title: Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Kommissionens meddelande: 'Att främja lärlingsutbildning i Europa'"

eurovoc_concepts:
apprenticeship
job creation
vocational education
vocational training
young worker

text: 30. 3. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 95/45 men anser att frågan bör bli föremål för ett SLIM-projekt för att fastställa huruvida vinsterna motsvarar de mer- kostnader som detta medför för företagen och myndighe- terna. Bryssel den 28 januari 1998. Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Tom JENKINS Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om ”Kommissionens meddelande: ‘Att främja lärlingsutbildning i Europa‘” (98/C 95/12) Den 23 juni 1997 beslutade kommissionen i enlighet med artikel 198 i EG-fördraget att rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovanna¨mnda meddelande. Sektionen för sociala frågor och familje-, utbildnings- och kulturfrågor, som ansvarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 15 januari 1998. Föredragande var Gérard Dantin och medföredragande José Isaı´as Rodrı´guez Garcı´a Caro. Vid sin 351:a plenarsession den 28-29 januari 1998 (sammanträdet den 28 januari 1998) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 105 röster för, 2 emot och 5 nedlagda röster. 1. Inledning 1. 1. Vid sitt möte i Florens den 21-22 juni 1996 bad Europeiska rådet kommissionen att genomföra en undersökning om ”lärlingsutbildningens roll i främjan- det av nya arbetstillfällen”. 1. 2. Denna begäran var ett uttryck för stats- och regeringschefernas vilja att genom utbildning bekämpa ungdomsarbetslösheten, särskilt bland ungdomar under 25 år, vilken för närvarande ligger kring 20 %. Utredningen visar att man genom att främja 1. 3. lärlingsutbildning kan lindra detta problem. Enligt utredningen ger lärlingsutbildning verkligen bättre möj- ligheter till anställning, eftersom den genomsnittliga arbetslösheten är lägre bland de ungdomar som fullgjort sin lärlingsutbildning framgångsrikt. nen och tydliga utvecklingstendenser i de olika medlems- staterna och betonar de olika lärlingsutbildningarnas särdrag och de målsättningar som finns för dem: — Minska klyftan mellan skolan och arbetsplatser. — Att komma närmare marknadens behov. — Att främja flexibilitet och rörlighet. — Att kämpa mot social utslagning. — Att höja nivån för examensbevis för lärlingar. — Att ge lärlingar tillträde till högskoleutbildning. 1. 4. 2. följande fem nyckelpunkter: Vad gäller åtgärder föreslås i meddelandet — Utvidga och utveckla nya former av lärlingsutbild- ning. — Höja kvaliteten på lärlingsutbildning. — Främja rörligheten för lärlingar. — Engagera arbetsmarknadens parter. — Mot verkliga strategier inom lärlingsutbildning. Kommissionens meddelande, som gått på remiss 1. 4. till ESK, redogör för studien och lägger fram åtgärdsförs- lag i fem nyckelpunkter. 2. Allmänna kommentarer Vad gäller studien, vilken baseras på olika 1. 4. 1. informationskällor, stöder sig meddelandet på situatio- 2. 1. Kommittén vill uttrycka sin tillfredsställelse med det initiativ som togs av Europeiska rådet i Florens och som nu ger upphov till kommissionens meddelande. C 95/46 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 30. 3. 98 2. 1. 1. Kommittén noterar med intresse den nyskapa- de karaktären i meddelandet som vid rätt tillfälle tar upp detta koncept och följer de riktlinjer som redan lagts fram av kommissionen i vitboken om utbildning ”Lära och lära ut: På väg mot kunskapssamhället” och som kommittén har givit sitt stöd (1). 2. 2. Det är kommitténs bedömning att lärlingsutbild- ning, om den utvecklas kvantitativt och kvalitativt, är ett sätt att skaffa sig kvalifikationer som tack vare sina särdrag effektivt kan bidra till att ge arbete. Detta inbegriper vissa andra former av yrkesutbildning där företag medverkar aktivt i utbildningen. Lärlingsutbild- ning är ett led i de ungas yrkesutbildning, och dess bidrag till att ge bättre kvalifikationer främjar också ekonomisk utveckling. Det är emellertid nödvändigt att konstatera att utbildningspolitiken inte kan ersätta en aktiv arbetsmarknadspolitik utan bara kan utgöra ett stöd för arbetsmarknadspolitiken, särskilt inom ramen för en aktivt genomförd lärlingsutbildning som motsva- rar de ungas färdigheter och ambitioner. 2. 3. I en lärlingsutbildning deltar ett företag och en utbildningsinrättning i en utbildningsprocess som äger rum på både företaget och skolan. Det som skiljer inlärningsprocessen från en vanlig yrkespraktik är att företaget har den viktigaste rollen i genomförandet av yrkesutbildningen. Härigenom kan en lärlingsutbild- ning, särskilt inom hantverkssektorn, bidra till att främja företagarandan. 2. 4. Kommittén stöder meddelandets innehåll med reservation för de kommentarer som givits ovan och några kommentarer och förslag som följer. 3. Särskilda kommentarer 3. 1. I meddelandet, särskilt i kapitel 2, belyser kom- missionen ett begränsat antal pågående reformer som genomförs av medlemsstaterna för att göra lärlingsut- bildningen effektivare. Beträffande detta kapitel vill kommittén framföra följan- de kommentarer: 3. 1. 1. M i n s k a k l y f t a n m e l l a n s k o l o r o c h a r b e t s p l a t s e r Detta är nödvändigt för att överbrygga det gap som kan finnas mellan teoretisk undervisning och praktiska tillämpningar och för att befordra en tillnärmning mellan utbildningen och lediga arbetstillfällen samt mellan utbudet och efterfrågans krav. Att minska klyftan mellan skolor och arbetsplatser bidrar till att utbildningen närmar sig marknadens behov; det första är ett nödvändigt villkor för det senare. Ett av lärlingsutbildningens utmärkande drag är just att utbildningsprogrammen, som bör utarbetas i nära samarbete mellan ett företag eller en bransch och en skola, också måste utformas på ett sådant sätt att framtida utveckling tas i beaktande och så att lärlingsut- bildningen utgör ett första steg mot ett livslångt lärande för den enskilde lärlingen. 3. 1. 2. A t t f r ä m j a f l e x i b i l i t e t o c h r ö r - l i g h e t Att välja en bred utbildning, som undviker att man begränsar sig alltför hårt till ett fack, gör det möjligt för individen att utveckla sig och att anpassa sig. Stöd till europeisk rörlighet bör i första hand genomföras inom de ekonomiska och juridiska områdena. 3. 1. 3. A t t k ä m p a m o t s o c i a l u t s l a g n i n g Såsom betonas i meddelandet kan lärlingsutbildningen bidra till kampen mot social utslagning genom att det speciella utbildningssystem som den utgör i sig bidrar till social integration. En speciell aspekt av lärlingsutbildningen förtjänar att nämnas. Utbildningsformen bidrar till att minska misslyckanden i skolan på olika nivåer av utbildningssys- temet. Genom en välavvägd blandning av teoretiska och praktiska inslag, det vill säga genom att förena teoretisk förklaring med praktisk tillämpning kan den med framgång rikta sig till ungdomar som i liten utsträckning attraheras av i huvudsak teoretisk utbildning. Genom att förklara teorin med utgångspunkt i praktik och yrkeskunnande gör lärlingsutbildning det möjligt att inom ramen för utbildningsprogrammet stödja ungdo- mar för vilka en undervisning som bara täcker det teoretiska kunnandet inte skulle ha lett till framgångsrika studier. För att förbättra möjligheterna till framgång för dessa åtgärder bör man dessutom i slutet på utbildningen införa ett effektivt system för uppföljning och rådgivning för lärlingarna. 3. 1. 4. A t t h ö j a n i v å n p å e x a m e n s b e v i s f ö r l ä r l i n g a r Kommittén delar åsikten att det är nödvändigt att bättre integrera lärlingsutbildningen i det allmänna utbildningssystemet och att utsträcka det till att omfatta utbildningar ända upp till högskolenivå (t. ex. diploming- enjörsutbildningar), med hänsyn tagen till de nationella yrkesutbildningingssystemen i de olika medlemssta- terna. Detta är motiverat av följande skäl: (1) Se ”Vitbok från kommissionen om utbildning Lära och lära ut: På väg mot kunskapssamhället” särskilt punkt II, A (KOM(95) 590 slutlig och EGT C 295, 7. 10. 1996). — Genom att begränsa lärlingsutbildningarna till lägre utbildningsnivåer ger man dem en belastning i form av lägre status. Det gör det svårare att öka 30. 3. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 95/47 omfattningen av det här sättet att tillägna sig kvalificerande kunskap, vilket minskar den effekt det kan ha på inträde på arbetsmarknaden och därigenom på sysselsättningen. Kostnadsminskningen kan uppnås genom att lärlingarna inte tvingas genomgå sådan utbildning som de redan erhållit. Detta förutsätter att man känner till lärlingarnas utbildningsnivå när de inleder sin lärlingsutbildning. — Den fortlöpande och accelererande utvecklingen av produktionsapparaten och av behov av service kräver en allt mer kvalificerad arbetskraft. Lärlingsutbild- ningen måste svara mot dessa behov för att ge ett ökande antal människor tillgång till kvalifikationer genom att de tillägnar sig kunskaper som lärlingsut- bildningen erbjuder utöver vad traditionell utbild- ning innehåller. Dessutom kan lärlingsutbildningen göra det möjligt för människor att få tillgång till ett livslångt lärande. 3. 2. Fem nycklar till en mer effektiv lärlingsutbildning 3. 2. 1. U t v i d g a o c h u t v e c k l a n y a f o r m e r a v l ä r l i n g s u t b i l d n i n g 3. 2. 1. 1. I meddelandet hävdar man att lärlingsutbild- ning allmänt sett är överrepresenterad i sektorer för vilka utvecklingsperspektiven är relativt begränsade. De utsikter till förbättrad social status som lärlingsut- bildningen erbjuder är en del av dess attraktionskraft, något som även är oskiljaktigt förenat med idén om yrkesutbildning i allmänhet. Ansträngningarna att skapa en likvärdig status med andra utbildningsformer förut- sätter att alla slag av yrkesutbildning uppvärderas. Kommittén anser att utvidgningen av lärlingsutbildning- en och dess utveckling i riktning mot nya yrken till fullo kan realiseras endast om den inte är ett mål i sig. Det är nödvändigt att det efter utbildningens slut genom olika antagningssystem ges möjligheter att fortsätta studierna, bl. a. i riktning mot universitetsstudier. Det är därför också nödvändigt att man identifierar och därefter konkretiserar möjligheterna till kontinuitet mellan lär- lingsutbildningen och andra utbildningsformer. Detta är en viktig förutsättning för att höja lärlingsutbildningens anseende och öka dess attraktionskraft. Termen ”överrepresenterad” verkar inte vara lyckligt vald. Det skulle på goda grunder vara bättre att kalla situationen för en ”obalans” vad gäller förekomsten av lärlingsutbildningar i ekonomins olika sektorer. 3. 2. 1. 2 Denna obalans minskar lärlingsutbildningens anseende. Ett genombrott för lärlingsutbildningar inom yrken som traditionellt sett i mindre utsträckning har haft lärlingar skulle rätta till denna obalans och erbjuda en utveckling som ligger nära marknadens behov. Lärlingsutbildningens relativt låga anseende i vissa medlemsstater kan förklaras av många faktorer. Utveck- lingen av samhället, ekonomin och dess sektorer gör det nödvändigt att söka nya former och genomförandemo- deller för lärlingsutbildningar. Det vore lämpligt: — att förbättra lärlingsutbildningens nuvarande for- mer, särskilt med hjälp av spridning av de bästa metoderna, — att utveckla nya former av sådan utbildning med hänsyn tagen till särdrag i olika länder och branscher inom ramen för ett system för uppmuntran som det återstår att utforma, och — att utvidga den till andra ekonomiska sektorer och nya kvalifikationsnivåer. — Bibehållna eller rentav stärkta ekonomiska incita- ment kan bidra till att sätta igång en dynamisk utveckling. Dessa incitament måste särskilt beakta pedagogiska kostnader och bl. a. rikta sig till små och medelstora företag med högteknologisk inriktning, nya, framväxande branscher eller branscher där utbudet av lärlingsutbildning överstiger efterfrågan. Förfaranden för att utvärdera resultaten skulle emel- lertid gagna denna process. — Det finns ett behov av större flexibilitet, i betydelsen en ständigt pågående anpassning av undervisnings- strukturerna. Detta behov gäller dock endast utbild- ningens kvalitet och innebär inte något eventuellt ifrågasättande av de bestämmelser som rör skyddet av lärlingarna. Detta är anledningen till att medlems- staterna bör främja åtgärder som gör undervisningen mindre påfrestande genom att införa system för uppvärdering av den utbildning som erhålls. — Lärlingsutbildningen bör utvidgas till alla ekonomis- ka sektorer — till dem där lärlingsutbildning för närvarande inte förekommer och till framväxande sektorer. Det ekonomiska åtagande som en lärling gör kan i vissa fall minskas genom att rikta in ansträngningarna på en välplanerad pedagogik och utbildningens längd. Efter att ha sagt detta vill kommittén uttryckligen betona att detta inte får ske på bekostnad av målet att grundutbildningen skall vara så bred som möjligt och av så god kvalitet som möjligt. — Den växande betydelsen av att använda multimedia- verktyg och nya undervisningsmetoder gör att man bör stärka det pedagogiska stödet, också vad gäller den nödvändiga relationen mellan utbildningsperso- nal och lärlingar. Användningen av multimediaverk- tyg får dock inte inverka negativt på principen om en växling mellan klassrum och arbetsplats. C 95/48 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 30. 3. 98 — Kommittén välkomnar kommissionens beslut att göra en kvalitetsundersökning av lärlingsutbildning- en. Vid sidan av kvalitativa aspekter (kartlägga de bästa metoderna, innovationer, faktorer som bidrar till att öka antalet utbildningsplatser, osv. ) skulle det emellertid vara lämpligt att också mäta lärlingsut- bildningens effekter på social integration och syssel- sättning. 3. 2. 2. H ö j a k v a l i t e t e n p å l ä r l i n g s u t - b i l d n i n g e n 3. 2. 2. 1. Varvad utbildning, exempelvis lärlingsut- bildning, hämtar sin styrka från det regelbundna utbytet mellan utbildningsinrättningen, företaget och lärlingen, samt från utbildningens innehåll. Såväl förberedelse av de deltagande som planering av möten och regelbundna utvärderingar av de framsteg som görs i utbildningen medverkar till att höja utbild- ningens kvalitet. I meddelandet borde man därför uttryckligen lägger tonvikten på de avgörande kopplingarna mellan: — å ena sidan lärlingarna och deras familjer och å andra sidan de utbildningsansvariga inom företagen och de lärare som har ansvaret för lärlingarna, för att bland annat göra det möjligt för lärlingarna att utöva inflytande på den egna utbildningens uppläggning, — de utbildningsansvariga inom företagen och lärarna, för att de skall kunna utvärdera de framsteg som görs eller de problem som lärlingen stöter på. Härigenom kan man fullfölja, förändra eller på ett bättre sätt samordna den praktiska och teoretiska utbildningen för att sträva mot ett optimalt resultat. Detta krävs för att det skall kunna skapas stadigva- rande samordningsvinster och överenskommelser om samarbete så att ett klimat av förtroende och kvalitet skall kunna uppstå. De utbildningsansvariga i företagen spelar en central roll när detta sätt att tillägna sig kunskaper används, och därför är det nödvändigt att fastställa vilken status de skall ha. Man måste också precisera vilken roll de skall spela, vilka kunskaper som krävs för arbetet och hur de skall förbereda sig för det, samt ange deras rättigheter och skyldigheter. 3. 2. 2. 2. I lärlingsutbildningen måste man kombinera allmän undervisning med yrkesutbildning anpassad till en pedagogik för varvad utbildning, dvs. en undervisning som tar stor hänsyn till situationen på arbetsplatsen (och i vilken man behandlar förebyggande åtgärder, hygien och säkerhet). På detta sätt blir inte lärlingen fångad i en alltför specialiserad eller stelbent undervis- ning. En sådan pedagogik skapar öppningar mot samhäl- let samt ger utrymme för lagarbete och utveckling av lärlingens självständighet och nyfikenhet. 3. 2. 2. 3. Vid sidan av att den praktiska utbildningen i företaget skall ha höga teoretiska kvaliteter måste den också genomföras på ett sammanhängande och varaktigt sätt. För att uppnå detta är det lämpligt att se till att lärlingen inte utnyttjas för underordnade uppgifter som har endast ringa eller kanske inget samband med den utbildning det är meningen att lärlingen skall erhålla. Härvid bör man bl. a. rikta särskild uppmärksamhet mot de utbildningsansvarigas fortbildning, inte bara ur teknisk synvinkel utan även ur pedagogisk synpunkt. Den kvalitetsgaranti som tillämpas på det här undervis- ningssystemet skulle dessutom möjliggöra en utvärde- ring på permanent basis för att kunna genomföra nödvändiga förändringar. 3. 2. 3. F r ä m j a r ö r l i g h e t f ö r l ä r l i n g a r 3. 2. 3. 1. Lärlingarnas möjligheter att genomföra sin utbildning i någon av Europeiska gemenskapens med- lemsstater utgör ett inslag i uppvärderingen av lärlingsut- bildningen och bidrar samtidigt till att den europeiska medborgaridentiteten stärks. För närvarande hindras deras rörlighet genom att det saknas ett rättsligt ramverk inom gemenskapen. — Kommittén ser med intresse fram emot det förslag som utarbetas i syfte att utveckla ett gemensamt rättsligt ramverk för att främja lärlingsutbildningen i Europa. I ett sådant gemensamt rättsligt ramverk bör man bl. a. ange garantier rörande arbetstid och utbildningstid, materiella villkor (mat och logi, handledning, kvalitetskriterier) samt socialt och rättsligt skydd. Det rättsliga ramverket bör generellt sett syfta till att mildra eller rentav undanröja de olika svårigheter i samband med inomgemenskapliga utbildningar som ESK tog upp i sitt yttrande om kommissionens ”Grönbok om grundutbildning, vi- dareutbildning och forskning — hinder för rörlighet över gränserna” (1). Särskild uppmärksamhet bör dessutom riktas mot godkännandet av de inomgemenskapliga utbild- ningsbevis som utfärdas inom ramen för lärlingsut- bildningen, i synnerhet vad gäller nya branscher, vilket kommittén redan har påpekat i det ovan citerade yttrandet. — Programmet för att öka lärlingarnas rörlighet visar att det finns intresse för lärlingsutbildningen samt bidrar till dess dynamik och kvalitativa värde. — Att anordna en ”branschmässa” för företag som kan tänka sig att ta emot lärlingar skulle göra utvecklingen av lärlingarnas rörlighet mer trovärdig. En sådan skulle göra det lättare att organisera utbyte. Förverkligandet av denna rörlighet skulle dessutom bli tydligare och effektivare om man inledningsvis (1) CES 239/97 av den 27 februari 1997 — EGT C 133, 28. 4. 1997. 30. 3. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 95/49 genomförde pilotprojekt i vilka en eller flera med- lemsstater eller yrkesgrenar medverkade. Vid sidan av geografisk rörlighet bör man också överväga följande: — Rörlighet mellan yrken. — Såväl den offentliganställda som den företagsanställ- da utbildningspersonalens rörlighet. — Några projekt har redan satts upp inom Leonardo- programmets ram för att öka rörligheten för lärling- ar. Dessa projekt bör studeras närmare för att man skall kunna dra erfarenhet från dem och använda dem som exempel. 3. 2. 4. E n g a g e r a a r b e t s m a r k n a d e n s p a r - t e r 3. 2. 4. 1. Företagens medverkan i lärlingsutbildnings- verksamheten utgör ett motiv för att alla parter på arbetsmarknaden, såväl arbetsgivare som löntagare, skall delta i utformningen och förvaltningen av detta utbildningssystem. Genom sina olika representativa organ har de möjlighet att på ett positivt sätt påverka lärlingsutbildningens anseende, att bidra till att kartläg- ga vilka behov som finns och att stödja ungdomarna på arbetsplatsen. 3. 2. 4. 2. Nätverken av pilotprojekt skulle kunna utgö- ra en drivkraft för att tränga in i nya yrkesgrenar och för att arbetsmarknadens parter på ett välavvägt sätt skall ta sin del av ansvaret, något som redan med framgång sker i vissa medlemsstater. Kommissionen och medlemsstaterna bör uppmuntra arbetsmarknadens parter att dela på ansvaret för att lärlingsutbildningen fungerar, särskilt inom utbildnings- institutionerna. Arbetsmarknadens parter spelar faktiskt en avgörande roll — främst på grund av deras kunskaper om företag och arbetsliv — för lärlingsutbildningens organisation och pedagogiska innehåll samt för dess utveckling både i kvalitativt och kvantitativt avseende, oavsett om det är på företags- eller branschnivå. En särskild insats måste emellertid göras för företagen när det gäller lärlingsutbildningens kvantitativa utveck- ling, så att denna utbildningsform blir mer attraktiv för företagen. Detta beror ytterst på företagens vilja eller kapacitet att öka antalet lärlingsplatser. Vi kan konstatera att det generellt sett ofta är tack vare de små och medelstora företagen och hantverksföretagen som lärlingsutbild- ningens volym kan bibehållas eller rentav ökas, i motsats till inom större företag och företag inom branscher som traditionellt är mindre öppna för lärlingsutbildning. För att uppnå detta bör man ta initiativ och införa incitament som undanröjer de hinder som eventuellt kan utgöra en grund för det bristande intresset för att skapa nya lärlingsplatser, bl. a. hinder relaterade till kostnader och rättsliga villkor. I Frankrike och Danmark har man infört ett system med schablonbidrag som är av intresse för alla företag. I Tyskland och O¨ sterrike diskuterar man samma slags system utifrån helt olika synvinklar. Dessa system kan upprättas genom en kollektiv överenskommelse mellan arbetsmarknadens parter. Man får härvid inte bortse från eventuella skattekonsekvenser, som varierar mellan olika medlemsstater. 3. 2. 5. M o t v e r k l i g a s t r a t e g i e r i n o m l ä r l i n g s u t b i l d n i n g 3. 2. 5. 1. Målet att se till att alla aktörer inom lärlings- utbildningen medverkar vid produktion och spridning av information bereder marken för en gemensam kultur. En sammanhållen strategi kräver att uppgifterna är enhetliga. Roten till problemen är kanske inte så mycket skillnaderna mellan programmen och de olika typerna av terminologi som alla de olika slag av socialpolitik som riktas mot ungdomar. Lärlingsutbildningens tyngd och dess anseende i ett visst land är också beroende av andra åtgärder för att underlätta tillgången till utbildning och sysselsättning. — En regelbunden inventering av de olika länderna skulle kunna utgöra grundval för en gemensam strategi för utveckling av lärlingsutbildningen. — Benchmarkingsystemet behöver göras tydligare. Vad är det som skall jämföras och vad vill man uppnå med detta? 3. 2. 5. 2. Kommittén anser att kommissionen borde kunna ge detaljerad information om lansering, genom- förande och innehåll i kvalitetsundersökningen, till vilken kommittén skulle kunna bidra med en analys av de problem som upptäcks. Denna undersökning skall enligt planerna leda till ”referensvärden” eller grundläggande minimikriterier som kan utgöra en ram för anpassning och förbättring av lärlingsutbildningssystemen med beaktande av sär- dragen inom olika länder och branscher. Undersökning- ens mål bör vara att formulera huvudbeståndsdelarna i en europeisk modell för lärlingsutbildning och att bestämma riktlinjerna för denna i syfte att gynna utvecklingen av lärlingsutbildningen i Europa, samtidigt som stor hänsyn skall kunna tas till särdragen i de olika medlemsstaternas utbildningssystem. Bland de grundläggande minimikriterier som skulle kunna undersökas återfinns följande: de rättsliga grun- derna — i form av lagar eller avtal — för lärlingsutbild- ningen, utbildningspersonalens och lärlingarnas rättig- heter och skyldigheter, allmänna bestämmelser rörande avtal om lärlingsutbildning, deras tillämpning och funk- tion, den grad i vilken arbetsmarknadens parter skall C 95/50 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 30. 3. 98 medverka och i vilka skeden de skall göra det, den grad i vilken företag och skolor skall integreras, hur detta skall ske och hur samarbetet skall utformas, utbildnings- program, arrangemang för examinering, erkännande av utbildningsbevis, osv. 4. 3. 1. Särskilda insatser måste göras för företagen när det gäller lärlingsutbildningens kvantitativa utveckling. Lärlingsutbildningen är i själva verket i stor utsträckning beroende av företagens vilja eller kapacitet att utöka antalet lärlingsplatser. 3. 2. 5. 3. Kommittén föreslår att kommissionen och medlemsstaterna initierar informationskampanjer rikta- de till ungdomar och föräldrar i syfte att höja lärlingsut- bildningens anseende. Kampanjerna bör också riktas till lärarkåren, till utbildningspersonal, till institutioner för yrkesvägledning och till arbetsmarknadens parter, som är aktörer av avgörande betydelse för lärlingsutbildning- ens såväl kvalitativa som kvantitativa utveckling. Inom ramen för sådana kampanjer, och mot bakgrund av att lärlingsutbildningen i dag främst berör manligt dominerade branscher, bör man framhålla att lärlingsut- bildningen kan utvecklas så att flickor efter genomgång- en utbildning får det lättare att komma in på alla olika yrkesområden. Vid studievägledning i skolan bör man lägga tonvikten på de möjligheter som lärlingsutbild- ningen ger för kvinnor att ägna sig åt de yrken de själva valt. 3. 2. 5. 4. ESK konstaterar dessutom att man i medde- landet inte nämner Cedefop. Kommittén skulle önska att man understryker den roll som Cedefop spelar inom utbildningen i allmänhet och lärlingsutbildningen i synnerhet, och att man framhåller det bidrag som denna organisation i framtiden och i ökande grad skulle kunna jämförelser ge när det gäller informationsspridning, och uppvärdering av den verksamhet som utformas i gemenskapens medlemsstater. 4. Slutsatser Kommittén välkomnar det initiativ som togs av 4. 1. Europeiska rådet i Florens. 4. 2. Kommittén stöder kommissionens meddelande med reservation för ett par kommentarer och förslag. Vi noterar med intresse den nyskapande aspekten i meddelandet som understryker den positiva roll som lärlingsutbildningen kan spela genom att bidra till att ge ungdomar arbete. Kommittén vill emellertid framföra följande 4. 3. centrala kommentarer och förslag: Bryssel den 28 januari 1998. 4. 3. 2. Kommissionen och medlemsstaterna bör initie- ra informationskampanjer riktade till ungdomar och föräldrar i syfte att höja lärlingsutbildningens anseende. Kampanjerna bör också riktas till lärarkåren, till utbild- ningspersonal, till institutioner för yrkesvägledning och till arbetsmarknadens parter. I detta sammanhang bör man stärka den roll som Cedefop spelar. 4. 3. 3. Den praktiska utbildningen måste vara sam- manhängande. För att uppnå detta är det lämpligt att se till att lärlingen inte utnyttjas för underordnade uppgifter som inte har något samband med den utbildning det är meningen att lärlingen skall erhålla. 4. 3. 4. Ett villkor för att lärlingsutbildningen skall kunna utvecklas i större omfattning, i synnerhet när det gäller nya yrken, är att den inte utgör ett mål i sig. Den måste öppna möjligheter till att studera vidare och göra det möjligt att få tillträde framför allt till universitetsut- bildning eller annan högre utbildning. Samtidigt måste hänsyn tas till olikheterna i de nationella yrkesutbild- ningarna i medlemsstaterna. 4. 3. 5. Man bör uttryckligen understryka de avgöran- de kopplingarna mellan: — å ena sidan lärlingarna och deras familjer och å andra sidan de utbildningsansvariga och de lärare som har ansvaret för lärlingarna, för att bland annat göra det möjligt för lärlingarna att utöva inflytande på den egna utbildningens uppläggning, — de utbildningsansvariga inom företagen (man bör precisera deras status, vilken roll de skall spela, vilka kunskaper som krävs för arbetet och hur de skall förbereda sig för det samt deras rättigheter och skyldigheter) och lärarna. Europeiska unionen bör uppmuntra arbets- 4. 3. 6. marknadens parter (arbetsgivare och arbetstagare) att dela på ansvaret för att lärlingsutbildningen skall fung- era, särskilt inom utbildningsorganisationerna. Kommittén skulle vilja att man gör en kvalitativ 4. 3. 7. undersökning. En sådan skulle påvisa referensvärden eller minimikriterier som skulle göra det möjligt att urskilja grundläggande faktorer för en europeisk lär- lingsutbildningsmodell. Det vore även lämpligt att mäta lärlingsutbildningens inverkan på möjligheten till inträ- de på arbetsmarknaden och sysselsättningen. Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Tom JENKINS


title: Avis du Comité économique et social sur la «Communication de la Commission sur "La promotion du rôle des associations et fondations en Europe"»

eurovoc_concepts:
collective activities
foundation
report
social economy
voluntary organisation

formats: html pdf print

text: 30. 3. 98 FR Journal officiel des Communautés européennes C 95/99 Avis du Comité économique et social sur la «Communication de la Commission sur “La promotion du rôle des associations et fondations en Europe”» (98/C 95/20) Le 17 septembre 1997, la Commission a décidé de consulter le Comité économique et social, en vertu de l’article 198 du Traité instituant la Communauté européenne, sur la communication de la Commission susmentionnée. La section des affaires sociales, familiales, de l’éducation et de la culture, qui était chargée de la préparation des travaux du Comité en la matière, a adopté son avis le 15 janvier 1998 (rapporteur: M. Olsson). Lors de sa 351e session plénière des 28 et 29 janvier 1998 (séance du 28 janvier), le Comité économique et social a adopté par 79 voix pour, 1 voix contre et 5 abstentions l’avis suivant. 1. Introduction Dans sa communication sur «La promotion du 1. 1. rôle des associations et fondations en Europe», la Commission donne un aperçu des caractéristiques, du rôle et de l’importance propres à ce secteur en Europe. La Commission établit que ces organisations jouent un rôle important dans presque tous les domaines de l’activité sociale. Elles participent à la création d’emplois, à la manifestation d’une citoyenneté active et à l’exercice de la démocratie. Elles offrent un large éventail de services et représentent les intérêts des citoyens auprès des différentes autorités publiques. Elles jouent égale- ment un rôle majeur dans la promotion et la sauvegarde des droits de l’homme ainsi que dans les politiques de développement. Dans sa communication, la Commission expose également les problèmes et les défis auxquels ce secteur est confronté et termine par quelques recomman- dations concernant les efforts à entreprendre aux niveaux des associations, des États membres et de l’Union européenne. La communication de la Commission, de même que le présent avis, ne tiennent pas compte de trois catégories spécifiques: les partis politiques, les congrégations reli- gieuses et les partenaires du marché du travail. Lors de sa session plénière du mois de décembre 1. 2. 1997, le Comité économique et social a adopté un avis d’initiative sur la communication de la Commission: «Coopération avec les associations de solidarité en tant que partenaires économiques et sociaux dans le domaine social». Le présent avis est plus global et traite des associations et fondations en général. 2. Observations générales 2. 1. Le Comité économique et social, qui représente les organisations de citoyens en Europe, accueille favora- blement la communication annoncée depuis un certain temps déjà et se réjouit de l’attitude positive adoptée par la Commission envers les associations et fondations. 2. 3. Les États membres utilisent chacun des concepts et des expressions différents en matière d’associations. Ces différences se reflètent également dans la variété des règles juridiques. Dans sa communication, la Commis- sion utilise le terme «économie sociale», qui couvre également les coopératives et les mutuelles. Dans certains pays, rien ne distingue les activités économiques des associations de celles des coopératives. La grande majorité des associations sont de taille modeste et disposent de moyens très limités. Une grande partie du secteur associatif se compose d’organisations défendant des idées qui sont d’une grande importance pour la vie quotidienne de tout un chacun. D’autre part, plusieurs d’entre elles ont des activités revêtant une importance considérable pour l’économie. Ces associations se caractérisent entre autres par le fait qu’elles jouent sur deux plans simultanément: d’une part, elles respectent les lois du marché mais, d’autre part, elles sont aussi actives en dehors de celui-ci. 2. 4. Malgré les différences de terminologie et de règles juridiques, le Comité souhaite souligner les principes communs qui régissent la vie associative et l’économie sociale et qui distinguent ce secteur d’autres domaines d’activités. Les critères fondamentaux tiennent en leur structure démocratique, leur objectif d’utilité publique et/ou d’intérêt pour leurs membres ainsi que le fait qu’elles ne recherchent pas le profit. Le présent avis n’a trait qu’aux associations répondant à ces critères de base. 2. 5. Les fondations dont il est question dans la communication sont indépendantes et affectent leurs ressources financières à des activités qu’elles jugent de manière autonome comme répondant à l’intérêt général. Étant donné que les activités de ces fondations sont du même ordre que celles des associations, le Comité estime nécessaire qu’elles collaborent entre elles. Près de 100 000 fondations en Europe (1) dispo- 2. 6. sent de moyens considérables en vue d’œuvrer pour le 2. 2. Le Comité estime qu’il y a lieu de donner suite à cette communication par la réalisation d’actions concrètes. (1) D’après les renseignements pour 1997 fournis par le Centre européen des fondations. C 95/100 FR Journal officiel des Communautés européennes 30. 3. 98 bien public, en particulier de financer les associations et leur activités opérationnelles propres. 3. Démocratie et bien-être 2. 7. Préalablement à la Conférence intergouverne- mentale, les associations souhaitaient ardemment que leur rôle soit reconnu explicitement dans le Traité. Le Comité regrette qu’il n’en soit pas ainsi, car cela aurait donné une reconnaissance politique aux activités des associations. Le secteur associatif est pourtant concerné par les déclarations adoptées à Amsterdam à l’égard du bénévolat (1) et du sport (2). 2. 8. Le nouveau Traité introduit le principe d’ouver- ture en ce qui concerne l’accès des citoyens aux docu- ments de l’Union. Le Comité souligne le rôle du secteur associatif pour permettre au citoyen de jouir pleinement de ce droit et espère que le principe d’ouverture se traduira rapidement par des applications positives. 2. 9. La communication démontre clairement que les associations et fondations sont importantes et nécessai- res pour la mise en œuvre d’une politique de l’Union dans la grande majorité des domaines. Le Comité estime par conséquent que les différentes institutions et organes de l’Union européenne devraient collaborer avec les associations et fondations et les soutenir. Considérant l’élargissement 2. 10. de lors des le Comité invite la Commission, l’Union, négociations, à tenir compte également de la situation juridique des associations et fondations dans les pays candidats ainsi que de leurs possibilités de prendre une part active à la coopération européenne. prochain 2. 11. En raison du manque de renseignements concer- nant le secteur, le Comité estime qu’il importe de réaliser, sur une base régulière, des enquêtes relatives au rôle et à l’importance des associations et fondations afin de pouvoir évaluer leur évolution dans l’ensemble des États membres. (1) No 38: «La Conférence reconnaît la contribution impor- tante des activités de bénévolat pour le développement de la solidarité sociale. La Communauté encouragera la dimension européenne des organisations bénévoles en mettant particulièrement l’accent sur l’échange d’informa- tions et d’expériences ainsi que sur la participation des jeunes et des personnes âgées aux activités bénévoles». (2) No 29: «La Conférence souligne l’importance sociale du sport et en particulier son rôle de ferment de l’identité et de trait d’union entre les peuples. La Conférence invite dès lors les institutions de l’Union européenne à consulter les associations sportives lorsque des questions importantes ayant trait au sport sont concernées. A` cet égard, il convient de tenir tout spécialement compte des particularités du sport amateur». Le Comité souhaite mettre en exergue l’impor- 3. 1. tance que revêtent les associations dans la préservation de la démocratie en Europe. L’association permet à chaque individu de se retrouver dans ses convictions, de poursuivre activement son idéal, d’accomplir des tâches utiles, de trouver sa place dans la société, de se faire entendre, d’exercer une influence et de provoquer des changements. En s’organisant, les citoyens se donnent des moyens plus efficaces de faire entendre aux décideurs politiques leur opinion sur différents problèmes de société. Renforcer les structures démocratiques extérieures à la sphère parlementaire revient à renforcer et à donner un sens concret au concept de l’Europe des citoyens. Le Comité est favorable à l’élaboration d’une Charte des Citoyennes et Citoyens européens, telle que l’a proposée notamment le «Forum permanent de la société civile». Il existe chez les citoyens une défiance de plus en plus répandue vis-à-vis du travail des partis politiques et vis-à-vis du travail parlementaire. La vie associative peut, conjointement avec d’autres organisations, contribuer à faire échec à cette tendance et à renforcer la démocratie et le travail parlementaire. 3. 2. La mondialisation de l’économie et de la politique a souvent pour conséquence le fait que les décisions se prennent de plus en plus loin des personnes qu’elles concernent. De par leur ancrage local, les associations deviennent ainsi un instrument essentiel pour préserver la démocratie de proximité. 3. 3. Les associations contribuent également, de par leur ancrage local, à la préservation de la diversité culturelle qui constitue la base de la Communauté européenne. 4. Emploi 4. 1. Le nombre de personnes employées par le secteur associatif en Europe s’est accru de façon significative au cours des dernières années (3). De nombreuses associations et fondations s’engagent dans des projets visant à lutter contre le chômage et intégrer les plus faibles dans la société. 4. 2. Le Comité a souligné dans différents avis le rôle joué tant par les partenaires sociaux que par d’autres groupes d’intérêt pour stimuler l’emploi (4). (3) Une étude de la John Hopkins University indique que le nombre d’employés du secteur associatif dans 4 États membres (la Grande-Bretagne, l’Allemagne, l’Italie et la France) s’élevait à 3 millions en 1990. (4) Voir notamment (JO C 355 du l’avis sur l’emploi 21. 11. 1997, p. 64) au Parlement européen, paragraphe 2. 3. 30. 3. 98 FR Journal officiel des Communautés européennes C 95/101 4. 3. Le Comité se réjouit de constater que le sommet sur l’emploi a confirmé le rôle de l’économie sociale. Dans le cadre du développement de l’esprit d’entreprise, les États membres s’engagent à rechercher les mesures permettant de profiter des possibilités qu’offre l’écono- mie sociale de créer des emplois au niveau local et dans des domaines où le marché ne satisfait pas aux besoins. Dans ce contexte, les États membres étudieront égale- ment, sans prendre d’engagements, les possibilités de modifier la fiscalité et les cotisations patronales, ce qui constituerait une mesure importante pour stimuler l’emploi dans le secteur associatif. 4. 4. Dans ces circonstances, le Comité encourage par conséquent les États membres à mobiliser les associations dans la lutte contre le chômage. 5. Observations particulières — Niveau des États membres 5. 1. Le Comité considère que le principe de subsidia- rité doit continuer à sous-tendre la législation relative aux associations et fondations. Cependant, le Comité invite les États membres à s’assurer que leur réglementa- tion ne s’oppose pas à la diversité et au développement des associations et fondations. 5. 2. Le Comité recommande aux États membres de faire le nécessaire, en collaboration avec les associations et fondations, pour que le rôle et l’évolution de ces dernières soient reconnus et abordés dans les discussions en prenant comme point de départ la communication de la Commission. Les mesures qui auront été prises ainsi que leurs résultats devraient faire l’objet d’un rapport spécifique de la Commission au plus tard en l’an 2000. Le Comité désire également souligner la nécessité de mettre en place des programmes de recherche nationaux à long terme, qui devraient être élaborés grâce au dialogue entre les associations/fondations, des établisse- ments de recherche et les autorités compétentes et financés conjointement par les fondations et le secteur public. Il importe de diffuser à grande échelle les résultats de ces recherches. L’action du secteur lui-même peut ici jouer un rôle significatif. 5. 3. La Commission propose que les États membres réexaminent les relations existant entre les autorités et les associations, étant donné le rôle de plus en plus important assumé par ces dernières. avec les associations, afin que celles-ci puissent participer et décider du contenu et des mesures qu’elles s’engagent à prendre. 5. 4. Le Comité souhaite souligner la nécessité de faire en sorte que les subsides aussi bien que les revenus des services prestés et des missions exécutées soient régis par des conventions à long terme entre les autorités et les associations. 5. 5. Étant donné que les associations et fondations se différencient des acteurs traditionnels de la vie économique et poursuivent un objectif d’utilité publique, elles bénéficient souvent de dispositions fiscales différen- tes qui sont compliquées et varient d’un pays à l’autre. Le Comité estime que les changements apportés conti- nuellement par les États membres à leur législation fiscale doivent avoir comme principe directeur de ne pas désavantager les associations et fondations. Le Comité estime que les associations devraient 5. 6. renforcer leur base d’autofinancement via une contribu- tion plus importante des membres – par exemple en recrutant de nouveaux membres, en augmentant la cotisation ainsi qu’en commercialisant des objets et des services destinés aux membres – et via des sources externes à chercher tant dans le grand public que dans le milieu industriel. La Commission considère que l’accès aux sources 5. 7. de financement telles que les Fonds structurels doit être facilité pour les associations et fondations. Il existe plusieurs moyens de mettre cela en œuvre dans chaque pays, en ayant égard au principe de subsidiarité. 6. Observations particulières – Niveau des associations et fondations 6. 1. Le Comité pense que la collaboration entre associations et fondations devrait être favorisée au niveau national afin qu’elles puissent parler d’une même voix concernant les sujets d’intérêt commun. 6. 2. Le Comité insiste également sur la nécessité, pour les associations et fondations, de collaborer avec le milieu industriel et les organisations qui défendent ses intérêts, de même qu’avec les organisations syndicales. Une telle collaboration devrait être construite sur une relation de confiance mutuelle et un échange d’expé- rience, notamment dans les domaines de l’environne- ment, de la culture, de l’éducation, de la santé et de la protection sociale. Le Comité s’oppose cependant fermement à ce que le secteur public se décharge sur les associations de la responsabilité d’activités d’intérêt général fondamenta- les. Une telle délégation de compétences ne peut se dérouler que dans le cadre d’une coopération satisfaisant aux objectifs et aux conditions de chacun des partenaires. La planification devra également se faire en collaboration Le Comité invite les réseaux et les organisations 6. 3. européens non seulement à se faire connaître davantage au sein des institutions européennes et dans les États membres, mais également à se faire représenter dans chaque État membre, à s’efforcer d’élargir leur base de membres ainsi qu’à renforcer leur représentativité en coopérant entre eux. C 95/102 FR Journal officiel des Communautés européennes 30. 3. 98 6. 4. Le Comité partage la conception présentée dans la communication en indiquant qu’il y a lieu de stimuler la coopération entre associations et fondations sur le plan européen et que ces dernières devraient, en collaboration avec la Commission, déterminer des moyens appropriés pour y parvenir. Le Comité encourage les associations et fonda- 6. 5. tions à profiter des divers programmes d’éducation et de développement des compétences, financés par l’Union européenne. Le bénéfice de ces programmes devrait être étendu aux dirigeants des associations en plus de leurs employés. 6. 6. Le Comité encourage les associations et fonda- tions à profiter du programme de «Volontariat euro- péen», récemment adopté, afin de permettre à des jeunes de moins de 26 ans de travailler comme volontaires dans une organisation, pendant que les jeunes membres de cette dernière font la même chose dans des organisations similaires situées ailleurs dans l’Union. Le Comité estime que ce programme devrait servir de modèle à d’autres programmes similaires destinés tant aux employés qu’aux dirigeants des associations et fondations. 7. Observations particulières – Niveau de la Commu- nauté européenne 7. 1. Le Comité se réfère à ses avis sur la proposition les associations en de la Commission concernant Europe (1) et le statut de la société européenne (2) et invite la Commission ainsi que les États membres à tenter de trouver rapidement un terrain d’entente à cet égard. 7. 2. Le Comité constate qu’en ce moment, la Commis- sion examine la question de savoir s’il est possible de donner un caractère permanent au Comité consultatif compétent en matière de coopératives, mutuelles, asso- ciations et fondations (CMAF) dans le but d’améliorer encore davantage les contacts avec l’ensemble de ce secteur en ce qui concerne les questions générales. A` cet égard, il importe que tous les acteurs de la vie associative et des fondations dans chaque État membre et tous les secteurs s’engagent activement dans ce Comité. 7. 3. Il importe que la Commission instaure un dialo- gue efficace au sujet des problèmes spécifiques du secteur avec des réseaux et organisations européens bien établis et représentatifs. Le Comité invite la Commission à passer systématique- ment en revue les comités consultatifs et les comités de gestion existants au sein du système de l’Union afin de juger de la représentation des associations et fondations. Le résultat de cet examen devra être présenté au Comité consultatif CMAF avant la fin de l’année 1998. 7. 4. Le Comité considère que la Commission doit se concerter avec les associations et fondations afin d’élaborer des plans concrets visant à intégrer dans l’activité ordinaire de chaque direction générale les intentions exprimées dans la communication. Le résultat de cette concertation devra également être présenté au comité consultatif CMAF avant la fin de l’année 1998. 7. 5. D’après le Comité, le dialogue concernant l’ave- nir du modèle européen d’État de providence entre les partenaires sociaux et les associations et fondations doit s’approfondir, notamment en liaison avec le Forum social européen du mois de juin 1998. 7. 6. Les associations jouent également un rôle impor- tant en tant qu’employeurs. Le Comité prend note avec intérêt des discussions actuellement en cours entre les représentants de l’économie sociale et de la Confédéra- tion européenne des syndicats (CES) concernant la mise en œuvre d’un dialogue social «volontaire», en vue de compléter le dialogue social existant entre les partenaires traditionnels du marché du travail. 7. 7. La Commission envisage de proclamer une année européenne des associations et de la citoyenneté euro- péenne. Le Comité se montre très sceptique quant à cette proposition. Une telle «année européenne des associations» ne peut se réaliser qu’à la condition que les représentants des associations adhèrent à ce projet et que le secteur associatif soit impliqué dans la conception des activités, aussi bien au niveau national qu’au niveau européen. Que cette «année des associations» devienne ou non une réalité, il conviendrait de mettre en place des conditions favorables à la participation active des associations aux manifestations d’autres «années» décrétées par l’Union européenne. 7. 8. Il est évident, de l’avis du Comité, que les associations et fondations doivent pouvoir profiter de tous les programmes de l’Union européenne auxquels les acteurs privés ont accès. Dans ce contexte, le Comité souhaite cependant souli- gner quelques initiatives qui devraient être envisagées: — favoriser les échanges entre associations et fonda- tions des États membres et des pays candidats, dans le but de renforcer un large processus démocratique; — élaborer des programmes de lutte contre le chômage, la pauvreté et l’exclusion sociale, dans le cadre des nouvelles dispositions du Traité relatives à l’emploi; — mettre sur pied un fonds de capitaux à risques pour l’économie sociale, par le biais d’une collaboration, notamment, entre les fondations et le Fonds social européen; (1) JO C 223 du 31. 8. 1992. (2) JO C 19 du 21. 1. 1998, p. 116. — ouvrir les programmes de jumelage de l’Union européenne au secteur associatif. 30. 3. 98 FR Journal officiel des Communautés européennes C 95/103 7. 9. Le Comité suppose que la Commission présentera dans un avenir proche le programme spécifique promis en ce qui concerne les coopératives, les mutuelles, les associations et les fondations. 7. 10. Le Comité insiste sur l’importance du soutien de la Commission à la coopération européenne entre associations et fondations, qui doit également inclure les pays candidats. Il convient d’accorder cette aide en partant du principe de la nécessité d’une coopération européenne afin de favoriser la stabilité et le long terme. Par conséquent, le Comité approuve la proposition de créer un fonds spécial visant à faciliter la coopération européenne au niveau des associations et fondations, et pense que sa gestion devrait être assurée par un conseil d’administration qui garantirait aux associations et fondations le droit de déterminer l’utilisation des res- sources. Outre une assistance de base, les moyens dont disposerait ce fonds devraient pouvoir être consacrés à des études préparatoires relatives à des projets transna- tionaux, à des microprojets, à des séminaires de prises de contacts, à des voyages d’échanges et à tout ce qui présente avant tout un caractère d’innovation. 7. 11. Le Comité souligne que la Commission euro- péenne admet en règle générale la possibilité pour les associations de financer «en nature» la contribution propre qui est souvent demandée dans les projets de l’Union. Il s’agit là d’une mise en pratique logique de la réponse donnée par Mme Gradin, membre de la Commission, à une question posée au Parlement euro- péen en avril 1997. En ce qui concerne la relation des associations 7. 12. et fondations avec les règles de concurrence, le Comité rappelle son avis (1) sur le 24e rapport sur la concurrence dans lequel il indique à cet égard qu’«en particulier les initiatives de solidarité sociale et de volontariat en faveur des exclus pourront bénéficier d’aides d’État et se voir reconnaître des avantages spécifiques par la législation sans encourir d’interdictions». En vertu d’un arrêt prononcé récemment par la Cour européenne de justice, chaque État membre est libre de favoriser les activités de ce secteur plutôt que des activités similaires d’entrepri- ses à caractère commercial (2). 7. 13. La Commission a annoncé une proposition concernant des règles communes en matière de TVA et d’autres taxes, qui pourraient avoir des répercussions significatives pour les associations et fondations. Le Comité invite la Commission à mettre sur pied un groupe de travail comprenant des représentants des associations et fondations et des États membres, chargé de trouver des solutions acceptables. 7. 14. La communication propose, d’une part, de créer un observatoire spécifique et, d’autre part, que les organes existant tels que BC-net et Europartenariat soient rendus accessibles, après quelques légères modifi- cations, aux associations et fondations qui cherchent des partenaires pour des projets à l’échelle européenne. Le Comité estime qu’il serait appréciable de soutenir les efforts des associations et fondations elles-mêmes en concluant un accord spécifique avec les organisations européennes représentatives, en vue de créer un organe indépendant lié à l’économie sociale. Celui-ci pourrait notamment fournir un aperçu des recherches en cours dans ce domaine, prendre des initiatives de recherche, rassembler et publier annuellement des statistiques récentes ayant trait à l’importance des associations et fondations, à leurs activités et à leur situation économique. Une mission importante serait de publier un dictionnaire spécialisé contenant la terminologie et les définitions se rapportant aux associations et fondations et à leurs activités. 7. 15. Le Comité invite la Commission à s’engager, conjointement avec les États membres et les associations et fondations, à faire appliquer les intentions de la communication. Un rapport devrait être déposé à ce sujet au plus tard en l’an 2000 et envoyé aussi au Comité économique et social. (1) JO C 39 du 12. 2. 1996. (2) Litige C 70/95 Sodemare/Regione Lombardie. Bruxelles, le 28 janvier 1998. Le Président du Comité économique et social Tom JENKINS


title: WRITTEN QUESTION No. 14/98 by Gordon ADAM to the Council. Response of the Council to the Greenpeace paper on energy and the environment

eurovoc_concepts:
EU production
EU programme
action programme
energy policy
environmental policy
renewable energy

text: 22. 6. 98 EN Official Journal of the European Communities C 196/107 (98/C 196/149) WRITTEN QUESTION E-0014/98 by Gordon Adam (PSE) to the Council (28 January 1998) Subject: Response of the Council to the Greenpeace paper on energy and the environment Will the Council state what response the Luxembourg Presidency gave to the Greenpeace paper on energy and the environment, which called on: (cid:145)The EU to develop policies to limit further exploitation of all existing oil and gas reserves in the European Union and European Union territories. prevent the exploitation and exploration of oil and gas in the European Union and non-European Union territories. phase out the production and use of coal as an energy source. (cid:146) If the Council did not respond to this specific point, would it please do so? Answer (7 April 1998) The Council would point out that it does not adopt positions on documents submitted to it outside the institutional framework. The Council would confirm that it considers the relationship between energy and the environment a matter of great importance and a key factor in energy policy choices. For that reason it has given the issue consistent consideration on the basis of the Commission(cid:146)s communications and proposals. In that context it recently adopted, on 18 December 1997, a Resolution on a Community strategy to promote combined heat and power (1). Furthermore, the Council is continuing its discussions on the basis of the Commission(cid:146)s White Paper on renewable sources of energy › a Community Strategy and Action Plan. At its meeting on 11 May 1998 the Council is to hold a public debate devoted to energy and the environment. It is also giving careful study to the Commission communication on a multiannual framework programme for actions in the energy sector, which tackles all the issues relating to Community actions in the energy sphere. (1) OJ C 4, 8. 1. 1998, p. 1. (98/C 196/150) WRITTEN QUESTION E-0019/98 by Nikitas Kaklamanis (UPE) to the Commission (29 January 1998) Subject: Need to protect Schengen system data According to European press reports, an official of the Belgian police auxiliary unit has been arrested and is being held by the Belgian authorities in Brussels on charges that he has passed on confidential information contained in the Schengen European system to criminal gangs, mainly from the Netherlands. The press reports in question note that the above system contains information regarding the sex, sexual preferences, political and religious beliefs and the state of health of citizens of the Union. Will the Commission give its official view on this matter and say how it intends to respond to these very grave charges which raise issues concerning democratic freedoms and the need to protect the private lives of EU citizens?


title: 98/112/CE: Decisione della Commissione del 27 gennaio 1998 che autorizza gli Stati membri a prevedere deroghe a talune disposizioni della direttiva 77/93/CEE del Consiglio per le patate non destinate alla piantagione originarie della Repubblica slovena

eurovoc_concepts:
Slovenia
derogation from EU law
import
plant health legislation
potato
protection of plant life

text: 4. 2. 98 ‹ IT ‹ Gazzetta ufficiale delle Comunit(cid:133) europee L 28/43 DECISIONE DELLA COMMISSIONE del 27 gennaio 1998 che autorizza gli Stati membri a prevedere deroghe a talune disposizioni della direttiva 77/93/CEE del Consiglio per le patate non destinate alla piantagione originarie della Repubblica slovena (98/112/CE) LA COMMISSIONE DELLE COMUNIT(cid:211) EUROPEE, considerando che sussistono tuttora le circostanze a motivo dell’autorizzazione; visto il trattato che istituisce la Comunit(cid:133) europea, la direttiva 77/93/CEE del Consiglio, del 21 vista dicembre 1976, concernente le misure di protezione contro l’introduzione nella Comunit(cid:133) di organismi nocivi ai vegetali o ai prodotti vegetali e contro la loro diffusione nella Comunit(cid:133) (1), modificata da ultimo dalla direttiva 97/14/CE della Commissione ( 2), in particolare l’articolo 14, paragrafo 1, considerando che la Commissione provveder(cid:133) a che la Repubblica slovena renda disponibile tutte le informa- zioni tecniche necessarie per valutare le condizioni fitosa- nitarie della produzione di patate in Slovenia; considerando che le misure previste dalla presente deci- sione sono conformi al parere del comitato fitosanitario permanente, vista l’instanza presentata dal Lussemburgo, HA ADOTTATO LA PRESENTE DECISIONE: considerando che, in virt(cid:151) della direttiva 77/93/CEE, le patate non destinate alla piantagione originarie della Repubblica slovena di norma non possono essere intro- dotte nella Comunit(cid:133) a causa del rischio di introduzione di malattie della patata sconosciute nella Comunit(cid:133); e considerando che con le decisioni 96/114/CE ( 3) 97/3/CE (4) la Commissione ha autorizzato alcuni Stati membri a disporre deroghe nelle stagioni 1996 e 1997 per quanto riguarda le patate non destinate alla piantagione originarie della Repubblica slovena, a condizioni specifi- cate; considerando che per quanto concerne i requisiti di cui al punto 25. 3 dell’allegato IV, parte A, sezione I, della diret- tiva 77/93/CEE, sulla base delle informazioni fornite dalle autorit(cid:133) slovene nonch(cid:130) secondo la letteratura scientifica la Slovenia (cid:138) un paese notoriamente internazionale, indenne dal viroide dell’affusolamento dei tuberi di patate (potato spindle tuber viroid); considerando che per motivi tecnici non sono state effet- tuate importazioni in conformit(cid:133) della decisione 96/114/ CE; che non (cid:138) stata confermata la presenza di organismi nocivi su campioni prelevati dalle patate introdotte in conformit(cid:133) della decisione 97/3/CE; (1) GU L 26 del 31. 1. 1977, pag. 20. (2) GU L 87 del 2. 4. 1997, pag. 17. (3) GU L 27 del 3. 2. 1996, pag. 33. (4) GU L 1 del 3. 1. 1997, pag. 3. Articolo 1 1. Gli Stati membri sono autorizzati a disporre, alle condizioni stabilite al paragrafo 2, deroghe all’articolo 4, paragrafo 1, della direttiva 77/93/CEE con riguardo ai divieti di cui alla parte A, punto 12, dell’allegato III della stessa direttiva, per le patate non destinate alla pianta- gione originarie della Repubblica slovena. 2. Oltre ai requisiti fissati per le patate negli allegati I e II della direttiva 77/93/CEE, devono essere soddisfatte le seguenti condizioni specifiche: a) le patate non sono destinate alla piantagione; b) c) le patate sono state ottenute da tuberi-seme certificati in conformit(cid:133) del sistema di certificazione della Repubblica slovena oppure da tuberi-seme certificati in uno degli Stati membri oppure da tuberi-seme certificati in un altro paese da cui l’importazione nella Comunit(cid:133) di patate non destinate alla piantagione (cid:138) autorizzata in conformit(cid:133) della direttiva 77/93/CEE; le patate sono state coltivate in zone notoriamente indenni da Synchytrium endobioticum (Schilbersky) Percival e non (cid:138) stato riscontrato alcun sintomo di Synchytrium endobioticum (Schilbersky) Percival n(cid:138) sul luogo di produzione n(cid:130) nelle vicinanze immediate dall’inizio di un periodo adeguato; d) le patate sono state coltivate in regioni notoriamente indenni da Pseudomonas solanacearum (Smith) Smith; L 28/44 ‹ IT ‹ Gazzetta ufficiale delle Comunit(cid:133) europee 4. 2. 98 e) devono proseguire sistematicamente i controlli perio- dici delle importazioni di patate nella Repubblica slovena e delle patate da semina e da consumo immesse in commercio in tale paese, mediante esami e analisi di campioni rappresentativi effettuati secondo metodi scientificamente riconosciuti per la ricerca di Clavibacter michiganensis (Smith) Davis et al. ssp. sepedonicus (Spieckermann et Kotthoff) Davis et al. , di Pseudomonas solanacearum (Smith) Smith e del viroide dell’affusolamento dei tuberi di patate (potato spindle tuber viroid); f) g) impiegati per la manipolazione delle i macchinari patate sono stati appositamente destinati a tale uso, oppure sono stati idoneamente disinfettati ogniqual- volta utilizzati per altri scopi; le patate sono state imballate in sacchi nuovi o in contenitori idoneamente disinfettati; su ciascun sacco o contenitore (cid:138) apposta un’etichetta ufficiale recante le informazioni specificate nell’allegato; h) prima di essere esportate, le patate sono state pulite in modo da eliminare ogni traccia di terra, foglie o altri residui vegetali; i) j) le patate destinate alla Comunit(cid:133) sono accompagnate da un certificato fitosanitario rilasciato nella Repub- blica slovena conformemente all’articolo 7 della diret- tiva 77/93/CEE, dopo l’esame contemplato dalla medesima, segnatamente per accertare l’assenza degli organismi nocivi di cui alle lettere c) ed e). Il certificato deve recare, al punto «Dichiarazione supplementare», l’indicazione «La presente partita (cid:138) conforme ai requisiti prescritti dalla decisione 98/112/ CE»; le patate sono introdotte attraverso punti d’entrata nel territorio di uno Stato membro che si avvale della presente deroga e specificati ai fini della stessa da detto Stato membro; se l’introduzione nel territorio comunitario avviene in uno Stato membro diverso da quello che si avvale della presente deroga, gli orga- nismi speciali responsabili, di cui alla direttiva 77/93/ CEE, dello Stato membro di introduzione ne infor- mano gli organismi speciali responsabili dello Stato membro che si avvale della presente deroga e con essi cooperano ai fini del soddisfacimento del disposto della presente decisione; k) prima dell’introduzione nella Comunit(cid:133), l’importatore importazione con sufficiente anticipo notifica ogni responsabili dello Stato agli organismi ufficiali membro di il quale trasmette senza introduzione, indugio i dati di tale notifica alla Commissione, indi- cando: — il tipo di materiale, — il quantitativo, — la data dichiarata di introduzione e la conferma del punto di entrata. L’importatore viene ufficialmente informato, prima dell’importazione, delle condizioni di cui alle lettere da a) ad l); l) le ispezioni di cui all’articolo 12 della direttiva 77/93/ CEE sono eseguite dagli organismi ufficiali responsa- bili indicati nella suddetta direttiva. Fatta salva la prima possibilit(cid:133) delle ispezioni di cui all’articolo 19 bis, paragrafo 3, secondo trattino, della direttiva citata, la Commissione stabilisce in quale misura la seconda possibilit(cid:133) delle ispezioni di cui allo stesso trattino possa essere integrata nel programma d’ispezione conformemente all’articolo 19 bis, paragrafo 5, lettera c), della stessa direttiva; m) gli Stati membri che si avvalgono della deroga in questione provvedono, di concerto con lo Stato membro di introduzione, affinch(cid:130) vengano prelevati, da ogni consegna di 50 tonnellate di patate importate a norma della presente decisione o da parte della stessa, almeno due campioni di 200 tuberi da sotto- porre ad analisi ufficiale per la ricerca dello Pseudo- monas solanacearum secondo il sistema temporaneo di prove della Comunit(cid:133) per la diagnosi, la rivelazione e l’individuazione dello Pseudomonas solanacearum, e per la ricerca del Clavibacter michiganensis ssp. sepe- donicus, quest’ultima secondo i metodi ufficiali della Comunit(cid:133) per l’individuazione e la diagnosi del Clavi- bacter michiganensis casi ssp. sospetti, le partite devono restare separate sotto controllo ufficiale e non possono venire commercializ- zate o utilizzate fino a quando le analisi non abbiano escluso la presenza del Clavibacter michiganensis ssp. sepedonicus e dello Pseudomonas solanacearum. sepedonicus; nei Articolo 2 Gli Stati membri informano gli altri Stati membri e la Commissione, per mezzo della notifica di cui all’articolo 1, paragrafo 2, lettera k), prima frase, sull’uso fatto dell’au- torizzazione. Essi trasmettono inoltre alla Commissione e agli altri Stati membri, prima del 1 o settembre 1998, le informazioni concernenti i quantitativi di patate importati in virt(cid:151) della presente decisione e una relazione tecnica su tutti gli esami ufficiali effettuati a norma dell’articolo 1, paragrafo 2, lettera m); copia di ciascun certificato fitosa- nitario viene inviata alla Commissione. Articolo 3 L’autorizzazione di cui all’articolo 1 si applica nel 1. periodo compreso tra il 1 o febbraio e il 30 giugno 1998. 2. L’autorizzazione (cid:138) revocata se viene constatato che le condizioni prescritte all’articolo 1, paragrafo 2, non sono sufficienti ad evitare l’introduzione di organismi nocivi o se tali condizioni non sono state rispettate. 4. 2. 98 ‹ IT ‹ Gazzetta ufficiale delle Comunit(cid:133) europee L 28/45 Gli Stati membri sono destinatari della presente decisione. Articolo 4 Fatto a Bruxelles, il 27 gennaio 1998. Per la Commissione Franz FISCHLER Membro della Commissione ALLEGATO Informazioni da riportare sull’etichetta [ai sensi dell’articolo 1, paragrafo 2, lettera g)] 1. Autorit(cid:133) che rilascia l’etichetta. 2. Nome della ditta esportatrice, se disponibile. 3. Dicitura: «Patate non destinate alla piantagione di origine slovena». 4. Variet(cid:133). 5. Luogo di produzione (indicare il nome dell’organismo fitosanitario distrettuale pertinente). 6. Calibro. 7. Peso netto dichiarato. 8. Dicitura: «Conformi ai requisiti CE 1998». 9. Timbro o contrassegno del servizio per la protezione dei vegetali della Repubblica slovena


title: KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EG) nr 206/98 av den 27 januari 1998 om utfärdande av exportlicenser för bearbetade produkter av frukt och grönsaker

eurovoc_concepts:
citrus fruit
export licence
fruit juice
quantitative restriction

formats: pdf print

text: 28. 1. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 21/11 KOMMISSIONENS F(cid:153)RORDNING (EG) nr 206/98 av den 27 januari 1998 om utf(cid:132)rdande av exportlicenser f(cid:148)r bearbetade produkter av frukt och gr(cid:148)n- saker EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA F(cid:153)RORDNING med beaktande av F(cid:148)rdraget om uppr(cid:132)ttandet av Euro- peiska gemenskapen, med beaktande av kommissionens f(cid:148)rordning (EG) nr 1429/95 av den 23 juni 1995 om till(cid:132)mpningsf(cid:148)reskrifter f(cid:148)r exportbidrag inom frukt- och gr(cid:148)nsakssektorn med undantag av exportbidrag som beviljats p(cid:134) grundval av tillsatt socker (1), senast (cid:132)ndrad genom f(cid:148)rordning (EG) nr 1007/97 (2), s(cid:132)rskilt artikel 4. 1 i denna, och med beaktande av f(cid:148)ljande: Genom kommissionens f(cid:148)rordning (EG) nr 1998/97 (3) fastst(cid:132)lls f(cid:148)r vilka kvantiteter det kan ans(cid:148)kas om andra exportlicenser med f(cid:148)rutfastst(cid:132)llelse av exportbidraget (cid:132)n s(cid:134)dana som det ans(cid:148)ks om inom ramen f(cid:148)r livsmedels- hj(cid:132)lp. I artikel 4 i f(cid:148)rordning (EG) nr 1429/95 fastst(cid:132)lls under vilka omst(cid:132)ndigheter kommissionen f(cid:134)r vidta s(cid:132)rskilda (cid:134)tg(cid:132)rder f(cid:148)r att undvika ett (cid:148)verskridande av de kvanti- teter f(cid:148)r vilka det kan ans(cid:148)kas om exportlicens. Enligt de uppgifter som kommissionen i dag har kommer kvantiteten 354 ton apelsinjuice med en socker- halt p(cid:134) minst 55(cid:190) Brix som anges i bilagan till f(cid:148)rordning (EG) nr 1998/97, minskad och (cid:148)kad med de kvantiteter som anges i artikel 4. 1 i f(cid:148)rordning (EG) nr 1429/95, att (cid:148)verskridas om man utan begr(cid:132)nsning utf(cid:132)rdar licenser med f(cid:148)rutfastst(cid:132)llelse av exportbidraget till f(cid:148)ljd av de ans(cid:148)kningar som ingetts efter den 23 januari 1998. Det (cid:132)r d(cid:132)rf(cid:148)r l(cid:132)mpligt att till(cid:132)mpa en neds(cid:132)ttningskoefficient p(cid:134) de kvantiteter som det ans(cid:148)ks om den 23 januari 1998 och att avsl(cid:134) ans(cid:148)kningar om exportlicens med f(cid:148)rutfast- st(cid:132)llelse av bidraget som inges d(cid:132)refter i syfte att en licens skall utf(cid:132)rdas under den p(cid:134)g(cid:134)ende perioden. H(cid:142)RIGENOM F(cid:153)RESKRIVS F(cid:153)LJANDE. Artikel 1 Exportlicenser med f(cid:148)rutfastst(cid:132)llelse av exportbidraget f(cid:148)r apelsinjuice med en sockerhalt p(cid:134) minst 55(cid:190) Brix f(cid:148)r vilken ans(cid:148)kan har ingetts den 23 januari 1998 i enlighet med artikel 1 i f(cid:148)rordning (EG) nr 1998/97, skall utf(cid:132)rdas f(cid:148)r en kvantitet som motsvarar 81,7 % av de beg(cid:132)rda kvantiteterna. Ans(cid:148)kningar om licens med f(cid:148)rutfastst(cid:132)llelse av exportbi- draget som inges efter den 23 januari 1998 och f(cid:148)re den 24 februari 1998 f(cid:148)r ovan n(cid:132)mnda produkt skall avsl(cid:134)s. Artikel 2 Denna f(cid:148)rordning tr(cid:132)der i kraft den 28 januari 1998. Denna f(cid:148)rordning (cid:132)r till alla delar bindande och direkt till(cid:132)mplig i alla medlemsstater. Utf(cid:132)rdad i Bryssel den 27 januari 1998. P(cid:134) kommissionens v(cid:132)gnar Franz FISCHLER Ledamot av kommissionen (1) EGT L 141, 24. 6. 1995, s. 28. (2) EGT L 145, 5. 6. 1997, s. 16. (3) EGT L 282, 15. 10. 1997, s. 22


title: KOMISSION ASETUS (EY) N:o 204/98, annettu 27 päivänä tammikuuta 1998, tuonnin kiinteistä arvoista tiettyjen hedelmien ja vihannesten tulohinnan määrittämiseksi

eurovoc_concepts:
agri-monetary policy
citrus fruit
fruit vegetable
import price
perennial vegetable
pip fruit

text: 28. 1. 98 FI Euroopan yhteis(cid:148)jen virallinen lehti L 21/7 KOMISSION ASETUS (EY) N:o 204/98, annettu 27 p(cid:132)iv(cid:132)n(cid:132) tammikuuta 1998, tuonnin kiinteist(cid:132) arvoista tiettyjen hedelmien ja vihannesten tulohinnan m(cid:132)(cid:132)rit- t(cid:132)miseksi EUROOPAN YHTEIS(cid:153)JEN KOMISSIO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteis(cid:148)n perustamissopi- muksen, ja huomioon ottaa vihannesten hedelmien tuont¶(cid:132)rjestelm(cid:132)n soveltamista koskevista yksityiskohtai- sista s(cid:132)(cid:132)nn(cid:148)ist(cid:132) 21 p(cid:132)iv(cid:132)n(cid:132) joulukuuta 1994 annetun komission asetuksen (EY) N:o 3223/94 (1), sellaisena kuin se (EY) N:o 2375/96 (2), ja erityisesti sen 4 artiklan 1 kohdan, on viimeksi muutettuna asetuksella ottaa huomioon yhteisess(cid:132) maatalouspolitiikassa sovellet- tavista laskentayksik(cid:148)st(cid:132) ja muuntokursseista 28 p(cid:132)iv(cid:132)n(cid:132) joulukuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3813/92 (3), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 150/95 (4), ja erityisesti sen 3 artiklan 3 kohdan, sek(cid:132) katsoo, ett(cid:132) asetuksessa (EY) N:o 3223/94 s(cid:132)(cid:132)det(cid:132)(cid:132)n Uruguayn kier- roksen monenv(cid:132)listen tulosten mukaisesti komission vahvistamista kolmansien maiden kauppaneuvottelujen tuonnin kiinteiden arvojen perusteista liitteiss(cid:132) m(cid:132)(cid:132)ritel- t(cid:132)vien tuotteiden ja ajanjaksojen osalta, ja edell(cid:132) mainittujen perusteiden mukaisesti tuonnin kiin- te(cid:132)t arvot on vahvistettava t(cid:132)m(cid:132)n asetuksen liitteess(cid:132) esite- tylle tasolle, ON ANTANUT T(cid:142)M(cid:142)N ASETUKSEN: 1 artikla Asetuksen (EY) N:o 3223/94 4 artiklassa tarkoitetut tuonnin kiinte(cid:132)t arvot vahvistetaan liitteess(cid:132) olevassa taulukossa merkityll(cid:132) tavalla. 2 artikla T(cid:132)m(cid:132) asetus tulee voimaan 28 p(cid:132)iv(cid:132)n(cid:132) tammikuuta 1998. T(cid:132)m(cid:132) asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, j(cid:132)senvaltioissa. ja sit(cid:132) sovelletaan sellaisenaan kaikissa Tehty Brysseliss(cid:132) 27 p(cid:132)iv(cid:132)n(cid:132) tammikuuta 1998. Komission puolesta Franz FISCHLER Komission j(cid:132)sen (1) EYVL L 337, 24. 12. 1994, s. 66 (2) EYVL L 325, 14. 12. 1996, s. 5 (3) EYVL L 387, 31. 12. 1992, s. 1 (4) EYVL L 22, 31. 1. 1995, s. 1 L 21/8 FI Euroopan yhteis(cid:148)jen virallinen lehti 28. 1. 98 LIITE tuonnin kiinteist(cid:132) arvoista tiettyjen hedelmien ja vihannesten tulohinnan m(cid:132)(cid:132)ritt(cid:132)miseksi 27 p(cid:132)iv(cid:132)n(cid:132) tammikuuta 1998 annettuun komission asetukseen (ecua/100 kg) CN-koodi Kolmannen maan koodi (1) Tuonnin kiinte(cid:132) arvo 0702 00 00 0707 00 05 0709 10 00 0709 90 70 0805 10 10, 0805 10 30, 0805 10 50 0805 20 10 0805 20 30, 0805 20 50, 0805 20 70, 0805 20 90 0805 30 10 0808 10 20, 0808 10 50, 0808 10 90 0808 20 50 204 212 624 999 052 068 204 999 220 999 052 204 999 052 204 212 220 448 508 600 624 625 999 204 624 999 052 204 464 624 662 999 052 600 999 060 400 404 720 728 999 052 064 388 400 999 44,5 106,4 159,7 103,5 159,1 132,9 85,9 126,0 72,2 72,2 137,3 159,1 148,2 41,8 36,5 31,2 48,3 27,7 41,1 61,2 58,1 32,0 42,0 65,3 78,8 72,1 55,2 93,7 140,5 78,9 51,1 83,9 56,7 82,4 69,6 53,3 90,2 102,0 102,7 58,0 81,2 113,1 88,4 105,3 102,9 102,4 (1) Komission asetuksessa (EY) N:o 2317/97 (EYVL L 321, 22. 11. 1997, s. 19) vahvistettu maanimikkeist(cid:148). Koodi ”999” tarkoittaa ”muuta alkuper(cid:132)(cid:132)”


title: REGOLAMENTO (CE) N. 208/98 DELLA COMMISSIONE del 27 gennaio 1998 che modifica i prezzi rappresentativi e i dazi addizionali all'importazione per taluni prodotti del settore dello zucchero

eurovoc_concepts:
CCT duties
import
raw sugar
representative price
sugar product
white sugar

text: L 21/14 IT Gazzetta ufficiale delle Comunit(cid:133) europee 28. 1. 98 REGOLAMENTO (CE) N. 208/98 DELLA COMMISSIONE del 27 gennaio 1998 che modifica i prezzi rappresentativi e i dazi addizionali all’importazione per taluni prodotti del settore dello zucchero LA COMMISSIONE DELLE COMUNIT(cid:211) EUROPEE, visto il trattato che istituisce la Comunit(cid:133) europea, visto il regolamento (CEE) n. 1785/81 del Consiglio, del 30 giugno 1981, relativo all’organizzazione comune dei mercati nel settore dello zucchero (1), modificato da ultimo dal regolamento (CE) n. 1599/96 (2), visto il regolamento (CE) n. 1423/95 della Commissione, del 23 giugno 1995, recante modalit(cid:133) di applicazione per l’importazione di prodotti del settore dello zucchero diversi dalle melasse (3), modificato da ultimo dal regola- mento (CE) n. 1143/97 (4), in particolare l’articolo 1, para- grafo 2, secondo comma e l’articolo 3, paragrafo 1, addizionali considerando che gli importi dei prezzi rappresentativi e all’importazione di applicabili dei dazi zucchero bianco, di zucchero greggio e di alcuni sciroppi sono stati fissati dal regolamento (CE) n. 1222/97 della Commissione (5), modificato da ultimo dal regolamento (CE) n. 127/98 (6); considerando che l’applicazione delle norme e delle modalit(cid:133) di fissazione indicate nel regolamento (CE) n. 1423/95 ai dati di cui dispone la Commissione rende necessario modificare gli importi attualmente in vigore conformemente all’allegato del presente regolamento, HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO: Articolo 1 I prezzi rappresentativi e i dazi addizionali applicabili all’importazione dei prodotti indicati all’articolo 1 del regolamento (CE) n. 1423/95 sono fissati nell’allegato. Articolo 2 Il presente regolamento entra in vigore il 28 gennaio 1998. Il presente regolamento (cid:138) obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri. Fatto a Bruxelles, il 27 gennaio 1998. Per la Commissione Franz FISCHLER Membro della Commissione (1) GU L 177 dell’1. 7. 1981, pag. 4. (2) GU L 206 del 16. 8. 1996, pag. 43. (3) GU L 141 del 24. 6. 1995, pag. 16. (4) GU L 165 del 24. 6. 1997, pag. 11. (5) GU L 173 dell’1. 7. 1997, pag. 3. (6) GU L 11 del 17. 1. 1998, pag. 27. 28. 1. 98 IT Gazzetta ufficiale delle Comunit(cid:133) europee L 21/15 ALLEGATO del regolamento della Commissione, del 27 gennaio 1998, che modifica i prezzi rappresentativi e i dazi addizionali applicabili all’importazione di zucchero bianco, di zucchero greggio e dei prodotti di cui al codice NC 1702 90 99 Codice NC 1701 11 10 (1) 1701 11 90 (1) 1701 12 10 (1) 1701 12 90 (1) 1701 91 00 (2) 1701 99 10 (2) 1701 99 90 (2) 1702 90 99 (3) Prezzi rappresentativi per 100 kg netti di prodotto Dazio addizionale per 100 kg netti di prodotto (in ecu) 24,41 24,41 24,41 24,41 26,16 26,16 26,16 0,26 4,09 9,33 3,90 8,90 12,15 7,63 7,63 0,39 (1) Fissazione per la qualit(cid:133) tipo definita all’articolo 1 del regolamento (CEE) n. 431/68 del Consiglio (GU L 89 del 10. 4. 1968, pag. 3) modificato. (2) Fissazione per la qualit(cid:133) tipo definita all’articolo 1 del regolamento (CEE) n. 793/72 del Consiglio (GU L 94 del 21. 4. 1972, pag. 1). (3) Fissazione per 1 % di tenore in saccarosio


title: VERORDENING (EG) Nr. 205/98 VAN DE COMMISSIE van 27 januari 1998 tot vaststelling van de communautaire producenten- en invoerprijzen voor anjers en rozen met het oog op de toepassing van de invoerregeling voor bepaalde producten van de bloementeelt van oorsprong uit Cyprus, Israël, Jordanië en Marokko alsmede de Westelijke Jordaanoever en de Gazastrook

eurovoc_concepts:
Cyprus
Middle East
Morocco
floriculture
import policy
producer price

text: 28. 1. 98 ‹ ‹NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen L 21/9 VERORDENING (EG) Nr. 205/98 VAN DE COMMISSIE van 27 januari 1998 tot vaststelling van de communautaire producenten- en invoerprijzen voor anjers en rozen met het oog op de toepassing van de invoerregeling voor bepaalde producten van de bloementeelt van oorsprong uit Cyprus, Isra(cid:137)l, Jordani(cid:137) en Marokko alsmede de Westelijke Jordaanoever en de Gazastrook DE COMMISSIE VAN DE EUROPESE GEMEENSCHAPPEN, Gelet op het Verdrag tot oprichting van de Europese Gemeenschap, Gelet op Verordening (EEG) nr. 4088/87 van de Raad van 21 december 1987 tot vaststelling van de voorwaarden voor de toepassing van preferenti(cid:137)le douanerechten bij invoer van bepaalde producten van de bloementeelt van oorsprong uit Cyprus, Isra(cid:137)l, Jordani(cid:137) en Marokko alsmede de Westelijke Jordaanoever en de Gazastrook (1), laatstelijk gewijzigd bij Verordening (EG) nr. 1300/97 (2), en met name op artikel 5, lid 2, onder a), Overwegende dat de communautaire invoer- en produ- centenprijzen voor eenbloemige anjers (standaard), veel- bloemige anjers (tros), grootbloemige rozen en kleinbloe- mige rozen krachtens artikel 2, lid 2, en artikel 3 van Verordening (EEG) nr. 4088/87 om de twee weken worden vastgesteld en telkens voor twee weken gelden; dat deze prijzen, overeenkomstig artikel 1 ter van Veror- dening (EEG) nr. 700/88 van de Commissie van 17 maart 1988 houdende een aantal uitvoeringsbepalingen van de regeling inzake de invoer in de Gemeenschap van bepaalde producten van de bloementeelt van oorsprong uit Cyprus, Isra(cid:137)l, Jordani(cid:137) en Marokko alsmede de Westelijke Jordaanoever en de Gazastrook (3), laatstelijk gewijzigd bij Verordening (EG) nr. 2062/97 (4), voor een periode van twee weken worden vastgesteld op basis van de gewogen gegevens die de lidstaten meedelen; dat deze prijzen onverwijld moeten worden vastgesteld, om te kunnen bepalen welke douanerechten moeten worden toegepast; dat het bijgevolg wenselijk is te bepalen dat de onderhavige verordening onmiddellijk in werking treedt, HEEFT DE VOLGENDE VERORDENING VASTGESTELD: Artikel 1 De in artikel 1 ter van Verordening (EEG) nr. 700/88 bedoelde communautaire producenten- en invoerprijzen voor eenbloemige anjers (standaard), veelbloemige anjers (tros), grootbloemige rozen en kleinbloemige rozen, voor een periode van twee weken, zijn vastgesteld in de bijlage. Artikel 2 Deze verordening treedt in werking op 28 januari 1998. Zij is van toepassing van 28 januari tot en met 10 februari 1998. Deze verordening is verbindend in al haar onderdelen en is rechtstreeks toepasselijk in elke lidstaat. Gedaan te Brussel, 27 januari 1998. Voor de Commissie Franz FISCHLER Lid van de Commissie (1) PB L 382 van 31. 12. 1987, blz. 22. (2) PB L 177 van 5. 7. 1997, blz. 1. (3) PB L 72 van 18. 3. 1988, blz. 16. (4) PB L 289 van 22. 10. 1997, blz. 1. L 21/10 ‹ ‹NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 28. 1. 98 BIJLAGE Periode: 28 januari tot en met 10 februari 1998 (in ecu per 100 stuks) Communautaire producentenprijzen Eenbloemige anjers (standaard) Veelbloemige anjers (tros) Grootbloemige rozen Kleinbloemige rozen 13,20 11,68 47,65 21,90 Communautaire invoerprijzen Eenbloemige anjers (standaard) Veelbloemige anjers (tros) Grootbloemige rozen Kleinbloemige rozen Isra(cid:137)l Marokko Cyprus Jordani(cid:137) Westelijke Jordaanoever en Gazastrook 15,11 15,85 — — — 12,46 14,86 — — — 20,31 19,69 — — — — — — — —


title: Sadarbības padomes reglaments starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Krievijas Federāciju, no otras puses, kā noteikts 1998. gada 27. janvārī

eurovoc_concepts:
Association Council (EU)
Russia
cooperation agreement (EU)
rules of procedure

text: 178 LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 11/28. sēj. 21998D0321(01) 21. 3. 1998. EIROPAS KOPIENU OFICIĀLAIS VĒSTNESIS L 87/17 SADARBĪBAS PADOMES REGLAMENTS starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Krievijas Federāciju, no otras puses, kā noteikts 1998. gada 27. janvārī (98/228/EK) SADARBĪBAS PADOME, ņemot vērā 1994. gada 24. jūnijā Korfu parakstīto Partnerības un sadarbības līgumu, ar ko izveido partnerību starp Eiropas Kopie- nām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Krievijas Federāciju, no otras puses, turpmāk tekstā – “Līgums”, un jo īpaši tā 90. –93. pantu (1), ņemot vērā 1997. gada 21. maijā Briselē parakstīto līguma pro- tokolu, tā kā Līgums ir stājies spēkā 1997. gada 1. decembrī, IR IZVEIDOJUSI ŠĀDU REGLAMENTU. 1. pants Padomes priekšsēdētājs Sadarbības padomi uz 12 mēnešu laika posmu pārmaiņus vada Eiropas Savienības Padomes loceklis Kopienu un to dalībvalstu vārdā un Krievijas Federācijas valdības loceklis. Tomēr pirmais termiņš sākas pirmajā Sadarbības padomes sanāksmes datumā un beidzas tā paša gada 31. decembrī. 2. pants Sanāksmes Sadarbības padome regulāri tiekas ministru līmenī reizi gadā. Pēc jebkuras puses lūguma var notikt īpašas Sadarbības padomes sesijas, ja par to vienojas puses. Sadarbības padomes sanāksmes, kā par to vienojušās puses, kopīgi sasauc sekretāri. 3. pants Locekļi un to pārstāvniecība Sadarbības padomē Sadarbības padomes locekļus, kā tas noteikts Līguma 91. pantā, ja tie nevar ierasties, var pārstāvēt iecelts ministrs vai amatpersona. Amatpersonai parasti būtu jābūt Krievijas Federācijas misijas Eiropas Kopienās vadītājam vai Pastāvīgās pārstāvniecības ES vadītājam vai vecākajam ierēdnim. (1) OV L 327, 28. 11. 1997. , 1. lpp. Citos gadījumos loceklis, kurš vēlas, lai viņš tiktu pārstāvēts, paziņo priekšsēdētājam viņa pārstāvja vārdu pirms sanāksmes, kurā viņš tiks pārstāvēts. Sadarbības padomes locekļa pārstāvim ir visas tās pašas tiesības, kādas ir loceklim. 4. pants Delegācijas Sadarbības padomes locekļus var pavadīt amatpersonas. Pirms katras sanāksmes priekšsēdētāju informē par katras puses paredzēto delegācijas sastāvu un vadītāju. Sadarbības padome var uzaicināt citas personas piedalīties savās sanāksmēs, lai sniegtu informāciju par konkrētiem jautājumiem. 5. pants Sekretariāts Eiropas Savienības Padomes Ģenerālsekretariāta amatpersona un Krievijas Federācijas iecelta amatpersona darbojas kopīgi kā Sadarbības padomes sekretāri. 6. pants Dokumenti Kad Sadarbības padomes apspriedes tiek balstītas uz rakstiskiem apstiprinošiem dokumentiem, šādi dokumenti abiem sekretāriem ir jānumurē un jāizplata apritē kā Sadarbības padomes dokumenti. 7. pants Sarakste Visa Sadarbības padomei vai Sadarbības padomes priekšsēdētājam jānodod Sadarbības padomes adresētā korespondence sekretāriem. ir Abi sekretāri nodrošina, ka korespondence tiek nodota Sadarbības padomes priekšsēdētājam un attiecīgajos gadījumos tiek izplatīta kā 6. pantā minētie dokumenti citiem Sadarbības padomes 11/28. sēj. LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 179 locekļiem. Apritē esošā korespondence ir jānosūta Komisijas Ģenerālsekretariātam, pastāvīgajām ES pārstāvniecībām un Krievijas Federācijas misijai Briselē. dalībvalstu Sadarbības padomes priekšsēdētāja korespondenci saņēmējam nosūta attiecīgais sekretārs un attiecīgajos gadījumos tā tiek izplatīta kā 6. pantā minētie dokumenti citiem Sadarbības padomes locekļiem uz adresēm, kas norādītas iepriekš minētajā punktā. 8. pants Sanāksmju darba kārtība 1. Abas puses vienojas par pagaidu darba kārtību katrai sanāk- smei Attiecīgais sekretārs to nosūta 7. pantā minētajiem adresā- tiem ne vēlāk kā 15 dienas pirms sanāksmes sākuma. Pagaidu darba kārtībā ietilpst pozīcijas, par kurām viens no diviem sekretāriem ir saņēmis lūgumu tās iekļaut dienas kārtībā ne vēlāk kā 21 dienu pirms sanāksmes sākuma; pozīcijas tomēr nebūs ierakstītas darba kārtībā, ja vien sekretāri nesaņem apstiprinošus dokumentus ne vēlāk kā darba kārtības nosūtīšanas datumā. Sadarbības padome pieņem darba kārtību katras sanāksmes sākumā. Pagaidu dienas kārtībā neietilpstošu pozīciju dienas kār- tībā var iekļaut tikai tad, ja tam piekrīt abas puses. 10. pants Ieteikumi 1. Sadarbības padome savus ieteikumus pieņem, pusēm kopīgi vienojoties. Sesiju starplaikā Sadarbības padome var pieņemt ieteikumus vai apstiprināt protokolus ar rakstisku procesu, ja tam piekrīt puses. Rakstisku procesu veido oficiāla vēstuļu apmaiņa starp sekretā- riem, darbojoties ar pušu piekrišanu. 2. Sadarbības padomes ieteikumi Līguma 90. panta nozīmē ir “ie- teikums”, pēc kura seko kārtas numurs, to pieņemšanas datums un vispārējs to satura apraksts. Sadarbības padomes ieteikumus apstiprina par autentiskiem divi sekretāri un divi autentiski eksemplāri, ko parakstījuši abu pušu delegāciju vadītāji. Ieteikumus kā Sadarbības padomes dokumentus nosūta katram iepriekš 7. pantā minētajam adresātam. 11. pants Atklātība 2. Ja puses tam piekrīt, 1. punktā noteikto laika termiņu var saī- sināt, lai ievērotu attiecīgās lietas prasības. Ja nav nolemts citādi, Sadarbības padomes sanāksmes nav atklātas. 9. pants Protokols Katra puse var izlemt par Sadarbības padomes ieteikumu publicēšanu savā attiecīgajā oficiālajā izdevumā. Katras sanāksmes protokola projektu kopīgi izveido abi sekretāri divos autentiskos eksemplāros. Atbilstoši vispārējiem noteikumiem, protokolā, ņemot vērā katru pozīciju darba kārtībā, ir jānorāda: — Sadarbības padomē iesniegtie dokumenti, — paziņojumi, kuru iekļaušanu ir lūdzis Sadarbības padomes loceklis, — izteiktie ieteikumi, paziņojumi, par kuriem ir vienošanās, un par noteiktām pozīcijām pieņemtie secinājumi. Protokolā arī iekļauj Sadarbības padomes locekļu vai sanāksmē piedalījušos viņu pārstāvju sarakstu. 12. pants Valodas Sadarbības padomes oficiālās valodas ir abu pušu oficiālās valodas. Sadarbības padome parasti savās apspriedēs pamatojas uz šajās valodās sagatavotajiem dokumentiem. 13. pants Izdevumi Protokola projekts ne vēlāk kā mēnesi pēc katras sanāksmes ir jāiesniedz Sadarbības padomei apstiprināšanai Pēc apstiprināša- nas divus autentiskus protokola eksemplārus paraksta abi sekre- tāri un tos iesniedz pusēm. Protokola eksemplāru nogādā katram iepriekš 7. pantā minētajam adresātam. Eiropas Kopienas un Krievijas Federācija katra segs savus izdevumus, kas rodas sakarā ar piedalīšanos Sadarbības padomes sanāksmēs attiecībā gan uz personāla, ceļošanas un uzturēšanās izdevumiem, gan uz pasta un telekomunikāciju izdevumiem. 180 LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 11/28. sēj. Sanāksmju un dokumentu tulkošanas izdevumus sedz Eiropas Kopienas, izņemot izdevumus saistībā ar tulkojumiem no kādas Eiropas Kopienu oficiālās valodas uz krievu valodu, ko sedz Krievijas Federācija. mus. To veido Eiropas Kopienu Komisijas pārstāvji un Eiropas Savienības Padomes pārstāvji, no vienas puses, un Krievijas Fede- rācijas valdības pārstāvji, no otras puses, parasti vecāko valsts civildienesta ierēdņu līmenī. Citus izdevumus saistībā ar sanāksmju organizēšanu, ieskaitot izdevumus par sanāksmēs izplatīto dokumentu pavairošanu, sedz sanāksmes uzņēmēja puse. 2. Sadarbības komiteja sagatavo Sadarbības padomes sanāksmes un apspriedes, vajadzības gadījumā uzrauga Sadarbības padomes ieteikumu īstenošanu un vispārīgi nodrošina partnerības turpinā- šanos un pienācīgu līguma darbību. Tā iesniedz priekšlikumus vai ieteikumu projektus pieņemšanai Sadarbības padomē. 14. pants Sadarbības komiteja 3. Līguma 16. , 17. un 53. pantā, kā arī 2. pielikumā minētās kon- sultācijas notiek Sadarbības komitejas ietvaros. Konsultācijas var turpināties Sadarbības padomē, ja puses tam piekrīt. 1. Ar šo atbilstoši Līguma 92. pantam tiek izveidota Sadarbības komiteja, lai palīdzētu Sadarbības padomei veikt savus pienāku- 4. Sadarbības komitejas reglaments ir pievienots šim reglamen- tam. 11/28. sēj. LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 181 PIELIKUMS SADARBĪBAS KOMITEJAS REGLAMENTS 1. pants Padomes priekšsēdētājs 6. pants Sanāksmju darba kārtība Sadarbības komiteju uz 12 mēnešu laika posmu pārmaiņus vada Eiropas Kopienu Komisijas loceklis Kopienu un to dalībvalstu vārdā un Krievijas Federācijas valdības loceklis. Pirmais termiņš sākas pirmās Sadarbības padomes sanāksmes datumā un beidzas tā paša gada 31. decembrī. Šajā periodā un pēc tam katru 12 mēnešu periodu Sadarbības komiteju vada tā puse, kura vada Sadarbības padomi. 2. pants Sanāksmes 1. Sadarbības komitejas sekretāri izveido pagaidu darba kārtību katrai sanāksmei. Tā attiecīgajam sekretāram ir jānosūta 4. pantā minētajiem adresātiem ne vēlāk kā 15 dienas pirms sanāksmes sākuma. Pagaidu darba kārtībā ietilpst pozīcijas, par kurām viens no diviem sekretāriem ir saņēmis lūgumu iekļaut dienas kārtībā ne vēlāk kā 21 dienu pirms sanāksmes sākuma; pozīcijas tomēr nebūs ierak- stītas darba kārtībā, ja vien sekretāri nesaņem apstiprinošus doku- mentus ne vēlāk kā darba kārtības nosūtīšanas datumā. Sadarbības komiteja tiekas reizi gadā un kad to prasa apstākļi, vie- nojoties abām pusēm. Sadarbības komiteja darba kārtību pieņem katras sanāksmes sākumā. Pagaidu dienas kārtībā neietilpstošu pozīciju dienas kār- tībā var iekļaut tikai tad, ja tam piekrīt abas puses. Katra Sadarbības komitejas sanāksme notiek tādā laikā un vietā, par kuru vienojas puses. Sadarbības komitejas sanāksmes kopīgi sasauc abi sekretāri. 3. pants Delegācijas 2. Ja puses tam piekrīt, 1. punktā noteikto laika termiņu var saī- sināt, lai ievērotu attiecīgās lietas prasības. 3. Sadarbības komiteja var uzaicināt ekspertus piedalīties tās sanāksmēs, lai sniegtu informāciju par konkrētiem jautājumiem. Pirms katras sanāksmes priekšsēdētāju informē par katras puses paredzēto delegācijas sastāvu un vadītāju. 7. pants Protokols 4. pants Sekretariāts Katrai sanāksmei pieņem protokolu. Protokolā iekļauj Sadarbības komitejā pieņemtos secinājumus. Eiropas Kopienu Komisijas amatpersona un Krievijas Federācijas valdības amatpersona darbojas kopīgi kā Sadarbības komitejas sekretāri. Pēc apstiprināšanas Sadarbības komitejā protokolu paraksta priekšsēdētājs un sekretāri un iesniedz abām pusēm. Protokola eksemplāru nogādā katram šā pielikuma 4. pantā minētajam adre- sātam. Visa šajā pielikumā minētā Sadarbības komitejas priekšsēdētājam adresētā korespondence un viņa izdotā korespondence ir jānodod Sadarbības komitejas priekšsēdētājam un Sadarbības padomes sekretāriem, un Sadarbības padomes priekšsēdētājam. 8. pants Ieteikumi 5. pants Atklātība Ja nav nolemts citādi, Sadarbības komitejas sanāksmes nav atklā- tas. Sadarbības komiteja nepieņem ieteikumus, izņemot atsevišķos gadījumos, kad to pilnvaro Sadarbības padome saskaņā ar Līguma 92. panta 2. punktu. Šādos gadījumos šie dokumenti ir “ietei- kums”, pēc kura seko kārtas numurs, to pieņemšanas datums un vispārējs to satura apraksts. Ieteikumus pieņem pēc pušu vispārē- jas vienošanās. 182 LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 11/28. sēj. Sadarbības komitejas ieteikumus nosūta šā pielikuma 4. pantā minētajiem adresātiem. Sadarbības komiteja var izlemt par šādu ieteikumu publicēšanu. Sadarbības Komitejas ieteikumus paraksta priekšsēdētājs un sekre- tāri. Eiropas Kopienu oficiālās valodas uz krievu valodu, ko sedz Krie- vijas Federācija. Citus izdevumus saistībā ar sanāksmju organizēšanu, ieskaitot izdevumus par sanāksmēs izplatīto dokumentu pavairošanu, sedz sanāksmes uzņēmēja puse 9. pants Izdevumi 10. pants Apakškomitejas un darba grupas Kopiena un Krievijas Federācija katra sedz savus izdevumus, kas rodas sakarā ar to piedalīšanos Sadarbības komitejas sanāksmēs un tās apakškomitejās un darba grupās gan attiecībā uz personāla, ceļošanas un uzturēšanās izdevumiem, gan uz pasta un telekomu- nikāciju izdevumiem. Sanāksmju un dokumentu tulkošanas izdevumus sedz Eiropas Kopienas, izņemot izdevumus saistībā ar tulkojumiem no kādas Sadarbības komiteja var izveidot apakškomitejas un darba grupas, kas tai palīdzētu pildīt tās pienākumus. Tās strādā Sadarbības komitejas vadībā un sniedz tai ziņojumu pēc katras sanāksmes. Apakškomitejas un darba grupas nepieņem ieteikumus. Sadarbības komiteja var mainīt ikvienas apakškomitejas vai darba grupas statūtus, izbeigt to darbību vai izveidot jaunas apakškomi- tejas vai darba grupas