title: Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Förslag till rådets förordning (EG) om ändring av rådets förordning (EEG) nr 2299/89 om en uppförandekod för datoriserade bokningssystem (CRS)"

eurovoc_concepts:
air transport
code of conduct
computer system
consumer information
reservation

text: 30. 3. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 95/27 ser som behövs för att inrätta en OSS och å andra sidan överenskommelser mellan järnvägsföretag. Den förra typen av överenskommelse borde enligt kommitténs mening inte omfattas av förbudet i artikel 85. 1 i EG-fördraget. När det gäller samarbete mellan järnvägs- företag är situationen i förhållande till konkurrensregler- na annorlunda. Huruvida denna typ av samarbete hindrar, begränsar eller snedvrider konkurrensen inom den gemensamma marknaden måste avgöras från fall till fall. Bryssel den 28 januari 1998. Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Tom JENKINS Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om ”Förslag till rådets förordning (EG) om ändring av rådets förordning (EEG) nr 2299/89 om en uppförandekod för datoriserade bokningssystem (CRS)” (1) (98/C 95/07) Den 5 augusti 1997 beslutade rådet att i enlighet med artikel 75 i EG-fördraget rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovanna¨mnda fo¨ rslag. Sektionen för transport och kommunikation, som ansvarat för kommitténs arbete i frågan, antog sitt yttrande den 19 januari 1998. Föredragande var Robert Moreland. Vid sin 351:a plenarsession den 28-29 januari 1998 (sammanträdet den 28 januari 1998) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 112 röster för, 2 emot och 3 nedlagda röster. 1. Inledning 1. 1. Datoriserade bokningssystem (CRS) för flygbo- lag är synnerligen effektiva försäljningsredskap. Via dem har resebyråerna tillgång till tidtabeller, priser m. m. för merparten av reguljära flyg världen över. Bokningar, t. o. m. för ovanliga rutter, kan bekräftas omedelbart och biljetter kan prissättas och skrivas ut. CRS har utan tvivel inneburit omfattande fördelar för flygbolag, re- searrangörer och konsumenter. 1. 2. De datoriserade bokningssystemen kan dock missbrukas. De moderna datoriserade bokningssyste- men utvecklades av enskilda flygbolag i Förenta Staterna. De fungerade i alltid till fördel för det ägande flygbolaget. P. g. a. att denna förvrängning påverkade den rättvisa konkurrensen införde regeringen i USA år 1984 regler (1) EGT C 267, 3. 9. 1997, s. 67. om användningen av CRS. EU följde efter med sina egna mera detaljerade regler år 1989 (2), vilka omarbetades år 1993 (3). Regleringen av datoriserade bokningssystem har 1. 3. varit framgångsrik. De förvrängningar som ursprungli- gen förekom och som förorsakade mycket oro i synnerhet bland mindre flygbolag har undanröjts. Flera stora flygbolag finner inte längre någon fördel i att äga en andel av ett CRS och har därför sålt sitt aktieinnehav (2) Rådets förordning (EEG) nr 2299/89 av den 24 juli 1989 om en uppförandekod för datoriserade bokningssystem — EGT L 220, 29. 7. 1989, s. 1. ESK yttrande: EGT C 56, 6. 3. 1989, s. 32. (3) Rådets förordning (EEG) nr 3089/93 av den 29 oktober 1993 om ändring av förordning (EEG) nr 2299/89 om en uppförandekod för datoriserade bokningssystem — EGT L 278, 11. 11. 1993, s. 1. ESK yttrande: EGT C 108, 19. 4. 1993, s. 16. C 95/28 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 30. 3. 98 helt eller delvis. De datoriserade bokningssystemen har i stor utsträckning också gått samman. Alla system är nu globala och verkar i flera delar av världen. A¨ nda från början insåg man att uppförandekoden 1. 4. för datoriserade bokningssystem måste uppdateras ofta p. g. a. de stora insatserna och den snabba tekniska utvecklingen. Såsom ovan angivits är detta förslag redan den andra revideringen av de ursprungliga reglerna. Kommissionens 1. 5. förslag att omarbeta CRS- reglerna består av två delar: en rapport om hur de gällande reglerna tillämpas och nya regler med detaljera- de ändringar. I det följande granskar vi de båda delarna i tur och ordning. 2. Rapporten om tillämpningen av uppförandekoden 2. 1. Rapporten redogör i detalj för vilka undantag man beviljat, vilka klagomål man mottagit och vilka förfrågningar man erhållit om handledning om hur uppförandekoden skall tolkas. Rapporten behandlar även olika tekniska frågor. Det allmänna intrycket är att man trots flera problem med uppförandekoden har lyckats lösa dem till allas tillfredsställelse. Det är dock uppenbart att alla parter inte är lika nöjda som kommissionen. I synnerhet flygbolag har framfört flera klagomål. 2. 2. En särskild fråga som behandlas i kommissionens rapport gäller textbilden för flygningar med gemensam linjebeteckning. Enligt den nuvarande koden skall de datoriserade bokningssystemen se till att ingen flygning visas mer än en gång, utom om det finns ett konsortium eller någon annan form av uppgörelse (såsom en gemensam linjebeteckning) som innebär att två eller flera lufttrafikföretag tar på sig separat ansvar för utbud och försäljning av lufttransportprodukter. I detta fall kan varje berört lufttrafikföretag — dock högst två — ha en separat textbild. Kommissionen noterar att urvalet av de två 2. 3. flygningar som skall visas är komplicerat och kan inte utföras av det datoriserade bokningssystemet på egen hand. Lufttrafikföretag måste framför allt samarbeta med företag som tillhandahåller datoriserade boknings- system. Som ett första steg bör man eftersträva att lufttrafikföretagen kommer överens om en gemensam norm för hela branschen. Det är uppenbart att man haft svårigheter att uppnå ett sådant avtal, och även om man gjort vissa framsteg återstår mycket för att denna del av koden skall kunna anses väl genomförd. 2. 4. Begränsningar beträffande textbilden för flyg- ningar med gemensamma linjebeteckningar har före- kommit i CRS-koden ända från början. (De facto upplöstes dessa begränsningar i viss mån vid omarbet- ningen 1993. ) Det är beklagligt att reglerna inte ännu har genomförts i sin helhet. Det är inte uppenbart att kommissionen har behandlat denna fråga så grundligt som den kunde ha gjort eller givit frågan den prioritet den borde ha. 2. 5. Rekommendation Kommittén välkomnar den rapport kommissionen har utarbetat om tillämpningen av uppförandekoden för datoriserade bokningssystem. Rapporten behandlar oundvikligen komplexa och tekniska frågor men den är av avgörande betydelse för konsumenter och för konkurrensen inom lufttransportbranschen. Kommittén rekommenderar att de rapporter utarbetas regelbundet, t. ex. vart tredje år, även när inga ändringar av förordnin- gen föreslås. 3. Föreslagna ändringar av uppförandekoden Kommissionen föreslår flera ändringar av den nuvarande koden. Dessa behandlas nedan. 3. 1. Abonnenternas förpliktelser (förslag till artikel 9a och bilaga II) De nuvarande reglerna kräver att den informa- 3. 1. 1. tion de datoriserade bokningssystemen ger skall vara tillförlitlig och heltäckande. Dessa regler blir dock ineffektiva om reseförmedlaren inte vidareförmedlar all denna information till kunden p. g. a. att han eventuellt får tilläggsprovision för att gynna vissa flygbolag. De nuvarande reglerna ålägger abonnenterna vissa förpliktelser, men man har redan länge konstaterat att det är svårt att se till att dessa respekteras. 3. 1. 2. Den omarbetade koden förutsätter att reseför- medlaren skall förmedla informationen på ett neutralt sätt om ingen annan presentation krävs av kunden. Reseförmedlaren skall inte manipulera de uppgifter som levereras via ett datoriserat bokningssystem på ett sätt som leder till att konsumenten får en oriktig, vilseledande eller diskriminerande presentation av uppgifterna. Kon- sumenten bör också ges all information om vissa nyckelfakta om flygningen. Slutligen bör konsumenten ha rätt att på begäran få en utskrift av det datoriserade bokningssystemets textbild så att han eller hon har tillgång till samma information som reseförmedlaren. De flesta av dessa bestämmelser förekommer redan i den nuvarande koden, men de får en mera framträdande ställning i den omarbetade versionen. 30. 3. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 95/29 3. 1. 3. R e k o m m e n d a t i o n Kommittén välkomnar dessa ändringar som ett steg i rätt riktning. Kommittén är dock bekymrad om hur dessa viktiga bestämmelser skall verkställas. Kommissionen borde ge ytterligare information om hur man för att tillvarata konsumenternas intressen avser säkerställa att reseförmedlare respekterar förpliktelserna enligt koden. Reseförmedlare har också kritiserats för att 3. 1. 4. för att uppnå vissa göra onödiga bokningar t. ex. produktivitetsmål, vilket resulterar i att flygbolagen betalar högre bokningsavgifter. För att detta problem skall kunna undvikas förutsätter den nya koden att abonnenten gör bokningar och utställer biljetter i överensstämmelse med den information som finns i det datoriserade bokningssystem som används och, om möjligt, gör detta i ett och samma datoriserade boknings- system. Dubbla bokningar för samma resa får inte göras. skulle fastställa alla berörda parters skyldigheter. Det nuvarande förslaget ger upphov till motsättningar och förseningar. Alla tilläggskostnader bör självfallet hållas så låga som möjligt. De bör bäras av dem som förorsakar dem och bör inte ge upphov till högre passageraravgifter. Särskilt bör noteras att kommissionen förslag diskrimi- nerar järnvägstjänster eftersom förslaget inte gör någon skillnad mellan mellanlandningar med flyg och stationer tåg stannar vid, tågen vanligen står vid stationerna mycket kortare tider. ESK föreslår att man stryker skillnaden mellan direktförbindelse och förbindelse med mellanstationer om uppehållen på mellanstationerna är sammanlagt under 10 minuter. trots att 3. 3. Prissättningspolitik (artiklarna 3. a och 10. 1) 3. 1. 5. R e k o m m e n d a t i o n Detta är en mycket teknisk fråga. De föreslagna ändring- arna av koden, som särskilt upptagits i bilaga II, verkar utgöra ett steg i rätt riktning, men huruvida de är tillräckliga för att lösa problemen kommer endast tiden att utvisa. Man borde förutsätta att kommissionen granskar effekten av de nya reglerna tillsammans med representanter för lufttrafikföretag och resebyråer. 3. 2. Utvidgning av kodens tillämpningsområde till järnvägsalternativ (förslag till artiklar 2(r), 2(s), 2(t) och 21. b) 3. 3. 1. Den nuvarande koden fastställer att ”de avgif- ter som begärs av en systemleverantör får inte vara diskriminerande och skall stå i ett rimligt förhållande till anskaffningskostnaden för den tjänst som tillhandahålls och utnyttjas och skall i synnerhet vara desamma för samma servicenivå”. Flera europeiska lufttrafikföretag har lämnat in klagomål om prissättningspolitiken för datoriserade bokningssystem. Problemet är huvudsakli- gen att samtidigt som lufttrafikföretagen uppfattar sig själva som de datoriserade bokningssystemens kunder utan andra alternativ konkurrerar bokningssystemföre- tagen hårt om att få installera just sitt system hos resebyråerna. I vissa situationer får reseförmedlarna i själva verket betalt för att använda ett särskilt datoriserat bokningssystem, vilket i sin tur höjer bokningsavgifterna som erläggs av lufttrafikföretagen. 3. 2. 1. Ett allt större antal korta lufttransporter kon- kurrerar direkt med höghastighetsjärnvägar. Kommis- sionen är medveten om de konsumentfördelar man kan uppnå genom att visa dylika flyg- och järnvägsalternativ tillsammans på samma CRS-textbild. Kommissionen föreslår därför att en järnvägsoperatör skall betraktas som ett lufttrafikföretag i denna kods mening om operatörens tjänster upptas på CRS-textbilden. 3. 3. 2. Kommissionen har, trots en tidigare ofullstän- dig konsultrapport, inte stött lufttrafikföretagens upp- fattning. I stället har kommissionen godtagit de datorise- rade bokningssystemens påstående om att de premier som ges reseförmedlare med fog kan uppfattas som distributionskostnader och därför kan medtas vid uträk- ningen av bokningsavgiften. Detta tankesätt tillfredsstäl- ler knappast lufttrafikföretagen. 3. 2. 2. R e k o m m e n d a t i o n Detta verkar vara oklanderligt. P. g. a. de praktiska svårigheterna specificerar kommissionen dock inte de villkor som skall gälla då järnvägstjänster införs på CRS-textbilder. Detta är en överraskande brist, i synner- het som kommissionen finansierade en konsultrapport om de praktiska möjligheterna att visa järnvägstjänster på datoriserade bokningssystem för flygtrafik. Kommis- sionen synes förvänta sig att lufttrafikföretagen, järn- vägsoperatörerna och systemleverantörerna skulle sam- las kring en gemensam norm. Enligt kommitténs uppfatt- ning vore det dock bättre om koden i sig själv noga 3. 3. 3. Kommissionen föreslår att den nuvarande arti- keln 10. 1, som citerats ovan, i framtiden endast skall tillämpas på avgifter som tas ut av deltagande lufttrafik- företag. En ny identisk artikel införs för avgifter som uttas av abonnenter för utrustning m m. Följaktligen skulle det inte längre förekomma någon kontroll av s. k. distributionskostnader som erläggs åt reseförmedlare. Slutligen föreslår kommissionen en ändring av den nuvarande koden för att klargöra den tvetydighet som råder när ett lufttrafikföretag som är ägare i ett datoriserat bokningssystem är förpliktat att acceptera en bokning från ett annat lufttrafikföretag i enlighet med artikel 3. a. 1. (a). Avsikten med ändringen är att säkerställa att man inte tar ut några extraavgifter för en sådan bokning. C 95/30 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 30. 3. 98 3. 3. 4. R e k o m m e n d a t i o n Kommittén finner att uppdelningen av resebyråavgifter i avgifter för utrustning och distributionsavgifter är konstgjord. Den förmår inte alls tillmötesgå lufttrafikfö- retagens klagomål, vilka i viss mån synes vara motivera- de. A˚ r 1995 konstaterade kommissionen att produktivi- teten borde mätas i ”utfärdade biljetter” i stället för på basis av ”gjorda bokningar” i syfte att upphäva incitamenten att skapa onödiga passiva bokningar. Med andra ord skall endast de bokningar som resulterar i att en biljett utfärdas beaktas då man beräknar incitament- belöningar. Det är oklart varför kommissionen inte fullföljde detta förslag som tidigare hade erhållit omfat- tande stöd. 3. 4. Textbild för flygningar med gemensam linjebe- teckning (bilaga, punkt 10) 3. 4. 1. Såsom redan har beskrivits har datoriserade bokningssystem stött på problem vid tillämpningen av den nuvarande regeln, som tillåtit högst två deltagande lufttrafikföretag med gemensam linjebeteckning att ha en separat textbild med angivande av den egna lufttrafik- företagskoden. Endast ett datoriserat bokningssystem har inrättat ett tillfredsställande förfarande som gör det möjligt för lufttrafikföretag att uppfylla detta krav. Tre övriga har tillkännagett sin avsikt att genomföra regeln, men de har upptäckt ett antal praktiska problem. 3. 4. 2. Kommissionen förkastar alternativen att an- tingen tillåta att alla flygningar med gemensam linjebe- teckning visas eller att endast en flygning visas på så sätt den ursprungliga CRS-uppförandekoden förutsatte. Kommissionen föreslår att den nuvarande ordningen förblir i kraft, men om ett datoriserat bokningssystem p. g. a. bristfällig information från ett lufttrafikföretag inte kan tillämpa regeln, tillåts bokningssystemet att på icke-diskriminerande grundval välja vilka alternativ som skall visas. 3. 4. 3. R e k o m m e n d a t i o n de datoriserade bokningssystemen skall använda för textbilder. Kommissionen borde även överväga att i koden säkerställa att blivande passagerare har all information om vilket lufttrafikföretag som egentligen kommer att utföra flygningen, vilken flygplanstyp man kommer att använda etc. 3. 5. Utvidgning av koden till att omfatta informations- system (artikel 2. 1 och föreslagna artiklarna 21 och 21. c) 3. 5. 1. Kommissionen påpekar att det i nuläget är svårt att med säkerhet bedöma hur metoderna för elektronisk distribution av lufttransportprodukter kom- mer att utvecklas. Bokningar kan redan göras genom Internet. För tillfället fungerar Internet dock endast som en sofistikerad kommunikationslänk mellan informa- tionsleverantörer, såsom flygbolag eller datoriserade bokningssystem och deras abonnenter, och synes inte falla under definitionen av systemleverantör eller datori- serat bokningssystem. 3. 5. 2. Kommissionen föreslår att artikel 21 utvidgas i koden så att lufttrafikföretag kan erbjuda information om sina lufttransportprodukter genom Internet utan att bestämmelserna i artiklarna 5 och 9. 5 tillämpas på dem, på samma sätt som lufttrafikföretagens försäljningskon- tor inte omfattas av koden. Däremot bör elektroniska tjänster via datoriserade bokningssystem direkt till kunden omfattas av koden. Kommissionen föreslår därför att definitionen av abonnent ändras för att säkerställa att tjänster från datoriserade bokningssystem omfattas av koden. 3. 5. 3. R e k o m m e n d a t i o n Kommissionen gör rätt i att vara försiktig beträffande hur metoderna för utbud av flygbokningstjänster genom Internet kommer att utvecklas. Det är mycket svårt att med säkerhet förutspå vad som kommer att ske i framtiden. Kommissionen bör dock granska detta områ- de särskilt noga även i framtiden för att kunna föreslå ändringar i syfte att undvika missbruk. Kommittén noterar de svårigheter de datoriserade bok- ningssystemen och lufttrafikföretagen stött på vid till- lämpningen av de nuvarande reglerna om textbild för flygningar med gemensam linjebeteckning. ESK är dock bekymrad över det föreslagna tillvägagångssättet efter- som det ger bestämmanderätt åt bokningssystemen och kan bli föremål för missbruk. Tidigare erfarenheter med datoriserade bokningssystem, i synnerhet från USA, visar att vad som på ytan kan verka som ett icke- diskriminerande valförfarande i själva verket kan vara mycket diskriminerande. Kommittén rekommenderar att man avstår från alternativet enligt vilket de datorise- rade bokningssystemen kan välja vilka flygningar med gemensam linjebeteckning som visas på textbilden. Koden borde noggrant och klart fastställa de kriterier 3. 6. Ordningsföljden för flygningar (bilaga, punkt 1) 3. 6. 1. Jämfört med koden i USA var den huvudsakliga nyheten som infördes med den europeiska uppförande- koden för CRS att i detalj fastställa ordningsföljden för hur flygningarna skulle visas på textbilden. I enlighet med konsumenternas preferenser visas först alla direkta flygningar, därefter direktflygningar med mellanland- ningar och slutligen alla flygningar som förutsätter planbyte. Kommissionen hävdar att ”med lufttrafikföre- tagens ökade användning av nav-eker-arrangemang kan den service som tillhandahålls av indirekta flygningar nu vara på samma nivå som den som erbjuds på andra direktflygningar med mellanlandningar. ” Följaktligen 30. 3. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 95/31 föreslås att kriterierna för ordningsföljden ändras så att man i framtiden endast skulle prioritera non-stop- flygningar. Flygningar med mellanlandning men inte byte av flygplan skulle inte längre prioriteras framför flygningar med planbyte. 3. 6. 2. Kommissionen ger inga belägg för att motivera denna ändring. Det finns inga antydningar om att det nuvarande systemet inte skulle fungera tillfredsställande. Inte heller har det förekommit några klagomål om detta. Att kommissionen nu önskar ändra ordningsföljden för hur flygningar visas på textbilden är särskilt märkligt med hänsyn till att USA efter flera år av motstånd nu har visat tecken på att gå in för den europeiska modellen. 3. 6. 3. R e k o m m e n d a t i o n Det föreligger ingen orsak att ändra de gällande reglerna, som har fungerat väl till fördel för såväl konsumenter som konkurrensen mellan flygbolag. Kommissionen borde i stället uppmuntra andra, i synnerhet Förenta Staterna, att följa Europas exempel. 3. 7. O¨ vriga ändringar Ett antal andra ändringar av den nuvarande 3. 7. 1. koden har föreslagits under rubrikerna ”Kontrollernas omfattning”, ”Biljetteringsarrangemang för flygningar med samma linjebeteckning och utförda av samma lufttrafikföretag”, ”Säkerhetspaket”, ”Svarandens rätt att yttra sig”, ”Utvidgningen av koden att omfatta informationssystem” ”Tredje parts skyldigheter” och ”Fakturainformation på magnetiska medier”. Dessa gäller i huvudsak tekniska frågor och är sannolikt inte omstridda. 4. Slutsatser Uppförandekoden för lufttrafikföretagens datoriserade bokningssystem har varit ett framgångsrikt europeiskt initiativ. Koden har löst ett centralt problem inom konkurrensen mellan flygbolag, och den har bidragit till att skapa en effektiv inre lufttransportmarknad. Frågan Bryssel den 28 januari 1998. kan tekniskt sett vara komplex och det är inte överras- kande att problem har uppstått. Dessa problem har sannolikt förvärrats p. g. a. att olika berörda parters omfattande kommersiella intressen stått på spel. Generellt sett välkomnar kommittén de ändringar av koden kommissionen föreslår. Ett antal detaljer, men viktiga sådana, kräver dock enligt kommittén ytterligare ändringar. Dessa är i synnerhet de följande: — Kommissionen borde regelbundet utarbeta rapporter om hur uppförandekoden för datoriserade boknings- system tillämpas. — Kommissionen bör noggrant granska utvecklingen av bokningstjänster via Internet för att kunna föreslå ändringar i syfte att undvika missbruk. — Kommissionen borde ge ytterligare information om hur man för att tillvarata konsumenternas intressen avser säkerställa att reseförmedlare respekterar för- pliktelserna enligt koden. — Kommissionen borde granska effekten av de nya reglerna om onödiga bokningar i samarbete med representanter för lufttrafikföretag och resebyråer. — För att undvika motsättningar och förseningar borde koden noga fastställa alla berörda parters skyldighe- ter då järnvägstjänster visas på textbilder. — Kommissionen borde återgå till sitt tidigare förslag om att produktiviteten skall mätas i ”utfärdade biljetter” i stället för på basis av ”gjorda bokningar” i syfte att upphäva incitamenten att skapa onödiga passiva bokningar. — Datoriserade bokningssystem borde inte ges någon rätt att bestämma om hur flygningar med gemensam linjebeteckning skall visas. — Koden borde säkerställa att blivande passagerare har all information om vilket lufttrafikföretag som egentligen kommer att utföra flygningen, vilken flygplanstyp man kommer att använda etc. — De nuvarande reglerna om ordningsföljden i vilken flygningar visas på datoriserade bokningssystem bör bibehållas. Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Tom JENKINS


eurovoc_concepts:
EU activity
EU financing
consumer protection
project evaluation
public health

formats: html pdf print

text: 7. 4. 98 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 108/43 Proposta di decisione del Parlamento europeo e del Consiglio che istituisce un quadro generale di attività comunitarie a favore dei consumatori (98/C 108/08) (Testo rilevante ai fini del SEE) COM(97) 684 def. — 98/0028 (COD) (Presentata dalla Commissione il 28 gennaio 1998) IL PARLAMENTO EUROPEO ED IL CONSIGLIO DELL’UNIONE EUROPEA, visto il trattato che istituisce la Comunità europea, in particolare l’articolo 129 A, considerando che il quadro generale deve prevedere sia iniziative adottate dalla Comunità, nel rispetto del princi- pio di sussidiarietà, che azioni di sostegno alle organizza- zioni attive a favore degli interessi dei consumatori sul piano comunitario o sul piano nazionale; vista la proposta della Commissione, visto il parere del Comitato economico e sociale, deliberando conformemente alla procedura di cui all’arti- colo 189 B del trattato, considerando che l’azione della Comunità costituisce un contributo alla realizzazione di un livello elevato di protezione dei consumatori e della salute umana; considerando che l’azione della Comunità a favore dei consumatori contribuisce al rafforzamento della coesione economica e sociale; considerando che tale obiettivo non può essere raggiunto efficacemente senza la cooperazione e la collaborazione di tutte le istituzioni e di tutti i soggetti interessati; considerando che la Comunità intende dare un nuovo impulso all’azione a favore dei consumatori e della loro salute, per consentire loro di svolgere un ruolo motore ed innovativo; considerando che la Comunità deve prevedere le azioni necessarie per realizzare l’obiettivo che si è prefisso, accorpandole in un quadro generale che individui le attività ed i settori di attività da prendere in considera- zione in via prioritaria; considerando che tale quadro generale ha lo scopo, in particolare, di accorpare le iniziative attuate a vantaggio dei consumatori per valorizzarne al massimo gli effetti per i consumatori stessi; considerando che il sistema comunitario d’informazione sugli incidenti domestici e durante il tempo libero è stato istituito con decisione n. 3092/94/CE del Parlamento europeo e del Consiglio (1) unicamente per il periodo 1994-1997; (1) GU L 331 del 21. 12. 1994, pag. 1. considerando che il quadro generale d’intervento della Comunità non pregiudica le iniziative che si rivelassero necessarie durante la durata prevista, per realizzare gli obiettivi previsti dall’articolo 129 A del trattato; considerando che le iniziative avviate dalla Comunità e le azioni di sostegno ad altre iniziative private o pubbliche sono complementari e devono collocarsi in una strategia globale; considerando che l’attuazione del presente quadro gene- rale deve consentire una migliore considerazione degli interessi dei consumatori nelle altre politiche ed azioni della Comunità, in particolare in materia di sanità pub- blica, nel campo della ricerca e nel settore dei trasporti; considerando che le iniziative derivanti dal presente qua- dro devono essere complementari alle azioni attuate in materia di sanità pubblica, in particolare per quanto riguarda l’alimentazione; considerando che un approccio armonizzato e neutro degli aspetti legati alla protezione dei consumatori e della loro salute è indispensabile e a tal fine la Comunità dispone, in particolare, delle competenze del Centro comune di ricerca; considerando inoltre che il presente quadro è aperto alla partecipazione dei paesi associati dell’Europa centrale ed orientale, alle condizioni previste dagli accordi europei e relativi protocolli aggiuntivi, nonché alla partecipazione di Cipro secondo procedure da concordare ed anche dei paesi EFTA/SEE a condizione che siano stanziate risorse addizionali a norma dell’Accordo sullo Spazio economico europeo; considerando che è opportuno stabilire un elenco di tematiche di interesse prioritario per l’azione comunitaria al fine di ricercare il massimo effetto nel periodo di tempo previsto; C 108/44 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 7. 4. 98 considerando che è anche opportuno rafforzare la capaci- tà degli organi e delle organizzazioni attive in materia di tutela dei consumatori ad avere un ruolo trainante nella sensibilizzazione dei consumatori alle tematiche priorita- rie fissate dalla Comunità; considerando che è opportuno provvedere alla rappresen- tanza a livello comunitario degli interessi dei consumatori e dare quindi un sostegno significativo alle organizzazioni europee che rappresentano efficacemente ed attivamente gli interessi dei consumatori; considerando che è opportuno, al tempo stesso, prevedere un sostegno alle organizzazioni operanti sul piano nazio- nale e regionale incitandole ad impegnarsi in azioni concertate su tematiche riconosciute prioritarie; considerando che diviene dunque necessario precisare le modalità del sostegno finanziario della Comunità agli organi ed alle organizzazioni che rappresentano gli inte- ressi dei consumatori, in un’ottica costante di massima trasparenza e di ricerca dell’efficacia nell’impiego dei fondi stanziati dalla Comunità; considerando che è necessario prevedere criteri di sele- zione per le attività di sostegno finanziario; considerando che è opportuno stabilire metodi efficaci di attuazione, di valutazione e di controllo, nonché preve- dere di informare in modo appropriato le categorie di cittadini interessate; considerando che è opportuno valutare l’attuazione delle attività previste dal quadro generale alla luce dell’espe- rienza acquisita nei primi tre anni; considerando che la presente decisione stabilisce, per tutta la durata prevista, un pacchetto di finanziamenti destinato a costituire il riferimento privilegiato, ai sensi del punto 1 della dichiarazione del Parlamento europeo, del Consiglio e della Commissione del 6 marzo 1995, per l’autorità di bilancio, nell’ambito della procedura annuale di bilancio, all’istruzione e ad organizzarsi in difesa dei propri inte- ressi. 3. Tale quadro generale di attività è istituito a decor- rere dal 1o gennaio 1999 fino al 31 dicembre 2003. Lo stanziamento per le attività previste nell’ambito del qua- dro generale per tutto il periodo è fissato a 114 milioni di ECU. I crediti annuali sono autorizzati dall’autorità di bilancio entro i limiti delle prospettive finanziarie. Articolo 2 Le attività comprendono: a) azioni attuate dalla Commissione a sostegno e com- pletamento della politica svolta dagli Stati membri e per garantirne lo sviluppo, l’aggiornamento e la sor- veglianza; b) azioni di sostegno finanziario ad attività delle orga- nizzazioni europee dei consumatori, alle condizioni stabilite dall’articolo 5; c) azioni di sostegno finanziario a progetti specifici volti a promuovere gli interessi dei consumatori nei vari Stati membri, in particolare i progetti presentati dalle organizzazioni dei consumatori, alle condizioni stabi- lite dall’articolo 6. Articolo 3 La Commissione garantisce la coerenza e la complemen- tarità tra le attività ed i progetti comunitari di attuazione del presente quadro generale e gli altri programmi e iniziative della Comunità e determina le priorità da perseguire nelle attività di cui all’articolo 4. HANNO ADOTTATO LA PRESENTE DECISIONE: Articolo 4 CAPITOLO I Le azioni di cui all’articolo 2 si rivolgono in particolare ai seguenti settori specifici: OBIETTIVI ED ORIENTAMENTI GENERALI a) salute e sicurezza dei consumatori; Articolo 1 b) protezione degli interessi economici dei consumatori per i prodotti e per i servizi; 1. La presente decisione stabilisce, sul piano comunita- rio, un quadro generale di attività, volto a promuovere gli interessi dei consumatori e a garantire loro un livello elevato di tutela. Tale quadro generale di attività consiste di azioni 2. volte a contribuire alla protezione della salute, della sicurezza e degli interessi economici dei consumatori, il diritto all’informazione, nonché a promuoverne c) educazione e sensibilizzazione dei consumatori per quanto riguarda la loro tutela ed i loro diritti; d) promozione e rappresentanza degli interessi dei con- sumatori. L’allegato riporta un elenco indicativo delle attività per settore. 7. 4. 98 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 108/45 CAPITOLO II Articolo 7 MODALITÀ DI ESECUZIONE Il sostegno finanziario comunitario di cui all’articolo 2, lettere b) e c) è erogato ad azioni selezionate in funzione, in particolare, dei seguenti criteri: Articolo 5 — un buon rapporto costo-efficacia; Il sostegno finanziario di cui all’articolo 2, lettera b) 1. può essere erogato alle organizzazioni europee di consu- matori che: — un valore aggiunto tale da garantire un livello elevato ed uniforme di rappresentanza degli interessi dei con- sumatori; — sono organizzazioni non governative, senza scopo di lucro, i cui obiettivi principali sono la promozione e la tutela degli interessi dei consumatori e della loro salute e — sono delegate a rappresentare gli interessi dei consu- matori a livello europeo, da organizzazioni rappresen- tanti dei consumatori di almeno la metà degli Stati membri della Comunità e che esercitano un’attività a livello nazionale o regionale. 2. Il sostegno finanziario di cui all’articolo 2, lettera b) può essere concesso per sostenere le attività delle organiz- zazioni europee dei consumatori previste dai programmi annuali delle loro attività, purché si collochino in uno o più settori menzionati all’articolo 4. Le condizioni di erogazione del sostegno finanziario 3. sono enunciate agli articoli da 7 a 9. Inoltre, il sostegno finanziario in linea di massima non potrà superare il 50 % dell’importo delle spese effettuate per realizzare le attività ammesse. Articolo 6 Tutte le persone fisiche e morali, nonché le associa- 1. zioni di persone fisiche effettivamente responsabili dell’esecuzione dei progetti, possono essere ammesse a fruire del sostegno finanziario di cui all’articolo 2, let- tera c), qualora i progetti abbiano per obiettivi principali la promozione e la tutela degli interessi dei consumatori e della loro salute. — un effetto volano duraturo a livello europeo; — una cooperazione efficace ed equilibrata tra i diversi partecipanti per quanto riguarda la programmazione delle attività, la realizzazione delle stesse e la parteci- pazione finanziaria; — lo sviluppo di una cooperazione transnazionale dura- tura, in particolare attraverso lo scambio e la realizza- zione in comune di esperienze di sensibilizzazione dei consumatori e degli operatori economici; — la diffusione capillare dei risultati delle attività e dei progetti sostenuti; — la capacità di analisi delle situazioni da trattare, nonché i mezzi previsti per valutare le attività ed i progetti e l’attitudine alle migliori pratiche. CAPITOLO III PROCEDURE, VALUTAZIONE E SEGUITO Articolo 8 1. La Commissione pubblica una volta all’anno nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee un avviso che descrive le attività prioritarie da finanziare ed esplicita i criteri di selezione e di assegnazione, nonché le procedure di candidatura e di approvazione. 2. Il sostegno finanziario di cui all’articolo 2, lettera c) è erogato in base alla descrizione di un progetto, purché si collochi in uno o più settori menzionati all’articolo 4. Le condizioni di erogazione del sostegno finanziario 3. sono enunciate agli articoli da 7 a 9. 2. Dopo aver valutato le proposte, la Commissione seleziona le attività ed i progetti di cui al capitolo II ammessi a fruire di un sostegno finanziario. Alla deci- sione segue la conclusione, con i responsabili dell’attua- zione, di un contratto che disciplina i diritti e gli obblighi delle parti. Inoltre, il sostegno finanziario in linea di massima non potrà superare il 50 % dell’importo delle spese effettuate per realizzare il progetto o i progetti, escluse tutte le spese di funzionamento. Il sostegno comunitario è diretto ad azioni che si 3. realizzano obbligatoriamente nel corso dell’anno in cui è erogato il contributo finanziario o nel corso dell’anno successivo. C 108/46 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 7. 4. 98 Un elenco dei beneficiari e delle azioni finanziate 4. nell’ambito del presente quadro, con indicazione dell’im- porto del sostegno, è reso pubblico ogni anno. sua autorizzazione, tale attività ha subito modifiche con- sistenti incompatibili con gli obiettivi delle modalità di esecuzione convenute. Articolo 9 1. La Commissione provvede a seguire e controllare l’esecuzione efficace delle attività finanziate dalla Comu- nità. La verifica e la sorveglianza avvengono sulla base di relazioni preparate secondo le procedure convenute tra la Commissione ed il beneficiario; esse comportanto altresì controlli in loco secondo il metodo di campionatura. Il beneficiario è tenuto a presentare una relazione 2. alla Commissione per ciascun’azione, entro un termine di tre mesi a decorrere dalla realizzazione di quest’ultima. La Commissione determina forme e contenuti delle rela- zioni. 3. Il beneficiario del sostegno finanziario tiene a dispo- sizione della Commissione tutti i riscontri delle spese per un periodo di cinque anni a decorrere dall’ultimo paga- mento relativo ad un’azione. Articolo 10 La Commissione bada a che le azioni finanziate dalla Comunità siano oggetto di una valutazione regolare. Le valutazioni potranno essere effettuate dai servizi della Commissione e da esperti indipendenti contrattati all’uopo. 2. Se le scadenze non sono state rispettate o se lo stato di avanzamento di un’attività giustifica solo parzialmente l’utilizzo degli stanziamenti assegnati, la Commissione invita il beneficiario a fornire spiegazioni entro un ter- mine prefissato. Se la risposta del beneficiario non è soddisfacente, la Commissione può annullare la parte non ancora corrisposta del sostegno finanziario ed esigere il rimborso rapido degli importi già pagati. 3. Tutti i pagamenti indebiti devono essere rimborsati alla Commissione. Gli importi non rimborsati in tempo utile possono essere maggiorati di interessi di mora. La Commissione determina le modalità di applicazione del presente paragrafo. Articolo 12 1. Ogni anno, la Commissione riferisce al Parlamento europeo e al Consiglio in merito all’esecuzione del pre- sente quadro. La relazione della Commissione esplicita i risultati della valutazione delle azioni, delle attività e dei progetti realiz- zati a norma del presente quadro. 2. Entro il 30 giugno 2002, la Commissione presenta al Parlamento europeo e al Consiglio una relazione sui primi tre anni di attuazione delle attività del presente quadro generale. Articolo 11 1. La Commissione può ridurre, sospendere o recupe- rare il sostegno finanziario erogato per un’attività qua- lora constati irregolarità o venga a sapere che, senza la Articolo 13 La presente decisione entra in vigore il 1o gennaio 1999. 7. 4. 98 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 108/47 ALLEGATO ATTIVITÀ INDICATIVE PER SETTORE 1. Salute e sicurezza dei consumatori — Le azioni realizzate per preparare ed elaborare i pareri dei comitati scientifici. — Le competenze per le ispezioni ed i controlli nel settore alimentare, veterinario e fitosanitario. — Le competenze tecniche per valutare i rischi potenziali dei prodotti, in particolare in materia di alimentazione. — La miglior considerazione degli elementi scientifici e tecnici pertinenti nelle azioni di protezione dei consumatori, in particolare attraverso le competenze del Centro comune di ricerca. — I provvedimenti relativi ai prodotti di consumo che presentano rischi per i consumatori. — La diffusione di informazioni sui prodotti pericolosi e sui rischi individuati. 2. Protezione degli interessi economici dei consumatori per prodotti e servizi — Misure volte a migliorare la cooperazione tra gli enti preposti alla sorveglianza del mercato. — Misure volte a verificare il rispetto dei diritti dei consumatori nei settori dei prodotti e dei servizi, compresi i meccanismi volti ad agevolare la composizione dei contenziosi, in particolare per mezzo di progetti pilota ed allestendo basi di dati. — Misure volte a garantire l’equità delle transazioni dei consumatori, prendendo in considerazione l’impatto delle nuove tecnologie e lo sviluppo dei servizi finanziari. 3. Educazione e sensibilizzazione dei consumatori — Migliorare l’informazione ai consumatori sui loro diritti e possibilità e sui mezzi per avvalersene, nonché la diffusione di conoscenza fra i produttori e i consumatori, in particolare sulla sicurezza dei prodotti. — Migliorare l’informazione dei consumatori su determinati prodotti e servizi, in particolare attraverso prove comparative. — Sviluppare l’istruzione e la formazione dei consumatori, in particolare nelle scuole. — Lo sviluppo ed il sostegno dei centri europei di consulenza ed informazione ai consumatori transfrontalieri nella Comunità. 4. Promozione e rappresentanza degli interessi dei consumatori — Rafforzare la rappresentanza degli interessi dei consumatori a livello comunitario ed internazio- nale. — Sostenere le organizzazioni rappresentanti dei consumatori negli Stati membri, specialmente quando queste dispongano di mezzi limitati. — Promuovere e coordinare la partecipazione dei consumatori al processo di normazione a livello comunitario. — Promuovere, con progetti pilota, modelli di consumo sostenibili, in particolare rispettosi dell’am- biente


title: Verordnung (EG) Nr. 214/98 der Kommission vom 28. Januar 1998 zur Änderung der Verordnung (EG) Nr. 411/97 mit Durchführungsbestimmungen zu der Verordnung (EG) Nr. 2200/96 hinsichtlich der operationellen Programme, der Betriebsfonds und der finanziellen Beihilfe der Gemeinschaft

eurovoc_concepts:
EU aid
aid system
fruit
operational programme
producer organisation
vegetable

text: L 22/10 ‹ ‹DE Amtsblatt der Europ(cid:132)ischen Gemeinschaften 29. 1. 98 VERORDNUNG (EG) Nr. 214/98 DER KOMMISSION vom 28. Januar 1998 zur (cid:142)nderung der Verordnung (EG) Nr. 411/97 mit Durchf(cid:129)hrungsbestim- mungen zu der Verordnung (EG) Nr. 2200/96 hinsichtlich der operationellen Programme, der Betriebsfonds und der finanziellen Beihilfe der Gemeinschaft DIE KOMMISSION DER EUROP(cid:142)ISCHEN GEMEINSCHAFTEN — gest(cid:129)tzt auf den Vertrag zur Gr(cid:129)ndung der Europ(cid:132)ischen Gemeinschaft, gest(cid:129)tzt auf die Verordnung (EG) Nr. 2200/96 des Rates vom 28. Oktober 1996 (cid:129)ber die gemeinsame Marktorgani- sation f(cid:129)r Obst und Gem(cid:129)se (1), ge(cid:132)ndert durch die Verordnung (EG) Nr. 2520/97 der Kommission (2), insbe- sondere auf Artikel 48, in Erw(cid:132)gung nachstehender Gr(cid:129)nde: Gem(cid:132)ß Artikel 2 Absatz 4 der Verordnung (EG) Nr. 411/97 der Kommission (3), zuletzt ge(cid:132)ndert durch die Verordnung (EG) Nr. 1501/97 (4), ist die „vermarktete Erzeugung“ die unter bestimmten Voraussetzungen abge- setzte Erzeugung der Mitglieder einer Erzeugerorganisa- tion. Zur Wahrung der wirtschaftlichen Koh(cid:132)renz ist klar- zustellen, daß es sich bei dieser „vermarkteten Erzeugung“ um die Erzeugung der Mitglieder einer Erzeugerorganisa- tion handelt, die am 1. Januar des Jahres nach dem jewei- ligen Bezugsjahr Mitglieder sind. Gem(cid:132)ß Artikel 4 Absatz 3 Buchstabe b) der Verordnung (EG) Nr. 411/97 ist ein Bankkonto zu er(cid:148)ffnen, das ausschließlich f(cid:129)r die finanziellen Transaktionen im Zusammenhang mit der Verwaltung des Betriebsfonds ist. Eine detaillierte, von Abschlußpr(cid:129)fern bestimmt j(cid:132)hrlich zu pr(cid:129)fende und zu best(cid:132)tigende Buchf(cid:129)hrung kann dieselben Sicherheiten bieten wie ein getrenntes Bankkonto. Daher sollte den Mitgliedstaaten die M(cid:148)glich- keit gegeben werden, auf Antrag einer Erzeugerorganisa- tion diese zweite Regelung anzuwenden. Gem(cid:132)ß Artikel 9 Absatz 3 der Verordnung (EG) Nr. 411/97 verbleiben Vorsch(cid:129)sse, die f(cid:129)r Aktionen gew(cid:132)hrt werden, die nicht innerhalb der im Programm vorgese- henen Fristen durchgef(cid:129)hrt werden konnten, im Hinblick auf eine sp(cid:132)tere Durchf(cid:129)hrung der betreffenden Aktionen unter bestimmten Bedingungen im Betriebsfonds. Derzeit erweist es sich aus Gr(cid:129)nden der Gleichbehandlung als erforderlich, diese M(cid:148)glichkeit auf Aktionen auszu- dehnen, f(cid:129)r die keine Vorsch(cid:129)sse gew(cid:132)hrt wurden, wobei, damit jeglicher Mißbrauch vermieden wird, der zust(cid:132)n- digen nationalen Beh(cid:148)rde nachgewiesen werden muß, daß die Durchf(cid:129)hrung der betreffenden Aktionen aus Gr(cid:129)nden nicht m(cid:148)glich war, die nicht der betreffenden Erzeugerorganisation anzulasten sind. Die in dieser Verordnung vorgesehenen Maßnahmen entsprechen der Stellungnahme des Verwaltungsaus- schusses f(cid:129)r frisches Obst und Gem(cid:129)se — (1) ABl. L 297 vom 21. 11. 1996, S. 1. (2) ABl. L 346 vom 17. 12. 1997, S. 41. (3) ABl. L 62 vom 4. 3. 1997, S. 9. (4) ABl. L 202 vom 30. 7. 1997, S. 45. HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN: Artikel 1 Die Verordnung (EG) Nr. 411/97 wird wie folgt ge(cid:132)ndert: 1. Dem Artikel 2 Absatz 4 wird folgender Satz angef(cid:129)gt: „Bei der Feststellung der vorgenannten ,vermarkteten eines bestimmten Jahres werden die Erzeugung‘ Mitglieder ber(cid:129)cksichtigt, die am 1. Januar des folgenden Jahres Mitglieder der Erzeugerorganisation waren. “ 2. Dem Artikel 4 Absatz 3 Buchstabe b) wird folgender Satz angef(cid:129)gt: k(cid:148)nnen beschließen, „Die Mitgliedstaaten den Nachweis f(cid:129)r die Er(cid:148)ffnung eines Bankkontos auf Antrag einer Erzeugerorganisation durch die Verpflich- tung dieser Organisation zu ersetzen, f(cid:129)r jede der Aktionen eine Finanzbuchhaltung zu f(cid:129)hren, die es erm(cid:148)glicht, alle Ausgaben oder Einnahmen im Rahmen des Betriebsfonds zu identifizieren; diese Buchf(cid:129)hrung muß j(cid:132)hrlich von Abschlußpr(cid:129)fern gepr(cid:129)ft und best(cid:132)tigt werden. “ 3. Artikel 9 Absatz 3 erh(cid:132)lt folgende Fassung: „(3) Der Antrag zur Gew(cid:132)hrung der Beihilfe oder des jeweiligen Saldos kann sich auf im Programm vorgesehene, jedoch nicht get(cid:132)tigte Ausgaben f(cid:129)r Aktionen beziehen, bei denen der zust(cid:132)ndigen natio- aus nalen Beh(cid:148)rde nachgewiesen wird, daß sie Gr(cid:129)nden, die nicht der Erzeugerorganisation anzula- sten sind, nicht vor dem 31. Dezember des Durchf(cid:129)h- rungsjahres des operationellen Programms durchge- f(cid:129)hrt werden konnten, daß sie jedoch vor dem 30. April des Folgejahres abgeschlossen werden k(cid:148)nnen und der entsprechende Beitrag der Erzeugerorganisa- tion weiterhin in den Betriebsfonds gezahlt wird. Die Beihilfe wird nur gew(cid:132)hrt und die gem(cid:132)ß Artikel 8 Absatz 2 geleistete Sicherheit wird nur freigegeben, wenn der Nachweis erbracht wird, daß die im vorste- henden Unterabsatz genannten, im Programm vorgese- henen Ausgaben vor dem 30. April des Jahres, der auf das Jahr folgt, f(cid:129)r das die betreffenden Ausgaben im Programm vorgesehen waren, nach Maßgabe des fest- gestellten tats(cid:132)chlichen Beihilfeanspruchs get(cid:132)tigt wurden. “ Artikel 2 Diese Verordnung tritt am siebten Tag nach ihrer Ver(cid:148)f- fentlichung im Amtsblatt der Europ(cid:132)ischen Gemein- schaften in Kraft. 29. 1. 98 ‹ ‹DE Amtsblatt der Europ(cid:132)ischen Gemeinschaften L 22/11 Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitgliedstaat. Br(cid:129)ssel, den 28. Januar 1998 F(cid:129)r die Kommission Franz FISCHLER Mitglied der Kommission


title: SCHRIFTELIJKE VRAAG nr. 167/98 van David HALLAM aan de Commissie. Gebruik van smalle landweggetjes door "4x4"- terreinauto's

eurovoc_concepts:
United Kingdom
country road
motor car
road safety
road traffic
sporting event

text: C 187/142 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 16. 6. 98 (98/C 187/218) SCHRIFTELIJKE VRAAG P-0167/98 van David Hallam (PSE) aan de Commissie (28 januari 1998) Betreft: Gebruik van smalle landweggetjes door (cid:132)4(cid:215)4(cid:148)-terreinauto(cid:146)s Beschikt de Commissie over informatie over gevaar voor vele oude landwegen in het Verenigd Koninkrijk als gevolg van toenemend gebruik van (cid:132)4(cid:215)4(cid:148)-terreinauto(cid:146)s voor race- en sportactiviteiten? Is het gebruik van (cid:132)4(cid:215)4(cid:148)-terreinwagens op soortgelijke wegen in andere EU-landen zoals Nederland of Frankrijk verboden, en zo ja onder welke omstandigheden? Antwoord van de heer Kinnock namens de Commissie (27 februari 1998) De Commissie beschikt niet over de gevraagde gegevens. (98/C 187/219) SCHRIFTELIJKE VRAAG P-0195/98 van Helena Torres Marques (PSE) aan de Commissie (28 januari 1998) Betreft: Geselecteerde projecten voor het Rafael-programma In Agence Europe van 29 december 1997 wordt gemeld dat de Europese Commissie 92 projecten heeft geselecteerd voor het behoud en de exploitatie van het cultureel erfgoed in het kader van het Rafael-programma voor 1997. Kan de Commissie mededelen welke Portugese projecten onder de 92 geselecteerde projecten vallen en hoeveel kredieten hiervoor zijn uitgetrokken? Antwoord van de heer Oreja namens de Commissie (13 februari 1998) Van de 841 projecten die zijn ingediend met het oog op de toekenning van financie¤le steun door de Gemeenschap in het kader van het Raphae¤l-programma, zijn er 92 geselecteerd voor een totaalbedrag van 9. 416. 121 ecu. Op dit moment wordt bij de beoordeling van de projecten geen rekening gehouden met de vraag door welke lidstaat de aanvraag is ingediend. Relevant is dat het betrokken project het resultaat is van samenwerking tussen diverse partijen op basis van een bestaand en functionerend partnerschap waarin de Europese dimensie van het project tot uitdrukking komt. Elk project wordt namelijk door een culturele organisatie gecoo¤rdineerd en de betrokken organisatoren moeten kunnen aantonen dat culturele organisaties uit andere lidstaten of geassocieerde landen aan het project meewerken. Aan 18 van de voor 1997 geselecteerde projecten werken culturele organisaties uit Portugal mee. Van deze organisaties is er e·e·n belast met de coo¤rdinatie van een project. Het betreft het project (cid:132)Estudo da te·cnica da pintura portugesa do se·culo XVI(cid:148), dat is ingediend door het Instituto Jose· de Figueiredo uit Lissabon. Aan dit project is een totaalbedrag van 948. 125 ecu toegekend


title: Parere del Comitato economico e sociale in merito alla «Proposta di Regolamento (CE) del Consiglio, che modifica il Regolamento (CE) n. 1210/90 del Consiglio, del 7 maggio 1990, sull'istituzione dell'Agenzia europea dell'ambiente e della rete europea d'informazione e di osservazione in materia ambientale»

eurovoc_concepts:
EU office or agency
European Environment Agency
budgetary discharge
financial control
information network

text: C 95/4 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 30. 3. 98 3. 5. Articolo 8 3. 7. Articolo 10 Sarebbe opportuno prevedere espressamente il 3. 5. 1. rigoroso rispetto della riservatezza dei dati e la più stretta discrezione sulle ricerche in corso. 3. 7. 1. Per i farmaci sperimentali appare opportuno riprendere la normativa GMP (Good Manufacturing Practice), ai sensi della Direttiva 91/356/CEE (1). 3. 6. Articolo 9 3. 6. 1. Per i casi di sospensione e/o di divieto alla continuazione di una sperimentazione, oltre alla Com- missione ed agli Stati membri è opportuno prevedere, prima di ogni decisione, un’informazione allo sponsor. 3. 8. Articolo 13 3. 8. 1. per quanto riguarda le procedure e le definizioni. Si raccomanda la coerenza con il testo dell’ICH (1) GU L 193 del 17. 7. 1991. Bruxelles, 28 gennaio 1998. Il Presidente del Comitato economico e sociale Tom JENKINS Parere del Comitato economico e sociale in merito alla «Proposta di Regolamento (CE) del Consiglio, che modifica il Regolamento (CE) n. 1210/90 del Consiglio, del 7 maggio 1990, sull’istituzione dell’Agenzia europea dell’ambiente e della rete europea d’informazione e di osservazione in materia ambientale» (98/C 95/02) Il Consiglio, in data 18 novembre 1997, ha deciso, conformemente al disposto dell’articolo 130 S del Trattato che istituisce la Comunità europea, di consultare il Comitato economico e sociale in merito alla proposta di cui sopra. La Sezione «Ambiente, salute pubblica e consumo», incaricata di preparare i lavori del Comitato in materia, ha formulato il parere sulla base del rapporto introduttivo della relatrice unica Sa´nchez Miguel, in data 6 gennaio 1998. Il Comitato economico e sociale ha adottato, il 28 gennaio 1998, nel corso della 351a sessione plenaria, con 109 voti favorevoli e 3 astensioni, il seguente parere. 1. Introduzione La Commissione, ispirandosi al principio di 1. 1. trasparenza nella gestione finanziaria degli organismi dell’UE, presenta la modifica di nove regolamenti relativi alle cosiddette agenzie di seconda generazione, le quali all’atto dell’istituzione hanno formato oggetto di una regolamentazione finanziaria diversa da quella che in quel momento disciplinava le agenzie di prima generazione. Per le agenzie di prima generazione (2) il sistema 1. 2. vigente prevede che al consiglio di amministrazione lo (2) Agenzie istituite nel 1975: CEDEFOP (Salonicco) e Fonda- zione europea per il miglioramento delle condizioni di vita e di lavoro (Dublino). scarico sia concesso dal Parlamento, previa consultazio- ne del Consiglio, per quelle di seconda generazione (3), invece, è il consiglio di amministrazione che concede lo scarico al direttore dell’agenzia il quale è responsabile dell’esecuzione del bilancio. In seguito all’esame del funzionamento di tali 1. 3. agenzie di seconda generazione, quando ormai esse si (3) L’Agenzia europea dell’ambiente, la Fondazione europea per la formazione professionale, l’Osservatorio europeo delle droghe e delle tossicodipendenze, l’Agenzia europea per la salute e la sicurezza sul luogo di lavoro, il Centro di traduzione degli organi dell’Unione, l’Ufficio per l’armoniz- zazione nel mercato interno, l’Agenzia europea di valutazio- ne dei medicinali, l’Ufficio comunitario delle varietà vegeta- li, l’Osservatorio europeo sul razzismo e la xenofobia. 30. 3. 98 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 95/5 sono consolidate nella loro attività, la Commissione è giunta alla conclusione che i regolamenti che le disciplinano andrebbero modificati per quanto riguarda la procedura di scarico e di controllo della loro gestione finanziaria. 2. Osservazioni generali 2. 1. La Commissione dichiara che è stato il Parlamen- to stesso a chiedere un maggior controllo finanziario delle agenzie di seconda generazione: malgrado cio`, non si precisa la ragione della proposta in oggetto, cosa che fa pensare che si tratti di una misura di armonizzazione dei due sistemi, volta a rendere il Parlamento competente per lo scarico. Le modifiche proposte riguardano gli aspetti 2. 2. seguenti. Il potere di scarico: si seguirà la procedura 2. 2. 1. stabilita dall’articolo 206 del Trattato, in base alla quale il Parlamento, previa consultazione del Consiglio, concede lo scarico al consiglio di amministrazione. 2. 2. 1. 1. È prevista una variante in tale procedura per le agenzie che si finanzino totalmente o parzialmente con risorse proprie (1), nel senso che lo scarico viene concesso dal consiglio di amministrazione su raccoman- dazione del Parlamento. Risorse proprie delle agenzie: la Commissione, 2. 2. 2. partendo dalla constatazione che alcune agenzie si finanziano interamente o largamente con risorse proprie, propone di regolamentare tali risorse mediante la loro iscrizione nel bilancio generale come risorse proprie della Comunità. 2. 2. 2. 1. Il problema sta nel fatto che non tutte le agenzie che dispongono di risorse proprie le ottengono allo stesso modo; tali risorse possono provenire da (1) L’Ufficio per l’armonizzazione nel mercato interno, l’Agen- zia europea di valutazione dei medicinali, l’Ufficio comuni- tario delle varietà vegetali. Bruxelles, 28 gennaio 1998. compensi per servizi di consulenza, per la vendita di pubblicazioni, diritti ecc. ; nonostante cio`, trattandosi di organismi senza fini di lucro, tali risorse, purché non superino un certo livello, potrebbero essere usate per la creazione di riserve e il consiglio di amministrazione puo` iscrivere somme in tale riserva con l’assenso della Commissione, previa consultazione del Parlamento. 2. 2. 3. Esercizio della funzione di controllore finanzia- rio: per il sistema di controllo dei conti, si propone che il controllo finanziario di tali agenzie venga eseguito dal controllore finanziario della Commissione. In tal modo si rispetta il principio di indipendenza e obiettività dei conti. 3. Osservazioni particolari La modifica del Regolamento (CEE) n. 1210/90 3. 1. riguarda l’articolo 13, paragrafi 2 e 4. Il sistema attualmente in vigore è quello corrispondente al modello di agenzia di seconda generazione, in base al quale il consiglio di amministrazione concede lo scarico al direttore e nomina il controllore finanziario. 3. 2. La proposta istituisce un sistema unico di conces- sione dello scarico da parte del Parlamento al direttore per la gestione, su raccomandazione del consiglio di amministrazione. Il Comitato approva la modifica in quanto si rende obiettivo il controllo sul bilancio, senza perdita dei poteri decisionali da parte del consiglio di amministrazione. 3. 3. In ordine al controllo del bilancio e delle spese, si modifica il paragrafo 2, stabilendo che competente in materia sarà il controllore finanziario della Commis- sione. Va detto che l’Agenzia dell’ambiente seguiva già spontaneamente tale procedura, cosicché non vi sarà in pratica nessuna modifica. In tal modo si conferma la volontà dell’Agenzia di sottoporre i suoi conti ad un controllo esterno. 3. 4. In conclusione, secondo il Comitato qualsiasi misura che perfezioni il sistema attuale e permetta di rendere obiettivi i controlli finanziari risulterà positiva per il buon funzionamento degli organismi comunitari. Il Presidente del Comitato economico e sociale Tom JENKINS


title: Det Økonomiske og Sociale udvalgs udtalelse om »Mellemleddets indvirkning på fødevareprisdannelsen - fra produktions- til forbrugsled«

eurovoc_concepts:
common organisation of markets
foodstuff
fresh product
price formation
trading margin

text: C 95/36 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 98 Det Økonomiske og Sociale udvalgs udtalelse om »Mellemleddets indvirkning på fødevare- prisdannelsen — fra produktions- til forbrugsled« (98/C 95/10) Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 20. marts 1997 under henvisning til forretningsordenens artikel 23, stk. 3, at afgive udtalelse om det ovennævnte emne. Det forberedende arbejde henvistes til ØSU’s Sektion for Landbrug og Fiskeri, som udpegede Adalbert Kienle til ordfører. ØSU vedtog sin udtalelse den 4. december 1997. Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 351. plenarforsamling af 28. og 29. januar 1998, mødet den 28. januar 1998, med 75 stemmer for, 1 stemme imod og 3 stemmer hverken for eller imod, følgende udtalelse. 1. Indledning 1. 1. De enkelte markedsaktørers andel af varers slutpris og spørgsmålet om avance har altid været genstand for en livlig debat. Inden for levnedsmiddelsek- toren har denne debat ofte været ført med stor lidenskab. Eksempelvis krævede ØSU i sin udtalelse om landbrugs- prisforslagene 1997/1998 udtrykkeligt, at konsekvenser- ne for såvel landmændenes indkomster som for forbru- gerpriserne blev undersøgt. Nærværende udtalelse fra ØSU skal bidrage til at kaste lys over et komplekst markedsforløb, udrydde ubegrundede fordomme, påpe- ge uheldige udviklingstendenser og skal frem for alt fremme en konstruktiv dialog mellem producenter, forarbejdere, handelen og forbrugere. 1. 1. 1. Landbrugets producentpriser i EU har i de senere år trukket levnedsmiddelpriserne i nedadgående retning. Producentprisernes andel af forbrugernes udgif- ter til levnedsmidler er faldet markant. Samtidig er andelen af udgifterne til handel og transport, til forar- bejdning og emballering af levnedsmidler vokset. Såvel produktivitetsstigninger i producentleddet som den ge- nerelt hårde konkurrence i handelsleddet kommer slut- forbrugerne til gode. Som glimrende illustration herpå kan det nævnes, at en gennemsnitshusholdning på 4 personer i dagens EU ikke bruger mere end 20 % af sin indkomst på levnedsmidler. Endelig anvender forbrugerne langt mindre tid på tilberedning af måltider (»Convenience«) — der indgår altså flere tjenesteydelser i produktet. 1. 2. Landbruget har traditionelt været domineret af små bedrifter, som i sig selv ikke har ret megen eller ingen indflydelse på prisdannelsen på deres produkter. Men priserne bestemmer udbyttet og dermed landmæn- denes indkomst. 1. 2. 1. På grund af spørgsmålets komplekse karakter omhandler udtalelsen hovedsagelig friske produkter og især frugt og grøntsager. En undersøgelse af avancen er særlig interessant, når der er tale om friske frugter og grøntsager. Frugt- og grøntsagsmarkedet er nemlig inde i en udpræget omstillingsfase og kendetegnes ligeledes ved store udsving i udbuddet og i priserne. For for- arbejdede produkter af frugt og grøntsager (saft, konser- ves, dybfrosne varer) er dette i mindre grad tilfældet, og disse produkter vil derfor heller ikke blive behandlet nærmere i denne udtalelse. For let fordærvelige produkters vedkommende 1. 2. 2. er der kun begrænsede muligheder for at stabilisere priserne via markedsordningsforanstaltninger. Andelen af EUGFL’s udgifter til markedsordningen for frugt og grøntsager (jf. ØSU’s udtalelse af 19. marts 1996), er med ca. 5 % væsentlig lavere end disse produkters andel af landbrugets samlede slutproduktion (ca. 16 %). Interventionsinstrumentet — som kun anvendes for nogle frugt- og grøntsagstyper — vil med gennemførelsen af den nye markedsordning for frugt og grøntsager komme til at spille en endnu mindre rolle. 1. 2. 3. Friske varer som frugt og grøntsager er generelt klare til at blive konsumeret og behøver ingen videre forarbejdning. Producenterne og mange forbrugere for- står derfor ikke, hvorfor der er stor forskel på producent- og forbrugerpris. 1. 3. Landbruget konkurrerer med andre erhvervssek- torer om forbrugernes købekraft. Store avancer forringer således sektorens konkurrencestilling. Når avancen inde- holder faste komponenter, har udsving i udbud og efterspørgsel en større indvirkning på producentprisen end på forbrugerprisen, dvs. at producentens prisrisiko stiger. 1. 4. Når der er tale om friske varer som frugt og grøntsager, er kortsigtede ændringer i avancen af stor betydning. Hvis et udbudsbetinget fald i producentpri- serne ikke giver et tilsvarende fald i forbrugerpriserne, stiger forbruget ikke tilstrækkeligt, og overskudsproduk- tionen vil ikke blive høstet eller vil blive tilintetgjort. I første halvår af 1997 var der et graverende eksempel herpå: beholdningen af æbler i EU kunne ikke afsættes tilstrækkeligt hurtigt, eftersom det drastiske fald i producentprisen ikke eller i for ringe grad smittede af på forbrugerprisen. 30. 3. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 95/37 1. 4. 1. Hvis kraftige stigninger i forbrugerpriserne som følge af udbudsknaphed afbødes på forbrugerprisniveau via mindre avancer, vil markedsligevægten også blive forstyrret. Varen vil tidligt blive udsolgt, og forbrugerne vil gå tomhændede hjem. Hvis priserne fratages deres rolle som en markedsudlignende mekanisme i knapheds- tider, kommer andre fordelingsmekanismer (f. eks. per- sonlige kontakter, markedsposition) ofte ind i billedet. 1. 5. Handelen har en betydelig indflydelse på ikke blot prisdannelsen, men også på udbuddets sammensætning. Koncentrationen inden for den europæiske levnedsmid- deldetailhandel og af virksomhedernes indkøb øger faren for, at handelen får en »filterfunktion«. De, der ikke er godkendt som leverandører til de førende levnedsmiddeldetailhandlere, må i mange EU-lande stille sig tilfreds med et lille nichemarked. For mange produ- center er adgangen til de store levnedsmiddeldetailhand- lere et spørgsmål om overlevelse. 2. Handelens funktioner 2. 1. Handelen spiller en vigtig rolle i sikringen af en optimal vareforsyning af et lands økonomi. Der skelnes sædvanligvis mellem følgende funktioner: hyppigst også en kvalitetsfunktion. Inden for den euro- pæiske levnedsmiddeldetailhandel er der en stigende efterspørgsel efter større partier af ensartet kvalitet. Da de enkelte producenter normalt ikke kan levere tilstrækkeligt store mængder, må man kombinere leve- rancer af sammenlignelig kvalitet fra forskellige produ- center, hvilket for det meste gøres på grundlag af målbare kvalitetskriterier. Endvidere har emballeringen såvel kvantitative som kvalitative aspekter. 2. 1. 3. Der henvises ofte til handelens kommunika- tionsfunktion, dvs. formidling af markedsviden mellem producent- og efterspørgselssiden. Hvis markedssignaler ikke går gennem handelens »filter«, bliver det vanskelige- re at afstemme udbud og efterspørgsel, og der opstår fejlallokeringer og økonomiske tab. 2. 2. Handelsfunktionerne behøver ikke nødvendigvis at blive varetaget af engroseller detailhandlere. Mange af de ovennævnte opgaver udføres ligeledes af producent- sammenslutninger og i nogle tilfælde af enkelte produ- center. På lang sigt vil tjenesteydelser blive leveret af de markedsaktører, der kan tilbyde dem til den laveste pris. De offentligt fastlagte rammebetingelser (f. eks. skattelovgivningen, EU’s markedsordninger) har en væsentlig indflydelse på disse omkostninger. — den geografiske funktion (f. eks. etablering af kontakt mellem handelspartnere, varetransport); 3. Udviklingen i distributionskanalerne for friske frug- ter og grøntsager — den tidsmæssige funktion (f. eks. udjævning af tids- forskellen mellem produktion og forbrug); 3. 1. Detailhandelen — mængdefunktionen (f. eks. samling eller opsplitning af varer); — kvalitetsfunktionen (f. eks. sortering, blanding, ind- deling i varesortimenter); — reklamefunktionen (f. eks. reklame for produktet). Den geografiske funktion omfatter ofte vare- 2. 1. 1. transport. I frugt- og grøntsagssektoren har mange specialiserede engroshandlere koncentreret sig om at udjævne den geografiske afstand, herunder transport, i produktionsområder (forsendelse). En fri, uhindret varehandel er derfor en vigtig forudsætning for frugt- og grøntsagssektoren i EU. For tidsmæssigt at afstemme udbuddet efter efterspørgslen råder handelen over lager- faciliteter. For frugt og grøntsagers vedkommende er oplagringstiden sædvanligvis begrænset; i ekstreme til- fælde (asparges, bærfrugter) drejer det sig kun om nogle få dage. Alt efter behovene i det næste led i distributionskæden skal partier af forskellige produkter splittes op eller samles. Samling af passende varesorti- menter er en af engroshandelens vigtigste geografiske funktioner. På forbrugerplan varetager detailhandlerne denne funktion. 2. 1. 2. Omgrupperingen af varer kan også betyde samling af små mængder. Denne mængdefunktion er 3. 1. 1. Udviklingen inden for levnedsmiddeldetailhan- delen i EU er især præget af en tiltagende koncentration. I tidsrummet 1970-1990 gik antallet af levnedsmiddelbu- tikker således tilbage med over en fjerdedel og faldt til 490 000. I 1995 blev der registreret 540 000 butikker i EU-15. Dette tal ventes at falde til 400 000 i år 2005. Den samlede omsætning i denne sektor er derimod steget støt. I nogle områder af EU er tilbagegangen i antallet af levnedsmiddelbutikker alarmerende. Den britiske regering beklager således, at i nogle landdistrikter — men også i byområder — er det ikke alle befolkningsgrupper, som er sikret adgang til friske levnedsmidler (»food deserts«). 3. 1. 2. Inden for EU er der et klart Nord-Syd-skel. Mens de fem største skandinaviske detailhandelsvirk- somheder i 1995 tegnede sig for klart over 70 % af branchens samlede omsætning, lå de tilsvarende tal for Italien og Grækenland på omkring en tredjedel eller derunder. I Central- og Vesteuropa varierer andelen på mellem 50 og 70 %. 3. 1. 3. Der foregår også en koncentrationsproces inden for virksomhederne. Medens virksomheders ind- køb af de såkaldt ikke-fordærvelige fødevarer i nogen tid har været centraliseret nationalt, foregik indkøb af friske frugter og grøntsager indtil for nylig regionalt. Også disse indkøb koncentreres nu i stigende grad C 95/38 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 98 nationalt. I mange tilfælde er det kun supplerende indkøb til dækning af kortvarige behov, som stadig foretages regionalt. Antallet af beslutningstagere er således blevet skåret drastisk ned. 3. 1. 4. De tendenser, der registreres inden for den europæiske levnedsmiddelhandel som helhed, gælder generelt også for friske produkter som frugter og grøntsager. I Tyskland tegnede de fem førende distribu- tører sig i 1994 for 72 % af husholdningernes forbrug af friske grøntsager. Ifølge oplysninger fra GFK’s (Gesell- schaft für Konsum, Marktforschung und Absatsfor- schung) husholdningspanel blev knap 80 % af hus- holdningernes forbrug af frugt og grøntsager i 1996 indkøbt i supermarkeder, hypermarkeder eller lavpris- varehuse. Det tilsvarende tal for Holland er 63 %, for Frankrig 56 % og for Spanien 35 %. I Norditalien tegnede supermarkeder og lavprisvarehuse sig i 1995 for 55 % af salget, mens det tilsvarende tal for Syditalien kun lå på 20 %. I alle medlemslandene er den organiserede detailhandels andel af husholdningernes forbrug af friske frugter og grøntsager steget: i Frankrig steg den fra 41 % til 56 % mellem 1987 og 1995, i Holland fra 50 % til 63 % mellem 1990 og 1995 og i Spanien fra 22 % til 35 % mellem 1989 og 1995. Dette fremgår af oplysninger fra de forskellige europæiske husholdningspaneler. 3. 1. 5. De traditionelle, mindre levnedsmiddelbutik- ker og specialbutikkerne har mistet terræn over alt i Europa, hvilket også er tilfældet med de ugentlige markeder i nogle lande. I Italien og Spanien tegner specialbutikker og mindre levnedsmiddelbutikker sig stadigvæk for over 30 % af salget af friske frugter og grøntsager. I Benelux-landene og i Det Forenede Kongerige spiller specialbutikker stadig en vigtig rolle i salget af frugt og grøntsager, idet de har en markedsandel på over 10 %. I Tyskland er specialbutikkerne praktisk talt forsvundet. 3. 1. 6. I Tyskland er de ugentlige markeder stadig et vigtigt indkøbssted med 12 til 15 % af salget, og de har kunnet bevare denne andel i de sidste ti år. I Frankrig gik de ugentlige markeders andel af salget ned fra 24,6 % i 1988 til 21,7 % i 1995. Men også her har man i den senere tid kunnet konstatere en stabilisering. I Sydeuropa tegner markederne sig for ca. 25 % af salget. 3. 1. 7. I de senere år har forbrugerne vist en stigende interesse for at købe direkte hos producenten (ab mark eller ab gård eller i nogle tilfælde i gårdbutikker). For nogle enkelte produkters vedkommende som jordbær og asparges kan det direkte køb antage et betydeligt omfang. Alt i alt anslås denne indkøbsmådes andel af salget at ligge på mellem 2 og 7 % og i Østrig endnu højere. Særligt med den voksende efterspørgsel efter økologiske frugter og grøntsager er den direkte afsæt- nings andel af salget traditionelt meget stor; over halvdelen af produktionen anslås at blive solgt direkte til forbrugeren. 3. 1. 8. Der er mange forskellige årsager til den voksen- de koncentration inden for levnedsmiddeldetailhandelen og til supermarkedernes, hypermarkedernes og lavpris- varehusenes voksende andel af salget af friske frugter og grøntsager. Betalings- og leverancefordele fremføres ofte som argument for den vedvarende koncentrationsten- dens. En vigtig grund til lavprisvarehusenes fremtrængen er imidlertid også, at forbrugerne køber friske produkter langt mindre hyppigt. Job og andre forpligtelser betyder, at mange forbrugere ikke længere er parate til — ud over det ugentlige eller to gange ugentlige storindkøb — også dagligt at købe friske produkter. 3. 1. 9. Det er interessant at bemærke, at forbruger- rundspørger tegner et andet billede af indkøbsvaner. Generelt overvurderer forbrugerne kraftigt de ugentlige markeders betydning. En stor andel af forbrugerne hævder, at de foretrækker at foretage deres indkøb på det ugentlige marked. Alle andre indkøbssteder betragtes med meget mindre sympati. Men de præferencer, der gives udtryk for, afspejles i realiteten ikke i valget af indkøbssted. De fleste forbrugere er ikke parate til at investere den nødvendige tid i at købe ind på markedet. Det fremgår af undersøgelser i Frankrig (Ctifl, 1996) og Tyskland (CMA, 1997). 3. 1. 10. De fordele, der tillægges supermarkeder og hypermarkeder, er ikke overraskende tidsbesparelsen (muligheden for at kombinere indkøb af fødevarer med andre indkøb), muligheden for selv at vælge og endelig den lavere pris. Det store udbud af friske frugter og grøntsager fremhæves som en særlig fordel ved hypermarkeder. De ugentlige markeder fremhæves til gengæld for deres bedre kvalitet, friske varer, store udvalg, pålidelighed og menneskelige kontakt. Forbru- gerne fremfører, at de foretrækker det ugentlige marked, men går dog — i modstrid med deres udsagn — af bekvemmelighedsmæssige grunde mere og mere hyppigt i supermarkeder eller lavprisvarehuse. 3. 1. 11. De ovennævnte bemærkninger om ind- købssteder går udelukkende på husholdningernes for- brug. Det ikke-husholdningsmæssige forbrug (storfor- brugerne) tegner sig for en mindre andel af salget af friske frugter og grøntsager i forhold til andre levnedsmiddelgrupper, men er dog hurtigt ved at vinde terræn. 3. 2. De forudgående led i distributionskæden 3. 2. 1. Ændringerne inden for levnedsmiddeldetail- handelen er en af de væsentligste årsager til tilpasninger i de forudgående led. Der er også foregået enorme strukturændringer inden for engroshandelen for frugt og grøntsager. Leverandørerne til de store detailhandels- virksomheder må kunne tilbyde store partier. Mange mellemstore frugt- og grøntsagsengroshandlere har mis- tet traditionelle kunder — de regionale indkøbscentraler — hovedsagelig som følge af centraliseringen af detail- handelens indkøb. Endvidere forsøger mange store europæiske detailhandlere at købe så direkte som muligt fra producenterne. Engroshandlere vil fremover kun være nødvendige som leverandører af logistik, tjeneste- ydelser eller som forsyningskilde i en nødsituation. De små engroshandlere specialiserer sig enten i leverancer til store forbrugere (restauranter, kantiner) eller til de stadig færre specialbutikker og til de ugentlige markeder. 30. 3. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 95/39 3. 2. 2. Engroshandelsmarkederne har tabt terræn i de senere år. De store kæder hører praktisk talt ikke længere til deres kundekreds. I Storbritannien anvender butikskæder sågar engrosmarkedet til at komme af med overskud. Dette øger prisudsvingene på engrosmarke- derne. I Tyskland afsættes knap 30 % af mængden af friske frugter og grøntsager via engrosmarkeder. I Frankrig og især i de sydeuropæiske lande er procentsat- sen langt højere. Ifølge Mercasa tegnede engrosmarke- derne sig i Spanien i 1996 for 60 % af det nationale salg af frugt og grøntsager. 3. 2. 3. Inden for EU er der forskelle på de enkelte aktørers handelsfunktioner. Distributionskanalerne i Sydeuropa er således ofte meget lange og uoverskuelige, mens de i Storbritannien er meget korte. I alle lande er der en tendens til at gøre distributionskanalerne kortere. Aktører, som ikke leverer nogen egentlige tjenesteydel- ser, udgår i distributionskæden. Unødvendige aktiviteter som f. eks. ompakning af varer undgås, idet producenter- ne eller deres sammenslutninger fra starten udbyder varerne i den ønskede emballering. 3. 2. 4. Bedrifts- og producentsammenslutningsstruk- turen har ligeledes ændret sig. Bedrifternes og producent- sammenslutningernes gennemsnitlige omsætning er ble- vet større. Denne koncentrationsproces kan imidlertid ikke sammenlignes med den, der kan registreres inden for detailhandelen. Den hollandske sammenslutning af producentorganisationer VTN (Verenigde Tuinbow- veilingen Nederland, 1996), er i en vis grad en undtagelse herfra. Producentorganisationernes hovedopgave er at samle udbuddet i tilstrækkeligt store partier. Den organi- serede detailhandel ønsker ofte partier, som muliggør landsomfattende salg. Denne størrelsesorden kan de fleste producentorganisationer dog ikke nå op på. 3. 2. 5. Der findes også producentorganisationer, som ikke er i direkte kontakt med den organiserede detailhan- del. Detailhandelen får så sine forsyninger fra specialise- rede engroshandlere, der undertiden leverer til de samme kunder. Dermed bliver det egentlige mål om en samling af udbuddet ikke nået fuldt ud. 3. 2. 6. En styrkelse af producentorganisationerne har altid været et væsentligt mål for den fælles markedsord- ning for frugt og grøntsager. Ved at stille midler til rådighed til driftskapitalen støtter EUGFL anerkendte producentorganisationer, som leverer direkte til den organiserede levnedsmiddeldetailhandel. Andelen af den produktion, der afsættes via producentorganisationer, er dog hidtil kun steget i nogle lande. I Storbritannien, Holland, Danmark og Belgien er den sågar faldet, mens den i Tyskland skal have forholdt sig stabil. Kun i Danmark, Holland og Belgien overstiger producentorga- nisationernes andel af frugt og grøntsagssalget 50 %. Ifølge Kommissionens rapport »Landbrugets stilling i Den Europæiske Union 1995« er andelen af den afsatte mængde særlig lav for grøntsagers vedkommende, ofte under 20 %. 3. 2. 7. Handelen stiller sig i nogle tilfælde kritisk til den finansielle støtte til producentorganisationer, som indgår i den nye markedsordning. Det frygtes, at denne støtte kunne sætte producentorganisationerne i stand til at tilbyde tjenesteydelser billigere end handelsvirk- somheder. 4. Handelens indflydelse på udbuddet af frugt og grøntsager 4. 1. Varesortiment 4. 1. 1. Alle aktører i markedsføringskæden — produ- centen, den handlende og forbrugeren — har indflydelse på udbuddets sammensætning. Handelens indflydelse ses der ofte mere kritisk på end de andre aktørers. Forbrugerne anklager de handlende for at foretrække visse produkter, som ikke svarer til, hvad de ønsker. Et klassisk eksempel på dette var hollandske tomater, som blev solgt på det tyske marked i 80’erne, hvor grossisternes præferencer i henseende til oprindelse klart adskilte sig fra forbrugernes. Dette viste imidlertid også, at klare forbrugerpræferencer ikke kan ignoreres i det lange løb. 4. 1. 2. Risikoen for at forbrugerønsker blive ignoreret over et længere tidsrum er meget større, hvis der kun findes et begrænset antal alternative salgssteder. Dette berører lande med en kraftig koncentration inden for levnedsmiddeldetailhandlen, hvor virksomhedernes indkøb hovedsagelig centraliseres, og hvor specialbutik- ker, ugentlige markeder og mindre selvstændige levneds- middelbutikker ikke har nogen nævneværdig markeds- andel. 4. 1. 3. Der er mange eksempler på den organiserede detailhandels indflydelse på udviklingen i forbruget af forskellige typer frugt og grøntsager. Lavprisvarehusene fører kun et meget begrænset udvalg af friske produkter. Stigningen i det tyske forbrug af bananer efter 1983 og af radiser hen imod slutningen af 80’erne hænger f. eks. sammen med, at disse produkter blev medtaget i lavprisvarehusenes sortiment. I Storbritannien mener English Mushroom Board, at stigningen i forbruget af friske champignon kan tilskrives de store detailhandels- virksomheders (major multiples) pris- og reklamestrate- gi. På den anden side stagnerer forbruget af produkter, som er vanskelige at sælge i supermarkeder (f. eks. kirsebær, bærfrugter). 4. 1. 4. Med detailhandelsvirksomhedernes stadigt større nationale indkøb er der desuden en fare for, at regionale produktsortimenter bukker under. Hvis produktionen i et særligt område ikke er tilstrækkelig stor til et nationalt indkøbsprogram, vil produktet blive købt i et andet, fjernt beliggende produktionsområde. For overhovedet at kunne blive godkendt som 4. 1. 5. leverandør til levnedsmiddeldetailhandelen må der un- C 95/40 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 98 dertiden investeres kraftigt. Endvidere opkræves der forskellige former for afgifter i form af rabatter eller bidrag til reklameomkostninger. Denne praksis er mere udbredt i Tyskland end i de øvrige medlemslande, og den forekommer også i Frankrig. I Storbritannien stiller den organiserede detailhandel derimod ofte strenge kvalitets- og hygiejnekrav samt leveringsbetingelser, som kan variere fra den ene leverandør til den anden. 4. 1. 6. Eftersom det er de store detailhandelsvirk- somheders erklærede mål kun at have få leverandører, er producenterne tvunget til at samarbejde med godkendte leverandører. Sådanne leverandører kan være produ- centorganisationer, engroshandlere eller sågar større, individuelle producenter. I Storbritannien er det ofte sidstnævnte gruppe. 4. 1. 7. Med hensyn til kvalitetsaspektet: mange typer frugt og grøntsager har kun en tilfredsstillende smag, hvis de høstes, når de er modne. De fleste forbrugere kender ikke til dette kvalitetskendetegn. Modne produk- ter må håndteres forsigtigt og sælges hurtigt. Dette betyder højere logistikomkostninger for producenter og distributører. Medmindre der kan opnås en højere pris for sådanne varer, er der ikke noget incitament til at udbyde dem. Dilemmaet er indlysende: forbrugerne er kun villige til at betale mere, hvis der garanteres en bedre kvalitet, og leverandørerne er kun villige til at levere den ønskede kvalitet, hvis de får en passende fortjeneste. De italienske ferskenproducenter gør op- mærksom på dette dilemma. Det samme gælder for forbrugernes ønske om miljøvenlig produktion. 4. 1. 8. Inden for andre levnedsmidler har denne situa- tion ført til indførelse af mærker. Mærker får også større og større betydning i forbindelse med friske frugter og grøntsager. Særlig i Storbritannien sælges friske frugter og grøntsager ofte under et varemærke med detaljerede produktionsoplysninger. I de sidste to år har næsten alle Tysklands største levnedsmiddeldetailvirksomheder indført deres egne varemærker. Producenterne betragter denne udvikling med blandede følelser, fordi disse mærker konkurrerer med de enkelte producenters eller producentsammenslutningernes anstrengelser for at dif- ferentiere deres egne produkter. Det offentlige kunne hjælpe hér ved at indføre certificerede kvalitetsgarantier. 4. 1. 9. De britiske supermarkedskæder forekomme imidlertid at have lagt stilen om for nylig, idet de ikke mere lægger vægt på produkternes anonymitet. Målet er nu tværtimod at forbedre produktets image ved at angive producentens navn. »Der er ikke mange producenter, som vil sætte deres navn på et dårligt produkt«, sagde en repræsentant for en kæde, der sælger løg med angivelse af producentens navn. Markedsunder- søgelser i andre lande peger også i denne retning. I 1996 sagde 59 % af de adspurgte forbrugere, at de ville have købt flere friske frugter og grøntsager, hvis de havde kendt navnet på producenten. I 1989 gjaldt dette kun for 46 % af de adspurgte. 4. 2. Prisdannelse 4. 2. 1. Der kan i denne udtalelse ikke foretages en omfattende undersøgelse af avancerne på friske frugter og grøntsager i de enkelte EU-medlemsstater. Følgende oplysninger er især baseret på undersøgelser i Frankrig, Tyskland og Storbritannien. Bemærkningerne går på den samlede avance (den samlede avance defineres som forskellen mellem producent- og forbrugerpris), idet en opdeling i engroshandel- og detailhandelsavance i de fleste tilfælde ikke er mulig. Det kan dog antages, at detailhandel-avancen er den langt vigtigste komponent. Eksempelvis udgør engroshandel-avancens andel i Tysk- land kun 20 % af den samlede avance, og i Frankrig er tallet 20-35 % for grøntsagers vedkommende. Avancen beregnes både i procent og i absolutte tal. 4. 2. 2. Det er meget vanskeligt at foretage en sammen- ligning mellem de forskellige EU-medlemsstater på grund af de forskellige kilder og oplysningernes varierende kvalitet. Der kan dog fastslås systematiske forskelle. Man kan således gå ud fra, at avancen tenderer mod at være lavere i lande, hvor lavprisvarehuse har en stor markedsandel (f. eks. Tyskland). 4. 2. 3. Generelt kan det siges, at avancen stiger, jo mere behandling varen kræver, og jo mere vægt, der lægges på kvalitet (f. eks. i de store detailbutikker i Storbritannien, der ofte betragtes som eksemplariske i den henseende). 4. 2. 4. For produkter af stor værdi (asparges, jordbær osv. ) er relativt lave avancer på 50-70 % reglen. I absolutte tal er avancen imidlertid større end for produkter af ringe værdi. Der er ofte tale om letfordærve- lige produkter, som kun er på hylderne i en kort periode. Dette indebærer høje distributionsomkostninger. 4. 2. 5. Avancen på produkter af lav værdi (æbler, kål osv. ) ligger ofte på langt over 100 %, og for særligt billige produkters vedkommende (gulerødder, løg osv. ) langt over 200 %. Avancen i absolutte tal er imidlertid lavere end på produkter af større værdi. Hovedsagelig drejer det sig for denne gruppe om produkter, der er forholdsvis længe på hylderne. 4. 2. 6. Dette betyder, at producenternes andel af forbrugerprisen er høj, når der er tale om produkter af stor værdi (f. eks. 60 % for asparges i Tyskland), og lav, når der er tale om produkter af lav værdi (f. eks. knap 20 % for hvidkål i Tyskland). 4. 2. 7. Avancen på det samme produkt kan variere fra den ene medlemsstat til den anden, alt efter hvor efterspurgt det er. Således er den samlede avance på julesalat lavere i Frankrig end i Tyskland, da salget af julesalat i Frankrig er 10 gange større end i Tyskland. 30. 3. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 95/41 4. 2. 8. En mere langsigtet betragtning viser, at produ- centens andel af forbrugerprisen er faldet kraftigt. Mens i producentens andel af forbrugerprisen på hvidkål begyndelsen af 50’erne stadig var over 50 %, udgjorde den i 70’erne kun 33 %. Den er siden faldet til 18 %. 4. 2. 9. Når der er tale om friske produkter med store prisudsving, er den kortsigtede udvikling i avancen af særlig betydning. I forbindelse med nogle produkter, hvor prisen 4. 2. 10. varierer meget, f. eks. blomkål og asparges, er der en snæver sammenhæng mellem producent- og forbruger- priser. For andre produkters vedkommende, f. eks. hovedsalat, er der ikke denne sammenhæng. 4. 2. 11. Ugunstige vejrforhold eller naturkatastrofer kan få priserne til at stige så meget, at den absolutte avance rent faktisk må sættes ned. Dette skete for porrers vedkommende under kuldeperioden i Nordeuropa i julen 1996. 4. 2. 12. På den anden side kan visse lagerbeholdninger give anledning til en betydelig stigning i avancen. De europæiske lagre af æbler var uventet høj i januar 1997. Der blev derfor gjort forsøg på at fremme salget gennem en nedsættelse af producentpriserne. Dette førte imidlertid blot til en priskrig og ikke til en stigning i efterspørgslen. Selv om de lokale producentpriser var faldet kraftigt siden midten af januar, bevægede detail- priserne sig ikke. I forbindelse med produkter som f. eks. æbler, 4. 2. 13. hvor priserne er relativt faste i detailleddet, kan forbru- gerne således ikke på kort sigt reagere på ændringer i udbudsforholdene. Resultatet er et øget prispres i de forudgående led og således en større fortjeneste for detailhandlerne. Detailhandelens modstand mod pris- nedsættelser og det pres, den lægger på producenterne, er taget til i de senere år og vil sandsynligvis blive endnu større. 4. 2. 14. Det lader til, at hyppige udsving i auktionspri- serne på frugt og grøntsager bliver mere og mere generende for detailhandelens opkøbere. De store detail- handelsvirksomheder tenderer derfor mod at indgå prisaftaler for en længere periode. I nogle tilfælde forlanger de sæsongennemsnitspriser baseret på produk- tionsomkostningerne plus en »normal« avance (»cost price plus«). 4. 3. Levnedsmiddeldetailhandelens krav i forbindelse med prisdannelsen 4. 3. 1. De førende detailhandlere kræver stadig større prisstabilitet og sikkerhed af deres leverandører. Auk- tionsordninger er genstand for kritiske undersøgelser, og ugentlige eller mere langsigtede prisaftaler eller sågar sæsongennemsnitspriser vinder terræn. 4. 3. 2. Prisudsvingene på auktionerne varierer, alt efter om produktet kan lagres, eller om det hurtigt fordærves. I forbindelse med de letfordærvelige produk- ter skyldes prisudsvingene normalt skiftende udbud, mens spekulation spiller en større rolle i forbindelse med de mere holdbare produkter. Generelt kræver auktionssystemet stor fleksibi- 4. 3. 3. litet i detailhandelen. Det er vanskeligt at indgå langsigte- de, faste prisaftaler for produkter, hvor udbuddet varierer meget. 4. 3. 4. Faste prisaftaler med supermarkedskæder fører til mindsket markedsgennemsigtighed, da de enkelte kunder tilbydes forskellige priser og vilkår ud fra deres markedsposition. (høstprognoser, 4. 3. 5. Det må antages, at handelsleddet normalt er bedre informeret om markedssituationen end producen- terne og deres sammenslutninger. Oplysninger om lagerbeholdninger, efter- markedet spørgselstendenser osv. ) er således meget vigtige, for at producenterne kan føre succesrige salgsforhandlinger. Organiseringen og finansieringen af markedsinforma- tionssystemer for producenter er meget forskellig fra den ene medlemsstat til den anden. I Frankrig er det f. eks. en afdeling under Landbrugsministeriet, der indsamler og udbreder den slags information. I Tyskland skal producenterne selv finansiere systemet. I nogle medlemslande findes der overhovedet ingen markedsin- formationsinstanser. 5. Perspektiver og konklusioner 5. 1. ØSU anlægger — ligesom Kommissionen i grøn- bogen om handel — det realistiske synspunkt, at der foregår en uafvendelig koncentration inden for den europæiske levnedsmiddelhandel. Det kan sågar forven- tes, at koncentrationen vil blive endnu større, og at prisaftaler vil vinde mere og mere frem. Supermarkeder, hypermarkeder og lavprisvarehuse vil fortsat øge deres andel af salget af friske frugter og grøntsager i alle de europæiske lande, omend denne udvikling ikke vil forløbe lige hurtigt i de forskellige medlemsstater. 5. 2. ØSU mener, at der er behov for politiske ramme- betingelser for at holde koncentrationsprocessen i detail- handelen inden for rimelige grænser. Desuden må producenternes position over for de store detailhandels- organisationer yderligere styrkes — også for at yde hjælp til selvhjælp. Det er den eneste måde, hvorpå man kan forhindre klare markedsfiaskoer og samfundsmæs- sigt set uønskede udviklingstendenser og misbrug (fx meget lange betalingsfrister, godkendelsespenge) samt sikre, at alle former for detailsalgssteder fortsat kan tilbyde forbrugerne et bredt udvalg af frugt og grønt- sager. 5. 3. ØSU er desuden bekymret for, at den organisere- de levnedsmiddeldetailhandel ikke eller ikke hurtigt nok tilpasser prisen på letfordærvelige varer som frugt og C 95/42 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 98 grøntsager til ændringer i udbuddet og efterspørgslen. Derved kan der danne sig usælgelige restpartier, eller producenterne må acceptere store indkomsttab. 5. 4. ØSU understreger faren for, at den voksende koncentration af indkøb inden for de førende distribu- tionsorganisationer vil mindske udvalget af frugt og grøntsager og medføre, at regionale specialiteter forsvin- der fra hylderne til skade for de lokale producenter og forbrugere. Hermed vil der være et incitament til at standardisere produkternes præsentationsform og holdbarhed, hvilket imidlertid vil gå ud over smagen. Det kan ganske vist forventes, at specialbutikkerne og de ugentlige markeder i stigende omfang vil tilbyde regionale sortimenter ud over deres internationale pro- dukter, men salget af regionale produkter bør ikke begrænses til disse udsalgssteder. Det kan ikke accepte- res, at forbrugerne forholdes produkter, fordi der ikke er tilstrækkelige mængder til et nationalt indkøbsprogram, eller fordi »godkendelsespenge« forhindrer dette. I henhold til EU’s markedsordninger for frugt og 5. 5. grøntsager skal den nationale oprindelse klart angives, hvilket ØSU anser for rigtigt, og den går ind for at opretholde denne bestemmelse uden ændringer. Endvi- dere bør høsttidspunktet oplyses. Det er imidlertid ikke sikkert, om disse bestemmelser håndhæves korrekt ved hjælp af kontrol og sanktioner. Dette kan også hænge samme med, at denne ønskværdige mærkning ikke er obligatorisk for mange andre levnedsmidlers vedkom- mende. Kommissionens initiativer til at indføre beskytte- de oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser må hilses velkomment. Det er imidlertid slående, hvor længe disse programmer har været om at komme i gang, og hvor lidt kendskab der er til oprindelsesbetegnelser og lokale betegnelser. I nogle medlemslande har disse EU-beskyttelsesordninger hidtil været en fiasko. 5. 6. ØSU er bange for, at markedsgennemsigtigheden for netop friske produkter som frugt og grøntsager kan blive dårligere. Dette ville svække producenternes position. På dette felt har Kommissionen hidtil kun indsamlet den information, der er nødvendig for mar- kedsforvaltningen. Derfor bør man også undersøge Bruxelles, den 28. januar 1998. muligheden for at stille markedsoplysninger til rådighed for markedsaktørerne, f. eks. på det stadig vigtigere område, som økologiske produkter udgør; i den forbin- delse bør man være opmærksom på at sikre en afbalance- ret omkostningsfordeling. 5. 7. ØSU anerkender, at der med reformen af mar- kedsordningen for frugt og grøntsager er blevet taget skridt til at styrke producenternes og deres organisatio- ners position. I betragtning af efterspørgselskoncentra- tionen er en samling af udbuddet via producentorganisa- tionerne mere hastende end nogensinde. Driftskapitalen og de operationelle programmer bør anvendes til at forbedre producentorganisationernes konkurrenceevne og dermed deres produkters. 5. 8. ØSU påpeger, at avancen fremover vil komme til at afhænge meget af produkternes kvalitet og af de kvalitetsprogrammer, producenterne/de handlende anvender. Levnedsmiddelmærkning og novel food- forordningen (1) samt kvalitetsnormer for frugt og grønt- sager er særlig vigtige her. Der må udvikles en ensartet strategi for kvalitetssikring, især inden for distributions- organisationerne. Det er den eneste måde, hvorpå man kan sikre, at »højere« kvalitet når frem til forbrugerne og honoreres passende. 5. 9. Endelig plæderer ØSU for, at man gør forbruger- ne mere opmærksomme på deres — betydelige — muligheder for at virke ind på udbud og priser. Præferen- cer, som der kun gives udtryk for i uforpligtende rundspørger, har absolut ingen effekt på markedet og kan sågar virke modsat det tilsigtede. Men forbrugerne kan øve en effektiv indflydelse gennem deres indkøbsad- færd og valg af indkøbssted. Forbrugerne bør også oplyses om produktionsmetode, produkternes kvalitet og sundhedsmæssige værdi. De unge er her en særlig vigtig målgruppe. Endvidere er øget uddannelse og videreuddannelse af butikspersonalet og bedre oplys- ninger om f. eks. regionale produkter og levnedsmiddelk- valitet selvfølgelig i både producenternes og forbrugernes interesse. (1) Forordning (EF) nr. 258/97 af 27. 1. 1997. Tom JENKINS Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg