title: WRITTEN QUESTION No. 5/98 by Alexandros ALAVANOS to the Commission. Protection of children from television programmes with sharp changes of light

text: C 223/80 EN Official Journal of the European Communities 17. 7. 98 Answer given by Mrs Bjerregaard on behalf of the Commission (2 March 1998) 1. Ministerial Decision No 73537/1438 (1) transposing Council Directive 91/157/EEC of 18 March 1991 on batteries and accumulators containing certain dangerous substances (2) into Greek law contains information on the way in which dangerous substances in batteries and accumulators are to be eliminated. There may also be other information on this subject in the programmes provided for in Article 6 of the Directive. Article 6 of the Directive lays down a series of objectives to be achieved. In order to attain them, Article 6 2. provides for Member States to draw up programmes to be communicated to the Commission by 17 Septem- ber 1992 at the latest. As Greece had not forwarded its programmes by the deadline given in the Directive, the Commission decided to launch the procedure set out in Article 169 of the EC Treaty. The time which has elapsed between the date on which the obligation to notify the Commission of the 3. programmes would have been effective and the date on which the Commission decided to initiate proceedings against Greece in the Court of Justice is perfectly justified in the light of the procedures pursued under Article 169 of the EC Treaty and the Commission(cid:146)s internal procedures. The first letter requesting information on this subject was addressed to the Greek authorities in December 1992. Following bilateral contacts and an exchange of correspondence, the Commission dispatched a letter of formal notice to the Greek Government on this subject in November 1995. As the replies to this letter were unsatisfactory, the Commission issued a reasoned opinion in May 1997. Finally, following an unsatisfactory reply to the reasoned opinion, the Commission decided to bring the matter before the Court of Justice. (1) Official Journal of the Greek Republic No 781, Volume II, of 12. 9. 1995. (2) OJ L 78, 26. 3. 1991. (98/C 223/99) WRITTEN QUESTION E-0005/98 by Alexandros Alavanos (GUE/NGL) to the Commission (29 January 1998) Subject: Protection of children from television programmes with sharp changes of light 700 children recently suffered epileptic fits in Japan while watching cartoons on TV with vivid colours and flashing pictures, causing concern among the public at large. Since the problem concerns most children who watch similar programmes, will the Commission subject such television programmes to restrictions? Answer given by Mr Oreja on behalf of the Commission (23 February 1998) Article 22(1) of Council Directive 89/552/EEC on the coordination of certain provisions laid down by law, regulation or administrative action in Member States concerning the pursuit of television broadcasting activities, as amended by European Parliament and Council Directive 97/36/EC of 30 June 1997 (1), provides: (cid:145)Member States shall take appropriate measures to ensure that television broadcasts by broadcasters under their jurisdiction do not include any programmes which might seriously impair the physical, mental or moral development of minors. (cid:146). If the programme to which the Honourable Member refers had been broadcast in one of the Member States of the European Economic Area, that may well have constituted a breach of Community law. The Commission has no information suggesting that such programmes have been broadcast in the European Union so far. (1) OJ L 202, 30. 7. 1997


title: QUESTION ECRITE no 8/98 de Alexandros ALAVANOS à la Commission. Construction de centrales hydroélectriques en Arcadie

eurovoc_concepts:
Türkiye
architectural heritage
countryside conservation
cultural heritage
environmental impact
heritage protection
historic site
impact study
power plant
protection of animal life

formats: html pdf print

text: 17. 7. 98 FR Journal officiel des Communaute·s europe·ennes C 223/81 (98/C 223/100) QUESTION E· CRITE E-0007/98 pose·e par Alexandros Alavanos (GUE/NGL) a‘ la Commission (29 janvier 1998) Objet: Formation continue des enseignants de premier cycle diplo(cid:136)me·s d(cid:146)acade·mies La formation continue des enseignants de premier cycle en Gre‘ce est importante pour leur situation professionnelle dans la mesure ou‘ les titres des diplo(cid:136)me·s d(cid:146)acade·mies sont, gra(cid:136)ce a‘ cette formation, conside·re·s comme e·quivalents a‘ ceux de leurs confre‘res de l(cid:146)enseignement universitaire. Cette formation continue est finance·e au titre de l(cid:146)action 1. 3 a) du sous-programme «Enseignement ge·ne·ral et technique», lequel rele‘ve du programme «Enseignement et formation professionnelle e·le·mentaire». L(cid:146)application du sous-programme n(cid:146)est pas, toutefois, sans poser des proble‘mes concernant le nombre restreint des enseignants en formation continue, ainsi que leurs de·placements et leur indemnisation. La Commission peut-elle re·pondre aux questions suivantes: 1. Conside·rant que les se·minaires en question sont organise·s en dehors des heures de cours, serait-il possible de mettre en place davantage de centres de formation de·centralise·s afin de re·duire les distances a‘ parcourir (certains enseignants doivent en effet effectuer des trajets de 100 km)? 2. Serait-il envisageable d(cid:146)accorder des indemnite·s aux enseignants en formation continue qui doivent effectuer des trajets importants, et notamment aux enseignants diplo(cid:136)me·s d(cid:146)acade·mies qui sont actuellement au cho(cid:136)mage? Re·ponse donne·e par M. Flynn au nom de la Commission (9 mars 1998) Conforme·ment aux re‘glements re·gissant les fonds structurels, l(cid:146)exe·cution des diverses actions rele‘ve de la responsabilite· des autorite·s nationales. Ne·anmoins, la Commission tient a‘ informer l(cid:146)Honorable Parlementaire que les se·minaires de formation sont de·centralise·s dans la mesure ou‘ les universite·s, agences responsables pour la mise en (cid:156)uvre de cette action, l(cid:146)estiment ne·cessaire et faisable, compte tenu de la qualite· de la formation offerte. Bien que la re·mune·ration et les frais de voyage des stagiaires soient des de·penses e·ligibles conforme·ment a‘ l(cid:146)artice 2 du re‘glement du Conseil (CEE) no 2084/93 du 20 juillet 1993 modifiant le re‘glement (CEE) no 4255/88 portant dispositions d(cid:146)application du re‘glement (CEE) no 2052/88 en ce qui concerne le Fonds social europe·en (1), seuls les frais de voyage sont couverts par le programme dans le cadre de cette action. La raison principale en est le cou(cid:136)t e·leve· de l(cid:146)ope·ration du fait du nombre de stagiaires (environ 16 000) et des heures de formation (diffe·rentes cate·gories selon leur expe·rience pratique). (1) JO L 193 du 31. 7. 1993. (98/C 223/101) QUESTION E· CRITE E-0008/98 pose·e par Alexandros Alavanos (GUE/NGL) a‘ la Commission (29 janvier 1998) Objet: Construction de centrales hydroe·lectriques en Arcadie Sur de·cision des ministe‘res de l(cid:146)agriculture et du de·veloppement, 1,8 hectares de terrain ont e·te· conce·de·s le long du fleuve Loussio, dans le nome d(cid:146)Arcadie, pour la construction de deux centrales hydroe·lectriques. Des responsables et habitants de la re·gion ont fait part des inquie·tudes que leur inspirent la destruction imminente d(cid:146)un site dont la beaute· est notoire, la conservation d(cid:146)une espe‘ce rare de truite vivant dans les eaux du fleuve et la sauvegarde des innombrables monuments d(cid:146)art byzantin et post-byzantin de la re·gion, des ruines de deux temples d(cid:146)Askle‘pioson datant des IVe et Ve sie‘cles av. J. C. et d(cid:146)installations hydroe·lectriques datant de la pe·riode pre·-industrielle. Par ailleurs, le ministe‘re de la culture a re·cemment de·cide· de classer la re·gion «site arche·ologique», et des fonds communautaires ont e·te· affecte·s a‘ la construction d(cid:146)un muse·e en plein air sur l(cid:146)hydromotricite·. La Commission peut-elle indiquer si le projet pre·cite· de construction d(cid:146)une centrale hydroe·lectrique a e·te· assorti d(cid:146)e·tudes environnementales qui ont pris en conside·ration l(cid:146)importance historique et environnementale particulie‘re de la re·gion?


title: WRITTEN QUESTION No. 31/98 by John CORRIE to the Commission. EU aid to Cyprus

eurovoc_concepts:
Cyprus
EU aid
European Investment Bank
exchange of information
use of aid

text: C 304/20 EN Official Journal of the European Communities 2. 10. 98 (98/C 304/28) WRITTEN QUESTION E-0031/98 by John Corrie (PPE) to the Commission (29 January 1998) Subject: EU aid to Cyprus How much money has come in the last ten years to Cyprus? How much was spent on the Greek side and how much on the Turkish side › and on what projects? Answer given by Mr Van den Broek on behalf of the Commission (17 February 1998) The following appropriations were allocated to Cyprus under the third and fourth financial protocols: Third protocol (1990 › 1994) European Investment Bank (EIB) loans from own resources: ECU 44 million EC grants: ECU 13 million EC venture capital: ECU 5 million Fourth protocol (1995 › 1998) EIB loans from own resources: ECU 50 million EC grants: ECU 22 million EC venture capital: ECU 2 million The appropriations under the third protocol have been fully utilised. Execution of appropriations under the fourth protocol is in hand. The financial protocols were concluded with the Cypriot Government for the benefit of the entire island. (98/C 304/29) WRITTEN QUESTION E-0038/98 by Gianni Tamino (V) to the Commission (29 January 1998) Subject: Second report pursuant to Article 26 of Directive 86/609/EEC Further to the answer given to Written Question E-2376/97 (1): 1. Will the Commission confirm that it does not intend to comply with Article 26 of Directive 86/609/EEC (2), which requires a report to be forwarded to the Council and European Parliament (cid:145)at regular intervals not exceeding three years(cid:146), a deadline which expired on 27 May 1997? 2. Will it provide details of the (cid:145)agreed statistical tables at Community level reporting the number of animals used in experiments(cid:146)? 3. Given that the Member States have undertaken to introduce the agreed statistical tables by 1999, does this mean that the Commission will not be providing any further information on this matter for the next three years? 4. If so, how can this be reconciled with the provisions of Directive 97/18/EC (3)postponing the date after which animal tests are prohibited for ingredients or combinations of ingredients of cosmetic products? (1) OJ C 76, 11. 3. 1998, p. 102. (2) OJ L 358, 18. 12. 1986, p. 1. (3) OJ L 114, 1. 5. 1997, p. 43. Answer given by Mrs Bjerregaard on behalf of the Commission (2 March 1998) The Commission intends to comply with Article 26 of Directive 86/609/EEC on the protection of animals used for experimental and other scientific purposes. Work was immediately begun on preparing the second statistical report in 1997 when it became apparent that the agreed common set of statistical tables would not be completed before the end of 1998. The report is scheduled to be available by the end of April 1998


title: QUESTION ECRITE no 63/98 de Jan MULDER à la Commission. Coût moins élevé que prévu de la crise de la peste porcine aux Pays-Bas

eurovoc_concepts:
Community budget
EU Member State
Netherlands
animal plague
costing
disease prevention
market support
national budget
swine

formats: html print


title: SCHRIFTELIJKE VRAAG nr. 67/98 van Hiltrud BREYER aan de Commissie. Vierde actieprogramma ter bevordering van gelijke kansen

eurovoc_concepts:
EU control
EU financing
action programme
equal treatment
gender equality

text: 17. 7. 98 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen C 223/101 (98/C 223/127) SCHRIFTELIJKE VRAAG E-0067/98 van Hiltrud Breyer (V) aan de Commissie (29 januari 1998) Betreft: Vierde actieprogramma ter bevordering van gelijke kansen Het is opvallend dat projecten waaraan middelen zijn toegekend uit het vierde actieprogramma ter bevordering van gelijke kansen voor vrouwen en mannen, bijzonder nauwkeurig tegen het licht worden gehouden, vooral in vergelijking met andere steunprogramma(cid:146)s van de EU. Beschikt de EU over aanwijzingen dat er een bijzonder wantrouwen ten aanzien van vrouwenprojecten bestaat? Antwoord van de heer Flynn namens de Commissie (11 maart 1998) De Commissie beschikt over geen aanwijzingen dat er een bijzonder wantrouwen ten aanzien van vrouwenpro- jecten bestaat. De zorgvuldige controle van de in het kader van het 4e actieprogramma door de Europese Commissie medegefinancierde projecten is niet alleen in het belang van de Europese belastingbetaler maar ook in dat van de Commissie zelf, omdat zij daardoor waardevolle informatie voor haar werk en haar beleid verkrijgt. Het 4e actieprogramma is momenteel onderwerp van een controle door de Rekenkamer die onafhankelijk en overeenkomstig haar procedureregels optreedt. (98/C 223/128) SCHRIFTELIJKE VRAAG E-0068/98 van Hiltrud Breyer (V) aan de Commissie (30 januari 1998) Betreft: Werkloosheid onder vrouwen in de EU De officie¤le statistieken van de EU bevatten gedetailleerde gegevens over de werkloosheid onder vrouwen en het aandeel van vrouwen in de totale werkloosheid. Helaas ontbreken enkele, volgens ons zeer belangrijke gegevens uit de afzonderlijke lidstaten en de gehele EU: 1. Wat is het aandeel van de werkloze vrouwen in de totale vrouwelijke bevolking? 2. Hoe zien de arbeidspatronen van de werkende vrouwen eruit? 3. Hoe is het gesteld met de sociale en financie¤le voorzieningen voor niet geregistreerde werkloze vrouwen? 4. Hoe is het in de afzonderlijke landen gesteld met de sociale en financie¤le voorzieningen voor werkloze vrouwen? 5. Hoe worden de inkomsten van werkloze vrouwen berekend en welke factoren zijn hierop van invloed (bijv. burgerlijke staat, aantal kinderen, broers en zusters, enz. )? Antwoord van de heer Flynn namens de Commissie (2 april 1998) 1. Het percentage werkloze vrouwen in verhouding tot de vrouwelijke populatie tussen 15 en 64 jaar was in 1996 (laatste jaar waarvoor volledige gegevens inzake de enque(cid:136)te naar de arbeidskrachten beschikbaar zijn): B DK D GR E F IRL I L NL A P FI S VK E15 6,7 6,3 6,0 7,2 13,6 9,0 5,9 7,1 2,1 4,9 3,3 5,1 11,1 7,1 4,4 7,2


title: Décision relative à la position commune arrêtée par le Conseil en vue de l'adoption de la directive du Conseil modifiant la directive du Conseil 94/58/CEE concernant le niveau minimal de formation des gens de mer (C4-0563/97 96/ 0240 (SYN))

eurovoc_concepts:
crew
international convention
maritime safety
maritime transport
professional qualifications
third country
vocational training


title: Νομοθετικό ψήφισμα που ενσωματώνει τη γνώμη του Κοινοβουλίου επί της πρότασης σύστασης του Συμβουλίου σχετικά με την διατήρηση άγριων ζώων σε ζωολογικούς κήπους (COM(95)0619 C4-0103/96 95/0333(SYN)

eurovoc_concepts:
animal life
protected species
protection of animals
zoology


title: INTERROGAZIONE SCRITTA n. 192/98 dell'on. Luigi FLORIO al Consiglio. Pluralismo e libertà di espressione in Turchia e in Italia

eurovoc_concepts:
Italy
Türkiye
educational reform
freedom of expression
government policy
human rights
monopoly of information
people's democracy


title: Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Konsumenterna på försäkringsmarknaden"

eurovoc_concepts:
approximation of laws
consumer protection
insurance
insurance law
single market

text: C 95/72 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 30. 3. 98 tillverkaren inte kan identifieras är varje led i produktens distributionskedja att anse som tillver- kare. 3. 6. Kommittén anser vidare att det föreslagna direk- tivet inte torde innebära ytterligare pålagor för de berörda producenterna, och mot bakgrund av erfarenhe- terna av direktiv 85/374/EEG kommer det såvitt man kan förutse inte innebära någon märkbar ökning av mängden klagomål eller försäkringspremier. Kommittén vill uppmana kommissionen att 3. 6. 1. vid utarbetandet av säkerhetsmärkning för gemenskapen beakta att de nya risker som hänger samman med marknadens utveckling, produkter, måste kunna bedömas. till exempel genförändrade Kommittén anser att det efter att detta förslag 3. 7. har antagits bör genomföras en övergripande översyn av det system som infördes med direktiv 85/374/EEG, med hänsyn tagen till gemenskapsrättens nuvarande status och rapporter om tillämpningen. 3. 7. 1. så att alla sociala och ekonomiska parter kan höras. Denna översyn bör göras i form av en grönbok 3. 7. 2. Denna översyn bör särskilt omfatta, bevisbör- dan, utvecklingsriskerna, de ekonomiska gränsvärdena och tidsgränserna för preskribering av ansvaret för produkter som satts i omlopp. Bryssel den 29 januari 1998. Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Tom JENKINS Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om ”Konsumenterna på försäkringsmark- naden” (98/C 95/18) Den 20 mars 1997 beslöt Ekonomiska och sociala kommittén i enlighet med artikel 23. 3 i arbetsordningen att utarbeta ett yttrande om ”Konsumenterna på försäkringsmarknaden”. Sektionen för industri, handel, hantverk och tjänster fick i uppdrag att utarbeta yttrandet. Till föredragande utsågs Manuel Ataı´de Ferreira. Sektionen antog yttrandet det 7 januari 1998. Vid sin 351:a plenarsession den 28-29 januari 1998 (sammanträdet den 29 januari 1998) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 77 röster för och 3 nedlagda röster. 1. Inledning och redogörelse för målsättningen med yttrandet Införandet av euron kommer med nödvändighet att leda till en utveckling inom försäkringssektorn som kännetecknas av större öppenhet och större möjlighet att ingå gränsöverskridande avtal. 1. 1. Försäkringar har en erkänt stor betydelse inom ekonomisk verksamhet i allmänhet på den inre markna- den, eftersom de i hög grad bidrar till omsättningen på marknaden för finansiella tjänster och sektorn ger sysselsättning åt ett ansenligt antal personer. 1. 2. Försäkringssektorn innehar dessutom en oerhört viktig social roll i dagens samhälle, där tekniska framsteg är sammanflätade med ett oundvikligt ökat risktagande och med förändringar i skuldbegreppet i definitionen av personligt ansvar. 1. 3. Den explosionsartade befolkningstillväxten som det ökande antalet äldre leder till, å ena sidan, och behovet av trygghet i människans osäkra tillvaro, å andra sidan, förvärrar oron inför framtiden. I detta perspektiv utgör försäkringar obestridligen ett viktigt instrument i och med den omfördelning och spridning av riskerna som de möjliggör. Försäkringar påverkas fortlöpande av att konkurrensfriheten blir större och av 30. 3. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 95/73 det privata initiativets roll i den ekonomiska verksam- heten. för sektorn. Detta har kommissionen och kommittén uttryckt i ett antal dokument (3). Konsumenter berörs i synnerhet av försäkringar 1. 4. i egenskap av försäkringstagare eller försäkrade eller som drabbad tredje part med rätt till ersättning vid förlust och skada (förmånstagare eller skadelidande). Som exempel kan särskilt nämnas sjukförsäkringar och livförsäkringar, olycksfallsförsäkringar och hemförsäk- ringar, trafikförsäkringar, rättsskyddsförsäkringar och ansvarsförsäkringar (1). 1. 5. I och med genomförandet av den inre marknaden har gemenskapslagstiftningen framför allt inriktats på en kontinuerligt ökad etableringsfrihet för försäkrings- företagen, med en rättslig uppbyggnad som framför allt inriktar sig på kontroll av deras soliditet, harmonisering av bokföringen och på de principer som avser hemlands- tillsyn, ömsesidigt erkännande, ”minimal harmonise- ring” och ”passiv” frihet att erbjuda tjänster. 1. 8. På detta område är särskilt de aspekter viktiga som hör samman med skillnader i skattelagstiftning, något som tydligt påverkat den nationella avgränsningen inom den inre marknaden och skillnaderna i konkurrens- villkor mellan försäkringsföretag. Detta påpekas ut- tryckligen i handlingsplanen för den inre marknaden som kommissionen nyligen lagt fram (4). 1. 9. Dessutom, vilket kommer att behandlas utförli- gare längre fram, visar studier att det förekommer överenskommelser mellan försäkringsföretagen som ofta påstås vara följden av tekniska ålägganden för de internationella återförsäkringsföretagen. Dessa överens- kommelser motverkar konsumenternas intressen och befogade krav och kan till och med i vissa fall utgöra en överträdelse av rättsliga normer, till exempel i form av oskäliga avtalsvillkor. 1. 9. 1. Det bör emellertid noteras att försäkringsbola- gen också ingår avtal som är fördelaktiga för konsumen- terna, till exempel genom att gynna en snabb reglering av olyckor eller för att garantera kollektiva risker som en enskild försäkringsgivare inte kan åta sig, till exempel i form av en försäkringspool för att täcka naturkatastrofer eller risken för en kärnkraftsolycka. 1. 6. En harmonisering på det rättsliga område som är väsentligt för försäkringar (i synnerhet en harmonise- ring av försäkringarnas allmänna villkor) och valfriheten för försäkringstagarna (”aktiv” frihet att erbjuda tjäns- ter) har dock inte behandlats i samma utsträckning. Samtidigt bör det noteras att åtskilliga försäkringsföre- tag är ömsesidiga eller kooperativa. Dessa företag har bidragit till nya försäkringslösningar och borde även i framtiden åta sig en viktig roll för att främja konsumen- tintresset och dialogen med försäkringstagarna. Inte ens efter tredjegenerationsdirektiven (2) och 1. 7. införandet av systemet med ”universaltillstånd”, eller sedan man slopat regeln att medlemsländernas övervak- ningsorgan först skulle godkänna försäkringarnas all- männa villkor, har konsumenterna garanterats tillgång utan förbehåll till försäkringar i alla medlemsländer, utan endast i det land där de är bosatta eller har medborgarskap. Man har inte heller harmoniserat stan- dardvillkoren för försäkringar och praxis för företags- försäkringar, vilket skulle ha medfört klarare informa- tion, ett större urval och en verklig inre marknad (1) Andra typer, som till exempel återförsäkringar eller pen- sionsförsäkringar som dels bara indirekt berör konsumen- terna, dels har varit föremål för specifika yttranden från ESK, kommer inte att behandlas i detta initiativyttrande. Av samma skäl kommer inte heller konsekvenserna av eurons införande som betalningsmedel att behandlas här. (2) Direktiv 92/49/EEG av den 18 juni 1992 (EGT L 228, 11. 8. 1992) och 92/96/EEG av den 10 november 1992 (EGT L 360, 9. 12. 1992). 1. 9. 2. Kommissionen (GD XXIV) har fått underrät- telse om över 240 utslag från domstolar och andra behöriga organ under perioden 1976-1996 som ogiltigför- klarar olagliga försäkringsavtalsvillkor till konsumen- ternas nackdel i tio medlemsstater. 1. 10. Det faktum att försäkringsavtal som täcker risker inom EU:s medlemsstaters territorier inte alls ingår i det tillämpningsområde som täcks av Rom- konventionen om lagen om kontraktsförbindelser, samt de oklara föreskrifterna för reglering av tvister och för skyddet av allmänhetens intresse i texten för andra och (3) Jämför SEK(96) 2378 av den 16 december 1996 sid. 30, förarbete till KOM(96) 520 slutlig ”Den inre marknadens följder och effektivitet” och KOM(97) 184 slutlig ”Utkast till handlingsplan för den inre marknaden”, liksom ESK:s yttranden om dessa dokument (EGT C 206, 7. 7. 1997 och EGT C 287, 22. 9. 1997). Jämför också ESK:s yttranden om kommissionens, rådets och parlamentets rapporter om den inre marknaden från 1994 (KOM(94) 51 slutlig och från 1995 (KOM(96) 51 slutlig). (4) Jämför CSE 1 slutlig av den 4 juni 1997, tredje strategiska målsättningen, första åtgärden: Avskaffa befintliga hinder på marknaden för tjänster. C 95/74 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 30. 3. 98 tredje gemenskapsdirektivet om andra försäkringar än livförsäkringar (1), leder till en mycket komplicerad och osäker situation vad beträffar tillhandahållandet av dessa tjänster på den inre marknaden. Detta gäller särskilt om tvist uppstår mellan försäkringsföretag och försäkrings- eller förmånstagare, speciellt om dessa är vanliga konsumenter, inte yrkesmänniskor utan privatpersoner, som varken har grundläggande informa- tion, specifika tekniska kunskaper eller speciell rättslig uppbackning på området. ändring av direktiv 73/239/EEG och 88/357/EEG” (12), ”Förslag till rådets direktiv om inrättandet av en försäkringskommitté” (12), ”Utkast till handlingsplan för den inre marknaden” — KOM(97) 184 slutlig (13), ”Meddelande från kommissionen till Europaparlamen- tet och rådet — Den inre marknadens följder och effektivitet” — KOM(96) 520 slutlig (14). 1. 11. Genom föreliggande yttrande vill ESK återigen belysa de problem som man redan tagit upp i olika dokument och avhandla de villkor som är nödvändiga för att fullborda den inre marknaden, med sikte på att snabbt och effektivt undanröja konkurrensbegränsning- arna och ge konsumenterna ökat förtroende för varors och tjänsters tillförlitlighet och kvalitet. Jämför bland annat med följande dokument: ”Finansiel- la tjänster: Att tillgodose konsumenternas förväntning- ar. Grönbok ” — KOM(96) 209 slutlig (2), ”Den inre marknaden och konsumentskyddet: möjligheter och svårigheter på den inre marknaden” (3), ”Fullbordandet av den inre marknaden och konsumentskyddet” (4), ”Konsumenten och den inre marknaden” (5), ”Dialogen mellan tillhandahållare av tjänster och konsumen- ten” (6), ”Meddelande från kommissionen: Prioritering- ar för konsumentpolitiken (1996-1998)”(7), ”Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om extra tillsyn över försäkringsföretag i försäkringskoncerner” — KOM(95) 406 slutlig (8), ”Förslag till rådets beslut om ingåendet av avtal mellan Europeiska gemenskap- erna och Schweiziska edsförbundet om direkt försäkring annan än livförsäkring” — KOM(89) 436 slutlig (9), ”Förslag till rådets förordning (EEG) om tillämpning av fördragets artikel 85. 3 på vissa grupper av avtal, beslut och samordnade förfaranden inom försäkringssek- torn” (10), ”Förslag till rådets tredje direktiv om samord- ning av lagar och andra författningar som avser direkt livförsäkring samt om ändring av direktiv 79/276/EEG och 90/619/EEG” (11), ”Förslag till rådets tredje direktiv om samordning av lagar och andra författningar som avser annan direkt försäkring än livförsäkring samt om ( 1 ) Direktiv 88/357/EEG av den 22 juni 1988 (EGT L 172, 4. 7. 1988) och 92/49/EEG av den 18 juni 1992 (EGT L 228, 11. 8. 1992). ( 2 ) EGT C 56, 24. 2. 1997. ( 3 ) EGT C 39, 12. 2. 1996. ( 4 ) EGT C 339, 31. 12. 1991. ( 5 ) EGT C 19, 25. 1. 1993. ( 6 ) EGT C 34, 2. 2. 1994. ( 7 ) EGT C 295, 7. 11. 1996. ( 8 ) EGT C 174, 17. 6. 1996. ( 9 ) EGT C 56, 7. 3. 1990. (10) EGT C 182, 23. 7. 1990. (11) EGT C 14, 20. 1. 1992. Särskilt när det gäller finansiella tjänster, i 1. 12. synnerhet försäkringar, och i enlighet med det ställnings- tagande som ESK antagit om kommissionens grönbok med titeln ”Finansiella tjänster: Att tillgodose konsu- menternas förväntningar” (15), vill ESK betona att det är fastställa vilka som är de främsta nödvändigt att problemen för konsumenten (rätt till information, rätts- skydd och tillgång till rättsinstanser) och även vilka åtgärder som är absolut nödvändiga för att garantera att sådana krav uppfylls, i enlighet med våra tidigare rekommendationer (16). Samtidigt noterar kommittén att försäkringsföretagen hävdar att det ofta förekommer att försäkringstagare i bedrägligt syfte lämnar felaktiga uppgifter såväl vid ansökan som vid skadeanmälan. Föreliggande initiativyttrande har också som 1. 13. målsättning att främja dialogen mellan konsumenterna och försäkringsföretagen i syfte att närma dem till varandra och ta fram förfaranden för förlikning, medling och skiljedom vid eventuella tvister. Detta bör vara en naturlig följd av och ske i samklang med kommissionens meddelande ”Finansiella tjänster: Stärka konsumenter- nas förtroende — Uppföljningen av kommissionens (12) EGT C 102, 18. 4. 1991. (13) EGT C 287, 22. 10. 1997. (14) EGT C 206, 7. 7. 1997. (15) KOM(96) 209 slutlig av den 22 maj 1996. Yttrande, EGT C 56, 24. 2. 1997. Resultaten från en Eurobarometerunder- sökning den 27 maj 1997 visar att den finansiella sektorn är den där konsumenterna känner sig sämst skyddade, såväl på gemenskapsnivå — särskilt med avseende på utvecklingen av ny teknologi (96 %) — som på nationell nivå (58 % i genomsnitt, 67 % i Italien och 66 % i Tyskland; det fullständiga resultatet kan studeras via GD XXIV:s webbsida: http://europa. eu. int/en/comm/- spc/spc. html). (16) Jämför till exempel ESK:s tilläggsyttrande om konsumen- ten och den inre marknaden (EGT C 19, 25. 1. 1993, punkt 4. 11. 5), ESK:s yttrande om den inre marknadens genomförande och konsumenternas ställning (EGT C 339, 31. 12. 1991) och även synpunkterna i yttrandet om årsrap- porten 1993 om den inre marknadens funktion (EGT C 393, 31. 12. 1994, punkt 5. 2. 1). 30. 3. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 95/75 grönbok Finansiella tjänster: Att tillgodose konsumen- ternas förväntningar” (1). ESK välkomnar och stöder därför att kommissionen nyligen tagit initiativ till att inleda en dialog mellan konsumentrepresentanter och företrädare för sektorn för finansiella tjänster, i syfte att få till stånd frivilliga överenskommelser med avseende på insyn, konsumen- tupplysning och lösning av tvister. Kommittén avser att med föreliggande initiativ- 1. 14. yttrande och med hänvisning till den ovan nämnda dialogen uppmuntra försäkringsföretagen att åta sig att utarbeta uppförandekodexar och verka för att det inrättas medlingsorgan (ombudsman), vilket skulle ge större insyn i försäkringsföretagens verksamhet och öka konsumenternas förtroende för deras tjänster. 2. Aktuella gemenskapsdirektiv 2. 1. Gällande lagstiftning 2. 1. 1. De grundläggande principerna för den inre marknaden med avseende på försäkringar återfinns i Romfördraget: etableringsfrihet (artikel 52) och frihet att tillhandahålla tjänster (artikel 59). Man måste dock konstatera att varken vitboken om fullbordandet av den inre marknaden 1985 eller Enhetsakten 1986, och inte heller det senare tillkomna Maastrichtfördraget, har resulterat i att den inre marknaden även skulle omfatta försäkringsmarknaden och därigenom ge både de ekono- miska aktörerna och konsumenterna de fördelar som de har rätt till. 2. 1. 2. Det finns i dag ändå 30 olika gemenskapsinstru- ment som avser att reglera försäkringsverksamheten, vilket kan beskrivas enligt följande: a) Direktiv av allmän karaktär som rör de grundläggan- de principerna för tillgång till och utövande av försäkringsverksamhet avseende dels livförsäkring- ar, dels andra försäkringar. b) Två förordningar om konkurrens när det gäller försäkringar. (1) KOM(97) 309 slutlig av den 26 juni 1997. Jämför härvid parlamentsledamot Elena Marinuccis anförande av den 17 februari 1997 (A4-0048/97). På kommissionens initiativ har det nyligen gjorts stora framsteg på detta område i form av möten mellan tillhandahållare av finansiella tjänster och konsumentrepresentanter (14 juli, 15 septem- ber och 24 november 1997). Det bör dock påpekas att försäkringsbranschen har en mycket förbehållsam inställning till möjligheten att förmå branschmedlemmarna att tillämpa uppförandekodexen. c) Direktiv av specifik karaktär som särskilt reglerar vissa försäkringsgrenar såsom motorfordonsförsäk- ring, reseförsäkring, kredit och garantibelopp, rätts- ligt skydd, eller viss försäkringsverksamhet såsom koassurans, återförsäkring och överlåtelse. d) Direktiv avseende bokföringsregler för försäkrings- företag. e) Ett direktiv och en rekommendation som särskilt reglerar förmedling av försäkringstjänster. f) Ett direktiv som inrättar en försäkringskommitté med uppgift att samordna och bistå kommissionen i försäkringstekniska frågor inom ramen för dess kontakter med nationella kontroll- och övervak- ningsmyndigheter. 2. 1. 3. Förstagenerationsdirektiven avseende livför- säkringar och andra försäkringar fastställde inte bara de grundläggande principerna för kategorin livförsäkringar och harmoniserade vissa grundregler av finansiell natur (premiereserver, solvensmarginaler och garantifonder), utan de reglerade också etableringsfriheten och elimine- rade all diskriminering som baseras på nationalitet samtidigt som man behöll en dubbel kontroll, både i ursprungslandet och avsättningslandet. 2. 1. 4. Andragenerationsdirektiven som kom nio år senare och följde vitboken och Enhetsakten samt i synnerhet fyra viktiga utslag från EG-domstolen av den 4 december 1986 (2) syftade till att öppna en väg i riktning mot fritt utbud av försäkringstjänster. Dessa direktiv är behäftade med stora brister, särskilt i fråga om: a) distinktionen inom andra försäkringar än livförsäk- ringar mellan ”stor risk”, dvs. företagsförsäkring, och ”liten risk”, dvs. försäkringar för privatpersoner (principen om fritt utbud av försäkringstjänster hänför sig endast till den första kategorin), b) distinktionen inom livförsäkringar mellan aktivt fritt utbud av försäkringstjänster (försäkringsgivarens initiativ) och passivt sådant (försäkringstagarens initiativ), varvid principen om fritt utbud av försäk- ringstjänster hänför sig endast till den första kate- gorin. Med andra ord gällde följande: vid ”liten risk” och aktivt fritt utbud av försäkringstjänster var det fria utbudet beroende av tillstånd från myndigheterna i det (2) Målen kommissionen mot Tyskland, kommissionen mot Danmark, kommissionen mot Irland, kommissionen mot Frankrike, REG 1986, sid 3663. C 95/76 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 30. 3. 98 land till vilket risken kan hänföras, och vissa slag av försäkringar, t. ex. motorfordonsförsäkringar, var undantagna. 1991 och december 1992, med en viss flexibilitet beslutat att godkänna att försäkringsföretagen ingår vissa former av överenskommelser om samarbete eller försäkrings- ärenden inom följande områden: 2. 1. 5. De principer som tredjegenerationsdirektiven om försäkringar utgick ifrån och som också byggde på vad som hänt inom andra sektorer för finansiella tjänster var följande: a) Upprättandet av ett system för ett universaltillstånd (europeiskt pass) som ger ett försäkringsföretag som har sitt säte i ett av de 17 länderna i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) och är godkänt i ett av dessa länder rätt att erbjuda sina tjänster, via byråer, filialer och dotterbolag eller direkt, inom hela det europeiska territoriet, med åberopande av denna överenskommelse och i överensstämmelse med befintliga anvisningar och finansiell hemlands- tillsyn (”home country control”). Detta skulle gälla både för livförsäkringar och andra försäkringar. b) O¨ msesidigt erkännande av varje medlemsstats till- stånds- och kontrollsystem. c) Förutsättningen att avtalsvillkoren för försäkringar och premiebelopp skall godkännas ersätts med kon- troll av soliditeten och bokföringsreglerna för försäk- ringsföretag. 2. 1. 6. För att huvudsakligen skydda konsumenten fastställer tredjegenerationsdirektiven ett antal viktiga regler på följande områden: a) En obligatorisk minsta mängd information om avta- let, utförlig för livförsäkringar och mer begränsad för andra försäkringar. b) Fastställande av vilken lag som är tillämplig på försäkringsavtal, vilket varierar beroende på vad slags försäkring det är, hur stor risken är och var den försäkrade eller försäkringsobjektet befinner sig. a) Fastställande av gemensamma tariffer för riskpre- mier. b) Fastställande av standardvillkor för direktförsäk- ringar. c) Gemensam täckning av vissa typer av risker genom koassurans eller återförsäkring. d) Provning och godkännande av säkerhetsanord- ningar. Artiklarna 7 och 17, andra strecksatsen i förordningen från 1992 fastslår dock några viktiga begränsningar i dessa avtal, både med avseende på det specifika innehål- let i vissa avtalsklausuler och avseende förekomsten av eventuella ”klausuler som till skada för försäkringstaga- ren skapar en påtaglig obalans mellan de rättigheter och skyldigheter som följer av avtalet”. 2. 1. 8. Trots sin stora betydelse för försäkringsbran- schens verksamhet på den inre marknaden är förmed- lingsverksamheten (ombud och försäkringsmäklare) en- dast föremål för ett direktiv från 1976, som dock inte reglerar aspekter som tjänsteansvar, ekonomiska garantier, registrering och andra handelsvillkor. Dessa regleras fortfarande av nationell lagstiftning. En rekom- mendation från 1991 om dessa frågor fick inte stöd från medlemsstaterna på grund av att den politiska viljan saknades. Kommissionen lade vid denna tidpunkt också 2. 1. 9. fram några viktiga förslag till förordningar, men de erhöll inte det stöd eller den politiska uppbackning som skulle ha behövts för att omvandla dem till lagtexter. c) Begreppet allmänintresse, som rättfärdigar undantag i form av nationella tvingande bestämmelser som avviker från principerna om etableringsfrihet och fritt utbud av tjänster. Det gäller följande förslag: 2. 1. 7. En speciell aspekt som förtjänar att lyftas fram i gemenskapslagstiftningen är konkurrensbestämmelser- na, eftersom artiklarna 85 och 86 i Romfördraget uttryckligen fastslår att överenskommelser mellan eko- nomiska aktörer som snedvrider konkurrensen eller som leder till missbruk av ledande ställning är förbjudna. a) Förslaget till rådets förordning om en samordning av lagstiftning och andra regler för försäkringsavtal (1), som främst syftade till att harmonisera vissa grund- läggande rättsregler för försäkringsavtal. Kommissionen har dock med beaktande av försäkrings- verksamhetens särdrag, genom två förordningar från maj (1) KOM(79) 355 slutlig, EGT C 190, 28. 7. 1979, ändrad genom KOM(80) 854 slutlig, EGT C 355, 31. 12. 1980. ESK:s yttrande återfinns i EGT C 146, 16. 6. 1980 och Europaparla- mentets betänkande i EGT C 265, 13. 10. 1980. 30. 3. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 95/77 b) Förslaget till rådets förordning om en samordning av lagstiftning och andra regler med avseende på tvångsavveckling av försäkringsföretag som medde- lar direktförsäkringar (1). som omfattas av ifrågavarande åtgärd (i det aktuella fallet rabatt på ränta på fastighetslån) och finansieringen av denna fördel genom en skatt på de vinster som genereras av de finansinstitut som godkänts av vederbö- rande medlemsstat. c) Det ändrade förslaget till förordning om frihet att förvalta och placera pensionsfondmedel (2). Kommissionen tycks inte ha för avsikt att inom den närmaste tiden ta upp något av dessa förslag igen, trots att den allmänna uppfattningen både hos försäkrings- branschen och konsumentorganisationerna är att avsak- naden av gemenskapsregler vad beträffar försäkringsav- tal (minimal harmonisering av lagstiftningen) otvivelak- tigt leder till att en hel rad hinder och svårigheter uppstår på väg mot fullbordandet av den inre marknaden på detta område. 2. 1. 10. Dessutom omfattas fortfarande inte vissa viktiga aspekter inom försäkringsverksamheten, som påverkar både de ekonomiska aktörerna och konsumen- terna, av gemenskapslagstiftningen. Ett belysande exem- pel är avsaknaden av harmonisering av skattelagstift- ningen för försäkringar, vilket direkt påverkar konkur- rensvillkoren inom den inre marknaden. Detta avser inte bara skillnader i skattenivå, skatteunderlag, moms och sociala avgifter i de olika länderna, skattebefrielse samt de administrativa krav som de olika nationella myndigheterna har, utan också skillnaderna i olika länders avdrag och skattelättnader som försäkringstaga- re har möjlighet att utnyttja. På båda dessa områden finns det markanta skillnader mellan de olika medlems- länderna. Det nyligen avhandlade rättsfallet Wielockx, i vilket domstolen, i motsats till fallet Bachman mot Belgien, beslutade att en belgisk medborgare hade rätt att i Belgien utnyttja de skattemässiga fördelarna hos en försäkring som tecknats i Holland, kan egentligen inte tolkas som någon större förändring av domstolens inställning på detta område, eftersom det är ett specialfall som grundar sig på förekomsten av ett avtal som avser att undvika dubbelbeskattning. Det bör dock noteras att domstolen i rättsfallet Svensson (dom den 14 november 1995) har preciserat den rätts- praxis som lagts fast i rättsfallet Bachman på så sätt att den faställt att det inte är tillåtet för en medlemsstat (Luxemburg i det aktuella fallet) att åberopa ”skattemäs- sig enhetlighet” för att rättfärdiga en nationell åtgärd som begränsar friheten att tillhandahålla tjänster, efter- som det inte finns något samband mellan den fördel För en mer detaljerad och nyanserad genomgång av denna frågeställning se t. ex. J. M. Binon ”Avantages fiscaux en assurance de personnes et droit européen. Après des arrêts Schumacker, Wielockx et Svensson, quelle place reste-t-il pour la jurisprudence Bachmann?”, Revue du Marché Unique Européen, 1996, sid 129-144. 2. 2. Framtida lagstiftning 2. 2. 1. Det förefaller som om kommissionen för att bemöta några av de ovannämnda problemen förbereder ett flertal initiativ, några av allmän eller specifik rättslig karaktär och andra av ”tolkningskaraktär”, och som har stor relevans för det här yttrandet. När det gäller projekt av allmän karaktär har kommissio- nen redan utarbetat ett förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om extra tillsyn över försäkringsbolag i försäkringskoncerner, presenterat den 20 oktober 1995 (3). När det mer specifikt gäller kreditförsäkringar har kommissionen nyligen (4 juni 1997) diskuterat ett förslag till rådets direktiv om harmonisering av kreditförsäk- ringar för medellånga och långsiktiga exportaffärer (4). Samtidigt har man skickat ut ett utkast till meddelande från kommissionen till medlemsstaterna om konkurrens- snedvridningar orsakade av kreditförsäkringar för kort- siktiga exportaffärer. 2. 2. 2. Kommissionen har annonserat ett förslag till direktiv — av allmän karaktär men med mycket stor betydelse för försäkringsbranschen — som direkt syftar till konsumentskydd vid distansavtal om finansiella tjänster, vilket som bekant uteslöts från tillämpningsom- rådet för direktiv 97/7/EG av den 17 februari 1997. Vilka regler som än antas på området distansköp är det angeläget att dessa inte motverkar utvecklingen av en inre marknad för försäkringstjänster. 2. 2. 3. Däremot antogs nyligen det sedan länge emot- sedda direktiv 97/5/EG av den 27 januari 1997, som ersätter rekommendationen 90/109/EG om insyn vad gäller bankernas bestämmelser angående gränsöverskri- dande betalningar. Direktivet syftar till att reglera viktiga aspekter såsom minimikrav för insyn och parternas (1) KOM(86) 768 slutlig, ändrad genom KOM(89) 394 slutlig, 6. 10. 1989, EGT C 253. ESK:s yttrande återfinns i EGT C 319, 30. 10. 1987 och Europaparlamentets betänkande i EGT C 96, 17. 4. 1989. (2) KOM(93) 237 slutlig i EGT C 171, 22. 6. 1993. (3) KOM(95) 406 slutlig, i EGT C 341, 19. 12. 1995; se ESK:s yttrande i EGT C 174, 17. 6. 1996. (4) CAB II/160/97. C 95/78 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 30. 3. 98 rättigheter och skyldigheter vid ingående av distansav- tal (1). Därefter har det kommit ett meddelande från kommissionen av den 9 juli 1997 med titeln ”Ett europeiskt initiativ inom elektronisk handel”. I detta ingår en ny rekommendation — som kompletterar och ersätter rekommendationen från november 1988 — om betalningar som utförs via elektroniska betalningsmedel, i synnerhet mellan utställare och köpare av värdepapper. Det innehåller också detaljerade insynskrav som reglerar parternas rättigheter och skyldigheter samt uppmanar till skapande av nya betalningsmedel (2). Kommissionen meddelar att den kommer att följa framstegen på detta område med stor uppmärksamhet fram till slutet av 1998, och om resultaten inte anses tillfredsställande eventuellt föreslå ett direktiv. 2. 2. 4. Av naturliga skäl emotses också med intresse den eventuella publiceringen av det annonserade försla- get till direktiv om försäkringsförmedlare (ombud och mäklare), som är en viktig förutsättning för att den inre försäkringsmarknaden skall fungera tillfredsställande. Kommissionen föreslog den 15 oktober 1997 2. 2. 5. ett fjärde särskilt direktiv om motorfordonsförsäkring. Direktivets syfte är att ge personer som drabbats av trafikolyckor i ett annat land rätt att rikta direkta skadeersättningkrav mot den ansvariga partens försäk- ringsbolag för materialeller personskador förorsakade med ett fordon som är registrerat och försäkrat i en annan medlemsstat än den där den skadelidande är bosatt. För att väsentligt minska tidsfristen för utbetalning av ersättning fastställs i detta utkast till direktiv ett krav att den ansvariges försäkringsgivare skall lämna ett skadeersättningsbud inom tre månader efter det att den skadelidande lämnat in sin skadeersättningsansökan till den representant som ansvarar för skaderegleringen. 2. 2. 6. Kommissionen har även meddelat att den förbereder ett meddelande om hur begreppet allmänt intresse skall tolkas på försäkringsområdet, på samma sätt som man redan gjort för banksektorn (3). Utkastet till detta meddelande publicerades den 10 okto- ber 1997 (SEK(97) 1824 slutlig) och utgör ett viktigt steg för att klargöra villkoren och tillämpningsområdet för några grundbegrepp och deras innebörd på detta område, särskilt i förbindelse med frihet att tillhandahål- la tjänster och begreppet allmänt intresse. (1) EGT L 43, 14. 2. 1997. (2) KOM(97) 353 fin. (3) SEK(97) 1193 slutlig, 20. 6. 1997. Klokt nog har kommissionen valt att inte direkt gå vidare och utarbeta ett slutdokument utan invänta en offentlig diskussion för att samla in synpunkter från olika branscher. Och eftersom även kommittén skall yttra sig om det vid lämpligt tillfälle skall vi här inte uppehålla oss vid några andra synpunkter än att framhålla dokumentets betydelse, att det verkligen behövs och är välkommet, och understryka att den strävan som det avspeglar överensstämmer med den som uttrycks i detta yttrande. Slutligen redogör kommissionen i en grundlig 2. 2. 7. rapport till försäkringskommittén om sin undersökning av behovet av en mer adekvat harmonisering av försäk- ringsbolagens solvensmarginal (4), vars betydelse för ett effektivt konsumentskydd inte nog kan understrykas. 2. 3. De viktigaste svårigheterna och hindren för ett effektivt genomförande av den inre försäkrings- marknaden De allmänna hindren som försvårar ett effektivt 2. 3. 1. genomförande av den inre marknaden på försäkringsom- rådet är flera och av olika slag. De viktigaste redovisas nedan utan anspråk på att vara uttömmande: 2. 3. 1. 1. Rättsliga hinder på gemenskapsnivå 2. 3. 1. 1. 1. Det första hindret är självfallet avsaknaden av harmonisering på en rättslig grundnivå, det vill säga en lägsta regleringsnivå för försäkringsavtalsrätten i Europeiska unionen. 2. 3. 1. 1. 2. Denna rättsliga spridning på gemenskaps- nivå, och det sätt på vilket direktiven ändras och delvis upphävs efterhand, gör direktiven svåra att förstå och tillämpa, varför kodifiering krävs (5). De tre generationerna direktiv kompletterar varandra, gäller parallellt och ersätter varandra, vilket ger upphov till stora svårigheter för både marknadsaktörer och konsumenter. Om man konsoliderade försäkringsrätten genom att utarbeta en sammanhängande regelsamling skulle det kunna bidra till en enhetligare tillämpning av gemenskapsrätten. (4) KOM(97) 398, 24. 7. 1997. (5) Det måste framhållas att Europeiska försäkringskom- mitténs arbete med att kodifiera gemenskapens försäkrings- rätt är ytterst värdefullt, liksom två viktiga arbeten som nyligen publicerats om den inre marknaden för livförsäk- ringar och andra försäkringar, som har varit till stor hjälp vid utarbetandet av detta yttrande. 30. 3. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 95/79 2. 3. 1. 1. 3. Avsaknaden av en minimal harmonisering av försäkringsförmedlingen och av en verklig frihet för försäkringsmäklare att tillhandahålla tjänster, så till vida att det inte finns något gemensamt licenssystem för försäkringsförmedling, förklarar varför försäkrings- mäklare möter artificiella hinder när de arbetar på den inre marknaden. 2. 3. 1. 2. Tolkningssvårigheter 2. 3. 1. 2. 1. Den första svårigheten berör naturligtvis den exakta gränsen mellan etableringsfrihet och frihet att tillhandahålla tjänster, och begreppen ”tillfällig karaktär”, ”regelmässighet”, ”periodicitet”, ”kontinui- tet” och ”frekvens” som är förknippade med hur de definieras i EG-domstolens rättsfall (1). 2. 3. 1. 2. 2. Den andra svårigheten gäller begreppet ”allmänt intresse”, och beror på den starkt skiftande tolkning som gjort det möjligt för varje medlemsstat att försvara olika uppfattningar om friheten att tillhanda- hålla tjänster, vilket helt enkelt utgör en konkurrens- snedvridning som gagnar varken konsumenterna eller försäkringsbolagen. Det är viktigt att inte blanda ihop ”allmänt intresse” med ”nationellt intresse”, som definie- ras av medlemsstaterna, utan det bör uteslutande uppfat- tas som alla medborgares verkliga intresse, vilket inte är samma sak. 2. 3. 1. 2. 3. Den tredje, lika viktiga svårigheten vid tolkning och tillämpning av gemenskapens försäkrings- rätt berör fastställande och tolkning av tillämplig lag för försäkringsavtal, när det finns mer än ett element i avtalet som potentiellt kan falla under olika rättssystem. Eftersom man uppenbarligen övergivit tanken på att harmonisera försäkringsavtalsrätten, och eftersom Romkonventionen av den 19 juni 1980 (2) om tillämplig lag om kontraktsförbindelser inte gäller ”försäkringsav- tal som täcker risker som hänför sig till Europeiska ekonomiska gemenskapens medlemsstaters territorium” (artikel 1. 3), blev direktiven — utan att man gav berörda parter den avgörande roll de borde ha fått — införlivade i en oöverskådlig härva av behörighets- och hänvisnings- regler. Detta fick till följd att själva fastställandet av tillämplig lag (lagkonflikt) och följaktligen av behörig domstol (kompetenskonflikt) förvandlades till en oge- nomtränglig labyrint, särskilt som ett av de element som skulle definieras även berörde ”det gåtfulla begreppet allmänt intresse” (3). 2. 3. 1. 3. Den nationella nivån i olika medlemsstater 2. 3. 1. 3. 1. Vissa tillsynsmyndigheter anger inte klart vilket kriterier de använder för att principen om icke- diskriminering skall respekteras, och de informerar inte alla aktörer som är verksamma på deras territorium om vilket skattesystem och vilka regler som gäller inom sektorn. 2. 3. 1. 3. 2. De nationella lagstiftningarna är ibland dunkla och oklara, och försäkringsföretag som erbjuder tjänster i ett annat land än det egna upplever svårigheter med att få tillgång till de lagtexter som de omfattas av. Därför finns det ett akut behov av en uppdaterad databas om den nationella lagstiftningen i Europeiska unionens länder. Dessa databaser bör byggas upp på nationell nivå och bli föremål för konsolidering på unionsnivå med hjälp av kommissionen, som bör definiera skyldig- heter när det gäller att meddela och sprida information, bland annat om tillträdessätt. 2. 3. 1. 3. 3. Det har också rapporterats om fall av sent, ofullständigt eller felaktigt genomförande av direktiven i några medlemsstater eller att vissa försäkringsgrenar undantagits från direktivens tillämpning, särskilt jord- bruksförsäkringar och pensionsfonder i vissa medlems- stater. 2. 3. 1. 3. 4. De skiftande skattesystemen, som nämndes tidigare, påverkar naturligtvis vilka premier som vissa försäkringsbolag erbjuder och ger också upphov till diskriminering mellan inhemska och utländska bolag, vilket i sin tur skapar allvarliga konkurrenssnedvridning- ar samtidigt som de utgör effektiva ”tekniska” hinder för genomförandet av den inre marknaden. Slutligen, och utan att eftersträva en snabb 2. 3. 1. 3. 5. harmonisering av försäkringsrätten, finns det aspekter som utgör verkliga hinder för förverkligandet av den inre marknaden, t. ex. försäkringsavtalens skiftande maximala giltighetstid enligt lag i de olika medlemssta- terna. 2. 3. 2. Ett antal specifika hinder för vissa försäkrings- marknader eller särskilda försäkringsområden har också upptäckts och påtalats. Bland dessa bör nämnas följande: 2. 3. 2. 1. Vissa marknader har inte avskaffat förhands- kontroll av avtalen, vilket beslutades i tredje samord- (1) Se mål 33/74 Van Bingsbergen av den 3 december 1974, Rec. 1974, s. 1299; mål 286/82 och 26/83, Luisi och Carbone, Rec. 1983, s. 377; mål C 148/91 av den 3 februari 1993, Rec. 1993, s. 1487; mål C 55/94 Gebhard, Rec. 1995, I, s. 4195. (2) EGT L 266, 9. 9. 1980 (80/934/EEG). (3) Se B. Dubuisson, ”Transparence et sécurité dans les contrats d’assurance en Europe (Europeiska försäkringskommitténs 13:e internationella rättssymposium, Dresden, oktober 1995)”. C 95/80 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 30. 3. 98 ningsdirektivet, med följden att ändringar och nya klausuler i avtalen fortfarande måste anmälas till tillsyns- myndigheter innan de saluförs. 2. 3. 2. 2. Några tillsynsmyndigheter kräver, i synner- het när det gäller ”obligatoriska” försäkringar, att man måste uppfylla särskilda avtalsvillkor som uppenbarli- gen är oskäliga, eller förbjuder tillämpningen av andra klausuler som aldrig bedömts som olagliga av domsto- larna. 2. 3. 2. 3. Vissa länder kränker bestämmelserna i tredje direktivet genom att kräva att redan etablerade försäk- ringsgivare systematiskt skall meddela nya avtalsvillkor, eller sätter det som villkor för att ett försäkringsbolag skall få starta sin verksamhet(1). 2. 3. 2. 4. Den skiftande klassificeringen av försäkrings- produkter på de nationella marknaderna (t. ex. åtskillna- den mellan pensionssparande och livförsäkringar eller mellan dessa och vissa investeringsfonder) i förening med en okontrollerad uppkomst av nya produkter leder till en bristande överblick och försvårar tillämpningen av principen om ömsesidigt erkännande av enhetliga klasser för livförsäkringar och andra försäkringar samt av riskklassificering. 2. 3. 2. 5. I vissa medlemsstater kräver man fortfarande att försäkringsmäklare från en annan medlemsstat som landet inom ramen för friheten att avser arbeta i tillhandahålla tjänster först skall söka ett särskilt till- stånd (2). 2. 3. 2. 6. När medlemsstaterna slutligen utnyttjar sin fullt legitima rätt att kräva att en ”skatterepresentant” skall tillsättas inom ramen för fritt utbud av tjänster, ställer några länder upp en rad administrativa och finansiella krav som utgör verkliga konkurrenshinder och diskriminering av försäkringsbolag från andra medlemsstater. 2. 3. 3. Två svårigheter bör också nämnas i detta sammanhang. Den första rör vissa medlemsstaters krav att försäkringsföretag måste gå med i nationella bransch- organisationer för att kunna ingå överenskommelser om snabb skadereglering, vilket utesluter försäkringsbolag som verkar inom ramen för fritt utbud av tjänster. Den andra svårigheten är att i vissa länder där officiella medlingsorgan har inrättats, har endast personer som tecknat en försäkring i detta land rätt att utnyttja denna tjänst. Personer som tecknat försäkring hos ett försäkringsföretag i ett annat land får inte utnyttja denna tjänst, även om skadan har uppstått i det förstnämnda landet eller om försäkringstagaren är bosatt där men försäkringen är tecknad i ett annat land. 3. Avtalsrelationer på försäkringsområdet — försäk- ringsavtal 3. 1. Det grundläggande skälet till att konsumenternas ställning måste ges särskild uppmärksamhet och speciellt skydd återfinns i avtalsrelationernas karakteristiska form, som omfattar alla de ömsesidiga rättigheter och skyldigheter som uppstår i och med att man slutit avtalet — försäkringsavtalet (3). Detta är givetvis ett klassiskt exempel på vad som kallas ett ”standardavtal” eller — för att återge den term som används i anglosaxisk rätt — ett ”standard form contract”. Innehållet i detta är fastlagt på förhand och kan inte förändras genom förhandling. Detta kontrakt karakteriseras enligt rättsteorin av ett ekonomiskt över- läge för en av avtalsparterna (varigenom denna part kan diktera avtalsvillkoren för den andra parten), av klausulernas ensidighet (villkoren är särskilt utformade för att den starkaste partens intressen skall tillvaratas) och av avtalstextens oföränderlighet (som gör att den svagare parten står inför dilemmat att ”om det inte passar får man låta bli”). 3. 2. Dessa avtals särskilda karaktär ledde till att kommissionen efter långvariga förberedelser antog di- rektiv 93/13/EG av den 5 april 1993 (4). Det främsta syftet med detta direktiv är att förhindra användningen av allmänna avtalsvillkor om de ”i strid med kravet på god sed medför en betydande obalans i parternas rättigheter och skyldigheter enligt avtalet till nackdel för konsumenten”, och att skapa en möjlighet att ogiltigförklara dem om de ingår i standardavtal. Detta direktiv, som redan omsatts i alla medlemsstaters lagstiftning, är direkt tillämpligt på försäkringsavtal. Försäkringsbranschens speciella karaktär motiverar då och då enskilda avtal, godkända genom förordning (EEG) nr 3932/92 av den 21 december 1992, när det gäller standardvillkor för direktförsäkring, under förutsättning att de restriktioner som anges i artiklarna 7 (1) Frankrikes användande av denna metod togs nyligen upp i ett motiverat yttrande från kommissionen till franska regeringen. (2) Detta är fallet i Spanien, något som nyligen ledde till ett motiverat yttrande från kommissionen. (3) I detta sammanhang, se domstolens dom av den 4 december 1986 (mål 205/84, kommissionen mot Tyskland). (4) EGT L 95, 21. 4. 1993. 30. 3. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 95/81 och 17 samt den grundläggande principen om avtalsba- lans iakttas. Som vi kommer att se nedan finns en viss grad av likhet mellan hur de flesta försäkringsföretag i skilda medlemsstater tillämpar allmänna avtalsklausuler vilkas användning rentav är ett resultat av tillämpning av nationella föreskrifter och som enligt gemenskapens lagstiftning skulle anses vara oskäliga. Det finns dock inga exempel på att kommissionen skulle ha granskat detta sakförhållande eller rapporterat det såsom en kränkning av de ovannämnda lagreglerna och inte heller att kommissionen skulle ha rekommenderat medlems- staterna att ändra sina föreskrifter. I de specifika försäkringsdirektiv som nämns 3. 3. ovan — med undantag av direktiv 92/96/EEG (livförsäk- ringar) — anges endast i förbigående och i separata bestämmelser följande: — Minimiinformation som skall ges försäkringstagare/ försäkrade (artiklarna 12. 5, 31 och 43 i direktiv 92/49/EEG och artiklarna 11 och 18. 2 i direktiv 92/96/EEG). — Marknadsföring (artikel 41 i direktiv 92/49/EEG och i direktiv 92/96/EEG). — Särskilda rättigheter som sanktioneras i rättsskydds- försäkringsdirektivet (direktiv 87/344/EEG). Det är endast i direktiv 92/96/EEG (livförsäkringar) man återfinner en förteckning (i artikel 31 och i bilagan) över sådan information om försäkringsföretaget och om innehållet i avtalet som obligatoriskt måste meddelas försäkringstagaren/den försäkrade såväl innan avtalet sluts som vid det tillfälle då avtalet undertecknas och träder i kraft. 3. 4. På gemenskapsnivå finns inget rättsligt regelverk som fastställer en miniminivå vad beträffar klarhet i försäkringsavtal i allmänhet, bl. a. i andra försäkringar än livförsäkringar, eller som ger enskilda exempel på oskäliga, allmänna avtalsvillkor på försäkringsområdet, eller ens anger allmänna principer för god sed och avtalsbalans på just detta område. 3. 5. I några medlemsstater har lagstiftaren däremot strävat efter att i allmänna ordalag ange dels formen för den information — rörande såväl livförsäkringar som andra försäkringar — som skall ges till försäkringstaga- ren/den försäkrade innan avtalet ingås och när avtalet sluts, dels vilket innehåll som minst skall krävas. Man anger också vissa regler för marknadsföring av försäkringar och för innehållet i vissa klausuler. Ett exempel är här den franska försäkringslagstiftningen. I andra medlemsstater har en ”uppförandekodex” upp- stått ur en spontan dialog och ett samråd mellan försäkringsbolag och konsumenter. Man ansluter sig frivilligt till denna ”kodex”, som rör så viktiga områden som samlad information som skall ges till konsumenter- na, produkternas klarhet, förbud mot oskäliga villkor samt möjligheter till rättslig prövning. Ett exempel på detta är det avtalsprotokoll som 1994 undertecknades av Adiconsum och ANIA i Italien. I detta sammanhang är det lämpligt att framhålla den praxis som finns i England på detta område, med tanke på dess traditionella karaktär och djupa rötter i landets rättsliga och kulturella principer. När det gäller såväl information före försäkringsavtalets ingående som för- handlingar om och genomförande av försäkringsavtalen samt reglering av tvister genom ingripanden från om- budsmannen och PIA (Personal Investment Authority), tycks resultaten av denna praxis vara till belåtenhet för alla berörda parter (1). 3. 6. Konsumenterna har emellertid flera olika anled- ningar till oro inför den inre marknad för försäkrings- tjänster som håller på att växa fram: alltifrån skillnader i avtalens innehåll till former för rättslig och utomrättslig prövning, informationens kvalitet, försäkringsförmed- lingens kvalitet, avsaknaden av ett särskilt regelverk rörande försäljning av försäkringar över gränserna, räckvidden av klausulen om ”allmänintresse”, skatte- effekter och det omöjliga i att jämföra de tariffer som tillämpas. Skillnaderna mellan olika medlemsstaters sätt 3. 6. 1. att reglera dessa frågor eller, i de fall då detta inte skett, avsaknaden av regler — något som gör att alla dessa problem måste lösas på en marknad där konkurrensen är långt ifrån perfekt och där aktörerna på ena sidan tenderar att söka samförstånd till nackdel för den andra sidan — är grunden till att det finns en mängd olika lösningar för identiska situationer inom den inre mark- naden, framför allt när det gäller gränsöverskridande transaktioner — som blivit enklare att genomföra tack vare ”informationssamhällets” tillkomst. A¨ ven i de fall då en nationell uppförandekodex 3. 6. 2. utmynnar i förfaranden som förefaller leda till betydande resultat i det land där den antagits, är det på grund av dess ”tidsbegränsade” karaktär och dess beroende av särskilda kulturella omständigheter inte möjligt att tänka sig att den skulle kunna utgöra en lösning av mer allmän tillämplighet. (1) A¨ ven om det är PIA som är behörig myndighet när det gäller reglering av tvister, är det alltid PIA:s ombudsman som självständigt fäller avgörandet i konflikter mellan konsumenter och livförsäkringsföretag. I Storbritannien finns även andra ombudsmän som på andra försäkringsom- råden självständigt fäller avgörandet och som inte är knutna till PIA. C 95/82 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 30. 3. 98 3. 6. 3. Det är av denna anledning som vi med intresse ser fram mot resultaten av det arbete som utförs av kommissionen i samråd med berörda bransch- och konsumentorganisationer. En rättvis balans måste här- vid eftersträvas mellan myndigheternas föreskrifter, uppförandekodexar och friheten att ingå avtal. 3. 7. Det är möjligt att — även inom en enskild medlemsstat och med utgångspunkt i dess eget rättssys- tem — upptäcka inslag i avtalsrelationer på försäkrings- området som inte är korrekta och skäliga. Både den forskning som utförts på detta område och beslut av behöriga rättsliga eller administrativa instanser har avslöjat avtalspraxis och avtalsvillkor som betraktats som oklara eller svåra att förstå, i de fall då de inte helt enkelt är orättvisa, omoraliska eller rentav olagliga i ljuset av de nationella rättssystemen (1). Nedan skall vi belysa några av de främsta resultaten av sådana initiativ, vilka har betydelse för avtalsrelationer på försäkringsområdet. 3. 7. 1. M a r k n a d s f ö r i n g o c h i n f o r m a t i o n i n g å s i n n a n a v t a l 3. 7. 1. 1. När det gäller allmän marknadsföring av försäkringsprodukter har man nämnt praxis av följande slag: — Påträngande reklam, där man genom ständiga tele- fonsamtal till bostaden försöker förmå de personer som tar emot samtalen att teckna försäkringar. — Direktreklam, som har samma syfte och där ibland gåvor (t. ex. mobiltelefoner) erbjuds dem som tecknar vissa typer av försäkringar. — Reklam om direktförsäkringar, där uppgifterna om pris (”den billigaste”) eller täckning i efterhand visar sig vara felaktiga. 3. 7. 1. 2. De flesta klagomål har emellertid sin grund i att det saknas korrekt och heltäckande — eller åtminsto- ne klargörande — förhandsinformation om försäkrings- avtalets grundläggande inslag: täckning, undantag, defi- nition av skada, villkor och tidsgränser för utbetalning av ersättning, den försäkrades skyldigheter och premiernas verkliga storlek. Denna situation är särskilt allvarlig i de fall då det är kreditinstitut, och inte rättsligt auktoriserade försäk- ringsmäklare, som handhar marknadsföringen av för- säkringar utbjudna av företag inom samma koncern som dessa institut och då kreditinstituten gör dessa försäkringar obligatoriska för dem som vill ta lån (t. ex. (1) I detta sammanhang, se rapporterna från de betydelsefulla mötena mellan försäkringsföretag och konsumenter som under kommissionens överinseende anordnades av Euro- peiska försäkringskommittén den 17 december 1996 och den 16 april 1997. en livförsäkring eller brandförsäkring kopplad till ett hypotekslån för bostadsköp). Man har också kritiserat bruket med ”dolda försäkringar”, t. ex. i samband med öppnandet av ett vanligt bankkonto eller med innehavet av ett kreditkort — den försäkrade har inte fått tillräcklig vetskap om denna försäkring och han kan därför i de flesta fall inte heller utnyttja de fördelar som den medför, eftersom han inte känner till den trots att han betalar för den. Det har också visat sig vara nödvändigt att göra tydlig skillnad mellan försäkringsprodukter i egentlig mening och finansierings-, spar- eller investeringsprodukter, oavsett om de senare är knutna till en försäkring eller ej — dessa produkter faller inte under försäkringslagstift- ningen utan under banklagstiftningen och måste betrak- tas som bankprodukter oavsett vem som säljer dem. 3. 7. 1. 3. Här bör särskilt nämnas de kommunikations- metoder ”på distans” som finns på försäkringsområdet, i synnerhet användningen av moderna medier, bl. a. Internet, och uppkomsten av nya teknologier för mark- nadsutveckling och marknadsföring samt nya avancera- de, ”immateriella” distributionsmetoder för vilka det inte finns något regelverk på gemenskapsnivå och där den lagstiftning som förekommer i medlemsstaterna i allmänhet uppvisar allvarliga brister. Vi ser med stort intresse fram emot att få ta del av det direktiv som kommissionen utlovat i syfte att upprätta en verklig inre marknad på detta område och att ge konsumenterna ett ändamålsenligt skydd samtidigt som man tryggar den elektroniska handelns utveckling. 3. 7. 2. F ö r h a n d l i n g a r o m f ö r s ä k r i n g s - a v t a l 3. 7. 2. 1. De viktigaste frågor som utbud, förhandling och slutande av försäkringsavtal ger upphov till samman- hänger med följande: a) Vilket slags förhandsinformation som konsumenter- na ges, dess mängd och tillförlitlighet. Det är nödvändigt: — att det erbjuds information som är enkel och lättfattlig — utan att detta inverkar på informa- tionens tekniska och rättsliga stringens — om avtalens viktigaste inslag och att användningen av tvetydiga eller förment ”tekniska” begrepp samtidigt förbjuds, — att dessa inslag kan jämföras och att man undviker att använda en viss term för olika slags försäkringsskydd, — att det ställs krav på att ordalydelsen i avtalsvill- koren förklaras, med omvänd bevisbörda, — att det garanteras att korrekta uppgifter lämnas om premiernas storlek, deras sammansättning och vilka kriterier som används för att fastställa dem. 30. 3. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 95/83 b) Skyldigheten att alltid, innan avtal sluts, tillhanda- hålla den fullständiga avtalstexten med allmänna och särskilda villkor i läsbar och lättförståelig form. c) Nödvändigheten av att garantera att den försäkrade/ försäkringstagaren som allmän regel (och inte bara när det gäller livförsäkringar) får enbetänketid (”coo- ling off”) varefter försäkringsavtalet anses träda i kraft med retroaktiv verkan från och med det datum då försäkringsföretagets förslag antogs. De villkor som under betänketiden gäller i händelse av ersätt- ningsanspråk och eventuell rätt till premien skall uttryckligen anges. d) En tydlig definition av det inledande ”frågeformulä- rets” funktion och av vilka följder den försäkrades ”deklarationer” kan få, inte bara vad beträffar sanktioner den försäkrade riskerar om han lämnar bedrägliga upplysningar utan också rörande skyddet av personuppgifternas förtrolighet, i enlighet med direktivet på detta område (1). e) O¨ verensstämmelse mellan försäkringsprodukterna och den försäkrades verkliga behov, så att försäljning av icke önskade produkter eller produkter som inte uppfyller behoven förhindras. f) Nödvändigheten av att i det specialfall då avtalen sluts ”på distans” (t. ex. via Internet): — ge garanti för att exakta upplysningar erbjuds rörande alla avtalsvillkor, — fastställa det rättsliga värdet av ”elektroniska underskrifter” och den lagstiftning som är tilläm- plig beträffande dessa nya metoder för marknads- föring ”på distans”, — garantera att betänketid ges, utan några som helst påföljder eller skyldigheter att motivera och utan inverkan på sådana särfall som försäkringar med omedelbar verkan, — klargöra vilka bestämmelser som gäller för ersätt- ning för skada som inträffar mellan ”slutandet” av avtalet och den tidpunkt då det bekräftas skriftligen, — skydda de konsumenter som inte önskar bli kontaktade via tekniska hjälpmedel för distans- kommunikation, — fastställa vilka principer som skall gälla för utförande av sådana tjänster som anges i ”distans- avtalen”, — garantera personuppgifternas förtrolighet, — fastställa vilka lagar som är tillämpliga och vilka möjligheter det finns till rättslig prövning. En mycket viktig fråga i detta sammanhang är 3. 7. 2. 2. vilken roll försäkringsmäklare och andra mellanhänder spelar i marknadsföringen av försäkringsprodukterna och i efterköpsservicen. (1) Direktiv 95/46/EG i EGT L 281, 23. 10. 1995. 3. 7. 2. 2. 1. Betydande skillnader har påtalats mellan regelverken i olika medlemsstater, något som talar för att man skyndsamt — och eventuellt genom ett direktiv — bör upprätta ett regelverk på gemenskapsnivå. Härvid skall man beakta den brist på effektivitet i praktiskt avseende som präglar rekommendation 92/48/EEG av den 18 december 1991 (2) och det föråldrade innehållet i direktiv 77/92/EEG av den 13 december 1976(3). 3. 7. 2. 2. 2. Det har också framhållits att det är nödvän- digt att se till att försäkringsmäklarna har den fackutbild- ning som behövs för att utföra sitt viktiga uppdrag. Denna utbildning skulle garantera att de genomför sina uppgifter på ett gott sätt. Man har även kritiserat kreditinstitut och andra liknande inrättningar i vissa medlemsstater för att de allt oftare och på ett felaktigt sätt ägnar sig åt förmedling av försäkringsprodukter utan att de anställda har tillräcklig utbildning på området. Man ger felaktig information och erbjuder ingen efterköpsservice, bl. a. när ersättningsanspråk reses, och man ställer krav på att försäkringsavtal sluts såsom villkor för genomförande av finansiella tjänster. 3. 7. 3. A l l m ä n n a , s ä r s k i l d a o c h a v t a l s e g - n a a v t a l s v i l l k o r 3. 7. 3. 1. Såsom en form av standardavtal är försäk- ringsavtalet utformat i förväg och föreläggs försäkrings- tagaren för godkännande. Det består vanligen av en allmän del — de allmänna villkoren — och en rad standardiserade tillvalsmöjligheter — särskilda villkor. I de avtalsegna villkoren fastställs de konkreta inslagen i det undertecknade försäkringsavtalet. Där anges avtals- slutande parter, de risker som täcks och de som inte täcks, garanterade särskilda villkor, premiebelopp och betalningsvillkor. I allmänna försäkringsavtal för enskilda anses de konkre- ta möjligheterna att avvika från och/eller ändra något allmänt eller särskilt villkor vara praktiskt taget obefint- liga, utom vad beträffar de ovannämnda avtalsegna villkoren, som redan är av mycket begränsad omfattning. Undersökningar genomförda i olika med- 3. 7. 3. 2. lemsstater, och framför allt en studie beställd av kommis- sionen och samordnad av centret för konsumenträtt vid universitetet i Montpellier (4) om ”oskäliga villkor i vissa försäkringsavtal” — bilförsäkring (ansvarsförsäkring och allriskförsäkring) och hemförsäkring (multirisk) — i de 12 dåvarande medlemsstaterna, har avslöjat att det finns en mängd klausuler som strider mot bestämmelser- na i direktiv 93/13/EG. (2) EGT L 19, 28. 1. 1992. (3) EGT L 26, 31. 1. 1977. (4) Kontrakt AO-2600/93/009263; sammanfattande rapport utarbetad av Anne d’Hauteville i samarbete med Kristian Vandenhoudt (juli 1995). C 95/84 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 30. 3. 98 I den ovannämnda studien beskrivs 23 typer av oskäliga villkor använda av de flesta försäkringsföretag i de olika medlemsstaterna i ovan angivna försäkringar. ga kategorier av avtalsvillkor som bedömts som oskäliga av domstolar, administrativa myndigheter och andra behöriga instanser i medlemsstaterna. Mot bakgrund av det intresse dessa villkor har för detta yttrande skall nämnas att de ansetts vara oskäliga av följande skäl: a) Formella skäl: Tvetydighet, vaghet eller användning av subjektiva begrepp; Hänvisningar till rättsprinci- per eller regler som inte a˚terges i avtalet. Mot bakgrund av det intresse dessa villkor har för detta yttrande skall nämnas att de ansetts vara oskäliga av följande skäl: b) Inneha˚ll: Avtalsgarantin är ofullständig; Den försäk- rade parten är shuldig att tillhandaha˚lla bevis om negativa fakta eller fakta som är praktiskt taget omöjliga att bevisa; Försäkringsföretaget ges rätt ändra eller ensidigt upphäva den beviljade garantin. a) Klausuler som begränsar försäkringsskyddet på grund av oklara, vaga eller tvetydiga termer, t. ex. ”särskilt farligt eller vårdslöst handlande” (000175), ”vandalism” (000085), ”onykterhet” (000129), ”sä- kerhetsbestämmelser” (000206), ”exceptionella vä- derleksförhållanden” (000311), ”slitage, fordonsfel eller bristande underhåll” (000312). c) Tillämpning av avtalet: Den försäkrade a˚läggs en skyldighet att agera inom mycket snäva tidsramar eller vidta omedelbara a˚tgärder utan angiven tids- gräns; Försäkringen kan annulleras om den försäkra- de utan egen förskyllan inte uppfyller skyldigheter av mindre betydelse eller underordnade skyldigheter; Den försäkrade är skyldig att mot sin egen vilja godta ett expertutla˚tande eller en skiljedom; Onor- malt la˚nga tidsfrister fastställs för att utbetala skadeersättning; En beständ advokat eller särskilda förfaranden föreskrivs utan att försäkringstagaren har na˚got val. d) Avtalets upphörande: Försäkringsföretaget ges särs- kilda rättigheter att upphäva avtalet; Försäkringsfö- retaget tilla˚ts att ensidigt upphäva avtalet utan att ange na˚got som helst skäl; Försäkringsföretaget tilla˚ts att ensidigt upphäva avtalet efter det första skadetillfället; Olika tidsfrister för uppsägning av avtalet a˚läggs försäkringsföretaget (mycket korta) och försäkringstagaren (mycket la˚nga); Försäkrings- företaget tilla˚ts att, enligt skadesta˚ndsvillkoren, be- ha˚lla en del av premien när avtalet upphävs. e) Rättsliga a˚tgärder: En mycket kort tid medges för att vidta rättsliga a˚tgärder; Obligatoriskt skiljeförfa- rande föreskrivs; Rättstillämpningen där förssäk- ringsföretaget har sitt säte anges som den enda behöriga. 3. 7. 3. 3. Rättspraxis och de behöriga myndigheterna i flertalet medlemsstater har ofta kritiserat oskäliga klausuler i försäkringar. GD XXIV har upprättat en förteckning över avgöranden som visar vilka huvudsakli- b) Klausuler som strider mot god sed eller som innebär missbruk av rättigheter: Vägran att betala ut skadeer- sättning på grund av utebliven betalning av premien, utan att detta påtalats, vid brand som inträffar dagen efter premiens förfallodag (000176). Möjlighet för försäkringsföretaget att kräva betalning av olika utestående årliga premier efter det att garantin upphört på grund av utebliven betalning av premien, när detta beror på en avsiktlig försening av inkasse- ringen från försäkringsföretagets sida (000193). Ute- bliven skadeersättning på grund av att premierna betalts till en mellanhand, medan det i försäkrings- brevet anges att de skall betalas direkt till försäkrings- företaget (000201). Automatisk minskning av försäk- ringsbeloppet, efter en första försäkringsskada, till kvarstående försäkringsbelopp för resterande giltig- hetstid utan premieåterbäring (000314). Enhälligt fastställande av skadeersättningsbeloppet mellan försäkringsföretaget och försäkringstagaren, som hindrar försäkringstagaren att väcka talan mot den som förorsakat skadan (000327). Klausuler som begränsar ansvaret och som inte varit föremål för uttryckligt godkännande av försäkringstagaren och som inte försäkringsavtalet (000031). Klausul som föreskriver att försäkringsfö- retaget skall underrättas inom 48 timmar. I annat fall uteblir skadeersättningen (000232). Klausul som gör det möjligt för försäkringsföretaget att ensidigt upphäva försäkringsavtalet efter ett första skadetill- fälle (000152). Klausul som gör det möjligt för försäkringsföretaget att ensidigt ändra försäkrings- villkoren efter ett a˚r; och där man ifall försäkringsta- garens inte reagerar mot detta under en bestämd tidsperiod tolkar det som ett tyst godkännande av de nya villkoren (000160). Klausul som gör det möjligt att häva försäkringen om försäkringstagaren underla˚ter att betala självrisken (000298). Klausel som fra˚ntar försäkringsföretaget allt ansvar om man framställs klart i 30. 3. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 95/85 överskridit det antal passagerare som fordonets registreringshandlingar anger att man kan transpor- tera gratis (000305). Klausul som begränsar försäk- ringsföretagets ansvar om det försäkrade fordonet körts av en annam förare än försäkringstagaren, eller om den person som kör fordonet inte har tillsta˚nd elelr inte innehar körkort (000306). Klausul son fra˚ntar försäkringsföretaget allt försäkringsan- svar vid inbrott om försäkringstagaren inte la˚st alla dörrar och stängt och reglat alla fönster och andra inga˚ngar (000133). c) Klausuler som inneha˚ller subjektiva begrepp eller där tolkningen endast beror pa˚ försäkringsföretagets bedömningar: ”Försäkringsföretaget förbeha˚ller sig rätten att avsägä sig sitt ansvar om man anser att försäkringstagarens krav inte är försvarbara” (000178). ”När försäkringstagaren inte kan arbeta eller lider av skada, handikapp, akut eller kronisk sjukdom eller nedsatt arbetsförma˚ga pa˚ grud av sjukdom” (000169). ”Varje form av felaktig upply- sing (även oavsiktlig) medför att avtalet ogiltigförkla- ras” (000170). d) Klausuler som inte respekterar avtalets jämvikt: En bilförsäkring med en löptid pa˚ tio a˚r (000002). En premiehöjning (sjukförsäkring) pa˚ grund av faktorer som endast beror pa˚ försäkringsföretagets vilja (000301). Indragning av ansvarförsäkring för motor- fordon vid olyckor där försäkringstagarens make/ maka eller föräldrar är inblandade, även om bevis pa˚ bedrägeri saknas (000303). Möjlighet för försäk- ringsföretaget att begära ett expertutla˚tande, även utan försäkringstagarens medgivande, och där pater- na obligatoriskt delar pa˚ kostnaderna (000274). Möjlighet för försäkringsföretaget att begära ett expertutla˚tande som villkor för att försäkringstaga- ren skall kunna vidta rättsliga a˚tgärder (000144). Utebliven a˚terbetalning av en del av premien vid upphävande av försäkringsavtalet före förfalloda- ifall den totala premien betalats i förväg tum, och inget skadeersättningskrav lagts fram (000300). Uteblivet fastställande av den tid inom vilken skade- ersättning skal betalas ut av försäkringsföretaget eller fastställande av denna tidsfrist utan att man anger fra˚n vilken dag denna skall räknas eller att detta överla˚ts till försäkringsföretagets godtycke (000304). fallnummer enligt Siffrorna inom parentes avser GD XXIV:s numrering. Föredragaren har haft tillgång till dessa. 3. 7. 4. P r e m i e r o c h b e t a l n i n g 3. 7. 4. 1. Priset på en tjänst i försäkringssammanhang benämns premie. Premiens storlek fastställs fritt av avtalsparterna. Försäkringsverksamhet baserar sig emellertid på mate- matiska grunder som används enligt strikt kommersiella principer. Det innebär att kundens bruttopris består av det ”naturliga priset” plus pålägg. Enligt god aktuariepraxis skall den naturliga premien motsvara den faktiska kostnaden statistiskt sett för den risk som bärs. Bestämmelserna för premiesättning syftar till att säkerställa denna jämvikt med hänsyn till försäk- ringsbeloppets storlek, vilken typ av risk det gäller och försäkringens löptid. ”Påläggen” utgör förutom skatter en proportionell andel av förvaltnings- och försäljnings- kostnaderna (allmänna kostnader, finansiella avgifter, kostnader för fakturering och provisioner). 3. 7. 4. 2. Först bör det faktum understrykas att försäk- ringspremierna för jämförbara försäkringsskydd skiljer sig oerhört mellan Europeiska unionens olika länder(1). Som redan nämnts förekommer det i vissa medlemsstater att försäkringsbolag under förhandlingen om försäkring- en inte ger fullödig information om det exakta premiebe- lopp som skall erläggas, eller om sambandet med de risker som täcks in, på ett sådant sätt att det blir möjligt att göra jämförelser. 3. 7. 4. 3. På samma sätt underlåter vissa försäkrings- bolag att informera försäkringstagarna som sig bör om möjligheten att uppdatera försäkringsbeloppen och genomför inte heller av sig själva denna uppdatering i de fall det vore ogynnsamt för dem själva. Till exempel kan de i händelse av en försäkringsskada åberopa proportionalitetsbestämmelsen för att minska ersätt- ningen utan att i motsvarande grad återbetala en proportionell del av de premieinbetalningar som gjorts på ett högre försäkringsbelopp än det som faktiskt täcks. 3. 7. 4. 4. Det har även framkommit att vissa försäk- ringsgivare när det är fråga om att reducera eller häva försäkringsavtal innan de löper ut inte betalar tillbaka hela den del av de naturliga premierna som motsvarar den del av risken som inte längre täcks. 3. 7. 4. 5. Vissa försäkringsbolag tar ut högre belopp än vad som motsvarar marknadsräntan för konsument- krediter när de godtar att betalningen delas upp. 3. 7. 4. 6. Slutligen är systemen mycket olika vid för sen betalning, särskilt när försäkringsavtal skall förlängas, detta oavsett om det finns bestämmelser i den nationella lagstiftningen om vad en sådan underlåtenhet skall få för följder i fråga om: — omedelbara konsekvenser — bortfall (permanent eller tillfälligt) av skyddet och i så fall hur länge, — eventuella nya tidsfrister för denna betalning, (1) I en undersökning nyligen av BEUC/Test Achats för bilbranchen visade att premierna för ett jämförbart skydd kunde skilja sig med 1:4. Den premiehöjning som följer efter en olycka (bonusförlust) skiljer sig också mellan medlemsstaterna, från 0 % till 67 %, eller i vissa länder till och med 100 %. C 95/86 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 30. 3. 98 — följderna om en skada inträffar under mellantiden, — möjligheten att, trots att försäkringen suspenderats, driva in premier som förfallit till betalning under obegränsad tid (flera år). gäller där olyckan inträffade. Detta är värt att uppmärk- samma eftersom en påtaglig orättvisa uppkommer. Det verkar som om den övergång från ”lex loci delicti” till ”lex damni”, det vill säga lagen i den drabbades hemland, som kommissionen en gång föreslog inte mottogs så välvilligt som borde skett. 3. 7. 5. S k a d o r o c h e r s ä t t n i n g a r 3. 7. 5. 1. I de flesta försäkringsbrev saknas angivelse om exakt vilken tidsfrist som skall gälla vid skaderegle- ring. Ofta uttrycks det i vaga och tvetydiga ordalag som ”så snabbt som möjligt” och ”de största ansträngningar”. På grund av denna brist förekommer fall där skaderegle- ringen har dröjt 120 dagar eller mer och fall där det dröjt nästan ett år innan ersättningen betalats ut. Vissa bolag tar mer än två månader på sig bara för att fastställa ansvar (eller att ansvar inte föreligger). 3. 7. 5. 2. I vissa länder där rättsliga förfaranden alltid är mycket tidskrävande (mellan två och fyra år för att nå fram till ett avgörande i en första rättsinstans) är det vanligt att försäkringsbolagen genomgående vägrar att gå med på en utomrättslig uppgörelse eller att de medvetet erbjuder mindre än de borde betala med hänsyn till den vinst de gör genom att dröja med betalningen, även inräknat de kostnader som skulle uppkomma vid en eventuell process. De räknar med att en stor del av de skadelidande inte kommer att tillgripa rättsliga medel (av kulturella skäl eller brist på ekonomis- ka medel), särskilt om den behöriga domstolen finns i ett annat land än det försäkringstagaren kommer ifrån eller är bosatt i, eller om tillämplig lag är ett annat lands, eller helt enkelt med tanke på rättvisans långsamhet och oberäknelighet. 3. 8. Allt detta motiverar, anser ESK, fördjupade överväganden från kommissionens och medlemsstater- nas sida, men särskilt från tillsynsmyndigheterna på försäkringsområdet och även från försäkringssidans branschorganisationer och från de organisationer som på nationell och europeisk nivå företräder konsumenter- nas intressen. Detta bör göras om man vill bidra till att förverkliga en inre marknad på försäkringsområdet, i enlighet med legitima önskemål från kunderna. ESK är emellertid medveten om att det, när det gäller en mängd synpunkter som framförts här och andra som direkt eller indirekt sammanhänger med dessa och som är föremål för andra undersökningar och yttranden, inte blir möjligt att på kort sikt genomdriva mer betydelsefulla ändringar. De slutsatser som följer nedan har därför formulerats med ambitionen att räkna upp endast åtgärder som bör prioriteras eftersom det är angeläget att hitta lösningar på dessa problem inom försäkringsområdet, utan att äventyra den framtida utveckling som blir möjlig genom att nya möjligheter uppkommer eller tack vare åtgärder från andra instansers sida. 4. Slutsatser och förslag 4. 1. Stödja kommissionens initiativ vad gäller. Vad man har för utomrättsliga möjligheter 3. 7. 5. 3. är också mycket olika från en medlemsstat till en annan, och andra länders medborgares kunskaper om dessa möjligheter är ofta bristfälliga, vilket ökar svårigheterna vid gränsöverskridande konflikter. 4. 1. 1. Att införa en rätt till omedelbara åtgärder för offer för bilolyckor i utlandet mot den ansvarige partens försäkringsgivare (förslag till fjärde direktivet om motor- fordonsförsäkring). Dessutom har det framkommit att vissa system som upprättats inte fungerar opartiskt och inte ger konsu- menter och försäkringsbolag samma garantier i fråga om rättsskydd och dessutom är diskriminerande vad gäller nationalitet, särskilt i de fall klagomålen har uppkommit ur bedömningar som branschorganisationer eller enheter inom försäkringsbolagen gjort. Den medling som utförs av oberoende skiljedomsorgan eller specialiserade, likaledes oberoende, medlare tycks vara undantaget (jämför den brittiske ombudsmannen). 3. 7. 5. 4. Kriterierna för bedömning av skador skiljer sig betydligt, särskilt vid bedömningar av fysiska eller immateriella skador, och det är skillnad mellan de ersättningar som beviljas för samma typ av skador, särskilt beroende på om den lag skall tillämpas som 4. 1. 2. Att på gemenskapsnivå reglera försäkrings- mäkleriverksamheten inför liberaliseringen och fritt tillhandahållande av tjänster i alla medlemsstater. 4. 1. 3. Att fastställa viktiga krav när det gäller att erbjuda, förhandla om och sluta avtal om finansiella tjänster, bland annat försäkringsavtal som ingås på distans, t. ex. via Internet, under beaktande av följande aspekter: 4. 1. 3. 1. Den minimimängd information som måste ställas till konsumentens förfogande. 4. 1. 3. 2. det som utlovas i avtalet. Principer när det gäller genomförandet av 4. 1. 3. 3. Rätten till uppsägning och återkallelse. 30. 3. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 95/87 4. 1. 3. 4. att slita tvister. Bestämmelser för skiljedomsförfaranden för 4. 1. 3. 5. efterfrågats och som kan föranleda premieökingar. Förbud mot att utföra tjänster som inte det förutsätter en mer avancerad utbildning av både försäkringsbolagens anställda och medlare och mäklare, samt att tillräcklig och lämplig information ställs till förfogande. 4. 1. 3. 6. teknik för distanskommunikation. Restriktioner när det gäller att använda viss Behovet av att 4. 3. 2. inrätta tvistlösningssystem genom skiljedom eller medlare som är oberoende av försäkringsbolagen. 4. 1. 4. ringskoncerner (1). Extra tillsyn över försäkringsbolag i försäk- 4. 1. 5. intresse” och dess innebörd på försäkringsområdet. En exakt definition av begreppet ”allmänt 4. 1. 6. med kompletterande pensionsförsäkringar (2). Ytterligare funderingar kring frågor i samband 4. 1. 7. Inrättande av en arbetsgrupp för att undersöka hur den nuvarande lagstiftningen om försäkringsbola- gens solvensmarginaler behöver förbättras (3). 4. 3. 3. Behovet av att inrätta ett system för snabb utbetalning av preliminär ersättning när ansvarighet fastställts, vid oenighet mellan försäkringsbolag om hur ansvaret skall fördelas och även i det fall ett rättsligt förfarande inleds. 4. 3. 4. Nödvändigheten av att utreda inrättandet av en garantifond, på grundval av harmoniserade bestäm- melser, ur vilken ersättning kunde lämnas till människor som lidit skada till följd av vissa risker och där ingen lämplig försäkring finns. Uppmana kommissionen att initiera utredningar 4. 2. och arbeten i fråga om: 4. 3. 5. Nödvändigheten av ett tydligt förbud mot obligatoriska försäkringsköp och mot sammankopplade försäkringar. 4. 2. 1. Fastställande på gemenskapsnivå av särskilda bestämmelser för reklam över gränserna för försäkring- ar, i synnerhet över Internet, tillsammans med minimi- krav i det allmännas intresse på gemenskapsnivå. 4. 2. 2. Möjligheten att harmonisera skattesystemen när det gäller försäkringsområden, såväl i fråga om beskattningen av försäkringsbolag som skattefördelar för försäkringstagaren och försäkringsgivaren. 4. 2. 3. ringsområdet. Romkonventionens tillämplighet på försäk- 4. 2. 4. Utarbetande av ett särskilt förslag till lagstift- ning för utomrättslig slitning av gränsöverskridande tvister på försäkringsområdet. 4. 2. 5. Inrättande av en europeisk observationsgrupp för klagomål på försäkringsområdet på gemenskapsnivå. Konsolidering av de rättsakter om försäkring 4. 2. 6. som finns utspridda i lagstiftningen till en enda begriplig text som är lätt att konsultera och att sprida. Särskilt rikta kommissionens och medlemsstater- 4. 3. nas uppmärksamhet på: 4. 3. 1. Nödvändigheten av att förbättra den informa- tion som tillhandahålls innan ett försäkringsavtal ingås; (1) EGT C 341, 19. 12. 1995. (2) Grönboken ”Kompletterade pensionsskydd på den inre marknaden”, KOM(97) 283 slutlig — EGT C 19, 21. 1. 1998, s. 45. (3) KOM(97) 398 slutlig, 24. 7. 1997. 4. 3. 6. Behovet av att se över kommissionens förslag till direktiv från 1979 (4) om minimiharmonisering på försäkringsområdet i ljuset av subsidiaritetsprincipen och med hänsyn till de framsteg som gjorts sedan dess tack vare tredje generationens direktiv och de ändringar av fördraget som nyligen fastställdes i Amsterdam, särskilt den nya lydelsen av EG-fördragets artikel 129a. 4. 3. 7. Nödvändigheten av att analysera hur effektiva de mekanismer är som infördes med förordningarna (EEG) nr 1534/91 av den 31 maj 1991 och nr 3932/92 av den 21 december 1992 för effektiv kontroll av om försäkringsbrevens standardvillkor är oskäliga. 4. 3. 8. Behovet av att stärka försäkringskommitténs behörighet så att den kan spela en aktiv roll när det gäller att harmonisera metoderna för att samordna de olika nationella reglerande myndigheterna på försäk- ringsområdet. 4. 3. 9. Behovet av att på nationell nivå, samordnat med gemenskapsnivån, inrätta databaser över lagar och förordningar om försäkringar som finns i respektive land och att fastställa bestämmelser i fråga om informa- tionsspridning och tillträde. 4. 4. Stimulera försäkringssektorns branschorganisa- tioner och organisationer som företräder konsumenter- nas intressen att med hjälp av dialog och samråd utreda möjligheter att reglera branschens praxis med hjälp av (4) EGT C 190, 28. 7. 1979. C 95/88 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 30. 3. 98 uppförandekodex samt försöka komma fram till bättre lösningar när det gäller att slita tvister utom rätta. 4. 5. 9. Harmonisera den lägsta tillåtna tidsgränsen för att utöva rätten att återkalla ett avtal. 4. 5. Kräva att kommissionen på alla sätt skall verka för att gemensamma minimikrav för försäkringsavtal (förslag till direktiv) fastställs på gemenskapsnivå. Dessa skall omfatta: 4. 5. 1. Vilken information som minst skall krävas innan ett avtal sluts, t. ex. med den franska försäkringsla- gen som modell (artiklarna 112 och 132). 4. 5. 2. tionen av dem. En förteckning med nyckelbegrepp och defini- 4. 5. 3. kor i försäkringssammanhang. En förteckning över vanliga oskäliga avtalsvill- Kravet att försäkringsbrev skall vara läsliga 4. 5. 10. och begripliga och att allmänna och särskilda villkor i avtalet skall meddelas under fasen innan avtalet ingås och innan försäkringsavtalet skrivs under. 4. 6. Uppmana kommissionen att omedelbart fortsät- ta ansträngningarna att upprätta en systematisk invente- ring och ett offentligt register på gemenskapsnivå över allmänna avtalsvillkor på försäkringsområdet som är oskäliga, detta på grundval av: 4. 6. 1. de relevanta kommissionsenheternas sida. En systematisk utredning och bedömning från 4. 6. 2. beslut av behöriga organ i medlemsstaterna. Datainsamling och bearbetning när det gäller 4. 5. 4. försäkringsavtal. De uppgifter som minst skall krävas i varje 4. 6. 3. Spridning av resultaten. 4. 5. 5. gemensamma för alla försäkringsavtal. Samtliga avtalsmässiga skyldigheter som är 4. 5. 6. melser som gäller för alla försäkringsavtal. Grundprinciper och grundläggande bestäm- 4. 5. 7. ansvarsförsäkring. Ett system för provisorisk ersättning vid civil Ett obligatoriskt samband mellan premierna 4. 5. 8. som betalas och riskens storlek, särskilt med hänsyn till att försäkrade föremål automatiskt minskar i värde när de blir äldre, vilket bör medföra en premieminskning. 4. 6. 4. Tillgång till denna information över Internet. 4. 6. 5. Eventuell klassificering av oskäliga avtalsvill- kor och förbud mot dem lagstiftningsvägen, samtidigt som de relevanta enheterna inom kommissionen utrustas med de mänskliga och materiella resurser som behövs. 4. 7. Kräva av medlemsstaterna att de skall inrätta snabba, smidiga och effektiva system för att på rättslig, utomrättslig eller administrativ väg upphäva eller ändra oskäliga villkor i försäkringsbrev, särskilt med hjälp av kollektiva åtgärder som skall ha allmän omfattning; föreslå kommissionen att program för stöd till initiativ inom detta område skall inrättas. Bryssel den 29 januari 1998. Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Tom JENKINS


title: WRITTEN QUESTION No. 61/98 by Allan MACARTNEY to the Commission. Proposed EC directive on the construction of buses

eurovoc_concepts:
EC Directive
bus
carriage of passengers
derogation from EU law
harmonisation of standards
proposal (EU)
technical standard
transport accident
transport safety

text: C 223/98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 17. 7. 98 I gemenskapen som helhet anva¤nds ca. 90 % av metylbromid till jorddesinfektion, 4 % till desinfektion av varor, 3 % till desinfektion av byggnader och 3 % som r(cid:229)varor vid framsta¤llning av andra produkter och kemikalier. (1) EGT L 333, 22. 12. 1994. (98/C 223/124) SKRIFTLIG FR¯GA E-0061/98 fr(cid:229)n Allan Macartney (ARE) till kommissionen (29 januari 1998) A¤mne: Fo¤rslaget till EG-direktiv om konstruktion av bussar Fo¤rslaget till direktiv om konstruktion av bussar fo¤r stadstrafik och landsva¤gstrafik (Doc III/4076/90) kan i sin nuvarande utformning f(cid:229) stor betydelse fo¤r busstrafiken i Skottland. Risken finns att fo¤rslaget om o¤kat utrymme mellan sa¤tena, bredare sa¤ten och g(cid:229)ngar, extra do¤rrar, sto¤rre utrymme och la¤ttare tilltra¤de fo¤r rullstolar samt en andra trappa leder till att antalet sittplatser reduceras. Detta kan inneba¤ra fo¤rsa¤mrad sa¤kerhet, eftersom fler passagerare tvingas att st(cid:229) upp. Har kommissionen noga o¤verva¤gt konsekvenserna av detta och bedo¤mt vilka risker fo¤r personskador ett o¤kat antal st(cid:229)ende passagerare kan medfo¤ra och har man ta¤nkt p(cid:229) hur resandets kvalitet rent generellt fo¤rsa¤mras? Har kommissionen ta¤nkt p(cid:229) omfattningen av sta¤dernas expansion i Fo¤renade kungariket, som inneba¤r att passagerarna da¤r i allma¤nhet reser la¤ngre stra¤ckor a¤n vad som a¤r fallet p(cid:229) kontinenten? Har kommissionen studerat den statistik som visar att omkring en tredjedel av personskadorna intra¤ffar na¤r passagerarna stiger p(cid:229) och av bussen och att antalet personskador reducerats med na¤stan 50 % i Fo¤renade kungariket till fo¤ljd av att antalet bussar med do¤rrar i mitten, som go¤r att fo¤raren inte ser av- och p(cid:229)stigande passagerare, har minskat? Svar fr(cid:229)n Martin Bangemann p(cid:229) kommissionens va¤gnar (4 mars 1998) Fo¤rslaget till ett direktiv om tekniska fo¤reskrifter fo¤r bussar (1) omfattar besta¤mmelser om fordonens stabilitet, minimalt antal sitsar och avst(cid:229)nden mellan dessa, antal do¤rrar och deras placering, samt no¤dutg(cid:229)ngar och andra krav p(cid:229) fordonsstabilitet och o¤kad sa¤kerhet. Fo¤rslaget utg(cid:229)r fr(cid:229)n de fo¤reskrifter som ing(cid:229)r i fo¤rordningar fr(cid:229)n Fo¤renta nationernas ekonomiska kommitte· fo¤r Europa. I de fall da¤r det har beho¤vts har stra¤ngare krav info¤rts fo¤r att sa¤kersta¤lla ho¤gre och genomfo¤rbara sa¤kerhetsniv(cid:229)er. Innan kommissionen antog fo¤rslaget diskuterades a¤rendet la¤nge med medlemsstaterna, industrin, icke-statliga organisationer och andra intressenter. Fo¤r att uppn(cid:229) en maximal harmonisering som a¤r fo¤renlig med inra¤ttandet av den inre marknaden, och samtidigt ta ha¤nsyn till att fullsta¤ndig harmonisering inte alltid kan uppn(cid:229)s p(cid:229) en g(cid:229)ng, beslo¤t man att info¤ra undantag fr(cid:229)n vissa tekniska besta¤mmelser. S(cid:229)dana besta¤mmelser var bland annat bredden p(cid:229) sa¤tena och do¤rrarnas placering. Fo¤r de medlemsstater som inte vill till(cid:229)ta undantag kommer harmoniseringen att vara fullsta¤ndig, medan andra medlemsstater har mo¤jlighet att p(cid:229) eget bev(cid:229)g och inom klart faststa¤llda ramar bibeh(cid:229)lla sitt eget transportsystem och sina egna besta¤mmelser om hur vissa fordon skall vara konstruerade. Fo¤renade kungariket har p(cid:229) s(cid:229) sa¤tt ra¤tt att genom undantag bibeh(cid:229)lla den egna, nationella lagstiftningen om bussar. Dessutom finns det fo¤r na¤rvarande inga statistiska uppgifter som tyder p(cid:229) att bussar med do¤rrar i mitten skulle vara mindre sa¤kra a¤n andra bussar. Kommissionen fo¤ljer dock noga alla utvecklingar p(cid:229) detta omr(cid:229)de och kommer vid behov att fo¤resl(cid:229) la¤mpliga (cid:229)tga¤rder. (1) EGT C 17, 20. 1. 1998