinjer skelner kun mellem eksisterende installationer, og installationer, der oprettes cfter 1. januar 1998, ved, at kriteriet om vanddybden øgcs fra 75 m til 100 m, og ved at de nye installationcr skal designcs på en sådan niåde, at dc kan Ijcrncs. Det Forencdc Kongerige og Norge synes at onskc en gentagclsc af denne bchandling i OSPAR-beslutningcn, mens de andre konlrahcrende parter synes at ville sikre, at disse fremtidige installationer alle bortskaffes på land. I lyset af kravet om at designe nye installationer, så de kan fjernes, hvilket nogle lande under alle omstændigheder har krævet i mange år, forekommer det hensigtsmæssigt, at beslutningen gør bortskaffelse på land obligatorisk for alle nye installationer. På grund af den tid, der medgår til udvikling, udnyttelse og tømning af boringerne, er det usandsynligt, at nye installationer vil skulle nedlægges i mange år fremover. - 7- Høring - Der er bred enighed om, at enhver påtænkt tilladelse til bortskaffelse på havet skal gøres til genstand for en høring. Der er imidlertid endnu ikke enighed om, hvor lang tid, der skal afsættes til horing, og særlig mulighcdcn for horingsmodcr mellcm de kontrahcrendc parler og både induslrien og NGO'er på miljøområdet i alle tilfælde, hvor bortskaffelse til havs foreslås, ligesom der heller ikke er enighed om, hvor megen information, der skal stilles til rådighed for de kontraherende parter. Det Forenede Kongcrigc og Norge syncs tidligere al været gået ind for en mindre omfattende høring cnd de andre kontraherende parter, men det er nu sandsynligt, at man kan nå frem til en enstemmig aftale om høringernes form. Kriterierne for installationer, der kan komme i betragtning til bortskaffelse til havs, er betydningsfulde, fordi drøftelserne går i retning af den holdning, at nogle installationer altid skal bringes på land, og andre kan komme i betragtning til bortskaffelse på havet efter en vurdering af hvert enkelt tilfælde. Hvor mange af disse installationer, som af IMO betragtes som store stålinstallationer, der skulle behandles enkeltvis, er af afgørende betydning for beslutningen. Mulige løsninger på denne hårdknude kunne være at fastholde IMO's kriterier, at fastsætte nye, eller at komme uden om spørgsmålet ved at forbyde bortskaffelse på havet af alle installationer og derefter koneentrere sig om undtagelsesklausulen. 3. 3. Kommissionens tjenestegrene har til stadighed understreget, at en OSPAR- beslutning for at være effektiv, skal bakkes op af alle de kontraherende parter, og de har derfor i et vist omfang forsøgt at mægle mellem de to interessegrupper, idet de har holdt sig den holdning, som Kommissionen indtog på nordsøkonferencen i 1995, og resultaterne af Kommissionens tjenestegrenes tekniske gennemgang for øje. 3. 4. I maj 1997 iværksatte den britiske regering en gennemgang af den britiske politik for miljøbeskyttelse og offshore-efterforskning efter og produktion af kulbrinter, og de første udtalelser til pressen og erklæringer på OSPAR- kommissionens møde i september 1997 tyder på, at Det Forenede Kongerige bevæger sig mere i retning af den holdning, som dc andre mcdlemsstater indtager, navnlig at der bør være cn formodning imod borlskaffelse til havs. Der er dog stadig stor uenighed om formen og indholdet af udkaslet lil beslutning. 3. 5. Beslutningen forventes at blive truffet på OSPAR-ministermødet i juli 1998. OSPAR-konventionen skulle da være trådt i kraft. I tilfælde af, at den nye konvention ikke ratificeres, vil en beslutning formelt blive truffet af Oslo-konventionen, hvor Det Europæiske Fællesskab er observatør. Yderligere spørgsmål, der skal tages i betragtning, når mulighederne 4. vurderes Ud over de ovenfor nævnte tekniske spørgsmål og miljøspørgsmål er følgende punkter ligcledcs yderst relevante - 4. 1. Medlemsstaterne 4. 1. 1. Omkoslningerne i forbindelse med Ijcrnelsc og bortskaffelsc alholdes indleclningsvis af ejerne af inslallationcrne, olicselskabcrne, dcr i nogle lilfælde har el i vid udstrækning cr clcmcnl af statslig dcltagelsc. Da siklannc udgiftcr fradragsbercttigcde, må medleinsstatcrnc måskc selv indircktc llnansicrc en dcl af omkoslningerne gennem reduccrcdc skalteindlægtcr. For ekscmpcl skønncs omkostningerne for Det Forenede Kongerige, der er det land, som vil kunne blive berørt mest af en eventuel opstramning af de eksisterende regler, at blive på op til 70% af eventuelle ekstraomkostninger til fjernelse og bortskaffelse. i øjeblikket størsteparten af de større 4. 1. 2. Det Forenede Kongerige har stålinstallationer, men flere medlemsstater vil kunne berøres væsentligt i fremtiden, hvis de etablerer en betydelig offshore-efterforskning og -produktion af olie og gas. Det Forenede Kongerige har syntes at gå stærkt ind for en fremgangsmåde, hvor der foretages en vurdering i hvert enkelt tilfælde, og vil sandsynligvis lægge større vægt på en cost-benefit beregning eller en analysc af omkostningseffektiviteten ved bortskaffelsesmulighederne end andre medlemsstater med sådanne installationer. 4. 2. Norge 4. 2. 1. Norgc cr dcl andel land, dcr i øjeblikket vil kunne berøres væsentligt, og som et EØS-land ville det med tiden blive undcrlagt fællesskabslovgivningen. Norge indtager i øjeblikket en holdning svarende til Det Forenede Kongeriges med hensyn til beslutningsprocessen, selv om der kræves en godkendelse fra Stortinget, da den norske stats andel af omkostningerne afholdes i form af en kontant udbetaling til ejeren (baseret på det pågældende olie- og gasfelts tidligere skattebidrag). De mulige finansielle virkninger ville derfor afspejles i en stigning i de ofFentlige udgifter og ikke som i Det Forenede Kongerige i et fald i skatteindtægterne. 4. 3. Industrien 4. 3. 1. Efterforsknings- og produktionsindustricn cr stærkt imod enhver ændring i den nuværende fremgangsmåde, hvor hver enkelt tilfælde vurderes, særlig med hensyn til slørrc installationer, som de mcner omfatter alle de omkring 100 installationer, der i henhold til IMO's retningslinjer ikke skal fjernes fuldstændigt. Oprindeligt blev den tekniske gennemførlighed fremhævet som den mest afgørende faktor, men industrien har i stigende omfang understreget ekstraomkostningerne og sikkerhedsfaktorerne sammenlignet med miljøfordelene. Dens sammenslutning E & P Forum har sat spørgsmålstegn ved nogle af de generelle skøn over udgifterne, der findes i John Brown's Technical Review, som den ikke mener er repræsentative, og har citeret resultaterne af undersøgelser i forbindelse med to individuelle installationer, der var betydeligt højere end John Brown's skøn. Offshore byggeindustrien har derimod vedvarende hævdet, at alle stålstrukturer kan fjernes sikkert, men den har holdt en lidt lavere profil. Deres sammenslutning IPLOCA satte ikke spørgsmålstegn ved skønnene over udgifterne, da den fremsatte sine kommentarer til John Brown's Technical Review. 9- 4. 3. 2. Fiskeriets sammenslutning Européche kræver en fuldstændig fjernelse af alle installationcr, når dc er ncdlagt. Fiskeindustrien har traditionelt været bekymret over, at offshore cfterforskning og produklion vil kunne påvirke fiskemulighederne gennem forurening, gennem en bcgrænsning af det område, hvori der kan liskes og ved, at installationcme bcskadigcr liskcgrejet. 4-4. NOO'cr på miljoområdcl 4. 4. 1. Miljøgrupper går stadig slærkl ind for, al stålinstallalioncr bringcs på land, hvor de kan gcnbrugcs og/eller borlskaffes, selv om deres holdning til betoninstallationer har ændret sig noget. Der lægges megen vægt på, at der skal indtages en forsigtig holdning på grund af usikkerheden omkring bortskaffelse på havet, og på problemerne med at retfærdiggøre, hvad der opfattes som en usædvanlig favorabel behandling af olie- og gasindustrien med hensyn til dens affald. Dette er navnlig tilfældet, fordi tendensen i international lovgivning og i EU-lovgivningen går i retning af mindre og ikke mere bortskaffelse af affald til havs. 4. 5. Spørgsmål vedrørende ansvar for forladte eller dumpede installationer 4. 5. 1. Selv om UNCLOS tier om spørgsmålct om erstatningsansvar, kræver IMO's relningslinjer fra 1989 og protokollen fra 1996 til London-konventionen af 1972, at de kontrahcrcndc partcr skal bchandle spørgsmålct om erstatningsansvar. For ekscmpcl kræver IMO's relningslinjer, at de tilgrænscndc landc skal sikre, al det juridiskc ejendomsforhold lil installationcr og slrukturer, der ikke er blcvel fjcrnel fuldslændigt fra havbundcn, er ulvelydigt, og at ansvarcl for vedligeholdelsc og den llnansielle kapacitet til at påtage sig erstatningsansvaret for fremtidige skader klart fastlægges. 4. 5. 2. Det er sandsynligt, at erstatningsansvaret i de fleste tilfælde vil forblive hos den oprindelige ejer af installationen. For eksempel fastslås det i Det Forenede Kongeriges "Guidance Notes for Industry - Abandonment of offshore Installations and Pipelines under the Petroleum Act 1987 (1995), at efterladelse af installationer ikke normalt forbliver det tilbageblivende ansvar for eventuelle erstatninger eller skader hos de oprindelige ejere uden tidsbegrænsning. Selv om en sådan fremgangsmåde er i overensstemmelse med "forureneren betaler"-princippet, rejser tidsubcgrænset erstatningsansvar i al evighed en række bekymringer, hovedsageligt hvorvidt sådanne ejere reelt kan stilles til ansvar, hvis skaden opstår i fremtiden. i ejerforholdet, og derfor indebærer ændringer 4. 5. 3. En alternativ fremgangsmåde kunne være, at staten påtager sig ansvaret for de nedlagte installationcr. I USA har noglc amerikanske stater accepteret ansvaret for visse nedlagte platformc. Når disse stalers kompetente myndighed udsteder en tilladelse til bortskaffelse til havs, fritager det ejerne fra ethvert efterfølgende ansvar. Industrien ser ud til at gå ind for en form for begrænsning eller overførsel af ansvaret til en statslig myndighed. Det er uklart, hvorvidt andre stater vil være parate til at gøre det samme. 10 4. 5. 4. I de eksisterende regler fastslås betydningen af klart at fastslå, hvem der er den juridiske ejer af en installatioh, der bortskaffes til havs, og hvem der har det finansielle ansvar for den. Hvorvidt staten eller industrien i sidste ende er ansvarlig er mindre vigtigt end at sikre, at ansvaret er klart fastlagt på det tidspunkt, hvor bortskaffelsc på havct llndcr sted, sålcdcs al brugcrne af havet sikres den nodvendige, reelle beskyttelse. 4. 6. Konkurrcncc og konkurrcnccevnc 4. 6. 1. I teoricn vil forskelligc normer kunnc føre til konkurrenccproblemer. Nordsøen er et vcludviklet olie- og gasområde med en stabil lovgivning, og ckstra- omkoslningernc i forbindelsc med fuldstændig fjernelse og bortskaffelsc på land er ikke afgørende for investeringsbeslutningen. De opstår efter en strøm af indtægter over en årrække, og nettoomkostningerne hertil på det tidspunkt, hvor beslutningen om udvikling træffes, er ubetydelige. Det er derfor usandsynligt, at der vil være alvorlig fare for, at investeringerne med omkostningerne som begrundelse ledes væk fra Nordsøen til andre regioner. 4. 6. 2. Med hensyn til miljøpolitikken, særlig affaldshåndtering, vil der imidlertid kunne opstå problemer, hvis to regioner anvender forskellige normer. Forhandling og gennemførelsc på Fællesskabsplan ville imidlertid sikre ensarlethcd på tværs af regioncrne, hvor det er hensiglsmæssigl, og dcrmed Ijcrne cnhver mulighed for konkurreneeproblcmer på dettc område. Dctle villc reelt overførc en uenighcd i OSPAR til Unioncn. 4. 7. Tredjelandc 4. 7. 1. Fællesskabets forbindclscr med andrc tredjelandc end Norge kan også blive et problem, hvis fuldstændig fjernelse skulle blive et generelt krav med kun et begrænset antal undtagelser, da en række selskaber, der opererer i Nordsøen, har et moderselskab i et tredjeland. For eksempel kræves der i USA på nuværende tidspunkt generelt fuldstændig fjernelse, men der sker en omfattende genanvendelse under programmet "rigs to reefs", og derfor finder bortskaffelse til havs rent faktisk sted, omend ved via "genanvendelse". Der findes imidlertid fa installationer på størrelse med de store installationer i Nordsøen, og ingen af dem er endnu nået til slutningen af deres anvendelsesperiode. Der hersker nogen kontrovers omkring muligheden for at overførc "rigs to reefs"-politikken til Nordsøen, hvor forholdene er helt anderledes end i den Mcxicanskc Golf. Inden for OSPAR er det i teorien tilladt, men de nødvendigc retningslinjer er endnu ikkc udarbejdel og godkendt. Da eventuelle retningslinjer eller forordninger ville findc anvendelse på alle installationer uanset ejerens nationalitet, skulle der ikke være tale om forskelsbehandling af tredjelandes selskaber. 11 5. Fællcsskabsdimensioncn 5. 1. Morlskaffelsc af nedlagte offshore-installationcr, der er beliggende i områder, hvor medlemsstatcrne har jurisdiklion, er helt klarl et spørgsmål, i forbindelse med hvilkel Fællesskabet kan udøve kompetence, jf. arlikel 130 R, stk. I, i traktaten. Fællesskabet kan endvidere udøve ekstcrn kompetence i miljøspørgsmål, jf. arlikel 130 R, stk. 4, i traktaten, og det kan derfor deltage i internationale forhandlinger på vegne af medlemsstaterne. Anvendelsesområdet for udkastet til OSPAR-beslutningen er både nye og eksisterende installationer, og den vil derfor berøre både de kendte områder, hvor der allerede findes installationer og i øjeblikket ukendte områder, hvor eventuelle fremtidige installationer vil kunne placeres. 5. 2. En vigtig miljømæssig udfordring, som nedlagte offshore-installationer indcbærcr, er deres kapacitct til at forårsage forurening med farlige stoffer, herunder olierester, både fra selve installationerne og fra tilhørende dynger af borekerner. Andre større miljømæssige udfordringer omfatter betydelige mængder materialer indeholdende naturlige radioaktive stoffer med lav specifik aktivitet samt forvaltning og bortskaffclse af megct storc mængder nedrivningsaffald fra installationernes fysiske strukturcr. Spørgsmålct om ncdlæggelse rejser endvidere spørgsmål, der ikke er af miljømæssig karakter, men som vedrører beskyttelse af andre former for udnyttelse af havet. 5. 3. Farlige og radioaktive stoffer kan, når de én gang er frigivet i havmiljøet, frit transporteres i havet på tværs af grænser afhængigt af de fremherskende strømme og meteorologiske forhold og forårsage forurening. I denne forbindelse kan behovet for at fjerne forurenede borekerner påvirke beslutningerne om behovet for fuldstændig fjernelse af installationer fra havbunden. Kravet om beskyttelse af havet mod en sådan forurening er derfor hclt klart et intcrnationalt spørgsmål. Der findes allerede en omfallende EU-lovgivning om forebyggclse af direkte og indirekte forurening af havet med farlige stoffer. Eksempler på en sådan vigtig lovgivning er bl. a. direktivcrne 76/464/EØF (udledning af farlige stoffer) og 76/769/EØF (begrænsning af markedsføring og anvendelse af visse farlige stoffer og præparater) samt (risikovurdering). risikovurdering omfattet af Rådets Fællesskabet har ligeledes en række grundlæggende sikkerhedsstandarder omkring eksponering (grundlæggende sikkerhedsstandarder). En OSPAR-beslutning om offshore-installationer vil afhængigt af dens indhold kunne underminere nogle af de miljøfordele, som gennemførelsen af fællesskabslovgivingen om farlige stoffer og radioaktiv eksponering har resulteret i. forordning 793/93/EF 96/29/EURATOM direktiv stråling for i På området bortskaffelse af både farligt og ufarligt affald findes der allerede en 5. 4. fællesskabspolitik og en omfattende fællesskabslovgivning, særlig direktiverne 75/442/EØF (rammedirektiv om affald) og 91/689/EØF (farligt affald). Målene med lovgivningen om affald omfatter nedbringelse af miljørisiciene fra farligt affald, beskyttelse af menneskets sundhed og af miljøet mod det skadelige virkninger forårsaget af transport, bchandling og dumping af affald og fremme af genvinding af affald med henblik på bevarelse af de naturlige ressourcer. 12 AITaldslovgivningcn forbyder bl. a. , at dcr eftcrlades affald, og den krævcr, at affald skal bchandles udcn anvendclsc af meloder, dcr kan forårsage skade på miljøet, og uden risiko for vandct, og det kræves, at farligt affald adskilles fra ufarligl affald, og at det efterfølgende behandles og bortskaffes på en sikker måde. Fællesskabet har således en betydelig interesse i at sikre kohærensen mellem en fremtidig ordning for fjernelse og bortskaffelse af offshore-installationer og Fællesskabets affaldspolitik og -lovgivning. 5. 5. Beskyttelse af arter og deres habitater og bevarelse af biodiversiteten er et område, der kræver en koordineret indsats fra medlemsstaternes side. Fællesskabet har derfor vedtaget en lovgivning på dette område, særlig direktiverne 79/409/EØF (vilde fuglc) og 92/43/EØF (bevaring af naturtyper). Da de foranstaltninger, der træffes med henblik på fjernelse og bortskaffelse af offshore-installationer, kan påvirke arter og habitater, er bortskaffelse af offshore-inslallalioner helt klart cl spørgsmål, hvor der er behov for en international løsning. 5. 6. Den undersøgelse, der blev gennemført for Kommissionens tjencstegrene, viste at hvis bortskaffelse til havs gennemføres at den eneste generelt omkostningseffektive løsning at vælte installationerne der, hvor de har været i drift. Selv om der ikke er videnskabelige beviser for, at tilstedeværelsen af sådanne strukturer på havbunden vil øge den marine fauna og flora generelt, kunne de give anledning til en lokal koncentration af fisk og andre dyr på og omkring struktureme, sandsynligvis på bekostning af andre områder. Endvidere er havbunden på størstcdelen af disse steder meget forurenet på grund af store dynger af oliekontaminerede borekerner fra olie- og gasudvindingen. Bortskaffelse til havs kan derfor bevirke en unødvendig udsættelse af den marine fauna og flora for olieforurening, hvilket bortset fra eventuelle skadelige virkninger af en sådan udsættelse ligeledes vil kunne resultere i inficering af fisk. Bortskaffelse på havet kan derfor udligne fællesskabslovgivningens gode resultater inden for beskyttelse af arter og habitater og kan i fremtiden givc anledning til overtrædelscr af denne lovgivning. Endvidere kan bortskaffelse på havet påvirke kvaliletcn af de konsumllsk, der fanges. 5. 7. Beskyttelse af andre formcr for menneskclig udnyttelse af havet og havbunden er et andet vigtigt spørgsmål, der må tages i betragtning. Et vigtigt eksempel herpå er sikringen af skibsfartens sikkerhed, der passende behandles på internationalt plan i IMO's retningslinjer om fjernelse af installationer. Et andet vigtigt spørgsmål er forbindelsen mellem beslutningerne om fjernelse og forvaltningen af fiskeriet på åbent hav, der i henhold til den fælles fiskeripolitik henhører under Fællesskabets kompetence. Omfanget af fjernelsen af nedlagte offshore-installationer vil helt klart berøre de pågældende områders tilgængelighed for visse typer fiskeri, fiskernes sikkerhed, og risikoen for tab af udstyr og fartøjer vil kunne øges. De foranstaltninger, der vedtages vedrørende fjernelse og bortskaffelse af nedlagte offshore-installationer, indvirker derfor i betydeligt omfang på den fælles fiskeripolitik navnlig ved, at de indvirker på forvaltningen af de områder, hvor der fiskes. 13 Selv om beslutningerne om fjernelse og bortskaffclse af offshore-installationer har ringc indllydclsc på produklionsprisen Ibr olie og gas, er der dog en betydelig lællesskabsinleressc i at sikre, al olie- og gas lulviiulingsindiislricn cr gcnsland Ibr samme indlaidsviukcl til fjernelse og borlskalfelse i hele Fællesskabet, så nuin sikrcr, at sådauuc krav ikke blivcr cn konkuriencelaklor. 5. 8. Der ligger altså cn tungtvcjcndc fællesskabsintercsse bag spørgsmålet om fjernelse og bortskaffelse af nedlagte olie- og gasinstallationer. På miljøområdet hænger denne fællesskabsinteresse særlig sammen med spørgsmålene om forurening med farlige stoffer og lavradioaktivt affald, farligt og ufarligt affald, bevarelse af biodiversiteten og beskyttelse af arter og habitater. På andre områder hænger den navnlig sammen med den fælles fiskeripolitik og med behovet for at sikre en fælles indfaldsvinkel i hele Fællesskabet til kravene i forbindelse med nedlæggelse og til det tilbageblivende ansvar, med det formål at sikre, at disse spørgsmål ikke bliver konkurrencefaktorer mellem medlemsstaterne. En klar og utvetydig politik og gennemførelse på fællesskabsplan vil navnlig bidrage til at sikre en ensartet anvendelse og håndhævelse af Fællesskabets politik og foranslallninger på detlc onirådc både i de samme havc og mellem forskclligc have, og den vil navnlig albøde dc iboende risici Ibr ulbrenelighed og uensartet behandling, der vil kunne opstå, hvis der vedtages forskclligc mdfaldsvmkler i forskclligc regionale havkonventioner. Det er derfor hensigtsmæssigt, at Fællesskabet træffer foranstaltninger vedrørende bortskaffelse af offshore olie- og gasinstallationer. Det står klart, at målene på dette område ikke kan nås i tilstrækkelig grad af de enkelte medlemsstater og derfor bedre kan nås af Fællesskabet. 6. Fastiæggelse af en fællesskabsholdning 6. 1. Bortskaffelse af offshore olie- og gasinstallationer er et spørgsmål, som har en umiddelbar fællesskabsinteresse. Hvis ikke der blev gennemført en direkte fællesskabsaktion, villc initiativerne være begrænset til de enkélte medlemsstaters Ibrhandlinger inden Ibr forskclligc regionale konventioncr, og indsatsen villc hovedsageligl skc på medlcmsstatsplan. Ilver cnkelt mcdlemsstat villc kun være forpligtcl til al genncmføre dc specilikkc reglcr, som de støttcdc, og som blev vedlagct i de konventioncr, de var kontraherende parter i. Der ville være risiko for, at der ikke ville findes en sammenhængende fremgangsmåde i hele Fællesskabet, hvilket ville føre til en uensartet behandling af konkurrerende industrier og muligheden for modstridende miljøbeskyttelsesforanstaltninger. Selv hvis de regionale konventioner vedtog ensartede regler, kunne de anvendes meget forskelligt i Fællesskabet både i de samme have og mellem forskellige have. , Endvidere kunne beslutninger vedtaget inden for konventionerne være vanskelige at håndhæve. Denne potentielle mangel på konsekvens og håndhævelse ville kunne føre til et krav om en fællesskabsaktion på et senere tidspunkt for at rette op på situationen og for at undgå, at virksomheder I fællesskabet stilles over for en vifte af forskellige lovgivningsmæssige ordninger. - 14 f. eks. ct direktiv. Fællesskabets og dets En fremgangsmåde ville være umiddelbart at foreslå en intern fællesskabs- 6. 2. lovgivningsprocedures lovgivning, karaktcristika ville muliggøre cn ensartct anvendclse og håndhævelse i hele Fællesskabet og i EØS-landene. En ulempe vcd denne fremgangsmåde er, at kun Fællesskabets medlemsstater og EØS-landene ville være bundet af den fælles fremgangsmåde, mens andre tredjelande, som vi deler de pågældende have med, ikke ville være forpligtet til at gennemføre de samme eller tilsvarende foranstaltninger, uden at Fællesskabet tager initiativ til at forhandle og vedtage sådanne regler i de relevante regionale havkonventioner. Selv om denne fremgangsmåde ville have den fordel, at den umiddelbart finder anvendelse på alle EU's medlemsstater, dvs. også på de medlemsstater, der står uden for OSPAR, nemlig Østrig, Grækenland og Italien, ville den først finde anvendelse på Norge efter beslutning i det fælles EØS-udvalg. Det ville ligeledes kunne opfattes som skadeligt for Fællesskabets interesser i andre OSPAR-politikker, hvis Kommissionen separat pressede på for en indsats via EU- lovgivningen frem for via den nyligt ratificerede OSPAR-konvention. Endvidere ville det kunne tolkes som et forsøg på at udelukke Norge fra forhandlingerne om den endelige politik. af regler via de respektive og bestemmelser 6. 3. En mere forsigtig og passende fremgangsmåde ville være Fællesskabets regionale forhandling havmiljøkonventioner, hvilket ville sikre, at de relevante politikker er ensartede på tværs af regionerne, og at de, hvor det er hensigtsmæssigt, gælder for tredjelande uden for EU. Anvendelse og håndhævelse ville for tredjelandes vedkommende helt klart forblive under konventionen, men EU's medlemsstater og EØS-landene ville drage fordel af fastlagte fællesskabsstandarder for gennemførelse og håndhævelse. En sådan aktion via OSPAR sikrer, at der kan drages fordel af den betydelige indsats, der allerede er gjort inden for konventionen i forbindelse med forhandlingerne med henblik på at nå frem til en aftale i juli i år og gør det muligt for Norge at spille en større rolle i forhandlingerne om beslutningen. En Iignende fællesskabsaktion inden for andre regionale konventioner ville dermed kunne gennemføres efter behov, idet politikken udvides til at omfattc flere lande. 7. Konklusioncr 7. 1. Den anbefalede fremgangsmåde er derfor, at Fællesskabet skal forhandle og gennemføre en politik for fjernelse og bortskaffelse af offshore olie- og gasinstallationer via multilaterale aftaler i internationale fora såsom OSPAR. 7. 2. På nuværende tidspunkt bør Fællesskabet sigte på at bevare den maksimale fleksibilitet med hensyn til det detaljerede indhold af enhver beslutning, forordning eller lovgivning, for på denne måde at undgå risikoen for at bringe de aktuelle forsøg på at nå frem til en enig løsning i OSPAR i fare. For at en OSPAR-beslutning kan være politisk acceptabel, må den imidlertid være i overensstemmelse med de aktuelle fællesskabspolitikker, og hvor politikkerne er taget op til fornyet behandling, skal den være i overensstemmelse med de seneste analyser og konklusioner, og snu følge heraf bør brede frem for detaljerede målsætninger fastsættes. - 15 Enhver aklion, som Fællesskabel gennemfører, bør 7. 3. sigte på en miljøbeskyltelse på højt niveau og skulle sikre, at de pågældendc nedlagte inslallalioner behandles på en måde, der er Ibrenelig med den måde, hvorpå andre (brmcr for affald behandles i fællesskabslovgivningen, og med Fællesskabets miljo- og energipolilik saml med den fællcs liskeripolitiks krav. 7. 4. Den må ligeledes tage behørigt hensyn til resultaterne af Kommissionens eksternt udarbejdede tekniske gennemgang i 1996, særlig konklusionerne om teknisk gennemførlighed og sikkerhed, og resultaterne af løbende interne undersøgelser og analyser, der med enkelte undtagelser støtter den oprindelige holdning, som Kommissionen indtog på den fjerde nordsøkonference i 1995, nemlig at fuldstændig fjernelse og genbrug og bortskaffelse på land er den foretrukne løsning. 7. 5. OSPAR-beslutningen bør ligeledes fastslå, at det selv under de nugældende ordninger allerede er generelt accepteret, at kun få installationer er kandidater til bortskaffelse på havet, og at selve forordningernc givcr udtryk for en klar præferenee for bortskaffelse på land. OSPAR-beslutningen må derfor baseres på den hovedregel, at fuldstændig fjernelse og genbrug og bortskaffelse på land er at forctrække, og at spillerummet for eventuelle undtagelser fra denne regel, hvor hel eller delvis fjernelse og bortskaffelse til havs kan komme på lale, bør begrænscs til nogle få installationer og er klart defineret. Som opfølgning til nærværende meddelelse og på baggrund af Rådets 7. 6. konklusioner af 16. december 1997, der bemyndiger Kommissionen til at forhandle og stemme på vegne af Fællesskabet i forbindelse med beslutninger i henhold til artikel 10, stk. 3, i OSPAR-konventionen, vil Kommissionen fremsende et separat dokument til Rådet, hvori Rådet anmodes om at godkende anbefalede specifikke forhandlings- direktiver. 7. 7. Så vidt konventionen tillader det skal en beslutning omhandle alle de relevante spørgsmål, og den skal indeholde bestemmelser om maksimal høring og dialog mellem de berørte parter på en gennemskinnelig måde. På baggrund af disse prineipper bør OSPAR-beslutningen opfylde følgende målsætninger: a. b. c. en OSPAR-bcslutning baseret på princippet om forbud mod bortskaffelse af sådanne installationer til havs; alle installationer, undtagen et begrænset antal, der identificeres som værende i særlige omstændigheder på grundlag af individuelle evalueringer under hensyntagen til alle relevante aspekter herunder tekniske, miljømæssige, sikkerhedsmæssige og omkostningsmæssige faktorer, fjernes fuldstændigt, når de nedlægges, og bringes på land, til genanvendelse og sikker bortskaffelse af uundgåeligt affald; store betoninstallationer er undtaget fra reglerne under b. , da der ikke i øjeblikket findes nogen tilgængelig afprøvet teknologi; - 16 d. e. beslutninger om at efterlade installationer helt eller delvist på stedet eller om at bortskaffe dem helt eller delvist til havs forberedes og træffes i fuldt samråd med andre kontraherende parter og med interesserede organisationer; nye installationer (efter 1. januar 1998) bør, når det er muligt, sikkert og ikke indebærcr en væscntlig risiko for miljøet, Ijernes fuldstændigt, når dc nedlæggcs, og bringes på land, til genanvcndelse og sikker borlskaffelse af uundgåcligt affald. 7. 8. Derudover bør OSPAR-bcslutningen sikrc: • • at den regelmæssigt tages op til en gennemgribende gennemgang mindst hvert femte år for at sikre, at der fuldt ud tages behørigt hensyn til erfaringer med nedlæggelse, til relevante videnskabelige og teknologiske fremskridt og til enhver anden form for relevant information, herunder resultaterne af de individuelle evalueringer, der foretages i henhold til b. ) ovenfor; at det juridiske ejendomsforhold til installationer og strukturer, der ikke er blevet fjernet fuldstændigt fra havbunden, er utvetydigt, og at ansvaret for vedligeholdelse og erstatningsansvar for fremtidige skader, herunder den fmansielle kapacitct til at påtage sig et sådant ansvar, klart fastlægges. 17 1SSN 0254-1459 KOM(98) 49 endelig udg. DOKTJMENTER DA 14 12 07 15 Katalognummer : CB-CO-98-100-DA-C ISBN 92-78-31248-7 Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer L-2985 Luxembourg


title: 98/170/EG, EGKS, Euratom: Beschluß der Vertreter der Regierungen der Mitgliedstaaten vom 18. Februar 1998 zur Ernennung eines Mitglieds des Gerichts erster Instanz der Europäischen Gemeinschaften

eurovoc_concepts:
General Court (EU)
appointment of staff

text: 4. 3. 98 DE Amtsblatt der Europ(cid:132)ischen Gemeinschaften L 63/25 BESCHLUSS DER VERTRETER DER REGIERUNGEN DER MITGLIEDSTAATEN vom 18. Februar 1998 zur Ernennung eines Mitglieds des Gerichts erster Instanz der Europ(cid:132)ischen Gemeinschaften (98/170/EG, EGKS, Euratom) DIE VERTRETER DER REGIERUNGEN DER MITGLIED- STAATEN DER EUROP(cid:142)ISCHEN GEMEINSCHAFTEN (cid:190) gest(cid:129)tzt auf den Vertrag zur Gr(cid:129)ndung der Europ(cid:132)ischen Gemeinschaft, insbesondere auf Artikel 168 a, gest(cid:129)tzt auf den Vertrag (cid:129)ber die Gr(cid:129)ndung der Europ(cid:132)- ischen Gemeinschaft f(cid:129)r Kohle und Stahl, insbesondere auf Artikel 32 d, gest(cid:129)tzt auf den Vertrag zur Gr(cid:129)ndung der Europ(cid:132)ischen Atomgemeinschaft, insbesondere auf Artikel 140 a, gest(cid:129)tzt auf den Beschluß 88/591/EGKS, EWG, Euratom des Rates vom 24. Oktober 1988 zur Errichtung eines Gerichts Instanz der Europ(cid:132)ischen Gemein- schaften (1), erster in der Erw(cid:132)gung, daß nach den Artikeln 7 und 44 des Protokolls (cid:129)ber die Satzung des Gerichtshofes der Europ(cid:132)ischen Gemeinschaft und den entsprechenden Vorschriften der Protokolle (cid:129)ber die Satzungen des Gerichtshofes der Europ(cid:132)ischen Gemeinschaft f(cid:129)r Kohle und Stahl und der Europ(cid:132)ischen Atomgemeinschaft ein Mitglied des Gerichts erster Instanz der Europ(cid:132)ischen Gemeinschaften als Nachfolger von Herrn Antonio Saggio, der zum Generalanwalt des Gerichtshofs ernannt wurde, f(cid:129)r dessen verbleibende Amtszeit, d. h. bis zum 31. August 2001, zu ernennen ist (cid:190) BESCHLIESSEN: Artikel 1 Herr Paolo Mengozzi wird zum Mitglied des Gerichts erster Instanz der Europ(cid:132)ischen Gemeinschaften ernannt; seine Amtszeit beginnt am Tag der Vereidigung und endet am 31. August 2001. Artikel 2 Dieser Beschluß wird im Amtsblatt der Europ(cid:132)ischen Gemeinschaften ver(cid:148)ffentlicht. Geschehen zu Br(cid:129)ssel am 18. Februar 1998. Der Pr(cid:132)sident S. WALL (1) ABl. L 319 vom 25. 11. 1988, S. 1. Beschluß zuletzt ge(cid:132)ndert durch die Beitrittsakte von 1994


title: 1999/594/EG: Entscheidung der Kommission vom 18. Februar 1998 zur Festsetzung von Geldbußen wegen Nichtanmeldung und Vollzugs eines Zusammenschlusses in Zuwiderhandlung gegen Artikel 4 Absatz 1 und Artikel 7 Absatz 1 der Verordnung (EWG) Nr. 4064/89 des Rates (Sache Nr. IV/M.920 - Samsung/AST) (Bekanntgegeben unter Aktenzeichen K(1998) 392) (Text von Bedeutung für den EWR) (Nur der englische Text ist verbindlich)

eurovoc_concepts:
economic concentration
electronics industry
fine
infringement of EU law
merger control

text: L 225/12 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften 26. 8. 1999 II (Nicht veröffentlichungsbedürftige Rechtsakte) KOMMISSION ENTSCHEIDUNG DER KOMMISSION vom 18. Februar 1998 zur Festsetzung von Geldbußen wegen Nichtanmeldung und Vollzugs eines Zusammenschlusses in Zuwiderhandlung gegen Artikel 4 Absatz 1 und Artikel 7 Absatz 1 der Verordnung (EWG) Nr. 4064/89 des Rates (Sache Nr. IV/M. 920 — Samsung/AST) (Bekanntgegeben unter Aktenzeichen K(1998) 392) (Nur der englische Text ist verbindlich) (Text von Bedeutung für den EWR) (1999/594/EG) DIE KOMMISSION DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN — gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft, gestützt auf die Verordnung (EWG) Nr. 4064/89 des Rates vom 21. Dezember 1989 über die Kontrolle von Unternehmenszusammenschlüssen (1), geändert durch die Akte über den Beitritt Österreichs, Finnlands und Schwedens, insbesondere auf Artikel 14 Absatz 1 Buchstabe a) und Absatz 2 Buchstabe b), nach Aufforderung der beteiligten Unternehmen zur Stellungnahme zu den Einwänden der Kommission, nach Anhörung des Beratenden Ausschusses für die Kontrolle von Unternehmenszusammenschlüssen (2), in Erwägung nachstehender Gründe: (1) Die Kommission erhielt am 22. April 1997 gemäß Artikel 4 der Verordnung (EWG) Nr. 4064/89 („Fusionskontrollverordnung“) die Anmeldung eines Zusammenschlußvorhabens, in dessen Rahmen das Unternehmen Samsung Electronics Co. Ltd („Samsung“) infolge eines am 14. April 1997 angekündigten öffentlichen Übernahmeangebots die Kontrolle über die Gesamtheit des Unterneh- mens AST Research Inc. („AST“) im Sinne von Artikel 3 Absatz 1 Buchstabe b) der Fusionskontroll- verordnung erwerben sollte. Am 24. April 1997 wurde die Anmeldung für unvollständig erklärt und Samsung aufgefordert, die fehlenden Angaben zu übermitteln. Am 28. April 1997 lagen der Kommission alle erforderlichen Angaben vor, und sie erklärte die Anmeldung für vollständig. Am 21. April 1997 beantragten die anmeldenden Parteien eine Befreiung von der Verpflichtung, den Zusammenschluß gemäß Artikel 7 Absatz 4 der Fusionskontrollverordnung noch nicht zu voll- ziehen. Dieser Antrag wurde mit Schreiben vom 7. Mai 1997 zurückgezogen. (1) ABl. L 395 vom 30. 12. 1989, S. 1; berichtigte Fassung ABl. L 257 vom 21. 9. 1990, S. 13. (2) ABl. C 241 vom 26. 8. 1999. 26. 8. 1999 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften L 225/13 (2) (3) Nach Prüfung der Anmeldung stellte die Kommission mit Entscheidung vom 26. Mai 1997 (1) fest, daß das Vorhaben in den Anwendungsbereich der Fusionskontrollverordnung fiel und hinsichtlich seiner Vereinbarkeit mit dem Gemeinsamen Markt und dem Funktionieren des EWR-Abkommens keinen Anlaß zu ernsthaften Bedenken gab. In derselben Entscheidung (Randnummer 5) wies die Kommission auf die Möglichkeit hin, gegen die Parteien wegen der verspäteten Anmeldung Geld- bußen gemäß Artikel 14 der Fusionskontrollverordnung festzusetzen. Aus den der Kommission vorliegenden Angaben geht eindeutig hervor, daß Samsung die Kontrolle über AST im Sinne von Artikel 3 Absatz 3 der Fusionskontrollverordnung (siehe Erwägungsgründe 5 bis 8 dieser Entscheidung) bereits im Januar 1996 erworben hatte. Samsung befolgte weder Artikel 4 Absatz 1 der Fusionskontrollverordnung, wonach Zusammenschlüsse von gemeinschaftsweiter Bedeutung innerhalb einer Woche nach dem Erwerb einer die Kontrolle begründenden Beteiligung bei der Kommission anzumelden sind, noch Artikel 7 Absatz 1, wonach ein Zusammenschluß im Sinne der Fusionskontrollverordnung nicht vor der Anmeldung oder während der auf die Anmel- dung folgenden drei Wochen vollzogen werden darf. (4) Am 19. Juni 1997 wurde Samsung eine Mitteilung der Beschwerdepunkte gemäß Artikel 18 der Fusionskontrollverordnung übermittelt, um dem Unternehmen Gelegenheit zu geben, sich vor dem möglichen Erlaß einer Entscheidung nach Artikel 14 zu den Einwänden der Kommission zu äußern. Am 14. Juli 1997 antwortete Samsung auf die Mitteilung der Beschwerdepunkte und beantragte eine mündliche Anhörung gemäß Artikel 14 Absätze 1 und 3 der Verordnung (EG) Nr. 3384/94 der Kommission (2) („Durchführungsverordnung“) über die Anmeldungen, die Fristen und die Anhörung nach der Fusionskontrollverordnung. Die Anhörung fand am 23. September 1997 statt. Der Beratende Ausschuß für die Kontrolle von Unternehmenszusammenschlüssen wurde gemäß Artikel 19 Absatz 3 der Fusionskontrollverordnung am 20. Januar 1998 gehört. I. ERWERB DER KONTROLLE (5) (6) Am 16. April 1997 informierte Samsung die Kommission freiwillig von einem möglichen Verstoß gegen Artikel 4 der Fusionskontrollverordnung im Zusammenhang mit dem Erwerb der Kontrolle über AST. Am 22. April 1997 meldete Samsung das betreffende Vorhaben bei der Kommission an, die die Anmeldung jedoch am 24. April 1997 für unvollständig erklärte, da aus dieser nicht klar hervorging, wann genau Samsung die Kontrolle über AST erworben hatte. Zum Zeitpunkt der Anmeldung hatte Samsung bereits 45,4 % des breit gestreuten Kapitals von AST erworben und stellte die Mehrheit der Mitglieder des Board of Directors von AST. Daher forderte die Kommission eine Reihe von Doku- menten an, die Samsung und AST im Rahmen ihrer Vereinbarung über eine strategische Allianz seit Februar 1995 unterzeichnet hatten. Die Parteien legten diese Dokumente am 28. April 1997 vor, so daß die Anmeldung zu diesem Datum wirksam wurde. (7) Hinsichtlich des Zeitpunkts, ab dem Samsung einen entscheidenden Einfluß auf AST ausüben konnte, können folgende Schlußfolgerungen gezogen werden: a) Es ist möglich, daß Samsung bereits im Juli 1995 de facto die Kontrolle über AST ausübte, da Samsung infolge der Vereinbarungen zwischen den beiden Unternehmen (3) offenbar entschei- denden Einfluß auf alle strategisch wichtigen Tätigkeitsbereiche von AST nahm. Darüber hinaus wurde AST von Samsung zum Zeitpunkt der Ausarbeitung der Vereinbarungen finanziell unter- stützt, um seine Verluste auszugleichen (4). Die Anzahl der von Samsung zu benennenden Mitglieder im Board of Directors wurde jedoch durch die Aktionärsvereinbarung (Stockholder Agreement) auf die Mehrheit minus eins der zulässigen AST-Mitgliederzahl beschränkt. Die der Kommission vorliegenden Angaben reichen nicht aus, um zu beweisen, daß Samsung im Juli 1995 die Kontrolle über AST im Sinne von Artikel 3 Absatz 3 der Fusionskontrollverordnung erwarb. (1) ABl. C 203 vom 3. 7. 1997, S. 3. (2) ABl. L 377 vom 31. 12. 1994, S. 1. (3) Strategic Alliance Agreement (27. Februar 1995), Stock Purchase Agreement (27. Februar 1995), Amendment 1 to Stock Purchase Agreement (1. Juni 1995), Patent Cross License Agreement (31. Juli 1995), Component Sales Agree- ment (31. Juli 1995), Joint Development and Technical Co-operation Agreement (31. Juli 1995), Amendment 2 to Stock Purchase Agreement (29. Juli 1995), Stockholder Agreement (31. Juli 1995). (4) AST geriet Anfang der neunziger Jahre in Schwierigkeiten und hat in den Kalenderjahren 1994, 1995 und 1996 Nettoverluste von etwa 800 Mio. USD angehäuft. L 225/14 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften 26. 8. 1999 b) Am 21. Dezember 1995 schlossen Samsung und AST angesichts der anhaltenden Betriebsverluste von AST und des dadurch verursachten Rückgangs der Kassenbestände eine zusätzliche Unterstüt- zungsvereinbarung (Additional Support Agreement), in der Samsung sich bereit erklärte, für eine Bankkreditlinie von 200 Mio. USD zugunsten von AST zu bürgen und seine Abnahmeverpflich- tung („vendor line“) gegenüber AST auf 100 Mio. USD zu erhöhen. Im Gegenzug zu dieser zusätzlichen Unterstützung von Samsung räumte AST letzterem eine Kaufoption für weitere 4,4 Millionen Stammaktien ein. Zeitgleich mit der Durchführung der zusätzlichen Unterstüt- zungsvereinbarung verabschiedeten Samsung und AST die Änderung Nr. 1 zur Aktionärsverein- barung (Amendment No 1 to the Stockholder Agreement). Diese Änderung gestattete Samsung, aufgrund der durch die Stammaktien von AST gewährten Stimmrechte die von ihm gewünschte Anzahl von Mitgliedern im Board of Directors zu benennen, allerdings unter der Voraussetzung, daß mindestens drei Mitglieder unabhängig blieben. Sie sorgt aber außerdem dafür, daß Samsung bis 15. Dezember 1998 ohne Zustimmung der Mehrheit der unabhängigen Mitglieder im Board of Directors nicht mehr als 49,9 % der im Umlauf befindlichen Aktien von AST erwerben kann. Der Kommission liegen — vor allem hinsichtlich der Samsung auferlegten Beschränkungen des Kapitaleigentums — keine ausreichenden Angaben vor, um zu beweisen, daß Samsung im Dezember 1995 die Kontrolle über AST im Sinne von Artikel 3 Absatz 3 der Fusionskontrollver- ordnung erwarb. c) Im Januar 1996 benannte Samsung aufgrund seiner Stimmrechte 6 der 11 Mitglieder des AST-Board. Infolge dieser Mehrheit und gemäß der Gründungsbescheinigung (Certificate of Incorporation) (1) und der Satzung (Bylaws) (2) von AST war Samsung in der Lage, die strategi- schen Geschäftstätigkeiten von AST zu bestimmen, und erwarb folglich die Kontrolle im Sinne von Artikel 3 Absatz 3 der Fusionskontrollverordnung. Die anmeldenden Parteien haben in ihrem Schreiben vom 7. Mai 1997, mit dem sie den Antrag auf eine Befreiung nach Artikel 7 Absatz 4 der Fusionskontrollverordnung zurückzogen, eingeräumt, daß Samsung die Kontrolle bereits im Januar 1996 erworben hatte (3). In anderen Unterlagen, die die Kommission einsehen konnte, wurde offenbar eingeräumt, daß eine der Kontrolle im Sinne der Fusionskontrollverordnung entsprechende Situation bereits vor der Anmeldung bestanden hatte, wobei jedoch nicht ange- geben wurde, seit wann (4). Die von Samsung ausgeübte Kontrolle wurde infolge seiner Mehrheit im AST-Board im August 1996 verstärkt, als Samsung die Posten des Chairman und des Chief Executive Officer im AST-Board besetzte. d) Am 13. Dezember 1996 schlossen Samsung und AST eine zweite zusätzliche Unterstützungsver- einbarung, in der sich Samsung bereit erklärte, für eine Bankkreditlinie von bis zu 100 Mio. USD zu bürgen. Als Gegenleistung für diese Unterstützung überließ AST Samsung 500 000 stimm- rechtslose Vorzugsaktien. e) Anfang Januar 1997 unterrichtete Samsung die unabhängigen Mitglieder des AST-Board von dem möglichen Erwerb des gesamten AST-Eigenkapitals. Die Verhandlungen mündeten in ein öffentli- ches Übernahmeangebot, das Samsung am 14. April 1997 für sämtliche im Umlauf befindlichen Stammaktien von AST vorlegte. Auf dieser Grundlage kann davon ausgegangen werden, daß Samsung — wie von der Kommission in ihrer Entscheidung vom 26. Mai 1997 festgestellt und von den Parteien eingeräumt — die Kontrolle über AST im Sinne von Artikel 3 Absatz 3 der Fusionskontrollverordnung spätestens im Januar 1996 erworben hat. II. ART DES VERSTOSSES Dieser Erwerb stellte einen Zusammenschluß von gemeinschaftsweiter Bedeutung (5) dar, der gemäß Artikel 4 Absatz 1 der Fusionskontrollverordnung anmeldepflichtig war. Der Zusammenschluß wurde jedoch erst am 22. April 1997 angemeldet. Folglich hat Samsung gegen Artikel 4 Absatz 1 und Artikel 7 Absatz 1 der Fusionskontrollverordnung verstoßen. (8) (9) (1) Artikel 5 (a) der Neufassung der Gründungsbescheinigung von AST, Urkunde A der Aktienkaufvereinbarung von AST und Samsung vom 27. Februar 1995: „Die Geschäfte der Gesellschaft werden vom Board of Directors oder unter seiner Leitung geführt“. (2) Artikel III, Abschnitt 8 der Satzung von AST in der geänderten Fassung vom 31. Juli 1995: „. eine Mehrheit von Mitgliedern stellt in allen Sitzungen des Board of Directors das Quorum für die Durchführung von Geschäften dar und die Zustimmung von nicht weniger als einer Mehrheit der in einer Sitzung mit Quorum anwesenden Mitglieder entspricht einem Beschluß des Board of Directors“. (3) „Wie in unserer Sitzung vom 30. April 1997 besprochen, ziehen die anmeldenden Parteien hiermit ihren Antrag auf eine Befreiung von der Verpflichtung zurück, den im Januar 1996 vollendeten Zusammenschluß nicht zu vollziehen“. (4) Siehe z. B. einen Voranmeldungsvermerk vom 16. April 1997, die von den Parteien vorgelegte Anmeldung des Vorha- bens vom 22. April 1997 und die Antwort auf die Mitteilung der Beschwerdepunkte vom 14. Juli 1997. (5) Siehe Randnummer 6 der Entscheidung vom 26. Mai 1997. 26. 8. 1999 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften L 225/15 (10) (11) Samsung hat die Lage mehrfach auf ein Versehen oder einen Irrtum zurückgeführt, die auf die mangelnde Vertrautheit seiner lokalen Vertreter in Kalifornien mit der Gemeinschaftsdefinition des Zusammenschlusses zurückzuführen sind. Die Kommission erkennt an, daß die Fusionskontrollver- ordnung nicht vorsätzlich umgangen wurde. Die Bestimmungen der Fusionskontrollverordnung erstrecken sich jedoch ausdrücklich nicht nur auf vorsätzliche, sondern auch auf fahrlässige Umge- hungen. Samsung hat vorgeschlagen, bei der Entscheidung darüber, ob Artikel 14 Absatz 2 anzuwenden ist, zwischen unbeabsichtigten und vorsätzlichen Unterlassungen zu unterscheiden. Die Fusionskontroll- verordnung liefert jedoch keine Grundlage für eine solche Unterscheidung, sondern bezieht sich in Artikel 14 ausdrücklich auch auf fahrlässige Unterlassungen. Die Frage der Vorsätzlichkeit kann bei der Festsetzung der Höhe der Geldbuße berücksichtigt werden, bei der die Kommission nach Artikel 14 Absatz 3 die Art und die Schwere des Verstoßes berücksichtigen muß. (12) Aus den vorstehenden Gründen vertritt die Kommission die Auffassung, daß es Samsung als einem multinationalen Unternehmen mit sehr umfangreichen Tätigkeiten in Europa bekannt sein muß, daß es die europäischen Fusionskontrollvorschriften zu beachten hat. Dies kann bei jedem Unternehmen einer Größenordnung, die den in Artikel 1 der Fusionskontrollverordnung festgelegten Schwellen entspricht, als wahrscheinlich vorausgesetzt werden. (13) Samsung hat auch den Standpunkt vertreten, daß Artikel 14 Absatz 2 der Fusionskontrollverord- nung nur angewandt werden sollte, wenn die Parteien des Zusammenschlusses vorsätzlich handeln, wenn die Unterlassung einer Handlung das Ergebnis grober Fahrlässigkeit ist oder wenn die Nichtan- meldung bestimmte, nicht unwesentliche wettbewerbswidrige Auswirkungen hat. Nach Ansicht von Samsung können die Absätze 1 und 2 des Artikels 14 der Fusionskontrollverordnung in einem Fall wie dem vorliegenden nicht beide relevant sein, da Unternehmen, die die Anmeldung eines Zusam- menschlusses vorsätzlich oder fahrlässig unterlassen, ihr Vorhaben normalerweise auch verwirklichen werden. (14) Die Kommission teilt nicht den Standpunkt, daß dies ein Grund ist, Artikel 14 Absatz 1 Buchstabe a) und Absatz 2 Buchstabe b) nicht anzuwenden. Verstöße gegen einen dieser Absätze können sich sehr unterschiedlich auf den Markt auswirken. Daher hat der Gesetzgeber je nach Sachlage unterschied- liche Geldbußen vorgesehen. (15) Es trifft zwar zu, daß ein Unternehmen, das die Anmeldung unterläßt und damit gegen Artikel 14 Absatz 1 Buchstabe a) verstößt, sein Vorhaben in der Regel in die Tat umsetzt und damit auch gegen Artikel 14 Absatz 2 Buchstabe b) verstößt. Doch sind auch Fälle denkbar, in denen lediglich Artikel 14 Absatz 1 Buchstabe a) Anwendung findet, wenn z. B. Unternehmen, die die Anmeldung unterlassen haben, nicht in der Lage sind, ihr Vorhaben zu verwirklichen. Artikel 14 Absatz 2 Buchstabe b) fände beispielsweise Anwendung, wenn Unternehmen der Anmeldepflicht nachge- kommen sind, aber andere Bestimmungen nicht beachtet haben, wie etwa die Vorschrift, daß der Zusammenschluß nicht während der drei auf die Anmeldung folgenden Wochen vollzogen werden darf. Im ersten Fall würde das Unternehmen seine Pflicht zur vorherigen Anmeldung von Zusam- menschlüssen mit gemeinschaftsweiter Bedeutung verletzen und damit die Möglichkeit einer wirk- samen Fusionskontrolle in Frage stellen. Hierfür sieht die Fusionskontrollverordnung Geldbußen von 1 000 ECU bis 50 000 ECU vor. Im zweiten Fall handelt es sich um einen potentiell schwerwiegen- deren Verstoß, für den folglich höhere Geldbußen von bis zu 10 % des Umsatzes des betreffenden Unternehmens vorgesehen sind. Solche Verstöße betreffen den Kern des gemeinschaftlichen Fusions- kontrollsystems, das verhindern soll, daß die in seinen Geltungsbereich fallenden strukturverän- dernden Transaktionen bleibende Wettbewerbsschäden hinterlassen. Um dies zu gewährleisten, wurde der Kommission die Befugnis übertragen, Fusionen und Übernahmen vor ihrer Durchführung zu überprüfen. (16) Folglich hat Samsung in Zuwiderhandlung gegen Artikel 4 der Fusionskontrollverordnung fahrlässig die Anmeldung eines Zusammenschlusses unterlassen und in Zuwiderhandlung gegen Artikel 7 Absatz 1 fahrlässig einen Zusammenschluß vollzogen. III. FESTSETZUNG VON GELDBUSSEN (17) Nach Artikel 14 der Fusionskontrollverordnung kann die Kommission durch Entscheidung Geld- bußen unter anderem gegen Unternehmen festsetzen, die gegen Artikel 4 und Artikel 7 Absatz 1 der Fusionskontrollverordnung verstoßen. L 225/16 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften 26. 8. 1999 (18) (19) (20) Samsung macht geltend, daß die Kommission in Fällen, in denen eine Anmeldung nicht absichtlich unterlassen wurde, Straferlaß gewähren sollte, wenn keine nachteiligen Auswirkungen auf den Wettbewerb vorliegen und die Parteien die Kommission freiwillig unterrichten und ihr Verhalten korrigieren. Mit der Verhängung von Geldbußen in solchen Fällen lenkt die Kommission die Unternehmen nach Ansicht von Samsung in eine falsche Richtung, da sie so davon abgehalten werden, ein Versäumnis freiwillig zu korrigieren, um einer Geldbuße zu entgehen. Unter den von Samsung beschriebenen Umständen, d. h. bei fahrlässiger Unterlassung der Anmeldung in Fällen, die weder wettbewerbsschädigende Auswirkungen nach sich ziehen noch Schwierigkeiten bei der Ermitt- lung der Kontrollverhältnisse aufwerfen, liegt es nach Auffassung der Kommission im Interesse des Unternehmens, sie zu unterrichten und den Zusammenschluß anzumelden, wie es Samsung auch getan hat. Das Unternehmen geht damit zwar das Risiko ein, daß die Kommission eine (je nach Lage) relativ geringe Geldbuße festsetzt, vermeidet jedoch gleichzeitig die schwerwiegenderen Konse- quenzen einer Entscheidung der Kommission nach Artikel 14 der Fusionskontrollverordnung, in der festgestellt wird, daß das Unternehmen vorsätzlich gehandelt hat. Großen Unternehmen von gemein- schaftsweiter Bedeutung dürfte auch bewußt sein, daß es für sie verhältnismäßig schwierig sein wird, eine Überführung zu einem späteren Zeitpunkt zu vermeiden, da sie sich möglicherweise an anderen Transaktionen oder Zusammenschlüssen von gemeinschaftsweiter Bedeutung beteiligen und — vor allem bei konzentrativen Gemeinschaftsunternehmen mit Dritten — von ihren Partnern zur Anmel- dung gezwungen werden, wobei sie über frühere Versäumnisse Rechenschaft ablegen müssen. Darüber hinaus könnten Wettbewerber und andere Marktteilnehmer die Kommission von nicht angemeldeten Zusammenschlüssen in Kenntnis setzen (1). Daher wäre es nicht ratsam für ein Unternehmen dieser Art und Größe, systematisch zu versuchen, frühere Versäumnisse vor der Kommission zu verbergen. Folglich liegt objektiv keine Notwendigkeit vor, in Fällen wie dem vorliegenden Straferlaß zu gewähren. Im Zusammenhang mit diesen politischen Erwägungen hat Samsung mehrfach auf andere Fusions- kontrollsysteme hingewiesen, und zwar insbesondere auf die Politik, die die amerikanische Federal Trade Commission nach dem Hart-Scott-Rodino Antitrust Improvements Act von 1976 verfolgt. Die Schlüsse, die Samsung aus der amerikanischen Politik gezogen hat — falls seine Auslegungen korrekt sind — können jedoch nicht auf das gemeinschaftliche Fusionskontrollsystem übertragen werden, da die gesetzlichen Regelungen insbesondere in bezug auf die Anmeldung und die Stillhaltefristen unterschiedlich sind. Darüber hinaus ist unklar, ob die von Samsung unterlassene Anmeldung nach der amerikanischen Regelung als Ergebnis reiner Fahrlässigkeit angesehen worden wäre. Nach dem Hart-Scott-Rodino Act umfaßt der Begriff „Kontrolle“ nämlich auch das vertraglich eingeräumte Recht, die Mehrheit der Boardmitglieder zu benennen (2). Samsung argumentiert ferner, daß die Kommission ohne klaren Präzedenzfall keine Geldbuße verhängen sollte und daß sie bisher keine Modalitäten für die Festsetzung von Geldbußen im Rahmen der gemeinschaftlichen Fusionskontrolle festgelegt hat. Des weiteren meint Samsung, daß in Anlehnung an die Mitteilung der Kommission über die Nichtfestsetzung oder die niedrigere Festset- zung von Geldbußen in Kartellsachen (3) in Fällen der nicht absichtlich unterlassenen Anmeldung von Zusammenschlüssen ohne nachteilige Auswirkungen auf den Wettbewerb mit Milde vorge- gangen werden sollte. Nach Ansicht der Kommission ist der Wortlaut von Artikel 14 der Fusions- kontrollverordnung in bezug auf seinen Anwendungsbereich und die der Kommission übertragenen Befugnisse jedoch eindeutig. Darüber hinaus dient die Mitteilung der Kommission über die Nichtfest- setzung oder die niedrigere Festsetzung von Geldbußen in Kartellsachen ganz offensichtlich dem Schutz anderer Wettbewerbsinteressen als Artikel 14 der Fusionskontrollverordnung. Auf jeden Fall erkennt die Kommission es als mildernden Umstand an, daß Samsung den Verstoß zugegeben und bei den Nachprüfungen mit der Kommission zusammengearbeitet hat. (21) Nach Auffassung der Kommission müssen Geldbußen gegen Samsung vor allem deswegen festgesetzt werden, weil sich die Nichtanmeldung und der Vollzug des Zusammenschlusses ohne Genehmigung der Kommission über einen erheblichen Zeitraum erstreckt haben (siehe Abschnitt IV) und derartige Versäumnisse bei einem multinationalen Unternehmen wie Samsung eindeutig ein fahrlässiges Verhalten darstellen, das nicht ignoriert werden darf. Die Kommission muß den Grundsatz wahren, daß Unternehmen daran zu hindern sind, unter die Fusionskontrollverordnung fallende Zusammen- schlüsse ohne ordnungsgemäße Anmeldung zu vollziehen. Zu diesem Zweck sollte sie die ihr vom Rat in Artikel 14 zugestandenen Befugnisse ausüben. (1) Im vorliegenden Fall wies ein Wettbewerber in Beantwortung eines Schreibens nach Artikel 11 der Fusionskontrollver- ordnung darauf hin, daß sich AST bereits im Eigentum von Samsung befand, bevor die Gesamtheit von AST im Wege eines am 14. April 1996 angekündigten öffentlichen Übernahmeangebots erworben wurde. (2) Sec. 801 (b) (1). (3) ABl. C 207 vom 18. 7. 1996, S. 4. 26. 8. 1999 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften L 225/17 (22) Aus diesen Gründen ist es nach Ansicht der Kommission erforderlich, gegen Samsung Geldbußen gemäß Artikel 14 der Fusionskontrollverordnung festzusetzen. IV. HÖHE DER GELDBUSSEN (23) Nach Artikel 14 Absatz 1 der Fusionskontrollverordnung kann die Kommission unter anderem dann gegen Unternehmen Geldbußen in Höhe von 1 000 bis 50 000 ECU festsetzen, wenn sie vorsätzlich oder fahrlässig die Anmeldung eines Zusammenschlusses nach Artikel 4 unterlassen. Nach Artikel 14 Absatz 2 kann sie Geldbußen in Höhe von bis zu 10 v. H. des von den beteiligten Unternehmen erzielten Gesamtumsatzes festsetzen, wenn sie vorsätzlich oder fahrlässig einen Zusammenschluß vor seiner Anmeldung vollziehen. (24) Gemäß Artikel 14 Absatz 3 der Fusionskontrollverordnung sollte die Kommission bei der Festset- zung der Höhe der Geldbuße die Art und die Schwere des Verstoßes berücksichtigen. (25) Die Art der hier vorliegenden Verstöße wurde in Abschnitt II geschildert. Samsung hat es unterlassen, einen Zusammenschluß von gemeinschaftsweiter Bedeutung innerhalb der in Artikel 4 Absatz 1 der Fusionskontrollverordnung vorgesehenen Frist bei der Kommission anzumelden. Darüber hinaus hat das Unternehmen den Zusammenschluß unter Verstoß gegen Artikel 7 Absatz 1 vollzogen, bevor es die erforderliche Anmeldung vorgelegt hat. Die Kommission hat in Abschnitt III erläutert, warum sie eine Ahndung der Versäumnisse von Samsung für erforderlich hält. (26) Bei der Beurteilung der Schwere des Verstoßes und der anschließenden Festsetzung der Höhe der Geldbuße hat die Kommission die Dauer des Verstoßes sowie eine Reihe mildernder und erschwe- render Faktoren berücksichtigt: Dauer (27) Die Nichtanmeldung und der Vollzug ohne Genehmigung der Kommission erstreckten sich über einen erheblichen Zeitraum und zwar nach Ansicht der Kommission in dem für Samsung günstig- sten Fall von Januar 1996 (dem von der Kommission in ihrer Entscheidung vom 26. Mai 1997 festgehaltenen Datum) bis April 1997 (als dem Samsung die Kommission erstmals von seinem Versäumnis unterrichtete). Daher legt die Kommission für die Berechnung der Höhe der Geldbußen einen Zeitraum von 14 Monaten zugrunde. Mildernde Faktoren (28) Folgende mildernde Faktoren könnten berücksichtigt werden: 1. Durch die Verletzung der Pflicht zur rechtzeitigen Anmeldung und durch den Vollzug des Zusammenschlusses ist der Wettbewerb nicht beeinträchtigt worden. Dies wurde von den gemäß Artikel 11 der Fusionskontrollverordnung befragten Wettbewerbern bestätigt und von der Kommission in ihrer Entscheidung vom 26. Mai 1997 festgehalten. Der Anteil von AST am Gemeinschaftsmarkt für Personalcomputer beträgt rund 2,5 %, während Samsung in der Gemein- schaft nur geringfügige Mengen absetzt. Daher führt der Zusammenschluß praktisch zu keiner Überschneidung. Abgesehen von einem leichten Anstieg des Marktanteils von AST hat sich die gemeinsame Marktstellung der Parteien in den letzten drei Jahren nicht wesentlich verändert. 2. Samsung hat der Kommission sein Versäumnis freiwillig mitgeteilt — d. h. bevor diese einen Verstoß aufgedeckt hat — und den Zusammenschluß anschließend angemeldet. 3. Samsung hat den Verstoß zugegeben und bei den Nachprüfungen mit der Kommission zusam- mengearbeitet. L 225/18 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften 26. 8. 1999 4. Nach den der Kommission vorliegenden Angaben zielten die verspätete Anmeldung und der ohne Genehmigung erfolgte Vollzug des Zusammenschlusses nicht darauf ab, die Kontrolle der Kommission zu umgehen, sondern erfolgten lediglich aus Fahrlässigkeit. 5. Bei der vorliegenden Entscheidung handelt es sich um die erste von der Kommission gemäß Artikel 14 der Fusionskontrollverordnung getroffene Entscheidung und um den ersten Verstoß gegen diese Fusionskontrollverordnung durch Samsung. Erschwerende Faktoren (29) Folgende erschwerende Faktoren könnten berücksichtigt werden: 1. Da es sich bei Samsung um ein großes Unternehmen mit signifikanten Tätigkeiten in Europa handelt (1), muß davon ausgegangen werden, daß ihm die gemeinschaftlichen Fusionskontrollvor- schriften bekannt sind. 2. Es bedurfte im vorliegenden Fall keiner komplexen rechtlichen oder sachlichen Prüfung, um festzustellen, wann die Kontrolle im Sinne von Artikel 3 begründet wurde. (30) Um die Verstöße zu ahnden und einer Wiederholung vorzubeugen, ist es nach Ansicht der Kommis- sion unter Berücksichtigung der Besonderheiten des Falls und insbesondere der Tatsache, daß Artikel 14 der Fusionskontrollverordnung zum ersten Mal zur Anwendung gelangt, angemessen, folgende Geldbußen festzusetzen: wegen des Verstoßes gegen Artikel 14 Absatz 1 Buchstabe a) 5 000 ECU und wegen des Verstoßes gegen Artikel 14 Absatz 2 Buchstabe b) für jeden der 14 Monate des Verzugs 2 000 ECU. Dies entspricht einem Gesamtbetrag von 33 000 ECU. (31) Das Verhältnis zwischen den von der Kommission gemäß Artikel 14 Absatz 1 Buchstabe a) und den gemäß Artikel 14 Absatz 2 Buchstabe b) festgesetzten Geldbußen ist unter Berücksichtigung der Besonderheiten des Falls angemessen und präjudiziert nicht künftige Fälle im Anwendungsbereich von Artikel 14. (32) Die Berechnung der Geldbuße nach Artikel 14 Absatz 2 Buchstabe b) auf der Grundlage der Anzahl der Monate ist unter Berücksichtigung der Besonderheiten des Falls angemessen und präjudiziert nicht künftige Fälle im Anwendungsbereich von Artikel 14 — HAT FOLGENDE ENTSCHEIDUNG ERLASSEN: Artikel 1 Gegen Samsung Electronics Co. Ltd wird gemäß Artikel 14 Absatz 1 Buchstabe a) der Verordnung (1) (EWG) Nr. 4064/89 wegen Unterlassung der Anmeldung eines Zusammenschlusses nach Artikel 4 der genannten Verordnung eine Geldbuße von 5 000 ECU festgesetzt. (2) Gegen Samsung Electronics Co. Ltd wird gemäß Artikel 14 Absatz 2 Buchstabe b) der Verordnung (EWG) Nr. 4064/89 wegen des Vollzugs eines Zusammenschlusses in Zuwiderhandlung gegen Artikel 7 Absatz 1 der genannten Verordnung eine Geldbuße von 28 000 ECU festgesetzt. Artikel 2 Die in Artikel 1 genannten Geldbußen sind binnen drei Monaten nach Bekanntgabe dieser Entscheidung an die Kommission der Europäischen Gemeinschaften, Konto Nr. 310-0933000-43 bei der Banque Bruxelles- Lambert, Agence Européenne, Rond-Point Schuman 5, B-1040 Brüssel, zu zahlen. Nach Ablauf dieser Frist werden automatisch Zinsen zu dem Satz fällig, der am ersten Arbeitstag des Monats des Erlasses dieser Entscheidung vom Europäischen Währungsinstitut für seine ECU-Transaktionen berechnet wird, zuzüglich 3,5 Prozentpunkte, d. h. 7,75 %. (1) Der gemeinschaftsweite Umsatz betrug 1996 (gestrichen, da Geschäftsgeheimnis) ECU. 26. 8. 1999 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften L 225/19 Artikel 3 Diese Entscheidung ist gerichtet an: Samsung Electronics Co. , Ltd Samsung Main Building 250, 2-Ka, Taepyung-Ro, Chung-Ku Seoul, Korea 100-742 Brüssel, den 18. Februar 1998 Für die Kommission Karel VAN MIERT Mitglied der Kommission


title: Verordnung (EG) Nr. 381/98 der Kommission vom 18. Februar 1998 zur Anpassung der Anhänge der Verordnung (EG) Nr. 1256/96 über ein Mehrjahresschema allgemeiner Zollpräferenzen für bestimmte landwirtschaftliche Erzeugnisse mit Ursprung in Entwicklungsländern für den Zeitraum 1. Juli 1996 bis 30. Juni 1999

eurovoc_concepts:
agricultural product
developing countries
generalised preferences
originating product

text: 19. 2. 98 ‹ ‹DE Amtsblatt der Europ(cid:132)ischen Gemeinschaften L 48/25 VERORDNUNG (EG) Nr. 381/98 DER KOMMISSION vom 18. Februar 1998 zur Anpassung der Anh(cid:132)nge der Verordnung (EG) Nr. 1256/96 (cid:129)ber ein Mehrjah- resschema allgemeiner Zollpr(cid:132)ferenzen f(cid:129)r bestimmte landwirtschaftliche Erzeugnisse mit Ursprung in Entwicklungsl(cid:132)ndern f(cid:129)r den Zeitraum 1. Juli 1996 bis 30. Juni 1999 DIE KOMMISSION DER EUROP(cid:142)ISCHEN GEMEINSCHAFTEN — gest(cid:129)tzt auf den Vertrag zur Gr(cid:129)ndung der Europ(cid:132)ischen Gemeinschaft, gest(cid:129)tzt auf die Verordnung (EG) Nr. 1256/96 des Rates vom 20. Juni 1996 (cid:129)ber ein Mehrjahresschema allge- meiner Zollpr(cid:132)ferenzen f(cid:129)r bestimmte landwirtschaftliche Erzeugnisse mit Ursprung in Entwicklungsl(cid:132)ndern f(cid:129)r den Zeitraum 1. Juli 1996 bis 30. Juni 1999 (1), zuletzt ge(cid:132)ndert durch die Verordnung (EG) Nr. 2623/97 (2), insbesondere auf Artikel 15 Absatz 3 und Artikel 18, in Erw(cid:132)gung nachstehender Gr(cid:129)nde: In Artikel 15 Absatz 3 dieser Verordnung ist das Verfahren f(cid:129)r die infolge von (cid:142)nderungen der Kombi- nierten Nomenklatur erforderlichen Anpassungen der Anh(cid:132)nge I, II und VI festgelegt. Die Verordnung (EG) Nr. 2086/97 der Kommission vom 4. November 1997 zur (cid:142)nderung des Anhangs I der Verordnung (EWG) Nr. 2658/87 des Rates (cid:129)ber die zolltarifliche und statistische Nomenklatur sowie den Gemeinsamen Zolltarif (3) enth(cid:132)lt (cid:142)nderungen, die die Liste in den Anh(cid:132)ngen I und VI der Verordnung (EG) Nr. 1256/96 ber(cid:129)hren. Diese Anh(cid:132)nge sind folglich entsprechend anzupassen und dies gilt vom 1. Januar 1998 an. Die in dieser Verordnung vorgesehenen Maßnahmen entsprechen der Stellungnahme des Ausschusses f(cid:129)r die allgemeinen Pr(cid:132)ferenzen — HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN: Artikel 1 Die Anh(cid:132)nge I und VI der Verordnung (EG) Nr. 1256/96 werden wie im folgenden Anhang aufgef(cid:129)hrt ge(cid:132)ndert. Artikel 2 Diese Verordnung tritt in Kraft am Tag ihrer Ver(cid:148)ffentli- chung im Amtsblatt der Europ(cid:132)ischen Gemeinschaften. Sie gilt mit Wirkung vom 1. Januar 1998. Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitgliedstaat. Br(cid:129)ssel, den 18. Februar 1998 F(cid:129)r die Kommission Manuel MAR(cid:1)IN Vizepr(cid:132)sident (1) ABl. L 160 vom 29. 6. 1996, S. 1. (2) ABl. L 354 vom 30. 12. 1997, S. 9. (3) ABl. L 312 vom 14. 11. 1997, S. 1. L 48/26 ‹ ‹DE Amtsblatt der Europ(cid:132)ischen Gemeinschaften 19. 2. 98 Die Verordnung (EG) Nr. 1256/96 wird wie folgt ge(cid:132)ndert: ANHANG In Anhang I, Teil 1: — anstatt: muß es heißen: „0709 10 30“, „ex 0709 10 00“; — anstatt: muß es heißen: — anstatt: „0805 20 21 0805 20 23 0805 20 25 0805 20 27 0805 20 29“, „ex 0805 20 10 ex 0805 20 30 ex 0805 20 50 ex 0805 20 70 ex 0805 20 90“; 0806 10 21 0806 10 29 0806 10 30 „Tafeltrauben, frisch: – vom 1. Januar bis 14. Juli: – – der Sorte „Empereur“ (Vitis vinifera c. v. ), vom 1. bis 31. Januar (a) – – andere – vom 15. bis 20. Juli: – Vom 21. November bis 31. Dezember: 0806 10 69 – – andere als der Sorte „Empereur“ (Vitis vinifera c. v. ) vom 1. bis 31. Dezember“, muß es heißen: „ex 0806 10 10 Tafeltrauben, frisch, vom 1. Januar bis 20. Juli und vom 21. November bis 31. Dezember, andere als der Sorte „Empereur“ (Vitis vinifera c. v. ) vom 1. bis 31. Dezember“; — anstatt: „0808 20 41“, muß es heißen: „ex 0808 20 50“; — anstatt: 0809 10 10 0809 10 50 0809 20 19 0809 20 29 0809 20 79 0809 30 11 0809 30 19 0809 30 51 0809 30 59 0809 40 10 0809 40 40 „Aprikosen/Marillen, Kirschen, (einschließlich Br(cid:129)gnolen und Nektarinen), Pflaumen und Schlehen, frisch: Pfirsiche – Aprikosen: – – Vom 1. Januar bis 31. Mai – – Vom 1. August bis 31. Dezember – Kirschen, andere als Sauerkirschen/Weichseln: – – Vom 1. Januar bis 30. April – – Vom 1. bis 20 Mai – – Vom 11. August bis 31. Dezember – Pfirsiche, einschließlich Br(cid:129)gnolen und Nektarinen: – – Vom 1. Januar bis 10. Juni – – Vom 1. Oktober bis 31. Dezember – Pflaumen: – – Vom 1. Januar bis 10. Juni – – Vom 1. Oktober bis 31. Dezember“ muß es heißen: „Aprikosen/Marillen, Kirschen, (einschließlich Br(cid:129)gnolen und Nektarinen), Pflaumen und Schlehen, frisch: Pfirsiche ex 0809 10 00 – Aprikosen/Marillen, vom 1. Januar bis 31. Mai und vom ex 0809 20 95 ex 0809 30 10 ex 0809 30 90 1. August bis 31. Dezember – Kirschen, andere als Sauerkirschen/Weichseln (Prunus cerasus), vom 1. Januar bis 20. Mai und vom 11. August bis 31. Dezember – Pfirsiche, einschließlich Br(cid:129)gnolen und Nektarinen, vom 1. Januar bis 10. Juni und vom 1. Oktober bis 31. Dezember ex 0809 40 05 – Pflaumen, vom 1. Januar bis 10. Juni und vom 1. Oktober bis 31. Dezember“. 19. 2. 98 ‹ ‹DE Amtsblatt der Europ(cid:132)ischen Gemeinschaften L 48/27 In Anhang VI: — anstatt: „0707 00 25 0707 00 30“, muß es heißen: „ex 0707 00 05“; — anstatt: „0709 90 71 0709 90 73 0709 90 75 0709 90 77 0709 90 79“, muß es heißen: „0709 90 70“; — anstatt: muß es heißen: — anstatt: „ex 0805 20 21 ex 0805 20 23 ex 0805 20 25 ex 0805 20 27 ex 0805 20 29“, „ex 0805 20 10 ex 0805 20 30 ex 0805 20 50 ex 0805 20 70 ex 0805 20 90“; „0809 20 11 0809 20 21 0809 20 31 0809 20 41 0809 20 51 0809 20 61 0809 20 71“, muß es heißen: „0809 20 05“; — anstatt: „2208 40 10, 2208 40 90“, muß es heißen: „2208 40“