title: Propuesta de Reglamento (CE) del Consejo relativo a la indicación obligatoria, en el etiquetado de determinados productos alimenticios fabricados a partir de organismos modificados genéticamente, de información distinta de la prevista en la Directiva 79/112/CEE

eurovoc_concepts:
consumer protection
foodstuff
genetically modified organism
labelling
new product

text: COMISION DE LAS COMUNIDADES EUROPEAS Bruselas, 25. 02. 1998 COM(1998) 99 fînal Propuesta de REGLAMENTO (CE) DEL CONSEJO relativo a la indicaciôn obligatoria, en el etiquetado de determinados productos alimenticios fabricados a partir de organismos modificados genéticamente, de informaciôn distinta de la prevista en la Directiva 79/112/CEE (presentada por la Comisiôn) EXPOSICIÓN DE MOTIVOS 1. 2. 3. 4. 5. El 19 de septiembre de 1997, la Comisión adoptó el Reglamento (CE) n° 1813/97 relativo a la indicación obligatoria, en el etiquetado de determinados productos alimenticios fabricados a partir de organismos modificados genéticamente, de información distinta de la prevista en la Directiva 79/112/CEE. Digho Reglamento de la Comisión se aplica al etiquetado de alimentos e ingredientes alimentarios fabricados a partir de semillas de soja modifícadas genéticamente o de maíz modifícado genéticamente, que obtuvieron una autorización con arreglo a lo dispuesto en la Directiva 90/220/CEE antes de la entrada en vigor del Reglamento sobre nuevos ingredientes alimentarios. Se publicó en el Diario Ofícial el 20 de septiembre de 1997 y entró en vigor el 1 de noviembre de 1997. El Reglamento (CE) n° 1813/97 fue adoptado en virtud de lo dispuesto en el apartado 2 del artículo 4 de la Directiva 79/112/CEE relativa a la aproximación de las legislaciones de los Estados miembros en materia de etiquetado, presentación y publicidad de los productos alimenticios deslinados al consumidor final. Para garantizar la protección del consumidor y unas condiciones de competencia equitativas, y habida cuenta de la necesidad de garantizar una política comunitaria coherente para los alimentos producidos con biotecnología, se consideró necesario garantizar que se apliquen normas de etiquetado para la información al consumidor fínal basadas en los mismos principios a los alimentos e ingredientes alimentarios producidos a partir de organismos modificados genéticamente (OMG) comercializados antes de la entrada en vigor del Reglamento (CE) n° 258/97 con arreglo a una autorización concedida en virtud de lo dispuesto en la ingredientes alimentarios Directiva 90/220/CEE, y a comercializados con posterioridad a dicha fecha. los alimentos e Para alcanzar este objetivo, el primer paso, concretado mediante el Reglamento (CE) n° 1813/97 mencionado, consistió en cxigir que sc aplicaran los mismos requisitos que establece el artículo 8 del Reglamento (CE) n° 258/97 a los alimentos e ingredientes alimentarios fabricados a partir de semillas de soja modificadas genéticamente, cubiertos por la Decisión 96/281/CE, o de maíz modificado genéticamente, cubiertos por la Decisión 97/98/CE. 6. No obstante, el establecimiento dc normas generales de etiquetado para los productos mencionados anteriormente no es sullciente para determinar con claridad Ios produclos de soja o de maíz que hun de ser eliquetados y, llcgado cl caso, la forma en que han de serlo. Para alcanzar este resultado, es también necesario, en una segunda fase, de acuerdo con el enfoque del artículo 8 del Reglamento (CE) n° 258/97, establecer normas comunitarias uniformes detalladas. De hecho, el artículo 3 del Reglamento (CE) n° 1813/97 ya establecía que "las normas comunitarias uniformes detalladas relativas al etiquetado de los productos alimenticios a que se refiere el artículo 1 serán adoptadas en el plazo más breve posible". 7. Las medidas propuestas en el propuesta de Reglamento adjunto constituyen las normas comunitarias uniformes detalladas anunciadas en el artículo 3 del Reglamento (CE) n° 1813/97. Propuesta de Reglamento (CE) n°. / 98 del Consejo de. relativo a la indicacion obligatoria, en el etiquetado de determinados productos alimenticios fabricados a partir de organismos modificados geneticamente, de informacion distinta de la prevista en la Dircctiva 79/112/CEE (Texto pertinente a los lines del EEE) EL CONSEJO DE LA UNION EUROPEA, Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea, Vista la Directiva 79/112/CEE del Consejo, de 18 de diciembre de 1978, relativa a la aproximacion de las legislaciones de los Estados miembros en materia de etiquetado, presentacion y publicidad de los productos alimenticios destinados al consumidor final1, cuya ultima modificacion la constituye la Directiva 97/4/CE del Parlamento Europeo y del Consejo2 y, en particular, el apartado 2 de su articulo 4, Vista la propuesta de la Comision, I. Considerando que, de acuerdo con lo dispuesto en la parte C de la Directiva 90/220/CHL de 23 de abril de 1990, sobre la liberacion intencional en el medio ambiente de organismos modificados geneticamcnte', se ha autorizado la comercializacion de determinados productos modificados geneticamenlc mediante la Decision 96/281/CE de la Comision, de 3 de abril de 1996, relaliva a la comercializacion de semillas de soja (Glycine max L. ) modificadas geneticamente con una mayor resistencia al herbicida glifosato, de conformidad con la Directiva 90/220/CEE del Consejo4, y mediante la Decision 97/98/CE de la Comision, de 23 de enero de 1997, relativa a la comercializacion de maiz (Zea mays L. ) modificado geneticamente con una alteracion de las propiedades insecticidas conferidas por el gen de la endotoxina Bt, combinada con una mayor resistencia al herbicida glufosinato de amonio, con arreglo a la Directiva 90/220/CEE del Consejo5; » n"l. 33 de 8. 2. 1979, p. I. IX) >n° L43de 14. 2. 1997, p. 21. DO DOn°L 117 de 8. 5. 1990, p. 15. DO n° L 107 de 30. 4. 1996, p. 10. DOn°L3l de 1. 2. 1997, p. 69. 2. 3. 4. 5. 6. 7. Considerando que, de acuerdo con la Directiva 90/220/CEE, no hay motivos de seguridad para que en el etiquetado de las semillas de soja (Glycine max L. ) modificadas genéticamente o del maíz (Zea mays L. ) modificado genéticamente deba mencionarse que se han obtenido con técnicas de modificación genética; Considerando que la Directiva 90/220/CEE no recoge los productos inviables derivados de organismos modifícados genéticamente (en lo sucesivo denominados "OMG"); Considerando que varios Estados miembros han adoptado medidas relativas al etiquetado de los alimentos e ingredientes alimentarios fabrieados a parlir de los productos afectados; que las diferencias entre esas medidas pueden obstaculizar la libre circulación de dichos alimentos e ingredientes alimentarios y, por consiguiente, tener un efecto perjudicial en el funcionamiento del mercado interior; que, por tanto, es necesario adoptar normas comunitarias uniformes relativas al etiquetado de los productos afectados; Considerando que el artículo 8 del Reglamento (CE) n° 258/97 del Parlamento Europeo y del Consejo, de 27 de enero de 1997, sobre nuevos alimentos y nuevos ingredientes alimentarios6, prevé requisitos específícos adicionales en materia de etiquetado destinados a informar al consumidor final; que estos requisitos específicos adicionales no se aplican a los alimentos e ingredientes alimentarios que hayan sido utilizados en una medida importante para el consumo humano en la Comunidad antes de la entrada en vigor del Reglamento (CE) n° 258/97 y que por ese motivo no se consideran nuevos; Considerando que, con el fin de evitar distorsiones de la competencia, deben aplicarse normas de etiquetado en materia de información del consumidor final, basadas en los mismos principios, a los alimentos e ingredientes alimentarios que contengan o procedan de organismos modificados genéticamente y que hayan sido comercializados antes de la entrada en vigor del Reglamento (CE) n° 258/97 con arreglo a una autorización concedida en virtud de lo dispuesto en la Directiva 90/220/CEE, y a los alimentos e ingredientes alimentarios comercializados con posterioridad a dicha fecha; Considerando, por tanto, que el Reglamento (CE) n° 1813/97, relativo a la indicación obligatoria, en el etiquetado de determinados productos alimenticios fabricados a partir de organismos modificados genéticamente, de información distinta de la prevista en la Directiva 79/112/CEE7, ha establecido normas generales de etiquetado para los productos mencionados anteriormente; DOn°L43de 14. 2. 1997, p. 1. DOn°L 257 de 20. 9. 1997, p. 7. 8. 9. 10. 11. 12. 13. 14. 15. Considerando urgente establecer normas comunitarias uniformes detalladas para el etiquetado de los productos alimenticios cubiertos por el Reglamento (CE) n° 1813/97; Considerando, en particular, de acuerdo con el enfoque del artículo 8 del Reglamento (CE) n° 258/97, la necesidad de garantizar que el consumidor final sea informado de todas las caracterrsticas o propiedades alimentarias, como la composición, el valor nutritivo o efectos nutritivos o el uso al que se destina el alimento, por las que un nuevo alimento o ingrediente alimentario deja de ser equivalente a un alimento o ingrediente alimentario existente; que, para ello, los alimentos e ingredientes alimentarios fabricados a partir de semillas de soja modificadas genéticamente o de maíz modifícado genéticamente, distintos de los equivalentes convencionales, deben estar sujetos a requisitos en materia de etiquetado; Considerando que, de acuerdo con el enfoque del artículo 8 del Reglamento (CE) n° 258/97, es necesario que los requisitos en materia de etiquetado se basen en una evaluación científica; Considerando que es necesario establecer normas de etiquetado claras para los productos mencionados anteriormente, que permitan un control ofícial sobre una base fiable, fácilmente reproducible y practicable; que conviene desarrollar métodos de ensayo comunes validados científicamente; Considerando necesario asimismo garantizar que los requisitos en materia de etiquetado no sean excesivamente onerosos pero sean sullcientemente detallados para proporcionar al consumidor la información que necesita; Considerando que, hasta la fecha, la presencia en los alimentos e ingredientes alimentarios de ADN derivado de la modificación genética parece ser el criterio que mejor se ajusta a los requisitos mencionados anteriormente; que este enfoque podría reconsiderarse a la luz de avances futuros en el conocimiento científico; Considerando que los alimentos e ingredientes alimentarios fabricados a partir de semillas de soja (Glycine max L. ) modifícadas genéticamente o de maíz (Zea mays L. ) modificado genéticamente, en los que se observa la presencia de ADN derivado de la modificación genética, no son equivalentes y están por tanto sujetos a requisitos en materia de etiquetado; Considerando posible que el ADN derivado de la modificación genética haya sido destruido en las fases sucesivas del tratamiento; que, en tal caso, los alimentos e ingredientes alimentarios deberían considerarse equivalentes en lo que se refiere al etiquetado; que, por consiguiente, no están sujetos a requisitos en materia de etiquetado; 16. 17. 18. 19. Considerando, no obstante, que algunos métodos de tratamiento pueden eliminar el ADN y no las proteínas; que no puede excluirse que estos métodos se utilicen para usos alimentarios; que los alimentos e ingredientes alimentarios en los que no se observa la presencia de ADN derivado de la modifícación genética, pero en los que se observa la presencia de proteínas derivadas de la modifícación genética, no pueden considerarse equivalentes; que, por consiguiente, están sujetos a requisitos en materia de etiquetado; Considerando que la información necesaria deberá indicarse en la lista de ingredientes, salvo si se trata de productos para los que no existe dicha lista, en cuyo caso deberá fígurar claramente en el etiquetado del producto; Considerando que, en lo que se rellere a los alimentos e ingredientes alimenlarios destinados a ser comercializados para el suministro al consumidor final, y que puedan contener tanto productos modificados genéticamente como productos convencionales, y sin perjuicio de los demás requisitos en materia de etiquetado del presente Reglamento, la información al consumidor sobre la posible presencia ingredientes de productos modificados genéticamente en alimentarios de que se trata se considerará - no obstante lo dispuesto, especialmente en lo que se refiere a los suministros a granel - conforme a los requisitos del presente Reglamento; los alimentos e Considerando que el presente Reglamento se entiende sin perjuicio del derecho de los operadores a mencionar en las etiquetas de sus productos, por iniciativa propia, otros datos que no establece el presente Reglamento (como la ausencia de alimentos e ingredientes alimentarios fabricados a partir de semillas de soja o de maíz modifícados genéticamente, o la presencia de dichos alimentos e ingredientes alimentarios en aquellos casos en que no pueda demostrarse científicamente pero en que se disponga de información al respecto por otros medios), siempre que dichas menciones se ajusten a lo dispuesto en la Directiva 79/112/CEE; 20. Considerando que, habida cuenta del alcance y de las consecuencias de la acción propuesta, las medidas comunitarias introducidas por el presente Reglamento son no solamente necesarias sino fundamentales para alcanzar los objetivos fijados; que tales objetivos no pueden alcanzarse mediante la actuación individual de los Estados miembros; 21. Considerando que el presente Reglamento sustituye al Reglamento (CE) n° 1813/97, que deberá por tanto ser derogado; 22. Considerando que, con arreglo al procedimiento que establece el artículo 17 de la Directiva 79/112/CEE, este texto fue presentado al Comité permanente de productos alimenticios, al que no le fue posible emitir dictamen; que, de conformidad con el mismo procedimiento, la Comisión tiene la obligación de remitir una propuesta al Consejo, HA ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO: Arlículo l 1. El presente Reglamento se aplicará a los alimentos e ingredientes alimentarios destinados a ser propuestos como tales al consumidor final (dcnominados en lo sucesivo "productos alimenticios especificadosv') fabricados, total o parcialmente, a partir de : semillas de soja modifícadas genéticamente contempladas en la Decisión n° 96/281/CE; maíz modificado genéticamente contemplado en la Decisión n° 97/98/CE. El presente Reglamento no se aplicará a los aditivos alimentarios, los aromas para productos alimenticios ni los disolventes de extracción utilizados en la fabricación de productos alimenticios a que se reficre el apartado 1 del artículo 2 del Reglamento (CH) n° 258/97. Artículo 2 los requisitos Los productos alimenticios especificados estarán sujetos a específicos adicionales en materia de etiquetado que establece el apartado 3 del presente artículo. No obstante, los alimentos e ingredientes alimentarios a que se refiere el apartado 1, en los que no haya presencia de ADN derivado de la modificación genética, no estarán sujetos a los requisitos específicos en materia de etiquetado, salvo si se observa la presencia de proteínas derivadas de la modificación genética. 2. 1. 2. 3. Los requisitos específicos en materia de etiquetado a que se refiere el apartado 1 son los siguientes: Si el alimento consta de más de un ingrediente, la mención "fabricado a a) partir de soja modifícada genéticamente" o "fabricado a partir de maíz modifícado genéticamente", según proceda, figurará en la lista de ingredientes que establece el artículo 6 de la Directiva 79/112/CEE, entre paréntesis, inmediatamente después del nombre del ingrediente de que se trate. A modo alternativo, esta mención podrá fígurar en un lugar muy destacado, debajo de la lista de ingredientes, con caracteres de tamaño al menos equivalente a los de la lista de ingredientes. b) En el caso de los productos para los que no exista lista de ingredientes, la mención "fabricado a partir de soja modificada genéticamente" o "fabricado a partir de maíz modificado genéticamente", según proceda, figurará claramente en el etiquetado del alimento. Si, de conformidad con lo dispuesto en el primer guión de la letra b) del c) apartado 5 del artículo 6 de la Directiva 79/112/CEE, un ingrediente se denomina con el nombre de una categoría, esta denominación se completará con la mención "contiene" o "puede contener [ingredientes] fabricados a partir de soja modifícada genéticamente/ maíz modificado genéticamente", según proceda. d) Si un ingrediente incluido en un ingrediente se obtiene a partir de los productos alimenticios especificados, se mencionará en el etiquetado del producto final, junto con la mención que figura en la lctra b). No obstante lo dispuesto, si la presencia en los alimentos e ingredientes e) alimentarios de productos modificados genéticamcnte sujetos a los requisitos de etiquetado de las letras a) a d) no puede excluirse ni puede demostrarse, el uso de las menciones "puede contener" o "puede haber sido fabricado a partir de" se considerará sufíciente para cumplir los requisitos de las letras mencionadas. 4. Los apartados 1, 2 y 3 se aplicarán sin perjuicio de los demás requisitos de la iegislación comunitaria en materia de etiquetado de los productos alimenticios. Quedaderogado el Reglamento (CE) n° 1813/97. Artículo 3 Artículo 4 Los requisitos en materia de etiquetado del presente Reglamento no se aplicarán a los productos que hayan sido fabricados y etiquetados legalmente en la Comunidad, o importados y despachados a libre práctica legalmente en la Comunidad, antes de la entrada en vigor del presente Reglamento. Artículo 5 El presente Reglamento entrará en vigor a los veinte días de su publicación en el Diario Ofícial de las Comunidades Europeas. El presente Reglamento será obligatorio en todos sus elementos y directamente aplicable en cada Estado miembro. Hecho en Por el Consejo 10 ISSN 0257-9545 COM(98) 99 final DOCUMENTOS ES 03 10 15 N°decatalogo : CB-CO-98-104-ES-C ISBN 92-78-31291-6 Oficina de Publicaciones Oficiales de las Comunidades Europeas L-2985 Luxemburgo (i


title: WRITTEN QUESTION No. 615/98 by Angela BILLINGHAM to the Commission. Study on the risks of cancer caused by textiles and leather goods

eurovoc_concepts:
approximation of laws
cancer
dyestuffs industry
footwear industry
health risk
leather
market approval
textile product

formats: html pdf print

text: C 304/140 EN Official Journal of the European Communities 2. 10. 98 (98/C 304/208) WRITTEN QUESTION E-0614/98 by Mar(cid:14)·a Izquierdo Rojo (PSE) to the Council (16 March 1998) Subject: Violence against women The European Parliament recently adopted a resolution on the need to establish a European Union wide campaign for zero tolerance of violence against women (1), urging the Governments of the Member States to take violence against women more seriously and include it on their political agenda. Bearing in mind that in Spain alone during 1997, 61 women were killed in incidents involving this kind of violence, a figure higher than that for victims of ETA terrorist vioence, what measures and actions will the Council take during the current year to combat violence against women on a European scale? (1) OJ C 304, 6. 10. 1997, p. 25. Answer (28 May 1998) Violence against women is a subject that Member States of the European Union take very seriously indeed. For example, at the last Labour and Social Affairs Council meeting on 15 December 1997, violence against women was one of the three topics discussed as part of a debate on the follow-up to the UN Conference on Women held in Beijing in 1995. The Council reviewed the measures taken by Member States and underlined the important work done through the STOP and the DAPHNE Programmes to combat violence against women and children, whatever form it might take. In March 1998, the United Nations Commission on the Status of Women focused on violence against women; the European Union was represented at this Conference and adopted a statement condemning all forms of violence against women. The Presidency is currently considering, together with the Commission, the possibility of initiatives on violence against women being taken by the European Union in 1999. (98/C 304/209) WRITTEN QUESTION P-0615/98 by Angela Billingham (PSE) to the Commission (25 February 1998) Subject: Study on the risks of cancer caused by textiles and leather goods Does the Commission consider that the findings of the study on the risks of cancer caused by textiles and leather goods which are coloured by Azo-dyes, covered by the invitation to tender No III/96/61 of July 1996, will necessitate any action by footwear traders in the European Union? Does the Commission consider the health risks are proportionate to a need for legislation and if not, will it take action to remove national Azo prohibitions that conflict with the Single Market? Answer given by Mr Bangemann on behalf of the Commission (25 March 1998) The study on the risks of cancer caused by textiles and leather goods coloured with certain azo dyes is part of a programme that was launched by the Commission to analyse the need for harmonised restrictions on the marketing and use of carcinogenic azo dyes and the economic and other consequences of such restrictions


title: 98/186/ΕΚ: Απόφαση της Επιτροπής της 25ης Φεβρουαρίου 1998 για έγκριση του σχεδίου δράσης 1998 (πρώτο μέρος) για τη βελτίωση των γεωργικών στατιστικών (Κείμενο που παρουσιάζει ενδιαφέρον για τον ΕΟΧ)

eurovoc_concepts:
EU programme
EU statistics
action programme
agricultural statistics
national statistics
statistical method

text: 10. 3. 98 ‹ EL ‹ Ep˜isglg Evgleq˜ida tym Euqypaˇij ˜ym Joimot ˜gtym L 70/23 APOVASG TGS EPITQOPGS tgr 25gr Vebqouaq˜iou 1998 cia ˜ecjqisg tou swed˜iou dq ˜asgr 1998 (pq ˜yto l ˜eqor) cia tg bekt˜iysg tym ceyqcij ˜ym statistij ˜ym (Je˜ilemo pou paqousi ˜afei emdiav ˜eqom cia tom EOW) (98/186/EJ) G EPITQOPG TYM EUQYPA˘IJYM JOIMOTGTYM, ENEDYSE TGM PAQOUSA APOVASG: ˜Ewomtar up ˜oxg: tg sumh ˜gjg cia tgm ˜idqusg tgr Euqypaˇij ˜gr Joim ˜otgtar, tgm ap ˜ovasg 96/411/EJ tou Sulbouk˜iou, tgr 25gr Ioum˜iou 1996, cia tg bekt˜iysg tym joimotij ˜ym ceyqcij ˜ym stati- ˜opyr tqopopoi ˜ghgje ap ˜o tgm ap ˜ovasg 98/3/ stij ˜ym (1), EJ (2), Ejtil ˜ymtar: ˜oti, s ˜ulvyma le to ˜aqhqo 4 paq ˜acqavor 1 tgr ap ˜ovasgr 96/411/EJ, g Epitqop ˜g jahoq˜ifei j ˜ahe ˜etor sw ˜edio tewmi- j ˜gr dq ˜asgr cia tir ceyqcij ˜er statistij ˜er· ˜oti pq ˜epei ma paciyho ˜um oqisl ˜emer dq ˜aseir pou nej˜imgsam le to sw ˜edio tewmij ˜gr dq ˜asgr 1996/97 (3) (4) jai ma sumewi- sto ˜um oi pqosp ˜aheier pou jat ˜ebakam ta jq ˜atg l ˜ekg· ˜oti ta l ˜etqa pou pqobk ˜epomtai stgm paqo ˜usa ap ˜ovasg e˜imai s ˜ulvyma le tg cm ˜ylg tgr l ˜omilgr epitqop ˜gr ceyqci- j ˜ym statistij ˜ym, ˜Aqhqo 1 To sw ˜edio tewmij ˜gr dq ˜asgr 1998 (pq ˜yto l ˜eqor) cia tg bekt˜iysg tym ceyqcij ˜ym statistij ˜ym, pou peqikalb ˜ametai sto paq ˜aqtgla, ecjq˜ihgje. ˜Aqhqo 2 G paqo ˜usa ap ˜ovasg apeuh ˜umetai sta jq ˜atg l ˜ekg. Bqun ˜ekker, 25 Vebqouaq˜iou 1998. Cia tgm Epitqop˜g Franz FISCHLER L˜ekor tgr Epitqop˜gr (1) EE L 162 tgr 1. 7. 1996, s. 14. (2) EE L 1 tgr 3. 1. 1998, s. 9. (3) EE L 6 tgr 10. 1. 1997, s. 45. (4) EE L 240 tgr 2. 9. 1997, s. 10. L 70/24 ‹ EL ‹ Ep˜isglg Evgleq˜ida tym Euqypaˇij ˜ym Joimot ˜gtym 10. 3. 98 PAQAQTGLA SWEDIO TEWMIJGS DQASGS 1998 (PQYTO LEQOS) 1. Oi dq ˜aseir tou pq ˜ytou l ˜eqour tou swed˜iou tewmij ˜gr dq ˜asgr cia tg bekt˜iysg tym ceyqcij ˜ym statistij ˜ym (TAPAS) cia to 1998 aposjopo ˜um stg sum ˜ewisg oqisl ˜emym dq ˜aseym pou nej˜imgsam jat ˜a tg di ˜aqjeia tou swed˜iou dq ˜asgr 1996/97 jai oi opo˜ier apaito ˜um tgm ep ˜ejtasg jai tgm epij ˜uqysg tym leh ˜odym pou dojil ˜astg- jam to 1997, pqojeil ˜emou ma up ˜aqnoum jak ˜uteqer statistij ˜er stour aj ˜okouhour tole˜ir: i) pq ˜yiler ejtil ˜gseir cia tir spoq ˜er· ii) bekt˜iysg jai tawe˜ia diab˜ibasg tym statistij ˜ym stom tol ˜ea tym opyqojgpeutij ˜ym· iii) isokocislo˜i. G Epitqop ˜g ha sulb ˜akei oijomolij ˜a stir dq ˜aseir pou ha amakgvho ˜um stour tole˜ir auto ˜ur. G sulbok ˜g aut ˜g am ˜a jq ˜ator l ˜ekor dem ha upeqbe˜i ta pos ˜a pou amacq ˜avomtai stom p˜imaja pou episum ˜aptetai sto t ˜ekor tou paq ˜omtor paqaqt ˜glator. 2. Oi dq ˜aseir pou ha paqousi ˜asoum ta jq ˜atg l ˜ekg pq ˜epei ma avoqo ˜um ta paqaj ˜aty: i) pq ˜yiler ejtil ˜gseir cia tir spoq ˜er St ˜owor tgr dq ˜asgr aut ˜gr e˜imai ma up ˜aqwei, l ˜ewqi ta t ˜ekg Vebqouaq˜iou tou 1998, ejt˜ilgsg cia tir ejt ˜aseir pou ˜ewoum spaqhe˜i le lakaj ˜o sit ˜aqi, sjkgq ˜o sit ˜aqi, jqih ˜aqi, s˜ijakg, koip ˜a weileqim ˜a dglgtqiaj ˜a jai jq ˜albg sta di ˜avoqa jq ˜atg l ˜ekg tgr Euqypaˇij ˜gr ˜Emysgr. G ejt˜ilgsg aut ˜g pq ˜epei ma emgleqyhe˜i pqim ap ˜o ta t ˜ekg Lai¨ou jai ma peqik ˜abei ta dglgtqiaj ˜a amo˜ineyr, tir ekaio ˜uwer jai pqyteˇimo ˜uwer jakki ˜eqceier. G Epitqop ˜g ha epibaqumhe˜i le to j ˜ostor tym dq ˜aseym pou ha amak ˜aboum ta jq ˜atg l ˜ekg pqojeil ˜emou ma paci ˜ysoum, ma dieuq ˜umoum jai ma epijuq ˜ysoum tg l ˜ehodo pou evaql ˜ostgje peiqalatij ˜a to 1997 stom tol ˜ea aut ˜o, emt ˜or tym oq˜iym pou amav ˜eqomtai stom p˜imaja pou episum ˜aptetai sto t ˜ekor tou paq ˜omtor paqaqt ˜glator. ii) bekt˜iysg jai tawe˜ia diab˜ibasg tym statistij ˜ym stom tol ˜ea tym opyqojgpeutij ˜ym St ˜owor tgr dq ˜asgr aut ˜gr e˜imai ma paqawho ˜um ani ˜opister statistij ˜er cia tgm joimotij ˜g paqacyc ˜g tym juqi ˜oteqym opyqojgpeutij ˜ym. Ta jq ˜atg l ˜ekg diabib ˜afoum stgm Eurostat, to taw ˜uteqo dumat ˜om let ˜a tg sucjolid ˜g, ta stoiwe˜ia cia tir ejt ˜aseir jai tgm paqacyc ˜g ˜osom avoq ˜a ta pqoˇi ˜omta aut ˜a. G Epitqop ˜g ha epiwoqgc ˜gsei ta jq ˜atg l ˜ekg pou wqgsilopoio ˜um pq ˜osheta eqcake˜ia cia tg bekt˜iysg tym cm ˜yseym ˜osom avoq ˜a tgm ehmij ˜g paqacyc ˜g opyqojgpeutij ˜ym, emt ˜or tym oq˜iym pou amav ˜eqomtai stom p˜imaja pou episum ˜aptetai sto t ˜ekor tou paq ˜omtor paqaqt ˜glator. iii) Isokocislo˜i St ˜owor tgr dq ˜asgr aut ˜gr e˜imai ma bektiyho ˜um ta dedol ˜ema ˜osom avoq ˜a tour isokocislo ˜ur stour aj ˜okou- hour tole˜ir: a) sitgq ˜a jai koip ˜er aqotqa˜ier jakki ˜eqceier, opyqojgpeutij ˜a, cakajtojolij ˜a pqoˇi ˜omta, koip ˜a pqoˇi ˜omta· b) fyotqov ˜er. Pqojeil ˜emou ma sumewisto ˜um oi pqosp ˜aheier pou nej˜imgsam ta jq ˜atg l ˜ekg stom tol ˜ea aut ˜o le to sw ˜edio dq ˜aseym TAPAS 1996/97, g Epitqop ˜g ha woqgc ˜gsei wqglatodotij ˜g em˜iswusg sta jq ˜atg l ˜ekg pou ha upob ˜a- koum m ˜ea sw ˜edia dq ˜asgr stom tol ˜ea aut ˜o, emt ˜or tym oq˜iym pou amav ˜eqomtai stom p˜imaja pou episum ˜apte- tai sto t ˜ekor tou paq ˜omtor paqaqt ˜glator. 10. 3. 98 ‹ EL ‹ Ep˜isglg Evgleq˜ida tym Euqypaˇij ˜ym Joimot ˜gtym L 70/25 S O Q E L O T Y Q P — 8 9 9 1 S G S A Q D I S G J M W E T O I D E W S r e m ˜a p a d r e m e l ˜u o i o p o t a l c a q p r i t s ˜g w o t e l l u s ˜g j i t o d o t a l g q w ˜g j i t o m i o J r o k ˜e l r o t ˜a q j ˜a m a ˜g l o m a t a J ) u c E qia ˜u l l o t a j e e (s o k o m ˜u S K U 0 0 5 0 5 4 0 0 5 0 4 5 2 0 5 S 0 2 3 1 5 1 N I F 0 2 3 1 5 1 P 6 1 2 2 5 2 A 8 1 4 1 0 2 L N 2 1 8 2 5 3 L 1 1 2 1 0 1 I 0 5 8 8 5 5 L R I 3 1 3 1 5 2 F 0 9 4 4 0 7 E 5 7 7 7 5 5 R G 2 2 7 3 5 2 D 5 7 2 3 0 6 K D 5 2 3 1 0 2 B 3 1 9 1 0 2 a q ˜y W r ˜e q o p s r i t a i c r i e s ˜g l i t j e r e l i ˜y q P ˜a j i t u e p g j o q y p O ˜i o l s i c o k o s I


title: PERGUNTA ESCRITA n. 416/98 do Deputado Freddy BLAK ao Conselho. Directiva SAFE

eurovoc_concepts:
Council of the European Union
EU programme
drafting of EU law
occupational health
occupational safety

text: 2. 10. 98 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias C 304/97 A Comissa(cid:152)o informa o Sr. Deputado de que na(cid:152)o recebeu qualquer pedido de apoio financeiro por parte da rede «European Cities Against Drugs». A Comissa(cid:152)o na(cid:152)o considera que os projectos que recebem actualmente apoio sejam contra·rios a‘s Conven(cid:231)o(cid:152)es das Na(cid:231)o(cid:152)es Unidas e salienta que a legisla(cid:231)a(cid:152)o em mate·ria de estupefacientes e· da exclusiva responsabilidade dos Estados-membros. (1) COM (94) 234 final. (2) JO L 19 de 22/01/1997. (98/C 304/145) PERGUNTA ESCRITA P-0414/98 apresentada por John Cushnahan (PPE) ao Conselho (17 de Fevereiro de 1998) Objecto: Embargo ao come·rcio de carne de bovino Na seque(cid:136)ncia da minha anterior pergunta (H-1020/97) (1) e da resposta do Conselho, solicito formalmente ao Conselho, no interesse da transpare(cid:136)ncia, que responda realmente a‘ pergunta que lhe apresentei, a qual era: «em que data foi formulado esse pedido»? (1) Relato Integral das Sesso(cid:152)es, Per(cid:14)·odo de Perguntas, de 13 e 14 de Janeiro de 1998 Resposta (8 de Junho de 1998) Aquando da reunia(cid:152)o do Comite· Especial «Agricultura» de 8-9 de Dezembro de 1997, a Irlanda pediu para evocar, a n(cid:14)·vel ministerial, a questa(cid:152)o dos entraves a‘s trocas comerciais verificados nos portos ingleses. Tal como ja· indicado na resposta oral a que se refere o Senhor Deputado, essa questa(cid:152)o foi, portanto, analisada pelo Conselho na sessa(cid:152)o de 15 e 16 de Dezembro de 1997. Nessa ocasia(cid:152)o, a Comissa(cid:152)o reconheceu que o Reino Unido estava a tomar as medidas necessa·rias para permitir que a livre circula(cid:231)a(cid:152)o dos produtos se efectuasse sem entraves. (98/C 304/146) PERGUNTA ESCRITA E-0416/98 apresentada por Freddy Blak (PSE) ao Conselho (25 de Fevereiro de 1998) Objecto: Directiva SAFE Tenciona a Preside(cid:136)ncia diligenciar no sentido da adop(cid:231)a(cid:152)o da Directiva SAFE, a qual se encontra pendente ha· muito tempo, durante a vige(cid:136)ncia do seu mandato? Resposta (18 de Maio de 1998) Em 1995, a Comissa(cid:152)o submeteu a‘ aprecia(cid:231)a(cid:152)o do Conselho uma proposta de decisa(cid:152)o que adopta um programa de ac(cid:231)a(cid:152)o comunita·rio para a melhoria da seguran(cid:231)a, da higiene e da sau·de no local de trabalho (Programa SAFE). Esta proposta foi alterada em Mar(cid:231)o de 1997 e os trabalhos prosseguiram no decurso desse ano nas insta(cid:136)ncias do Conselho. Somos for(cid:231)ados a constatar que, nesta fase, ainda na(cid:152)o se conseguiu a unanimidade necessa·ria para a adop(cid:231)a(cid:152)o desta decisa(cid:152)o (cuja base jur(cid:14)·dica e· o artigo 235o do TCE). Na ause(cid:136)ncia de novos elementos, a Preside(cid:136)ncia Brita(cid:136)nica na(cid:152)o previu inscrever este dossier na ordem do dia do Conselho (Trabalho e Assuntos Sociais) no decurso deste semestre


title: Advies van het Economisch en Sociaal Comité over het "Voorstel voor een richtlijn van het Europees Parlement en de Raad betreffende speciale voorschriften voor voertuigen bestemd voor het vervoer van passagiers, met meer dan acht zitplaatsen, die van de bestuurder niet meegerekend, en tot wijziging van Richtlijn 70/156/EEG van de Raad"

eurovoc_concepts:
EU law
carriage of passengers
motor vehicle
national law
safety device

text: 27. 4. 98 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen C 129/5 Advies van het Economisch en Sociaal Comité over het „Voorstel voor een richtlijn van het Europees Parlement en de Raad betreffende speciale voorschriften voor voertuigen bestemd voor het vervoer van passagiers, met meer dan acht zitplaatsen, die van de bestuurder niet meegerekend, en tot wijziging van Richtlijn 70/156/EEG van de Raad” (98/C 129/02) De Raad heeft op 13 november 1997 besloten, overeenkomstig artikel 100 A van het EG-Verdrag, het Economisch en Sociaal Comité te raadplegen over het voornoemde voorstel. De Afdeling voor industrie, handel, ambacht en diensten, die met de voorbereiding van de desbetreffende werkzaamheden was belast, heeft haar advies op 6 februari 1998 goedgekeurd. Rapporteur was de heer Bagliano. Het Economisch en Sociaal Comité heeft tijdens zijn 352e Zitting (vergadering van 25 februari 1998) het volgende advies uitgebracht dat met 81 stemmen vo´ o´r, bij 4 onthoudingen, werd goedgekeurd. 1. Inleiding 1. 1. Het onderhavige richtlijnvoorstel heeft betrek- king op de speciale voorschriften voor de typegoedkeu- ring van „bussen en toerbussen” (M2 en M3) (1). Het vormt een aanvulling op kaderrichtlijn 70/156/EEG inzake de typegoedkeuring van motorvoertuigen in de Gemeenschap, doordat bussen en toerbussen aan het toepassingsgebied worden toegevoegd. Zoals bekend maakt de communautaire typegoedkeu- ring het mogelijk om een voertuig dat in één bepaalde lid-staat is goedgekeurd, in alle lid-staten te verkopen en in het verkeer te brengen. Momenteel is de typegoed- keuring alleen van kracht voor personenauto’s (M1), ten behoeve waarvan immers alle nodige bijzondere richtlijnen zijn vastgesteld (maar liefst 45). Voor bussen en toerbussen ontbreekt echter nog een richtlijn betreffende de eigenschappen van de technische constructie en de uitrusting. Het richtlijnvoorstel waar dit advies over gaat (eigen- schappen van de technische constructie en de uitrusting) is gebaseerd op de voorschriften van de UN-ECE- Reglementen R36, R52 en R66 (2), die in een aantal EU-lid-staten en in een groot aantal derde landen in en buiten Europa worden toegepast. Daarnaast gaat het voorstel uit van het ontwerpreglement betreffende dub- beldeksvoertuigen voor het vervoer van passagiers waar- aan momenteel in UN-ECE-verband wordt gewerkt. 1. 2. Het Commissievoorstel heeft ten doel minimum- voorschriften vast te stellen ten behoeve van de veiligheid van de passagiers, en het vervoer van passagiers met een beperkt bewegingsvermogen te bevorderen. (1) M2: voertuigen bestemd voor het vervoer van personen, met meer dan acht zitplaatsen, die van de bestuurder niet meegerekend, en met een maximummassa van ten hoogste vijf ton. M 3: voertuigen bestemd voor het vervoer van passagiers met meer dan acht zitplaatsen, die van de bestuurder niet meegerekend, en een maximummassa van meer dan vijf ton. (2) Reg. 36: grote autobussen (meer dan 22 passagiers) Reg. 52: minibusjes (maximaal 22 passagiers) Reg. 66: sterkte van de constructie. De voorschriften hebben betrekking op de volgende punten: — onderverdeling in „klassen”; — definitie van een voertuig met een „lage vloer”; — verdeling van de massa van personen en bagage over de assen; — ruimte die minimaal beschikbaar is voor staande passagiers, en het maximum aantal passagiers dat mag worden vervoerd; — stabiliteit van het voertuig; — bescherming tegen brandgevaar; — uitgangen (bedrijfsdeuren en nooddeuren, ramen en noodluiken): aantal, plaats, toegankelijkheid en technische specificaties; — instap; — zitplaatsen en ruimte voor zittende passagiers; — stangen en handgrepen; — sterkte van de bovenbouw; — vervoer van passagiers met een beperkt bewegings- vermogen en instaphulpmiddelen voor rolstoel- gebruikers; — dubbeldekkers. 2. Opmerkingen 2. 1. „Klassen” voertuigen 2. 1. 1. N o t a b e n e De op de UN-ECE-Reglementen gebaseerde indeling in „klassen” heeft ten doel verschillende voorschriften te geven m. b. t. de uitrusting van het voertuig, naar gelang met het voertuig overwegend staande dan wel zittende passagiers worden vervoerd (klasse I en II), of uitsluitend zittende passagiers (klasse III). Hetzelfde geldt voor kleinere voertuigen met een maximumcapaciteit van 22 passagiers (klasse A heeft ook staanplaatsen, en klasse B uitsluitend zitplaatsen). In Bijlage I worden de volgende definities gegeven: — voertuigen van klasse I en A zijn voornamelijk bestemd voor het vervoer van staande passagiers, waarbij vaak wordt in- en uitgestapt; C 129/6 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 27. 4. 98 — voertuigen van klasse II zijn voornamelijk bestemd voor het vervoer van zittende passagiers, en worden gebruikt op langere ritten waarbij de haltes verder uit elkaar liggen; — voertuigen van klasse III en B zijn niet bestemd voor het vervoer van staande passagiers. 2. 1. 2. In alle „technische bijlagen” van de richtlijn wordt deze indeling in klassen gehanteerd, afhankelijk van het gebruik van het voertuig, maar steeds met een gelijkwaardig veiligheidsniveau. Het „hoofddoel” van de richtlijn bestaat erin „de veiligheid van de passagiers te waarborgen”, zoals in de overwegingen van het voorstel staat. Een van de veiligheidsdoelstellingen is bijvoorbeeld het aantal staande passagiers tijdens langere afstanden zo klein mogelijk te houden. Een ander belangrijk veiligheidscriterium is de evacuatietijd van het voertuig, ten behoeve waarvan zittende en staande passagiers afhankelijk van de klasse over een verschillende mi- nimumruimte moeten kunnen beschikken. 2. 1. 3. Het Comité stemt in met deze opzet, waarbij een redelijk evenwicht wordt bewaard tussen de kosten en de doelstellingen, zonder afbreuk te doen aan het „gelijkwaardig veiligheidsniveau”; dit is tevens in over- eenstemming met de UN-ECE-Reglementen, die voort- durend worden bijgesteld. 2. 2. Bescherming tegen brandgevaar De voorschriften in dit richtlijnvoorstel (Bijlage I, 7. 5) vormen een aanvulling op de „ad hoc”-Richtlijn 95/28/EG inzake de verbrandingseigenschappen, zodat zij eigenlijk vanwege hun analoge strekking in deze laatste richtlijn zouden moeten worden opgenomen. Ditzelfde is overigens al gebeurd voor het verplichte gebruik van veiligheidsgordels in voertuigen van klasse II en III en voor de sterkte van het meubilair. 2. 3. Treden In Bijlage I, paragraaf 7. 7. 7. 1 van het richtlijnvoorstel wordt een maximumhoogte voor de eerste trede vanaf de grond voorgeschreven van 320 mm voor voertuigen van klasse I, II en A. Met betrekking tot voertuigen van alle klassen die op hellende wegen worden gebruikt (ook in de stad), en met name voertuigen van klasse II die zijn bedoeld om lange trajecten te rijden (bij vrij hoge en constante snelheid) wordt echter opgemerkt dat de afstand van de treeplank tot de grond niet onder een bepaald minimum kan komen. Derhalve dient de maximumhoogte van de eerste trede vanaf de grond overeen te stemmen met de voorschriften uit de UN-ECE-Reglementen R36 en R52, die voor klasse I en A een hoogte van 360 mm voorschrijven, en voor klasse II, III en B een hoogte van 400 mm. 2. 4. Sterkte van de bovenbouw (Bijlage IV) In het richtlijnvoorstel wordt voor de passagiersafdeling een „overlevingsruimte” (restruimte) voorgeschreven, voor het geval het voertuig over de kop slaat en op het dak belandt. Het Comité dringt erop aan dat de „restruimte” tot de bestuurdersruimte wordt uitgebreid en dat zo spoedig mogelijk een ad hoc-richtlijn aan het probleem van de algemene veiligheid van de bestuurder wordt gewijd. 2. 5. Volgens het Comité moet in de richtlijn niet alleen concreet worden ingegaan op operationele aspec- ten, zoals het aantal bedrijfsdeuren, maar ook op de noodzaak van adequate nooduitgangen. 2. 6. Vervoer van passagiers met een beperkt bewe- gingsvermogen (Bijlage I, 7. 12) en instaphulpmid- delen voor rolstoelgebruikers (Bijlage VII) In het richtlijnvoorstel wordt uitvoerig en uitputtend ingegaan op de problemen i. v. m. het vervoer van passagiers met een beperkt bewegingsvermogen, met inbegrip van rolstoelgebruikers. Het Comité kan dit alleen maar toejuichen en is verheugd dat de Commissie nog meer oplossingen wil zoeken om de toegankelijkheid van personen met een beperkt bewegingsvermogen steeds verder te verbeteren. Het Comité dringt er in dit verband op aan dat ook de door de Commissie aangegane verplichting, namelijk om het probleem van de toegankelijkheid in nauwe samenwer- king met gehandicaptenorganisaties te bestuderen, in de richtlijn wordt opgenomen. Wel acht het Comité het wenselijk dat het probleem met gevoel voor realiteit wordt aangepakt, vooral met de bedoeling om binnen een redelijke termijn wezenlijke resultaten te boeken. De lid-staten zouden, met inachtne- ming van het subsidiariteitsbeginsel, de taak op zich kunnen nemen om afhankelijk van de nationale en lokale situatie een minimumquota vast te stellen voor het aantal autobussen dat met instaphulpmiddelen voor passagiers met een beperkt bewegingsvermogen moet zijn uitgerust. Het Comité neemt er nota van dat de Commissie zich in haar „overwegingen” voorneemt om op een later tijdstip „geschikte technische oplossingen” te bestuderen voor voertuigen die niet tot klasse I behoren, op basis van een verslag dat zij zelf zal opstellen. 2. 7. Artikel 3 — „Basis”-typegoedkeuring en typegoed- keuring met „ontheffing” In het richtlijnvoorstel worden twee soorten typegoed- keuring genoemd: een basis-typegoedkeuring en een typegoedkeuring met bepaalde ontheffingen (art. 3), die als „bis” aan een aantal paragrafen van de Bijlagen I en VII zijn toegevoegd. Deze laatste typegoedkeuring — die bovendien op fundamentele punten afwijkt van de basis-typegoedkeuring — is bedoeld om voertuigen 27. 4. 98 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen C 129/7 met bijzondere kenmerken, die alleen in sommige lid-staten aanwezig zijn, toch een communautaire ty- pegoedkeuring te kunnen verlenen. De andere lid-staten kunnen deze echter weigeren. Het Comité ziet het belang in van twee verschillende niveaus van typegoedkeuring en stemt in met het tijdelijke karakter ervan, zoals blijkt uit artikel 3, lid 3, waarin wordt gepreciseerd dat in 2003 eventueel tot een herziening kan worden overgegaan. 2. 8. Artikel 4, lid 1 Artikel 4, lid 1 heeft betrekking op voertuigen 2. 8. 1. van klasse I „die zijn ontworpen om als lijnbussen voor stads- en voor streekvervoer te worden gee¨xploiteerd”, en die in overeenstemming moeten zijn met: a) de technische voorschriften van bijlage I, deel B of C; b) de voorschriften voor ten minste één van de in bijlage VII vermelde hulpmiddelen (instaphulpmid- delen voor passagiers met een beperkt bewegingsver- mogen). 2. 8. 1. 1. Terwijl de sub a) genoemde technische voor- schriften terecht van toepassing moeten worden op voertuigen van klasse I die voor stadsvervoer zijn bestemd, lijkt het strijdig met het onderscheid in klassen, voertuigen van klasse I ook voor streekvervoer te bestemmen. De veiligheidsvoorschriften voor voertuigen van klasse I zijn immers niet geschikt voor voertuigen die bestemd zijn voor vervoer over lange afstanden (zie paragraaf 2. 1. 1). Om redenen van veiligheid is het onaanvaardbaar dat voertuigen van klasse I (met meer staande passagiers, en minder ruimte voor de zittende passagier) in het streekvervoer worden ingezet, zodat het eerste lid van artikel 4 dient te worden gewijzigd, door in ieder geval de woorden „en voor streekvervoer” te schrappen. 2. 8. 1. 2. Wat het voorschrift sub b) betreft, d. w. z. de verplichting om alle voertuigen van klasse I uit te rusten Brussel, 25 februari 1998. met instaphulpmiddelen voor passagiers met een beperkt bewegingsvermogen, wordt terugverwezen naar de op- merkingen in paragraaf 2. 5 van dit advies. Evenzo dienen de voorschriften in paragraaf 7. 12 en 7. 13 van Bijlage I te worden overgeheveld naar Bijlage VII — inzake instaphulpmiddelen die de toegang tot voertui- gen vergemakkelijken — zodat zij niet langer voor alle voertuigen verplicht zijn. 2. 9. Artikel 7 — Comité voor de aanpassing aan de technische vooruitgang Het Comité heeft zich al eerder positief uitgesproken over de instandhouding van de beslissingsbevoegdheid van het comité voor de aanpassing aan de technische vooruitgang, volgens de procedure van artikel 12 en 13 van de kaderrichtlijn 70/156/EEG. Hoewel het Comité zich bewust is van de noodzaak, de procedure voor de aanpassing van de richtlijnen aan de technische vooruitgang te versnellen, kan het toch niet instemmen met de formulering van artikel 7, volgens welke de rol van bovengenoemd comité slechts van raadgevende aard is. 3. Conclusies Het Comité staat achter de doelstellingen van de richtlijn, zowel m. b. t. de verbetering van de veiligheid van de passagiers als m. b. t. de betere toegankelijkheid voor personen met een beperkt bewegingsvermogen. Het doet daarbij wel enkele aanbevelingen: — in overeenstemming met de opzet van de Bijlagen, die is gebaseerd op een onderscheid in klassen, dient rekening te worden gehouden met de kritische opmerkingen in paragraaf 2. 2 t/m 2. 9; — ten behoeve van de flexibiliteit en duidelijkheid — zie de „overwegingen” van de Commissie — en conform het subsidiariteitsbeginsel, dient met name rekening te worden gehouden met de opbouwende kritiek in paragraaf 2. 6. De voorzitter van het Economisch en Sociaal Comité T. JENKINS


title: Avis du Comité économique et social sur la «Proposition de directive du Parlement européen et du Conseil concernant la protection juridique des services à accès conditionnel et des services d'accès conditionnel»

eurovoc_concepts:
approximation of laws
audiovisual piracy
broadcasting
pay television
right to justice

text: C 129/16 FR Journal officiel des Communautés européennes 27. 4. 98 Avis du Comité économique et social sur la «Proposition de directive du Parlement européen et du Conseil concernant la protection juridique des services à accès conditionnel et des services d’accès conditionnel» (1) (98/C 129/04) Le Conseil a décidé, le 20 octobre 1997, conformément aux dispositions de l’article 198 du Traité instituant la Communauté européenne, de consulter le Comité économique et social sur la proposition susmentionnée. La section de l’industrie, du commerce, de l’artisanat et des services, chargée des travaux du Comité en la matière, a élaboré son avis le 6 février 1998 (rapporteur: M. Herna´ndez Bataller). Lors de sa 352e session plénière des 25 et 26 février 1998 (séance du 25 février), le Comité économique et social a adopté par 120 voix pour, sans voix contre et 2 abstentions l’avis suivant. 1. Introduction Le présent avis a pour objet la proposition de 1. 1. directive de la Commission concernant la protection juridique des services à accès conditionnel et des services d’accès conditionnel, qui résulte directement des réflexions issues du débat sur le Livre vert intitulé «La protection juridique des services cryptés dans le marché intérieur» (2). 1. 2. Le Comité a eu l’occasion de se prononcer sur ce Livre vert dans un avis adopté le 25 septembre 1996 (3). 1. 3. La nécessité de garantir la protection juridique des services cryptés contre la réception illicite figurait déjà dans le Programme stratégique pour le marché intérieur (4), ainsi que dans le Livre vert en la matière annoncé par la Commission dans sa communication intitulée «Vers la société de l’information en Europe: Un plan d’action», du 19 juin 1994 (5). 1. 4. Plus récemment, la communication de la Com- mission intitulée «Une initiative européenne dans le domaine du commerce électronique» (6), signalait au paragraphe 55: «Une distribution fiable des services nécessitera une protection juridique adéquate des servi- ces à accès conditionnel dans l’ensemble du marché unique. Bon nombre de services feront appel au cryptage ou à un autre système d’accès conditionnel qui en garantisse la correcte rétribution. Les prestataires vont devoir se protéger contre le piratage de leurs services réalisé par le truchement de décodeurs, de cartes à mémoire et d’autres dispositifs illicites». L’avis sur cette communication a été adopté 1. 5. (CES 1191/97) (7). (1) JO C 314 du 16. 10. 1997, p. 7. (2) COM(96) 76 final. (3) JO C 30 du 30. 1. 1997. (4) COM(93) 632 final. (5) COM(94) 347 final. (6) COM(97) 157 final. (7) JO C 19 du 21. 1. 1998, p. 72. Dans son avis sur le Livre vert (3), le Comité tirait 1. 6. les conclusions suivantes. Le cryptage des communications en général 1. 6. 1. présente un caractère indispensable afin d’empêcher toute personne non autorisée d’y avoir accès ou de l’altérer. Une action de protection efficace dans l’ensem- 1. 6. 2. ble des États membres s’avère nécessaire, cet objectif ne pouvant être atteint d’une manière efficace que par le biais d’une harmonisation communautaire. 1. 6. 3. tion devrait être un règlement du Conseil. L’instrument à utiliser pour cette harmonisa- 1. 6. 4. tous les services cryptés. Son champ d’application devrait s’étendre à 1. 6. 5. Il convient d’inclure dans le champ d’applica- tion de l’instrument d’harmonisation la détention par des particuliers, en connaissance de cause, de dispositifs de décodage non autorisés. 1. 6. 6. Cet instrument devrait prévoir la possibilité d’introduire une action en dommages et intérêts, notam- ment en instaurant des recours civils à caractère préventif ou en garantissant la protection contre des activités préparatoires spécifiques visant à faciliter le piratage des signaux en prévoyant des sanctions pénales pour la réception et la rediffusion illicites de services cryptés. 1. 6. 7. Par ailleurs, le Comité invitait la Commission à envisager l’ensemble des implications sur le plan international, notamment dans le cadre d’accords bilaté- raux et des activités de l’OMC, et à préparer les conditions d’une normalisation technique des décodeurs. 2. Analyse de la proposition de la Commission 2. 1. Instrument juridique 2. 1. 1. D’un premier examen de la proposition de la Commission, il ressort que celle-ci a opté pour une directive plutôt que pour un règlement. 27. 4. 98 FR Journal officiel des Communautés européennes C 129/17 2. 1. 1. 1. La Commission entend ainsi garantir «un niveau de protection équivalent» dans les différents États membres, laissant à ceux-ci le choix des «moyens pour atteindre les objectifs fixés». Il revient donc aux États membres de: 2. 3. 1. 1. Par «communications commerciales», on entend tout type de communication destinée à promou- voir les services, les produits ou l’image d’une entreprise ou d’une organisation auprès des consommateurs finaux ou des distributeurs. a) prendre les mesures nécessaires pour interdire sur leur territoire les activités jugées illicites par la Commission; b) prévoir les sanctions à infliger aux contrevenants, étant entendu que ces mesures devront être: — effectives, — dissuasives, — proportionnelles à l’incidence que peut avoir l’activité illicite. 2. 2. Champ d’application 2. 2. 1. La directive délimite le champ d’application des «services protégés par accès conditionnel», pour autant que l’autorisation d’accès au service ait pour objet de garantir la rémunération des services suivants: — la «radiodiffusion télévisuelle», telle que définie à l’article 1er, point (a), de la directive 89/552/CEE (1); — la «radiodiffusion sonore», qui inclut non seulement les signaux sonores, mais aussi les signaux de données utilisant le même canal. Ces définitions de la radiodiffusion n’englobent pas la fourniture de services à la demande; — les «services de la société de l’information» c’est-à- dire «tout service presté à distance par voie électroni- que et à la demande individuelle d’un destinataire de services». 2. 3. Objet de la proposition de directive 2. 3. 1. La proposition de directive a pour objet l’inter- diction sur le territoire de l’Union européenne des activités suivantes: a) la fabrication, l’importation, la vente ou la détention à des fins commerciales de dispositifs illicites; b) l’installation, l’entretien ou le remplacement à des fins commerciales d’un dispositif illicite. Par «dispositif illicite», on entend tout équipement ou logiciel conçu ou adapté pour permettre l’accès non autorisé à un service protégé; c) le recours aux communications commerciales pour promouvoir les dispositifs illicites. (1) JO L 298 du 17. 10. 1989, p. 23. Le concept de «communication commerciale» les définitions de toutefois pas repris parmi 2. 3. 1. 2. n’est l’article 1. 2. 3. 2. La Commission centre sa proposition sur «la fabrication et la commercialisation des dispositifs illicites de décodage». 2. 3. 2. 1. Cette mesure ne couvre pas: a) les aspects relatifs à la «réception non autorisée» de l’ensemble des services mentionnés, ni l’acquisition ou la détention à des fins privatives de tout dispositif illicite; b) les droits relatifs aux contenus de l’information transmise par les dispositifs illicites; c) les droits de propriété industrielle relatifs aux déco- deurs, dans la mesure où ceux-ci font l’objet d’une autre proposition en préparation; d) enfin, les aspects relatifs à la protection du caractère privé et de la sécurité des transactions commerciales qui ne reposent pas sur le paiement d’un service crypté de communication. 3. Observations générales 3. 1. Le Comité accueille favorablement la proposition de directive de la Commission, celle-ci tenant compte de l’avis qu’il a exprimé sur le Livre vert. 3. 2. Toutefois, le Comité considère que, face aux lacunes actuelles et à la distorsion de la concurrence qu’elles occasionnent, l’instrument juridique approprié devrait être un règlement et non une directive, dans la mesure où il permettrait: — de garantir une harmonisation plus efficace, puisqu’il serait directement applicable dans les États membres; — d’éviter un long processus de transposition des mesures proposées dans les différentes législations nationales. 3. 3. Le champ d’application de la directive devrait s’étendre à la fourniture de services professionnels tels que la télémédecine. C 129/18 FR Journal officiel des Communautés européennes 27. 4. 98 3. 4. L’objectif de l’article 2 est de garantir la libre circulation des services protégés, des services connexes et des dispositifs d’accès conditionnel. Cependant, le paragraphe 2 dudit article peut s’avérer superflu dans la mesure où il se limite à reproduire des principes du Traité ayant une portée générale et évidente. En ce qui concerne les activités illicites, il serait 3. 5. souhaitable d’ajouter au paragraphe c) de l’article 3 les «services connexes», qui comprennent l’installation, l’entretien ou le remplacement de dispositifs d’accès conditionnel, ainsi que la fourniture de services de communications commerciales ayant trait à des services ou des dispositifs protégés ou à d’autres services connexes. Le paragraphe 1 de l’article 4 pourrait être 3. 6. remplacé par une disposition reconnaissant les activités décrites à l’article 3, comme illicites et criminelles. 3. 7. Le paragraphe 2 de l’article 4 devrait proposer une approche plus large du concept de légitimation active, de manière à permettre à quiconque est directe- ment intéressé d’introduire auprès des tribunaux des actions en réparation et en cessation ainsi que des mesures conservatoires. 4. Observations spécifiques Le Comité estime qu’il faudrait augmenter le 4. 1. niveau de protection des consommateurs qui ont recours à des services d’accès conditionnel, en particulier en ce qui concerne le traitement des réclamations et d’éventuelles demandes d’indemnisation, la qualité du service et la preuve de cette qualité, ainsi que le paiement et ses différentes formes en ce qui concerne les aspects non couverts par la Directive 97/7/CE, du 20 mai 1997, concernant la protection des consommateurs en matière de contrats à distance. 4. 2. Le Comité considère que l’introduction des services d’accès conditionnel au sein de la société doit dans tous les cas garantir la protection de la vie privée et la confidentialité des citoyens. 4. 3. Il faudrait adopter dans le domaine douanier des mesures répressives complémentaires semblables aux mesures contenues dans le Règlement (CE) no 3295/94, du 22 décembre 1994, fixant des mesures en vue d’interdire la mise en libre pratique, l’exportation, la réexportation et le placement sous un régime suspensif des marchandises de contrefaçon et des marchandises pirates. 3. 8. L’article 5 devrait inclure l’obligation pour les États membres de communiquer à la Commission les régimes de sanctions applicables, celles-ci ne pouvant figurer dans les textes juridiques relatifs à la transposi- tion. 4. 3. 1. En cas d’adoption de mesures répressives dans le domaine douanier, il serait opportun de créer, au niveau de la Commission, un comité d’accompagnement semblable au comité prévu dans le Règlement (CE) no 3295/94, du 22 décembre 1994. Bruxelles, le 25 février 1998. Le Président du Comité économique et social Tom JENKINS


title: Ehdotus neuvoston päätökseksi yksityiskohtaisista säännöistä talous- ja rahoituskomitean kokoonpanosta

eurovoc_concepts:
Economic and Monetary Union
European Central Bank
Monetary Committee (EU)
civil servant
economic policy

text: 23. 4. 98 FI(cid:218) Euroopan yhteis‰jen virallinen lehti C 125/17 Ehdotus neuvoston p……t‰kseksi yksityiskohtaisista s……nn‰ist… talous(cid:220) ja rahoituskomitean kokoonpanosta (98/C 125/11) KOM(1998) 110 lopull. (Komission esitt…m… 25 p…iv…n… maaliskuuta 1998) EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteis‰n perustamissopimuk(cid:220) sen ja erityisesti sen 109(cid:216)c artiklan 3 kohdan, ottaa huomioon komission ehdotuksen, ottaa huomioon Euroopan rahapoliitisen instituutin lau(cid:220) sunnon, ottaa huomioon raha(cid:220)asiain komitean lausunnon, sek… katsoo, ett… 1)(cid:217)perustamissopimuksessa m……r…t……n, ett… talous(cid:220) ja ra(cid:220) haliiton kolmannen vaiheen alkaessa perustetaan ta(cid:220) lous(cid:220) ja rahoituskomitea, 2)(cid:217)perustamissopimuksessa edellytet……n neuvoston anta(cid:220) van yksityiskohtaiset s……nn‰t talous(cid:220) ja rahoituskomi(cid:220) tean kokoonpanosta; j…senvaltiot, komissio ja Euroo(cid:220) pan keskuspankki nime…v…t kukin enint……n kaksi j…(cid:220) sent… komiteaan, 3)(cid:217)talous(cid:220) ja rahoituskomitean teht…v…t m……r…t……n perus(cid:220) tamissopimuksen 109(cid:216)c artiklan 2 kohdassa; osana n…it… teht…vi… talous(cid:220) ja rahoituskomitea seuraa j…sen(cid:220) valtioiden ja yhteis‰n taloudellista tilannetta ja rahoi(cid:220) tustilannetta sek… antaa niist…, erityisesti rahoitussuh(cid:220) teista kolmansiin maihin ja kansainv…lisiin laitoksiin s……nn‰llisesti kertomuksia neuvostolle ja komissiolle; talous(cid:220) ja rahoituskomitea osallistuu my‰s neuvoston ty‰n valmisteluun muun muassa valmistelemalla suosi(cid:220) tuksia, joita tarvitaan monenkeskisen valvonnan ja pe(cid:220) rustamisopimuksen 103 artiklassa tarkoitettujen ta(cid:220) louspolitiikan laajojen suuntaviivojen puitteissa, sek… p……t‰ksi…, joita tarvitaan perustamissopimuksen 104 c artiklassa tarkoitetun liiallisia alij……mi… koskevan menettelyn puitteissa; n…iden teht…vien laadun ja t…r(cid:220) keyden huomioon ottaen on olennaista, ett… komitean j…senet ja varaj…senet valitaan asiantuntijoista, joilla on erinomainen p…tevyys talous(cid:220) ja rahoitusalalla, 4)(cid:217)Luxemburgissa 12 ja 13 p…iv…n… joulukuuta 1997 ko(cid:220) koontunut Eurooppaneuvosto totesi talouspolitiikan yhteensovittamista talous(cid:220) ja rahaliiton kolmannessa vaiheessa koskevassa p……t‰slauselmassaan(cid:216)(˛), ett… ta(cid:220) lous(cid:220) ja rahoituskomitea tarjoaa puitteet neuvoston ja Euroopan keskuspankin v…lisen vuoropuhelun valmis(cid:220) teluun ja jatkamiseen johtavien virkamiesten tasolla; n…m… virkamiehet tulevat kansallisista keskuspankeista ja Euroopan keskuspankista sek… kansallisista hallin(cid:220) noista, ja 5)(cid:217)Euroopan keskuspankin ja kansallisten keskuspank(cid:220) kien virkamiesten j…senyys komiteassa ei rajoita pe(cid:220) rustamissopimuksen 107 artiklan soveltamista, ON TEHNYT T´M´N P´´TˆKSEN: 1 artikla J…senvaltiot, komissio ja Euroopan keskuspankki nime…(cid:220) v…t kukin kaksi j…sent… talous(cid:220) ja rahoituskomiteaan. Ne voivat my‰s nimet… komiteaan varaj…seni…. 2 artikla Komitean j…senet ja varaj…senet valitaan eritt…in p…tevist… talous(cid:220) ja rahoitusalan asiantuntijoista. 3 artikla J…senvaltioiden nime…m…t j…senet valitaan hallinnon ja kansallisten keskuspankkien johtavista virkamiehist…. 4 artikla T…t… p……t‰st… sovelletaan 1 p…iv…st… tammikuuta 1999. (˛)(cid:217)EYVL C 35, 2. 2. 1998, s. 1


title: 98/665/EG: Kommissionens beslut av den 25 februari 1998 om stöd beviljat av Tyskland till HIBEG och av HIBEG via Krupp GmbH till Bremer Vulkan AG för att underlätta försäljningen av Krupp Atlas Elektronik GmbH från Krupp GmbH till Bremer Vulkan AG (delgivet med nr K(1998) 582) (Endast den tyska texten är giltig) (Text av betydelse för EES)

eurovoc_concepts:
Germany
State aid
common market
control of State aid
electrical industry
redemption

text: 25. 11. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 316/25 KOMMISSIONENS BESLUT av den 25 februari 1998 om stöd beviljat av Tyskland till HIBEG och av HIBEG via Krupp GmbH till Bremer Vulkan AG för att underlätta försäljningen av Krupp Atlas Elektronik GmbH från Krupp GmbH till Bremer Vulkan AG (delgivet med nr K(1998) 582) (Endast den tyska texten är giltig) (Text av betydelse för EES) (98/665/EG) EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT med beaktande av Fördraget om upprättandet av Euro- peiska gemenskapen, särskilt artikel 93. 2 första stycket i detta, med beaktande av synpunkter från berörda parter som givits tillfälle att yttra sig enligt artikel 93, och domstol beslut 93/412/EG av den 31 december 1990 och fastställde att det saknade tillräcklig motivering på fyra punkter, nämligen beträffande värdet av de nya BV- aktierna, tillämpningen av rådets direktiv 90/684/EEG av den 31 december 1990 om stöd till varvsindustrin (4), senast ändrat genom direktiv 94/73/EG (5), (det sjunde direktivet om stöd till varvsindustrin), snedvridning av konkurrensen och inverkan på handeln mellan medlems- staterna och frågan om stöd till HIBEG. med beaktande av följande: EG-domstolens dom förpliktigar kommissionen att fatta ett nytt slutligt beslut för att avsluta förfarandet. I I en skrivelse av den 17 december 1991 anmälde Tysk- land en säkerhet som beviljats av Freie Hansestadt Bre- men/Land Bremen (nedan kallat delstaten Bremen). I en skrivelse av den 20 januari 1992 begärde kommissionen kompletterande upplysningar från Tyskland. Tysklands svar av den 4 mars 1992 mottogs av kommissionen den 9 mars 1992. Den 6 maj 1992 beslutade kommissionen att inleda ett förfarande enligt artikel 93. 2 i fördraget. Detta meddelades Tyskland i en skrivelse av den 20 maj 1992 som offentliggjordes i Europeiska gemenskapernas officiella tidning (1). Den 6 april 1993 fattade kommissionen ett negativt beslut 93/412/EEG (2) där den konstaterade att det stöd som beviljats Hanseatische Industrie-Beteiligungen GmbH (HIBEG) och som HIBEG via Krupp GmbH (nedan kallat Krupp) beviljat Bremer Vulkan AG (nedan kallat BV) för att underlätta försäljningen av Krupp Atlas Elektronik GmbH (nedan kallat KAE) genom Krupp till BV var oförenligt med den gemensamma marknaden. II Tysklands anmälan gällde en säkerhet som delstaten Bremen beviljat för att stödja BV:s köp av KAE från Krupp. Tyskland redogjorde för en komplicerad plan med olika transaktioner som tillsammans påverkade för- säljningen av KAE till BV. För att fortsätta diversifieringen av sin verksamhet utan- för varvssektorn förvärvade BV 74,9 % av aktiekapitalet i KAE från Krupp. Det överenskomna priset på 350 miljo- ner tyska mark betalades inte kontant, utan med nyemit- terade BV-aktier. Sammanfattningsvis är de genomförda eller överenskomna transaktionerna följande: — Den 17 oktober 1991: Bolagsstämman i BV beslutar att öka aktiekapitalet i bolaget. Genom en dom av den 24 oktober 1996 i de förenade målen C-329/93, C-62/95 och C-63/95 Tyskland mot kommissionen (3) upphävde Europeiska gemenskapernas — Den 21 november 1991: Delstaten Bremen ställer en säkerhet till ett belopp av 126 miljoner tyska mark, plus kreditkostnader och ränta, till förmån för HIBEG, ett statligt bolag ägt av delstaten Bremen. (1) EGT C 171, 7. 7. 1992, s. 3. (2) EGT L 185, 28. 7. 1993, s. 43. (3) REG 1996, s. I-5151. (4) EGT L 380, 31. 12. 1990, s. 27. (5) EGT L 351, 31. 12. 1994, s. 10. L 316/26 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 25. 11. 98 — Den 26 november 1991: Byte av aktier mellan Krupp och BV varvid BV överlåter 2,8 miljoner nya BV- aktier (till ett, enligt BV, sammanlagt värde av 350 miljoner tyska mark, dvs. 125 tyska mark per aktie) till Krupp för att erhålla 74,9 % av aktiekapitalet i KAE. — Den 26 november 1991: Krupp och HIBEG bildar tillsammans ett civilrättslig bolag (Gesellschaft bürger- lichen Rechts). — Den 31 december 1991: Krupp och HIBEG betalar sina överenskomna andelar av kapitalet i det civil- rättsliga bolaget. Krupp bidrar med de 2,8 miljoner BV-aktierna och HIBEG bidrar med 350 miljoner tyska mark kontant som finansierades genom en bankkredit, som delvis täcktes av den ovan nämnda säkerheten. — Den 31 december 1991: På grundval av det civilrätts- liga bolagets stiftelseurkund beviljar detta bolag ett förskott om 350 miljoner tyska mark till Krupp. HIBEG får oåterkallelig rätt att sälja BV-aktierna till tredje man för ett lägsta pris av 125 tyska mark per aktie. Varje såld aktie minskar de två delägarnas andel i det civilrättsliga bolaget, eftersom det samti- digt innebär en minskning av det belopp som återstår att betala av det förskott som Krupp hade beviljats och en återbetalning av den kredit som HIBEG bidra- git med. — Tidigast den 28 februari 1994 och senast den 31 de- cember 1994: Det civilrättsliga bolaget upplöses. De återstående BV-aktierna överförs då till HIBEG medan Krupp behåller det kvarstående beloppet av förskottet. HIBEG har enligt överenskommelse med de banker som beviljat krediten möjlighet att betala tillbaka denna till viss del genom att sälja BV-aktierna till samma banker för ett pris av 80 tyska mark per aktie, när krediten förfaller till betalning. I korthet innebär detta att BV förvärvar 74,9 % av aktiekapitalet i KAE genom att överlåta 2,8 miljoner BV-aktier till Krupp. Inom ramen för det civilrättsliga bolaget byter Krupp dessa aktier med HIBEG och får 350 miljoner tyska mark. Vid tiden för transaktionen var BV-aktierna noterade på börsen till ett ungefärligt värde av 80 tyska mark per aktie, dvs. det sammanlagda värdet av 2,8 miljoner aktier var 224 miljoner tyska mark. Delstaten Bremen ger HIBEG stöd genom att ställa en säkerhet på 126 miljoner tyska mark. Detta motsvarar skillnaden mellan det inköpspris som överenskommits för KAE och aktiernas aktuella värde. Säkerheten möjliggör alltså försäljningen av KAE till BV. Tyskland hävdade i sin skrivelse av den 4 mars 1992 att denna säkerhet, med undantag för vissa ändringar när det gäller förutsättningarna, uppfyller kraven i delstaten Bre- mens direktiv om ställande av borgen, som kommissionen godkänt genom en skrivelse av den 28 oktober 1991 (N 512/91). Den viktigaste ändring som nämndes i den tyska skrivelsen var att proprieborgen används i stället för enkel borgen, vilket innebär att fordringshavaren kan vända sig direkt till borgensmannen utan att först behöva vända sig till gäldenären om denne inte skulle kunna betala. III Innan kommissionen inledde förfarandet enligt arti- kel 93. 2 bedömde den följande tre frågor: 1. Är det fråga om stöd? 2. Om ja, hur mycket stöd är det fråga om? 3. Vem erhåller det förmodade stödet? Kommissionen svarade ja på den första frågan. Under november och december 1991, när de viktigaste transak- tionerna genomfördes, var den genomsnittliga kursen på en aktie i BV omkring 80 tyska mark. Denna kurs återspeglar de värdeminskningseffekter som normalt föl- jer efter en nyemission i aktier, eftersom bolagsstämman redan den 17 oktober 1991 hade beslutat om nyemissio- nen. Emissionskursen för nya aktier måste normalt sett vara lägre än marknadspriset för aktierna, för att nyemis- sionen inte skall misslyckas. Följaktligen konstaterade kommissionen att 80 tyska mark per aktie var det maximala pris som kunde begäras vid en offentlig ny- emission. Denna uppfattning föreföll bekräftas genom att bankerna var villiga att acceptera de aktier som inte hade sålts vid kreditens förfallodag till ett pris av 80 tyska mark per aktie. Kommissionen konstaterade att marknadspriset för de nya aktierna var 80 tyska mark per aktie och det var uppenbart att med denna kurs skulle BV inte kunna köpa KAE. De 2,8 miljoner aktierna var värda 224 miljoner tyska mark och inte 350 miljoner tyska mark (priset för 74,9 % av KAE). HIBEG, vars aktiekapital till 100 % ägdes av delstaten Bremen och som således kunde anses vara ett statligt företag, kunde gå vidare och byta de 350 miljonerna tyska mark mot de nya BV-aktierna endast eftersom delstaten Bremen täckte risken genom en säker- het på 126 miljoner tyska mark. Denna summa motsva- rande exakt skillnaden mellan 350 miljoner tyska mark (kreditens sammanlagda belopp) och 224 miljoner tyska mark (aktiernas värde på grundval av marknadspriset på 80 tyska mark per aktie). Kommissionen kunde inte godta att HIBEG:s deltagande var normalt handelsbruk, vilket Tyskland hävdade på grund av att den genomsnitt- liga kursen för BV-aktier under 1990 var 130,8 tyska mark per aktie och ända upp till 170,5 tyska mark den 1 juni 1990, men sedan föll i slutet av 1991 på grund av den allmänna nedgång på aktiemarknaden som orsakades av Gulfkriget. Kommissionen besvarade den andra frågan om hur mycket stöd det var fråga om genom att bedöma samma fakta. Med utgångspunkt från marknadspriset på 80 tyska mark per aktie var de nya BV-aktierna värda 224 miljoner tyska mark. Som förklarats ovan kan skillnaden mellan de 350 miljoner tyska mark som betalades för KAE det vill säga 126 miljoner tyska mark, inte motive- ras av affärsmässiga överväganden. Därför måste den sammanlagda skillnaden som är lika stor som säkerheten anses utgöra stöd. 25. 11. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 316/27 Den tredje frågan om vem som var stödtagaren kunde inte besvaras vid den tidpunkt då förfarandet inleddes. Svaret berodde på bedömningen av det verkliga mark- nadspriser för KAE. Om 74,9 % av aktiekapitalet i KAE hade ett värde av endast 224 miljoner tyska mark, skulle hela stödet ha beviljats Krupp. Om värdet var 350 miljoner tyska mark, skulle hela stödet ha beviljats BV, via HIBEG, för att ge BV en möjlighet att förvärva 74,9 % av aktiekapitalet i KAE. Om det verkliga värdet av 74,9 % av KAE:s aktiekapital på marknaden låg mellan dessa båda värden, skulle stödet följaktligen ha fördelats mellan BV och Krupp. När det gäller Tysklands hänvisning till Bürgschaftsricht- linien des Landes Bremen (se avsnitt II), så var kommis- sionen inte av den uppfattningen att säkerheten uppfyller villkoren i detta godkända system för ställande av säker- het. En säkerhet av detta slag (en proprieborgen i stället för en enkel borgen) är inte förenlig med det godkända systemet. Kommissionen kunde inte heller på grundval av tillgängliga uppgifter godta att det fanns ett normalt förhållande mellan avkastningen av den investering som gjordes i det civilrättsliga bolaget och de medel som var nödvändiga för att säkerställa betalningen av lånet, vilket krävdes enligt systemet om ställande av säkerhet. Enligt systemet om ställande av säkerhet krävdes dess- utom att värdepapper gavs i säkerhet och att det erlades en avgift om 0,5 % av säkerhetens belopp vid mottagan- det och 0,5 % per år. Av de tillgängliga uppgifterna att döma hade inget av dessa krav uppfyllts. Förenligheten med det godkända systemet om ställande av säkerhet föreföll därmed inte bevisad. Den tyska regeringen borde på grundval av kommissionens skrivelser SG(89) D/4328 och SG(89) D/12772 ha anmält säkerheten innan den beviljades för att ge kommissionen möjlighet att granska den enligt artiklarna 92 och 93 i fördraget. Mot denna bakgrund beslutade kommissionen att inleda förfarandet enligt artikel 93. 2 för att kunna granska såväl delstaten Bremens säkerhet på 126 miljoner tyska mark, plus kreditkostnader och ränta, för HIBEG:s bankkredit som HIBEG:s transaktioner med Krupp inom ramen för det civilrättsliga bolaget och göra en allmän bedömning av förenligheten med den gemensamma marknaden. IV Sedan beslutet om att inleda förfarandet offentliggjorts inkom följande berörda parter med synpunkter: — Bremer Vulkan AG, Bremen och — Fried. Krupp AG, Essen. BV hävdade att företaget inte fått något stöd och hänvi- sade till den tyska regeringens uppfattning. Inte heller Fried. Krupp AG ansåg sig ha mottagit något stöd, eftersom värdet av 74,9 % av aktiekapitalet i KAE var minst 350 miljoner tyska mark. Företaget påpekade dels att även BV erkände värdet av 74,9 % av aktiekapitalet i KAE i det brev där aktieägarna inbjöds till det möte där nyemissionen av BV-aktier skulle godkännas, dels att även två oberoende konsult- och redovisningsföretag granskade värdet. Genom en skrivelse av den 16 september 1992 vidarebe- fordrade kommissionen de berörda parternas synpunkter till den tyska regeringen för att ge den tillfälle att svara. V Tyskland svarade på inledandet av förfarandet genom en skrivelse av den 1 juli 1992. I en skrivelse av den 15 oktober 1992 kommenterade Tyskland de övriga parternas synpunkter. Genom en skrivelse IV. E. 5/D/ 09810 av den 23 november 1992 begärde kommissionen ytterligare upplysningar och Tyskland svarade genom en skrivelse av den 8 januari 1993. Tysklands synpunkter kan sammanfattas på följande sätt: 1) Den tyska regeringen instämde inte i att värdet av BV-aktierna var eller är 80 tyska mark per aktie, även om detta var den kurs till vilken aktien handlades på aktiemarknaden i slutet av 1991. Enligt den tyska regeringen återspeglar aktiekursen inte situationen för ett enskilt företag utan är ett uttryck för den all- männa nationella och internationella ekonomiska utvecklingen. Emissionskursen grundades inte på den faktiska aktiekursen, utan på tidigare och kommande utveckling och förväntningar. De tyska myndighe- terna bedömde värdet på BV-aktien till minst 125 tyska mark per aktie på följande grunder: a) Bankerna värderade aktierna till 125 tyska mark per aktie eller mer. Detta återspeglades i det faktum att bankerna gav en kredit på 50 till 60 % av värdet av de säkerheter som krediten grun- dades på. Det var endast för den del av krediten som låg utanför dessa 50 till 60 % som bankerna behövde den extra säkerhet som delstaten Bremen ställde. Det faktum att bankerna var villiga att köpa BV-aktierna för 80 tyska mark per aktie i slutet av kredittiden antyder, på grundval av samma regel om 50 till 60 %, att bankerna uppskattade värdet av BV-aktierna till åtminstone 125 tyska mark per aktie. På kommissionens begäran om bankanalyser eller rapporter som pekade på en sådan bedömning svarade de tyska myndigheterna att den inte kunde tillhandahålla sådana dokument, eftersom den inte hade tillgång till dem. b) Aktiekursen på BV-aktier i genomsnitt på 130,8 tyska mark per aktie, men låg under 1990 L 316/28 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 25. 11. 98 nådde ända upp till 170,5 tyska mark den 1 juni 1990. Kursen föll senare till följd av Gulfkriget och nedgången i ekonomin, vilket inte kunde förutses vid tiden för avtalet. c) En integrering av KAE i BV skulle ge upphov till synergieffekter. d) En stor aktiepost (2,8 miljoner aktier är omkring 20 % av alla BV-aktier) är mer attraktiv för investerare än enstaka aktier. e) Det civilrättsliga bolagets årliga balansräkning, som godkänts av två oberoende revisorer och skatterådgivare, vittnar om ett värde av 350 mil- joner tyska mark för 2,8 miljoner BV-aktier. f) Den avgörande dagen för värderingen av aktierna var den 12 juli 1991, då en avsiktsförklaring undertecknades. Enligt detta samförståndsavtal, som inte skulle börja gälla innan det hade god- känts av parternas övervakande organ, skulle BV:s aktiekapital utökas med 2,8 miljoner nya aktier som Krupp skulle teckna sig för. Som vederlag för detta aktieförvärv skulle Krupp över- låta sin andel om 74,9 % i KAE:s aktiekapital till BV. De båda avtalsparterna uppskattade sina bidrag till 350 miljoner tyska mark vardera, vilket betyder att de nya BV-aktierna värderades till 125 tyska mark per aktie. 2) När det gäller frågan om värdet av 74,9 % av aktie- kapitalet i KAE hänvisade Tyskland till den omfat- tande utvärdering som två oberoende revisionsbyråer gjort på begäran av Krupp och BV då transaktionen mellan dessa genomfördes. De två revisionsbyråerna värderade aktieinnehavet i KAE till 350 miljoner tyska mark. 3) På frågan om huruvida säkerheten uppfyller kraven i delstaten Bremens direktiv om ställande av borgen svarade Tyskland att borgen enligt direktiven i prin- cip (grundsätzlich) skall vara en enkel borgen. Detta innebär att det enligt direktivet är möjligt att ställa en proprieborgen. Eftersom HIBEG ägs av staten, är en enkel borgen med dess eventuella konkursförfaranden olämplig ur ekonomisk synvinkel. På frågan om huruvida investeringarna under nor- mala omständigheter skulle ge en tillräcklig avkast- ning för att säkerställa betalningen av lånet, svarade Tyskland att detta berodde på värderingen av BV- aktierna och hänvisade till de synpunkter som nämnts ovan (se avsnitt I). Beträffande de säkerheter och premier som krävs enligt direktivet, svarade Tyskland att de inte var nödvändiga, eftersom HIBEG ägdes av staten. Pre- mierna skulle endast leda till en intern överföring (Umbuchung). Tyskland påpekade att den hade anmält säkerheten den 17 december 1991 och att säkerheten inte började gälla innan kreditavtalet trädde i kraft (i slutet av december). 4) I skrivelser av den 20 januari, 20 maj och 23 novem- ber 1992 begärde kommissionen upplysningar om den privata respektive offentliga ägarandelen i BV. Tyskland svarade att HIBEG vid tiden för avtalet ägde 0,08 % av BV-aktierna och att delstaten Bremen inte ägde några ytterligare aktier. VI Den första fråga som skall besvaras i denna slutliga bedömning är huruvida det är fråga om stöd. Kommissio- nens svar är ja, vilket överensstämmer med dess resone- mang då förfarandet inleddes (se avsnitt III). Den genom- snittliga kursen på en aktie i BV i november–december 1991, när de viktigaste transaktionerna genomfördes, var omkring 80 tyska mark per aktie (84,94 tyska mark i november och 75,43 tyska mark i december). Kommissio- nen anser att en akties börskurs återspeglar det berörda företagets situation mot bakgrund av den allmänna natio- nella och internationella utvecklingen. En grundtanke i den finansiella litteraturen är att kapitalmarknaderna är effektiva. Detta innebär att aktieägarna värderar ett före- tag med hänsyn till dess framtida vinstströmmar och aktiekursen när det gäller ett företag vars aktier regelmäs- sigt handlas på börsen (som i fallet med BV) återspeglar nuvärdet av framtida vinstströmmar och utdelningar. Kapitalmarknaden anses faktiskt vanligen, tillsammans med valutamarknaden, vara den mest effektiva markna- den på grund av dess stora genomblickbarhet, dess snabba svar på ny information och dess stora antal välunderrättade aktörer. Börskursen är således ett mått på aktiens verkliga marknadsvärde, eftersom den åter- speglar balansen mellan utbud och efterfrågan i en situa- tion med fullständig offentlighet och full insyn. Emiss- ionskursen för nya aktier ligger normalt under börskur- sen för att nyemissionen inte skall misslyckas. (Denna situation bör inte förväxlas med ett uppköpserbjudande, då det är relativt vanligt att det företag som lägger budet erbjuder ett högre pris än den gällande börskursen). Detta innebär att emissionskursen skulle ha behövt ligga under 80 tyska mark per aktie, eftersom aktiens börskurs var omkring 80 tyska mark. Kommissionen drar därför slutsatsen att 80 tyska mark per aktie är den maximala kurs man skulle ha kunnat begära vid en öppen och kommersiell nyemission. Den tyska regeringens skäl för att värdera BV-aktierna till en betydligt högre kurs, 125 tyska mark per aktie (se avsnitt V), kan inte godtas. Transaktionen med en aktie- kurs på 125 tyska mark per aktie kunde genomföras endast på grund av den beviljade säkerheten som täckte 25. 11. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 316/29 mellanskillnaden mellan 125 och 80 tyska mark per aktie. Tyskland kunde inte tillhandahålla analyser eller rapporter från de banker som var villiga att stödja en så hög värdering. Vid konstaterandet att den genomsnittliga aktiekursen under 1990 var 130,8 tyska mark har ingen hänsyn tagits till det faktum att kursen ända sedan 1981 konstant legat under 100 tyska mark, med undantag för en period från slutet av 1985 till 1986 och en period från början av 1989 till slutet av 1990. Kommissionen godtar inte att det avgörande datumet för värderingen av aktierna var den 12 juli 1991, den dag då avsiktsförklaringen mellan BV och KAE undertecknades. Avsiktsförklaringen var inte något bindande dokument. Det avgörande är vilka bindande avtal som underteck- nats. Aktiekursen vid tidpunkten för den bindande trans- aktionen inbegriper alla marknadens förväntningar om framtida vinster. Den börskurs som gäller då transaktio- nerna genomförs motsvarar därför det relevanta verkliga (marknads)värdet. Värdet i det förflutna är helt enkelt inte relevant. Kommissionen godtar inte heller att värderingen på 125 tyska mark per aktie skulle ha varit berättigad genom insiderinformation som parterna men inte marknaden hade tillgång till, t. ex. om de sannolika synergieeffek- terna. För det första är det osannolikt att dessa effekter skulle ha kunnat täcka mellanskillnaden mellan 80 och 125 tyska mark. För det andra finns det marknads- och branschanalytiker och stora investerare som normalt sett har tillgång till samma information eller mycket snabbt skaffar sig denna information när den förmedlas till marknaden. Om det hade funnits sådan insiderinforma- tion i detta särskilda fall, måste man anta att HIBEG för att kunna sälja aktierna för 125 tyska mark skulle ha offentliggjort denna information. Så skedde emellertid inte och några sådana effekter på marknadspriset kunde inte noteras. En snabb reaktion från marknaden hade kunnat förväntas om det fanns några tydliga synergieffek- ter eller andra positiva effekter. I verkligheten inträffade motsatsen. Den faktiska utvecklingen av BV-aktiekursen vederlägger ytterligare värdet av de argument som framförts av Tyskland eftersom börskursen för BV-aktien under 1992, 1993 och 1994 svängde på en mycket lägre nivå än 125 tyska mark. Från september till slutet av december 1991 sjönk noteringen för BV-aktier på aktiemarknaden oav- brutet (73,50 tyska mark den 30 december 1991). Under 1992 svängde aktiekursen under 98 tyska mark och föll den 30 december 1992 till 68 tyska mark. Under år 1993 steg kursen inte över 100,80 tyska mark (20 oktober) och under år 1994 nådde börskursen en högsta kurs av 106,50 tyska mark den 5 januari. HIBEG har uppgivit att företaget sålde alla sina BV-aktier i slutet av februari 1994 till en genomsnittlig kurs av 97,18 tyska mark per styck. BV trädde slutligen tidigt år 1996 i likvidation. Det är svårt att föreställa sig att det tyska påståendet att en stor aktiepost är mer attraktiv för en investerare än enstaka aktier skulle vara en tillfredsställande förklaring till skillnaden mellan 80 tyska mark och 125 tyska mark per aktie. Man bör också komma ihåg att en nyemission kan leda till lägre aktiekurs. Det är dessutom ganska uppenbart i detta fall att Krupp inte hade för avsikt att sälja KAE för de 2,8 miljoner aktierna. Företaget ville ha kontanter och för detta ändamål vände man sig till delstaten Bremen. Genom sitt holdingbolag HIBEG var delstaten Bremen beredd att köpa de 2,8 miljoner aktierna för 350 miljoner tyska mark och ta risken att sälja aktierna för att betala tillbaka den kredit på 350 miljoner tyska mark som HIBEG erhållit. När det gäller godkännandet av det civilrättsliga bolagets balansräkning av de två revisorerna eller skatterådgivarna bör man notera fölljande: I allmänhet måste revisorer tillämpa försiktighetsprincipen (Vorsichtsprinzip) när de upprättar en ingående balansräkning, vilket innebär att de måste värdera alla tillgångar så lågt som möjligt. Om det finns ett marknadsvärde, fastställt t. ex. av en fond- börs, är det detta värde som skall anges. Men om det, som i fallet med BV-aktierna, finns ett nyligen fastställt pris som skiljer sig från börskursen, har revisionerna rätt att göra sin värdering med hänsyn till den kursen. Följ- aktligen hänvisade revisorerna helt enkelt till det pris på 350 miljoner tyska mark som nyligen betalats för paketet med 2,8 miljoner BV-aktier och som fastställts av Krupp och BV i samarbete med regeringen i delstaten Bremen genom HIBEG och bankkonsortiet och man kan därmed inte tala om en självständig värdering från revisorernas sida. Värderingen återspeglade endast de berörda parter- nas egen värdering. Kommissionen konstaterar att 80 tyska mark per aktie var marknadspriset för de nya aktierna vid tiden för de viktigaste transaktionerna och det är uppenbart att BV med det priset inte skulle ha kunnat köpa KAE. HIBEG kunde endast agera i BV:s intresse och fullfölja de avtal som ingåtts med Krupp inom ramen för det civilrättsliga bolaget på det sätt som beskrivits ovan (se avsnitt II), eftersom risken täcktes av säkerheten på 126 miljoner tyska mark, plus kreditkostnader och ränta. Dessa 126 miljoner tyska mark motsvarar exakt skillnaden mellan 350 miljoner tyska mark (det sammanlagda kreditbelop- pet och priset för 74,9 % av aktiekapitalet i KAE) och 224 miljoner tyska mark (värdet för 2,8 miljoner BV- aktier till en kurs på 80 tyska mark per aktie). Kommis- sionen kan inte godta påståendet att HIBEG:s agerande skulle vara normalt handelsbruk. Som i tidigare fall agerade HIBEG som företrädare för delstaten Bremen till stöd för ett företag, BV, vars ägare trots många förfråg- ningar ännu är okända för kommissionen. Vid ett tidi- gare tillfälle åtog sig HIBEG att garantera den nyemission av BV-aktier som gjordes 1987 för att finansiera BV:s varvsverksamhet. Kommissionen betraktade inte garantin att köpa alla osålda nyemitterade aktier som en normal garanti, utan som ett stöd som skulle täcka hela mellan- skillnaden mellan det garanterade priset och det på aktiebörsen baserade verkliga värdet av aktierna. Tysk- land ifrågasatte inte kommissionens bedömning och inte heller dess godkännande av stödet enligt det gällande L 316/30 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 25. 11. 98 stödtaket i rådets direktiv 87/167/EEG av den 26 januari 1987 om stöd till varvsindustrin (6), (det sjätte direktivet om stöd till varvsindustrin) enligt skrivelse av den 16 ok- tober 1990. Genom ovanstående redogörelse besvaras också frågan om hur mycket stöd det rör sig om. På samma sätt som när förfarandet inleddes kan hela det belopp som täcks av säkerheten antas utgöra stöd. Med utgångspunkt från ett marknadspris på 80 tyska mark per BV-aktie är de 2,8 miljonerna BV-aktier värda 224 miljoner tyska mark. Skillnaden mellan detta pris och priset på 350 miljoner tyska mark för KAE, dvs. 126 miljoner tyska mark, kan inte förklaras med affärsmässiga överväganden. Hela mel- lanskillnaden, som i sin helhet motsvaras av säkerheten, måste betraktas som stöd. HIBEG kunde byta 350 miljo- ner tyska mark mot BV-aktier värda bara 224 miljoner tyska mark endast med hjälp av säkerheten. På frågan vem som är stödmottagare bekräftar Tysklands uppgift om värdet av 74,9 % av KAE-aktierna antagandet att värdet på 350 miljoner tyska mark, som fastställts i förhandlingar mellan två likvärdiga marknadsparter, åter- speglar det verkliga marknadsvärdet för en andel på 74,9 %. Kommissionen är övertygad om detta sedan Tyskland förklarat att två oberoende revisionsbyråer vär- derat andelen på 74,9 % av KAE-aktierna till 350 miljo- ner tyska mark (se avsnitt V). Detta innebär att den slutliga stödmottagaren är BV. Transaktionerna och det berörda stödet gjorde det möj- ligt för BV att förvärva 74,9 % av aktierna i KAE värda 350 miljoner tyska mark i utbyte mot 2,8 miljoner BV-aktier värda 224 miljoner tyska mark. Enligt det arrangemang som valdes skulle HIBEG betala ut stödet kontant under förutsättning att transaktionen mellan BV och Krupp slutfördes. I detta sammanhang är det viktigt att notera att Tyskland i sina olika skrivelser beskrev syftet med arrangemanget som ett försök att diversifiera BV:s verksamhet genom förvärvet av KAE. Även om kontantutbetalningen från HIBEG gick direkt till Krupp enligt överenskommelserna inom ramen för det civilrätts- liga bolaget, är det i praktiken BV som stärker sin ekonomiska ställning genom bidraget från HIBEG och den till detta knutna statliga säkerheten och därför är det BV som är den slutliga stödmottagaren. Tysklands ovilja eller oförmåga att tillhandahålla fullstän- dig information om ägandeförhållandena när det gäller BV gör att kommissionen inte kan finna någon förklaring till varför HIBEG (med ett aktieinnehav på 0,08 %) och delstaten Bremen, snarare än BV:s egna aktieägare, måste stå för finansieringen. Kommissionen kan inte godta Tysklands svar på frågan om huruvida säkerheten uppfyller kraven i delstaten (6) EGT L 69, 12. 3. 1987, s. 55. Bremens direktiv om ställande av borgen. Det är omtvis- tat huruvida det enligt detta direktiv, i den form det anmäldes till kommissionen i en skrivelse av den 31 juli 1991, är tillåtet med proprieborgen i stället för enkel borgen. Texten lyder: ”Die Bürgschaften werden grund- sätzlich gegenüber Kreditinstituten im Sinne von § 1 des Gesetzes über das Kreditwesen als Ausfallbürgschaften übernommen” (artikel 2. 1 i direktivet). Det råder inte något tvivel om att det faktum att HIBEG inte behövde uppfylla de krav på säkerheten och avgifter som ställs i direktivet innebar ett avsteg från det godkända direktivet. Det faktum att inga säkerheter eller avgifter krävdes av HIBEG utgör stöd i sig. Kostnaderna för säkerheten borde ha belastat transaktionen mellan Krupp och HIBEG. Följaktligen skulle säkerheten i enlighet med kommissionens skrivelser SG(89) D/4328 av den 5 april och SG(89) D/12772 av den 12 oktober 1989 ha anmälts innan den beviljades och inte, som Tyskland gjorde, innan den togs i anspråk. Kommissionen har också övervägt om det anmälda stödet bör bedömas enligt bestämmelserna i det sjunde direkti- vet om stöd till varvsindustrin. Av BV:s årsredovisning för 1991 framgår att varvsverksamhetens andel av BV:s sammanlagda resultat för 1991 var 42,4 %. Det är därför diskutabelt om man kan hävda att BV främst har varit verksamt inom varvsindustrin. Det faktum att BV ägde skeppsvarv innebär inte heller nödvändigtvis att stöd till BV måste granskas enligt det sjunde direktivet. Detta beror på vilken av BV:s verksamheter som får stöd. Endast om stödet hade gått enbart till varvsverksamheten kunde det ha hävdats att det sjunde direktivet var tillämpligt. Den del av BV:s verksamhet som fick stöd i detta särskilda fall var maritim elektronik och försvars- elektronik. Att KAE var verksamt inom maritim elektro- nik och försvarselektronik gör det inte till ett varvsföre- tag i den bemärkelse som avses i artikel 1 i det sjunde direktivet om stöd till varvsindustrin (nybyggnad av far- tyg definieras i detta som byggandet av sjögående fartyg med metallskrov). Därmed drar kommissionen slutsatsen att förvärvet av KAE faller inom tillämpningsområdet för en stödberättigande investering enligt det sjunde direkti- vet om stöd till varvsindustrin. VII Tyskland underlät att anmäla dessa stödåtgärder i förväg enligt artikel 93. 3 i fördraget. Stödet anmäldes först efter det att säkerheten hade beviljats, och efter att Krupp och BV hade sålt eller köpt 74,9 % av aktiekapitalet i KAE och efter att HIBEG och Krupp hade bildat ett civilrätts- ligt bolag. Eftersom Tyskland inte anmälde stödet innan det bevil- jades, som den skulle ha gjort enligt artikel 93. 3 i fördraget, kunde kommissionen inte yttra sig om åtgär- derna innan de genomfördes. Stödet var därmed olagligt enligt gemenskapslagstiftningen från och med den dag då det beviljades. 25. 11. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 316/31 VIII Vid tiden för de aktuella transaktionerna (KAE fusione- rades senare med BV:s dotterbolag STN, som i sin tur köptes upp av ett konsortium lett av Rheinmetall) var KAE huvudsakligen verksamt inom maritimelektronik och försvarselektronik (ekolodningsteknik, signal- och databehandling). Det finns konkurrerande tillverkare på dessa områden inom gemenskapen och det förekommer handel mellan medlemsstaterna med de berörda produk- terna. Enligt (K)AE:s årsredovisning för 1991 (namnet KAE ändrades till AE sedan BV förvärvat företaget) erhöll KAE en del av sin omsättning inom gemenskapen. Av företagets omsättning på 689 miljoner tyska mark under 1991 härrörde 45 miljoner tyska mark från handel med andra länder inom gemenskapen. Motsvarande siffror för år 1990 var 578 miljoner tyska mark respektive 30 miljoner tyska mark. KAE hade år 1990 3 242 anställda och dess vinst under tiden 1986 till 1990 varierade mellan 11 miljoner tyska mark och 20,2 miljoner tyska mark. Inom sektorn för maritim elektronik och försvarselektro- nik är KAE verksamt på flera specialiserade marknader där det bevisligen förekommer handel inom gemenska- pen. Detta framgår av följande tabell: Import från andra länder inom gemenskapen 1991 I kallelsen till BV:s bolagsstämma den 17 oktober 1991 uttryckte styrelsen sitt hopp om att förvärvet att KAE på lång sikt skulle stärka den internationella konkurrens- kraften hos dess dotterbolag STN, verksamt inom mari- tim elektronik. Styrelsen i BV förklarade också att man förväntade sig att synergieffekterna från fusionen mellan KAE och STN snabbt skulle bli märkbara. Själva syftet med förvärvet av 74,9 % av aktierna i KAE var utan tvekan att stärka BV:s konkurrenskraft inom sektorn för maritim elektronik och försvarselektronik. Genom stödet kunde BV dessutom stärka sin ställning inom denna sektor utan att självt behöva bära den fulla kostnaden. Man räknade med att förvärvet av KAE skulle leda till att den andel av den sammanlagda omsättningen som utgjordes av konstruktion av elektronik och system skulle öka med upp till 55–60 %. Denna sektor kännetecknades av hård konkurrens. Enligt de uppgifter som fanns till- gängliga vid tiden för förvärvet fanns det bara inom försvarselektroniksektorn över 40 företag med en omsätt- ning på över 30 miljoner ecu. Det stöd som Tyskland beviljade BV och HIBEG påver- kar följaktligen handeln mellan medlemsstaterna och snedvrider konkurrensen mellan tillverkare av maritim elektronik och försvarselektronik enligt artikel 92. 1 i fördraget. Olika produktkategorier IX Land 8531 (1) 8526 (2) 9014 (3) (i miljoner ecu) Frankrijke 114 Belgien/Luxemburg Nederländerna Tyskland Italien Förenande kungariket Irland Danmark Grekland Portugal Spanien 49 51 48 36 72 16 14 12 18 41 36 21 20 70 20 11 3 11 7 3 7 130 11 63 55 64 190 3 18 0,5 5 11 (1) 8531: elektriska signalapparater, akustika eller visuella. (2) 8526: radarapparater, apparater för radionavigering samt apparater för radiomanövrering eller radiostyrning. (3) 9014: kompasser, andra instrument och apparater för navigering. I artikel 92. 1 i fördraget fastställs principen att stöd av den art som beskrivs i artikeln är oförenligt med den gemensamma marknaden. De undantag från principen som anges i artikel 92. 2 i fördraget är inte tillämpliga i det nu aktuella fallet med hänsyn till stödets karaktär och syfte. Stödet är inte av social karaktär, det ges inte för att avhjälpa skador som orsakats av naturkatastrofer och det är inte heller stöd som ges till näringslivet i vissa av de områden i Förbundsrepubliken Tyskland som påverkats genom Tysklands delning. I fråga om de undantag som följer av artikel 92. 3 a var stödet inte avsett att främja den ekonomiska utvecklingen i regioner där levnadsstandarden är onormalt låg eller där det råder allvarlig brist på sysselsättning. Tyskland har inte heller försökt rättfärdiga stödet på sådana grunder. Vad avser de undantag som följer av artikel 92. 3 b var stödet uppenbarligen inte avsett att främja genomföran- det av viktiga projekt av gemensamt europeiskt intresse eller att avhjälpa en allvarlig störning i Tysklands ekon- omi och Tyskland har inte heller försökt rättfärdiga stödet på sådana grunder. Vad gäller undantagen enligt artikel 93. 3 c i fördraget för stöd för att underlätta utveckling av vissa näringsverk- L 316/32 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 25. 11. 98 samheter eller vissa regioner, när det inte påverkar han- deln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset, har kommissionen granskat stödet med hänsyn till sektoriella och regionala aspekter. I båda dessa avseenden är det viktigt att notera att stödet till BV var ett investeringsstöd som var avsett att hjälpa BV att köpa ett redan befintligt företag (KAE) och inte för att skapa nya produktionsanläggningar eller syssel- sättning. Det är också viktigt att hänvisa till avsnitt VIII där det klart framgår att det finns konkurrens mellan medlemsstaterna i fråga om de berörda produkterna. Vad gäller den sektoriella aspekten är den viktiga frågan vilken sektor som erhåller stödet. Detta fall gäller elektro- niksektorn, där KAE är verksamt. Eftersom det på gemenskapsnivå inte finns några sekto- riella grunder för stödet, måste det anses påverka handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset. Stödet skulle ge BV, som ansvarar för driften av KAE, en oberättigad fördel i förhållande till KAE:s konkurrenter på marknaden, som inte erhåller sådant stöd. Tyskland har inte heller försökt att rättfär- diga stödet på sådana grunder. Vad gäller den regionala aspekten är Bremen ett stödberättigat område såväl på nationell nivå (Gemeinschaftsaufgabe Verbesserung der regionalen Wirtschaftsstruktur) som på gemenskapsnivå (mål 2-område). I detta fall har stödet emellertid inte beviljats som en del av ett godkänt regionalt stödpro- gram, utan som investeringsstöd för särskilda ändamål. Dessutom kan förvärv av ett befintligt företag eller en del av ett befintligt företag inte betraktas som en stödberätti- gande investering enligt ovannämnda Gemeinschaftsauf- gabe, eftersom detta inte leder till nya arbetstillfällen och eftersom Tyskland inte har visat att KAE skulle ha fått läggas ned om det inte hade sålts till BV. Följaktligen kan stödet inte heller berättigas på regionala grunder enligt artikel 92. 3 c i fördraget. Dessutom anmälde inte Tysk- land stödet på regionala grunder och försökte inte heller rättfärdiga stödet på sådana grunder. Stödet skall krävas tillbaka och allt stöd som beviljats skall enligt EG-domstolens dom av den 14 februari 1990 i mål C-301/87 Boussac, punkt 22 (7) betalas tillbaka. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Artikel 1 Det stöd till Bremer Vulkan AG som uppgår till 126 miljoner tyska mark, som via Hanseatische Industrie- Beteiligungen GmbH beviljades i samband med förvärvet av 74,9 % av aktiekapitalet i Krupp Atlas Elektronik GmbH, är olagligt, eftersom det beviljades i strid med de förfaranderegler som fastställs i artikel 93. 3 i EG-fördra- get. Stödet är dessutom oförenligt med den gemensamma marknaden enligt artikel 92. 1 i EG-fördraget, eftersom det inte uppfyller något av villkoren för undantag enligt artikel 92. 2 och 92. 3 i EG-fördraget. Artikel 2 Den tyska regeringen skall säkerställa att det stöd 1. på 126 miljoner tyska mark till Bremer Vulkan AG som avses i artikel 1 skall återkrävas i sin helhet och betalas till Hanseatische Industrie-Beteiligungen GmbH inom två månader från och med dagen för delgivningen av detta beslut. 2. Tyskland skall kräva tillbaka det stöd som avses i artikel 1 enligt förfaranden och bestämmelser i nationell lagstiftning, framför allt de som gäller dröjsmålsränta på skulder till staten, inbegripet ränta från och med den dag då det olagliga stödet beviljades. 3. Tyskland skall underrätta kommissionen om de åtgärder som vidtagits för att följa detta beslut inom två månader från och med dagen för delgivningen av detta beslut. Artikel 3 X Detta beslut riktar sig till Förbundsrepubliken Tyskland. Sammanfattningsvis kan konstateras att det stöd som Freie Hansestadt Bremen/delstaten Bremen genom HIBEG beviljade BV inte är förenligt med den gemensamma marknaden, eftersom det beviljades i strid med arti- kel 93. 3 i fördraget och eftersom det inte uppfyller något av villkoren i artikel 92. 2 och 92. 3 i fördraget. Utfärdat i Bryssel den 25 februari 1998. På kommissionens vägnar Karel VAN MIERT Ledamot av kommissionen (7) Rec 1990, s. I-307, punkt 22 i domskälen