title: Dictamen del Comité Económico y Social sobre la «Comunicación de la Comisión - Evaluación de la aplicación del Libro Blanco "Enseñar y aprender: hacia la sociedad del conocimiento"»

eurovoc_concepts:
continuing education
education
information technology
professional qualifications
vocational training

text: C 95/62 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 30. 3. 98 Dictamen del Comité Econo´ mico y Social sobre la «Comunicacio´n de la Comisio´n — Evaluacio´ n de la aplicacio´ n del Libro Blanco “Ensen˜ ar y aprender: hacia la sociedad del conocimiento”» (98/C 95/16) El 3 de junio de 1997, de conformidad con el artı´culo 198 del Tratado constitutivo de la Comunidad Europea, la Comisio´ n decidio´ consultar al Comité Econo´ mico y Social sobre la comunicacio´n mencionada. La Seccio´n de Asuntos Sociales, Familia, Educacio´n y Cultura, encargada de preparar los trabajos en este asunto, aprobo´ su dictamen el 18 de diciembre de 1997 (ponente: Sr. Koryfidis). En su 351o Pleno (sesio´ n del 28 de enero de 1998), el Comité Econo´ mico y Social ha aprobado por 53 votos a favor, 1 en contra y 1 abstencio´n el siguiente Dictamen. 1. Introduccio´n 1. 1. El documento objeto del presente dictamen intenta sintetizar los principales mensajes polı´ticos recibidos en los u´ltimos meses por la Comisio´n a raı´z de los debates suscitados por el «Libro Blanco sobre la educacio´n y la formacio´n — Ensen˜ ar y aprender: hacia la sociedad del conocimiento». Segu´n la Comisio´n, a raı´z de estos debates, en 1. 2. los que participaron las instituciones comunitarias, los Estados miembros, expertos, organizaciones sindicales y patronales, universidades y otras instituciones educati- vas, ası´ como distintas ONG, se han podido extraer las siguientes conclusiones generales: — la necesidad de sensibilizar a los ciudadanos europeos acerca de la importancia de actualizar sus conoci- mientos y competencias profesionales a lo largo de toda la vida; — la correlacio´n existente entre los conocimientos y las competencias profesionales actualizadas y el acceso al empleo, ası´ como la integracio´n en la vida social y el ejercicio de los derechos como ciudadanos; — la relacio´ n entre la sociedad del conocimiento y las perspectivas de competitividad de Europa, ası´ como la conciencia de sı´ misma y de sus valores; — la necesidad de definir los principios y condiciones ba´sicos para promover la educacio´n y la formacio´n a la categorı´a de «centro de un proyecto de sociedad», que constituye la principal contribucio´n polı´tica del Libro Blanco a la Europa actual y del man˜ana. 2. Observaciones generales En su dictamen sobre el «Libro Blanco sobre la 2. 1. educacio´n y la formacio´n — Ensen˜ ar y aprender: hacia la sociedad cognitiva», el Comité hace hincapié, en particular, en los siguientes aspectos: — El Libro Blanco se define como «un punto de partida de gran importancia para el dia´logo encaminado a examinar los problemas relacionados con la realidad europea de hoy dı´a y sus perspectivas». — Por otra parte, en el Libro Blanco «se describen y se examinan con acierto las evoluciones de la sociedad y la economı´a en Europa, ası´ como las obligaciones que debera´n satisfacerse con el fin de garantizar una transicio´n ordenada de la situacio´n actual a las futuras realidades de la sociedad cognitiva». — Finalmente, se sen˜ ala que «el objetivo de la moderni- zacio´n y revalorizacio´n de los sistemas de educacio´n y de formacio´n y, con mayor motivo, el del acceso a la sociedad cognitiva, no pueden alcanzarse ni por medio de gestiones, estrategias o investigaciones emprendidas de forma aislada por los Estados miembros, ni a través de debates, encuestas o decisiones procedentes de los niveles ma´s altos de decisio´ n, sino que so´lo pueden proceder de un esfuerzo social global, consciente y sistema´tico. Este esfuerzo social debe articularse en torno a un organismo coordinador y un procedimiento de conci- liacio´ n de posturas divergentes, que sera´n objeto de un amplio consenso, y en torno a unos objetivos intermedios de aplicacio´n compartidos, claros y bien acogidos». El Comité expresa su satisfaccio´n por el hecho 2. 2. de que: — la Comisio´ n haya presentado una comunicacio´n en la que se expone y evalu´a el Libro Blanco y las acciones que cubre, algo a lo que no acostumbra y que, por ello, resulta ma´s encomiable; — los resultados del debate corroboren las observacio- nes y posturas generales, y muchas de las especı´ficas, formuladas por el Comité en su dictamen sobre el Libro Blanco. 30. 3. 98 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas C 95/63 2. 3. Al mismo tiempo, el Comité: — considera que el tiempo transcurrido desde la publi- cacio´n de la comunicacio´n sobre el Libro Blanco es demasiado breve para poder extraer conclusiones definitivas; — sigue insistiendo en la necesidad de fomentar un debate permanente con la sociedad, que debe desa- rrollarse en todo momento bajo los auspicios de la Comisio´ n y que debera´ concretarse en la adopcio´n de medidas pra´cticas por parte de los sectores que ya sean conscientes de estas cuestiones. 2. 4. El Comité opina que en los Estados miembros existe ya un clima propicio y se dan las condiciones favorables para avanzar en esta direccio´n. Los sectores y los individuos que participaron en el debate consideran el Libro Blanco como un punto de referencia y una fuente de ideas y argumentos para las hipo´ tesis e investigaciones sobre el futuro de la educacio´ n y de la formacio´n, ası´ como para las diferentes vı´as de transicio´n hacia la sociedad del conocimiento. La Comisio´ n debe explotar sin demora y al ma´ximo esta coyuntura. El Comité comparte la afirmacio´n de la Comisio´ n 2. 5. de que el debate ha confirmado los grandes temas y objetivos del Libro Blanco. Suscribe la dimensio´n y las repercusiones econo´ micas de las relaciones entre la la formacio´n y el empleo, ası´ como la educacio´n, necesidad, en la elaboracio´n de los programas y planes de estudio, de atender por igual a la dimensio´n puramente educativa, afectiva, moral, espiritual y cultural de las medidas en materia de educacio´ n y formacio´n. 2. 6. El Comité subraya de nuevo los riesgos inherentes al proceso de transicio´n hacia un nuevo mundo caracteri- zado por la capacidad ilimitada de acceso al conoci- la increı´ble velocidad de transmisio´ n de la miento, informacio´n y la radical transformacio´n de las condicio- nes y los medios de comunicacio´ n. Si no se intensifican los esfuerzos para integrar, 2. 6. 1. en la medida de lo posible, al conjunto de los ciudadanos europeos en todas las etapas de este cambio, lo ma´s probable es que surjan nuevas y graves disparidades entre las sociedades y entre los paı´ses, por ejemplo, entre quienes poseen conocimientos y quienes se ven privados de ellos. Esta es la razo´n por la que el Comité insiste en 2. 6. 2. la necesidad de elaborar de inmediato polı´ticas que prevengan la marginacio´n de amplias capas de la sociedad y, ma´s concretamente, de aquellos grupos ma´s expuestos que por diversos motivos no tienen la posibilidad o la oportunidad de acceder a las nuevas tecnologı´as y a los consiguientes nuevos conocimientos. En este tipo de polı´ticas preventivas cabe 2. 6. 3. incluir: desarrollar en la pra´ctica y en toda su extensio´n el concepto de aprendizaje y formacio´n permanente, garantizar a todos los ciudadanos europeos la posibilidad de aprovechar y beneficiarse de las nuevas tecnologı´as de informacio´ n y comunicacio´ n y, en general, crear las condiciones para que los ciudadanos puedan participar activamente, paso a paso, en la sociedad del conoci- miento. 2. 6. 4. El Comité considera que el éxito de la aplicacio´ n de estas grandes polı´ticas dependera´ de la cooperacio´n entre el centro y la periferia (UE, Estados miembros y administraciones locales), entre los individuos y la sociedad, entre el sector pu´blico y el privado. 2. 6. 5. El Comité opina asimismo que corresponde a la Comisio´ n y a las dema´s instituciones de la UE desempen˜ ar una funcio´ n motriz para lanzar y llevar a cabo los procesos que llevara´n a crear una Unio´n Europea del conocimiento. 2. 7. En lo que respecta a la asignacio´ n de los recursos necesarios para desarrollar los programas de acceso a la sociedad cognitiva, el Comité sen˜ala lo siguiente: La expresio´ n de la voluntad de elaboracio´ n y 2. 7. 1. financiacio´n de estas iniciativas constituye a su juicio la decisio´ n polı´tica ma´s importante que deben afrontar actualmente la Unio´n Europea, los Estados miembros y los entes regionales. Para hacer realidad esta decisio´ n polı´tica, 2. 7. 2. es indispensable pedir a todas las fuerzas sociales organizadas que integran la UE que desempen˜ en el importante papel que les corresponde. El sector pu´blico y el sector privado, las organizaciones sindicales y patronales, las empresas y los expertos, los ensen˜antes y las ONG que se ocupan de estos temas tienen la posibilidad de contribuir con su reflexio´ n y su actuacio´n a la transicio´n hacia la sociedad del conocimiento. los interlocutores sociales, 3. Observaciones especı´ficas Con respecto a los experimentos previstos por el Libro Blanco, y sobre la base de lo expuesto en la comunicacio´ n de la Comisio´n objeto del presente dictamen, el Comité formula las observaciones siguientes: 3. 1. Objetivo I: La acreditacio´ n de las competencias y el principio de la «tarjeta personal de competen- cias» 3. 1. 1. El primer objetivo general del Libro Blanco lleva por tı´tulo «Fomentar la adquisicio´n de nuevos conocimientos» y entre las medidas propuestas para su aplicacio´ n se incluye: — el reconocimiento de las competencias; — la movilidad; — los programas informa´ticos educativos multimedia. C 95/64 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 30. 3. 98 3. 1. 2. En su dictamen sobre el Libro Blanco, y con referencia a este primer objetivo general, el Comité sen˜ala, en particular, lo siguiente: — esta´ de acuerdo con la Comisio´ n en que para alcanzar la sociedad del conocimiento es preciso fomentar la adquisicio´ n de nuevos conocimientos; — considera que se abren nuevas perspectivas para la dimensio´n europea de la educacio´n y su funcio´ n de complementar los sistemas educativos de los Estados miembros, y considera serio y asumible el interés de la Comisio´ n por instar a los Estados miembros que reserven fondos para la adquisicio´ n de conocimien- tos, nuevos métodos de reconocimiento de las competencias, apoyo a la movilidad y la introduccio´ n de las nuevas tecnologı´as de comunicacio´n en la educacio´ n. En el dictamen, y con referencia a las acciones propuestas por la Comisio´n a escala europea, el Comité expone las siguientes reflexiones: — el Comité comparte la idea de crear otro proceso, sencillo y moderno, para el reconocimiento de las competencias y en particular apoya la instauracio´ n de un procedimiento europeo en este a´mbito. Sen˜ala, no obstante, que sera´ necesario velar por que estos procedimientos de acreditacio´n de los conocimientos y las competencias arrojen resultados concretos y sustanciales, y destaca el papel que los interlocutores sociales pueden desempen˜ ar en este sentido; — el Comité destaca las ventajas que los alumnos de ensen˜anza secundaria y los estudiantes universitarios obtuvieron de la movilidad en el marco del programa Erasmus y proponen aumentar los recursos y explo- tar ma´s racionalmente aquellos con los que se cuenta a fin de aumentar el nu´mero de beneficiarios. Simulta´neamente, el Comité sugiere desarrollar un programa especı´fico de movilidad para los alumnos y los profesores de formacio´n profesional y aprendi- zaje; — por lo que se refiere a los «programas educativos multimedia», el Comité estima que ha llegado el momento de que el conjunto de la Comunidad, superando los obsta´culos existentes, adopte decisio- nes para emplear instrumentos educativos multime- dia de origen europeo y para proporcionar a los ensen˜antes una formacio´n complementaria en mate- ria de nuevas tecnologı´as que les permita explotarlas y ensen˜arlas. El primer objetivo general de la comunicacio´ n 3. 1. 3. de la Comisio´n sobre la evaluacio´n de la aplicacio´ n del Libro Blanco queda restringido a la acreditacio´ n de las competencias y a elaborar el principio de la «tarjeta personal de competencias». El debate, no obstante, ha puesto de manifiesto las reservas y objeciones que suscita, incluso en este margen de accio´n limitado, el reconocimiento de competencias fuera del sistema escolar, en particular, el procedimiento automa´tico de certificacio´n de las competencias mediante técnicas informa´ticas multimedia. Hasta el momento, el Comité sigue con interés los experimentos de la Comisio´n en relacio´n con la acredita- cio´n de las competencias en el a´mbito de los conocimien- tos de base, como las matema´ticas, las ciencias naturales, los idiomas, etc. ; en el a´mbito de los conocimientos técnicos y profesionales, como el sector bancario, jurı´dico, informativo, ası´ como en el a´mbito de las «competencias clave» o competencias transversales. 3. 1. 4. El Comité manifiesta su conformidad en lo fundamental con las tesis de la Comisio´n acerca del reconocimiento de las competencias, pero vuelve a llamar la atencio´n de ésta sobre la manera de promover esta idea. Considera que la Comisio´n ha dado un paso positivo al afirmar en la comunicacio´ n que «la acreditacio´n de los conocimientos no pretende suplantar el tı´tulo tradicional, ni desvalorizar el reconocimiento de las cualificaciones expedidas por el sistema escolar. De ninguna manera pretende instaurar una nueva burocracia a escala europea». El Comité propone conti- nuar el dia´logo con el fin de disipar todos los malentendi- dos surgidos y de buscar un terreno de acuerdo y, ma´s concretamente, un sistema de acreditacio´ n de las competencias que sea aceptable para todos aquellos que puedan requerirlo. Pero también sugiere abrir el dia´logo a toda la sociedad, integra´ndola en el conjunto del proceso, dota´ndolo de un contenido sustancial y garanti- zando su transparencia. Esta aceptacio´n es la condicio´ n indispensable para disipar todas las objeciones menores que existen entre los distintos grupos de intereses y también para alcanzar, paso a paso, soluciones una´nimemente aceptables. 3. 2. Objetivo II: Acercar la escuela a la empresa y fomentar la figura del aprendiz 3. 2. 1. El segundo objetivo general del Libro Blanco, denominado «Acercar la escuela a la empresa», se justifica por la necesidad, cada vez ma´s perentoria, de crear vı´nculos entre la escuela y la empresa, dada la complementariedad de sus funciones en cuanto a conocimientos y empleo. Para que este acercamiento se produzca, es necesario, segu´n el Libro Blanco, reunir las condiciones siguientes: — apertura del mundo de la educacio´n al del trabajo; — participacio´ n de las empresas en las medidas de formacio´n, no solamente de sus empleados, sino, de modo ma´s amplio, de jo´ venes y adultos; — desarrollo de la colaboracio´n entre los centros de ensen˜anza y las empresas. Entre los instrumentos destinados a reforzar los vı´nculos entre la escuela y la empresa, el Libro Blanco menciona: — el aprendizaje; — la formacio´n profesional. 30. 3. 98 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas C 95/65 3. 2. 2. En su dictamen sobre el Libro Blanco, el Comité destaca la gran importancia que tiene el vı´nculo entre la escuela y el mundo del trabajo para el proceso de transicio´n hacia la sociedad cognitiva. Sen˜ala también que esta conexio´n debe redundar en beneficio de las dos partes (escuela y empresa) y pide concretamente a las PYME que sean «conscientes de la importancia que reviste una educacio´ n de gran calidad para el proceso de fabricacio´n, la excelencia y la competitividad de sus productos» y, por consiguiente, que «se den cuenta de la necesidad de invertir de forma ma´s general en la educacio´n» y, ma´s concretamente, en las escuelas de su regio´ n. 3. 2. 3. Entre las primeras conclusiones del debate sobre el Libro Blanco, la comunicacio´n de la Comisio´ n sen˜ala: — el reconocimiento de la necesidad de acercar la escuela al mundo laboral, pero sin tratar de «adaptar de manera meca´nica las ramas de la formacio´n a las solas exigencias del mundo laboral»; — la acogida favorable a la idea de un marco europeo de la figura del aprendiz, como elemento de referencia para facilitar la movilidad y promover la calidad del aprendizaje; — la obligacio´n de reforzar ma´s y definir mejor los factores que determinan el éxito de la sinergia entre la escuela y la empresa a partir del aprendizaje. Entre las medidas de aplicacio´n del segundo objetivo, la Comisio´n sen˜ala: — la elaboracio´n de programas transnacionales especı´- ficos, en particular, para los jo´ venes (trabajadores, aprendices y estudiantes); — la ayuda aportada al desarrollo del aprendizaje y de la formacio´n en régimen de alternancia en la ensen˜anza superior; — las ayudas concedidas a 500 profesores para efectuar perı´odos de pra´cticas en empresas, con el fin de reforzar los vı´nculos entre la ensen˜anza general y el mundo del trabajo. Entre las posturas concretas que formula en su 3. 2. 4. dictamen sobre el Libro Blanco con respecto a revalorizar la formacio´n profesional e incentivar, modernizar y fomentar el aprendizaje y la formacio´n en alternancia, el Comité considera que para crear vı´nculos entre la escuela y la empresa es determinante modificar la manera en que perciben dicha relacio´n tanto los integrantes del mundo del trabajo como los del sector de la educacio´ n. Por tanto, el Comité se adhiere a todas las decisiones y medidas que adopte la Comisio´n con el objetivo de modificar las actitudes imperantes y recompensar los comportamientos que favorezcan dicha relacio´n sobre la base de un dia´logo constructivo. en que puede facilitar el reconocimiento mutuo de las competencias y contribuir al desarrollo de la movilidad y a la mejora global de la calidad de la ensen˜anza, pero a condicio´ n de que sea complementaria y no sustitutoria de los sistemas nacionales competentes y ofrezca progra- mas que respondan efectivamente a las necesidades existentes. El Comité destaca que, hasta ahora, las medidas concretas para desarrollar el aprendizaje a nivel europeo han sido muy escasas y estima que los recursos asignados a este objetivo son sumamente exiguos. El Comité sen˜ ala por u´ltimo que el objetivo de revalorizar la formacio´n profesional y promover el aprendizaje y la formacio´n en alternancia a nivel europeo pretende aumentar la capacidad de Europa para responder a reto del crecimiento continuo y la competitividad y aumentar la capacidad de sus ciudadanos para responder a las exigencias de la sociedad cognitiva en ciernes. El Comité, resaltando el alcance y la importancia de este objetivo para las perspectivas globales de Europa, pide a la Comisio´n que intensifique sus esfuerzos para que tanto el objetivo en sı´ como los métodos para alcanzarlo estén desprovistos de criterios dogma´ticos. La Comisio´ n va indudablemente en esta direccio´n al afirmar que «no existe un modelo para la figura del aprendiz que pueda ser considerado el u´nico camino para acceder a la formacio´n profesional». 3. 3. Objetivo III: Lucha contra la exclusio´n mediante la educacio´n y la formacio´n 3. 3. 1. El tercer objetivo general del Libro Blanco se denomina «Luchar contra la exclusio´n». La argumenta- cio´n de la Comisio´n para justificar la eleccio´n y consecucio´n de dicho objetivo se basa en que existe una verdadera situacio´n de exclusio´n del mercado del trabajo y, por consiguiente, de marginacio´n, que afecta a un gran nu´ mero de sectores de la poblacio´n. Para intentar combatir estos feno´menos, los Estados miembros y la UE han tomado, segu´ n sen˜ ala la Comisio´ n, muchas y significativas iniciativas, a las cuales propone an˜ adir: — las «escuelas de la segunda oportunidad (1)»; — el servicio voluntario europeo. 3. 3. 2. En su dictamen sobre el Libro Blanco, y con respecto al tercer objetivo general, el Comité expone las consideraciones siguientes: — el Comité considera también que es preciso dar una segunda oportunidad de insercio´n social a los jo´venes excluidos del sistema educativo o a punto de serlo y considera que la propuesta de la Comisio´ n de Con respecto a la dimensio´n europea de la formacio´n profesional y el aprendizaje, el Comité esta´ de acuerdo (1) El Comité llama la atencio´n sobre la posibilidad de utilizar una expresio´n que considera preferible: «formacio´n de la segunda oportunidad». C 95/66 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 30. 3. 98 instituir «escuelas de la segunda oportunidad» consti- tuye una solucio´ n razonable y acertada; — sen˜ ala asimismo que el sistema escolar tiene que ser lo suficientemente flexible como para brindar una segunda oportunidad a los adultos con un bajo nivel de educacio´n, a fin de evitar el desempleo y la exclusio´n debidos a este motivo; — considera que esta iniciativa so´ lo constituye un paliativo y que incumbe a la «escuela de la primera oportunidad» no excluir a los jo´venes y proporcio- narles una formacio´n, general y especializada, de cara´cter adecuado y completo; — remite a su dictamen sobre el «Servicio voluntario europeo para los jo´venes» y las posturas en él formuladas. 3. 3. 3. En la comunicacio´n sobre la evaluacio´n de la aplicacio´n del Libro Blanco, la Comisio´n, después de destacar la necesidad de combatir el feno´meno de la exclusio´n «con todos los medios», presenta como proyecto experimental el concepto de escuela de la segunda oportunidad. Explica también que no se trata de poner en tela de juicio la capacidad de la escuela ordinaria para acoger a todos los nin˜os ni la necesidad «de mejorar la calidad de los sistemas de educacio´n y de formacio´n iniciales, para evitar llegar a las situaciones de fracaso». Estas escuelas tienen como objetivo la reinsercio´n social y econo´ mica de los jo´venes que atraviesan grandes dificultades pasada la edad de la escolaridad obligatoria, tarea que exige una cooperacio´ n a nivel local entre todos los sectores a los que afecta y que se ocupan de los problemas de los jo´ venes y, por supuesto, las empresas pertenecientes al sector pu´blico y privado. La Comisio´ n considera que la creacio´ n y operacio´n de una amplia red de intercambios para valorizar las experiencias y el acervo de los diversos Estados miembros demostrara´ lo adecuado de este planteamiento. 3. 3. 4. Por lo que se refiere al tercer objetivo general —la lucha contra la exclusio´n a través de la educacio´n y la formacio´n— el Comité formula las siguientes observaciones: — el Comité valora muy positivamente el planteamiento de la Comisio´ n sobre las «escuelas de la segunda oportunidad», el pu´blico a quien van dirigidas y su articulacio´ n dentro del sistema educativo. No obstante, considera problema´tica la parte del pro- grama relativa a la cooperacio´n entre estos centros y los interlocutores sociales y, por tanto, pide a la Comisio´ n que garantice que los interlocutores sociales intervengan en el funcionamiento del con- junto del sistema y compartan la responsabilidad, en un marco transparente y por medio de procedi- mientos reconocidos y aceptados; — el Comité piensa que, al margen del éxito que representa para la Comisio´n la aceptacio´n del pro- grama por parte de los que ya intervienen en él, su desarrollo no progresa a un ritmo satisfactorio; — en cualquier caso, y sin ser contrario al desarrollo de las escuelas de segunda oportunidad, el Comité opina que ni su alcance (por el nu´mero de centros), ni su magnitud (costes) permiten afirmar que existe una campan˜a contra la exclusio´n social a través de la educacio´ n y la formacio´n. Esta lucha so´lo sera´ eficaz en la medida en que los sistemas educativos se modernicen y actualicen, y adopten un método de accio´n preventivo para evitar la marginacio´n de los individuos y de los grupos sociales. La Comisio´ n debe seguir desempen˜ ando el importante papel que le corresponde en este sentido; — por u´ltimo, el Comité manifiesta su sorpresa por la ausencia en la comunicacio´ n de la Comisio´n de un balance sobre el servicio europeo voluntario de los jo´ venes. 3. 4. Objetivo IV: Hablar tres lenguas comunitarias y atribuir un distintivo europeo de calidad 3. 4. 1. «Hablar tres lenguas comunitarias». El cuarto objetivo del Libro Blanco se titula De acuerdo con este objetivo, los ciudadanos europeos debera´n dominar varias lenguas comunitarias para poder beneficiarse de las oportunidades profesionales e individuales que ofrece el gran mercado u´nico sin fronteras. Para ello, la Comisio´n se fija como objetivo el aprendizaje de dos lenguas comunitarias distintas de la lengua materna. Lo deseable es que el aprendizaje de la primera lengua extranjera comience a partir del nivel preescolar y que se ensen˜e sistema´ticamente en la ensen˜anza primaria, mientras que el aprendizaje de la segunda lengua extranjera comenzara´ en la ensen˜anza secundaria, de modo que, al término de la formacio´n inicial, cada ciudadano europeo habra´ completado su ciclo de estudios aprendiendo dos lenguas comunitarias adema´s de la suya. Entre las medidas de apoyo a este objetivo a nivel europeo se proponen las siguientes: — crear un distintivo europeo de calidad; — fomentar el intercambio de materiales dida´cticos destinados a distintos pu´ blicos; 30. 3. 98 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas C 95/67 — fomentar la ensen˜anza temprana de idiomas comuni- tarios, en particular, por medio del intercambio de material dida´ctico y de experiencias. 3. 4. 2. En su dictamen sobre el Libro Blanco, el Comité destacaba la necesidad de solucionar el problema de la comunicacio´n lingüı´stica entre los europeos. Resaltaba también el tesoro inestimable que representa, en especial, desde el punto de vista de la cultura, la diversidad lingüı´stica de Europa. En este marco, suscribe el objetivo —que juzga sin embargo ambicioso— de que todos los ciudadanos europeos dominen dos lenguas europeas adema´s de su lengua materna y de vincular al mismo tiempo la proteccio´n de la diversidad lingüı´stica europea fomen- tando el uso de la primera lengua extranjera como lengua vehicular de determinadas materias de secun- daria. 3. 4. 3. La comunicacio´n de la Comisio´n destaca la importancia de que cada ciudadano europeo pueda comunicarse en dos lenguas comunitarias distintas de su lengua materna para promover la ciudadanı´a europea y el acceso al empleo. Sin embargo, destaca también las reservas expresadas en el debate, inspiradas por el miedo de que el conjunto del esfuerzo no vaya en detrimento del necesario aprendizaje y uso o´ptimo de la lengua materna. Se expresaron también reservas sobre el riesgo de que el proyecto de distintivo europeo contribuya a perpetuar las desigualdades que existen en este a´mbito, en vez de eliminarlas. Las reservas mencionadas condujeron a la Comisio´n a proponer la concesio´ n del distintivo so´lo a las iniciativas innovadoras en el a´mbito del aprendizaje de las lenguas, propuesta que fue aceptada por el Consejo en su reunio´n del 6 de marzo de 1996. Al margen de los aspectos mencionados, el debate planteo´ una serie de problemas relativos a los profesores, a los alumnos (jo´venes o adultos) y a los instrumentos de la dida´ctica de las lenguas extranjeras, en particular, las nuevas tecnologı´as de la informacio´ n. La Comisio´n se esta´ ocupando ya o debera´ ocuparse de estos problemas, dado su alcance y su importancia. 3. 4. 4. Independientemente de todas las observaciones formuladas a este respecto en su dictamen sobre el Libro Blanco, el Comité expone las observaciones siguientes sobre los resultados del debate y las medidas de la Comisio´n relativas al cuarto objetivo. — el Comité mantiene que el principal problema lingüı´stico que debe afrontar todo ciudadano euro- peo es llegar a adquirir un buen dominio, oral y escrito, de su lengua materna. Este conocimiento implica, en particular, la capacidad de expresar y transmitir valores culturales, que son el producto de las funciones ma´s complejas del hombre, tanto de cara´cter intelectual como de otro tipo. El buen conocimiento de la lengua materna constituye, por tanto, una de las condiciones indispensables para que cada individuo pueda comunicarse verdaderamente con sus semejantes y percibir las leyes que regulan el funcionamiento de cualquier sistema. Ante los desafı´os que suscita el surgimiento de la sociedad cognitiva, la Comisio´n tiene el deber examinar y poner de relieve el problema actual de las dificultades que experimenta un gran porcentaje de europeos en el aprendizaje de su lengua materna. La Comisio´ n debe también examinar las causas de este feno´meno y los medios para remediarlo. Por otra parte, huelga decir que conocer bien la propia lengua contribuye a facilitar la aptitud para expresarse también en otros idiomas; — tal como ha sen˜ alado el Comité, el objetivo propuesto en el Libro Blanco de poner a los ciudadanos europeos en situacio´n de poderse comunicar en dos lenguas europeas distintas de la materna es primordial, pero muy ambicioso. Con esto no se pretende en absoluto rechazar el objetivo, tan solo afirmar que su consecucio´n requiere mucho esfuerzo y la adopcio´ n de medidas importantes, que debera´n estar coordinadas en todo momento; — una de estas medidas consiste en definir el problema, es decir, detectar e identificar sus distintos elementos. Por ejemplo, precisar el sentido que debe darse al concepto de «conocimiento de una lengua», o proporcionar estadı´sticas del nu´mero de europeos que dominan una segunda o una tercera lengua comunitaria, son algunos de los elementos que la Comisio´ n debe examinar y dar a conocer; — otra de estas medidas consiste en integrar la ense- n˜anza de lenguas extranjeras en los sistemas educati- vos nacionales. Una manera de fomentar esta integra- cio´n es suscribir acuerdos de intercambio entre Estados miembros donde se hablen lenguas diferen- tes. Este tipo de convenios contribuye a preservar la diversidad lingüı´stica y cultural de Europa, sentando al mismo tiempo unas bases ma´s so´lidas para el acceso al empleo y para la promocio´n de la identidad europea. 3. 5. Objetivo V: Conceder la misma importancia a la inversio´n en equipamiento y a la inversio´ n en formacio´n. El propo´sito de este quinto objetivo, que tiene 3. 5. 1. idéntico tı´tulo en el Libro Blanco, es conseguir que la educacio´n y la formacio´n sean considerados como una inversio´n y no como un gasto de funcionamiento. Esta concepcio´n constituye una condicio´ n indispensable para que la educacio´ n y la formacio´n no sean tan dependientes de la evolucio´ n y de las variaciones de la coyuntura C 95/68 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 30. 3. 98 econo´ mica. La Comisio´n reconoce que la inversio´ n en competencias constituye un factor esencial para la competitividad y la capacidad de crear empleo y en este sentido propone: — consolidar el nivel de la financiacio´n concedida por parte de todos los implicados en el a´mbito de la educacio´ n y la formacio´n, para lo cual es necesario su ca´lculo; crear incentivos directos e indirectos para promover la inversio´n en recursos humanos y mejorar los mecanismos contables y de control de gastos; Por lo que se refiere a la aplicacio´ n de este objetivo, la Comisio´n formula las siguientes observaciones: — se dio un paso importante con el acuerdo de los Estados miembros para participar en la primera publicacio´n que tratara´ de manera comparativa las cuestiones de financiacio´ n de todos los niveles de ensen˜anza; — se debe dar una definicio´n razonada de las pra´cticas y disposiciones fiscales y contables aplicadas por los Estados miembros para favorecer la inversio´n en formacio´n; — tratamiento contable y fiscal de los gastos de forma- cio´n. — la Comisio´n propugna el estudio de la relacio´ n entre los costes y los beneficios de la formacio´n. 3. 5. 2. En su dictamen sobre el Libro Blanco, el Comité formula, entre otras, las observaciones siguientes con respecto al quinto objetivo: — considera que estimular y ayudar los individuos, jo´ venes o adultos, activos o no, a invertir permanente- mente en conocimientos y competencias constituye una tarea fundamental de los Estados miembros, ası´ como de la UE; — considera también que, desde el punto de vista de las empresas, y para favorecer la competitividad de sus productos, éstas tienen una gran responsabilidad en la revisio´n del tema de las inversiones en materia de investigacio´ n, conocimientos y competencias; — aprueba la propuesta de la Comisio´n destinada a consolidar el nivel de la financiacio´ n concedida a la educacio´ n y a la formacio´n y considera que la UE, en general, y la Comisio´n, en particular, desempen˜ an un papel muy importante en el logro del quinto objetivo. En la comunicacio´n de la Comisio´n sobre la 3. 5. 3. evaluacio´n de la aplicacio´ n del Libro Blanco, las primeras conclusiones del debate sobre el quinto objetivo son las siguientes: — el objetivo se aprueba habida cuenta de la necesidad de idear otra polı´tica de inversiones en materia de conocimientos y destrezas técnicas; — es necesario reequilibrar los gastos entre los diversos agentes y establecer nuevas relaciones entre el capital y el trabajo; — son precisos cambios de planteamiento, de compor- tamiento e incluso de mentalidad, concretamente, en las empresas y entre quienes toman decisiones en materia de inversiones, pu´blicas y privadas, para reequilibrar el tratamiento de la inversio´n inmaterial, que tendra´ un cometido cada vez ma´s importante en la economı´a moderna. 3. 5. 4. En su dictamen sobre el Libro Blanco, el Comité consideraba que, de todos los objetivos fijados por la Comisio´n, el quinto («conceder la misma importancia a la inversio´n en equipamiento y a la inversio´n en formacio´n») es el ma´s lejano y el ma´s difı´cil de lograr, puesto que esta´ asociado a concepciones y esquemas mentales seculares que no favorecen una polı´tica gene- rosa de inversiones en educacio´ n y formacio´n. Una vez clara su posicio´ n, el Comité expresa su satisfaccio´n por los resultados conseguidos en el debate sobre este quinto objetivo. El Comité juzga que la aceptacio´n de este objetivo conducira´ a una evolucio´n favorable desde el punto de vista de la educacio´n y la formacio´n, y, ma´s concretamente, gracias a las posturas favorables a: — el equilibrio de los gastos entre los distintos actores; — la elaboracio´n de nuevas relaciones entre el capital y el trabajo; — la necesaria modificacio´n de los planteamientos, de los comportamientos e incluso de las mentalidades, con el fin de garantizar un trato equitativo para la inversio´ n inmaterial. Asimismo, el Comité opina que la Comisio´n ha seguido el camino ma´s correcto para resaltar la necesidad de alcanzar este objetivo. El hecho de que los Estados miembros hayan aceptado la propuesta de la Comisio´n de realizar un estudio comparativo de los recursos asignados a los distintos niveles de ensen˜anza constituye indudablemente un paso decisivo que dara´ un enorme impulso a la educacio´n. Lo mismo cabe decir del intento de efectuar una comparacio´n sistema´tica de todas las pra´cticas y disposi- tivos fiscales y contables aplicados por los paı´ses de la Unio´n para favorecer la inversio´n en formacio´n, ası´ como el estudio de la relacio´n entre costes y beneficios de este sector. El Comité considera que las mencionadas iniciativas pueden sentar las bases de otra polı´tica diferente de inversio´n en educacio´ n y formacio´n, que no haga 30. 3. 98 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas C 95/69 depender los recursos de la coyuntura econo´ mica, concediéndoles el mismo valor que a las inversiones productivas; en resumen, una polı´tica que haga a Europa y a los europeos ma´s competitivos y ma´s conscientes de su historia, de sus valores y de sus perspectivas de futuro. Bruselas, el 28 de enero de 1998. El Presidente del Comité Econo´mico y Social Tom JENKINS Dictamen del Comité Econo´ mico y Social sobre la «Propuesta de Directiva del Parlamento Europeo y del Consejo, por la que se modifica la Directiva 85/374/CEE del Consejo, de 25 de julio de 1985, relativa a la aproximacio´ n de las disposiciones legales, reglamentarias y administrativas de los Estados miembros en materia de responsabilidad por los dan˜os causados por productos defectuosos» (1) (98/C 95/17) El 30 de octubre de 1997, de conformidad con el Artı´culo 100 A del Tratado constitutivo de la Comunidad Europea, el Consejo decidio´ consultar al Comité Econo´ mico y Social sobre la propuesta mencionada. La Seccio´ n de Medio Ambiente, Sanidad y Consumo, encargada de preparar los trabajos en este asunto, aprobo´ su dictamen el 6 de enero de 1998 (ponente: Sr. Herna´ndez Bataller). En su 351o Pleno celebrado los dı´as 28 y 29 de enero de 1998 (sesio´n del 29 de enero de 1998), el Comité Econo´ mico y Social ha aprobado por 99 votos a favor, 14 en contra y 7 abstenciones el presente Dictamen. 1. Introduccio´n 1. 1. La Directiva 85/374/CEE del Consejo de 25 de julio de 1985 relativa a la aproximacio´ n de las disposicio- nes legales, reglamentarias y administrativas de los Estados miembros en materia de responsabilidad por los dan˜os causados por productos defectuosos (2) excep- tuaba del concepto de «producto» —a efectos de su a´mbito de aplicacio´n— las materias primas agrı´colas y los productos de la caza. A tal efecto, definı´a las «materias primas agrı´colas» como los productos de la tierra, la ganaderı´a y la pesca, salvo aquellos productos que hubieran sufrido una transformacio´ n inicial. 1. 2. En la propuesta de Directiva inicial realizada por la Comisio´n no figuraba la excepcio´n, sino que ésta fue incorporada durante su tramitacio´n, a peticio´ n del Parlamento Europeo. 1. 3. La Directiva 85/374/CEE establece un sistema de responsabilidad civil del productor por los dan˜os (1) DO C 337 de 7. 11. 1997, p. 54. (2) DO L 210 de 7. 8. 1985. causados por los productos defectuosos, que ba´sica- mente consiste en que: — se establece una responsabilidad objetiva o sin culpa. De ahı´ que el perjudicado debe probar el dan˜ o, el defecto y la relacio´ n causal entre el defecto y el dan˜ o, sin necesidad de probar la culpa; — se establece que un producto es defectuoso cuando no ofrece la seguridad a la que una persona tiene legı´timamente derecho, teniendo en cuenta todas las circunstancias, entre ellas: la presentacio´n del producto, el uso que razonablemente pudiera es- perarse del producto y el momento en que el producto se puso en circulacio´n; un producto no se considera defectuoso por la u´nica razo´n de que, posteriormente, se haya puesto en circulacio´ n un producto ma´s perfeccionado; — se entiende por «dan˜os» los causados por muerte o lesiones corporales y los causados a una cosa o la destruccio´ n de una cosa, que no sea el propio producto, previa deduccio´ n de una franquicia de 500 ecus;


title: KOMISSION ASETUS (EY) N:o 212/98, annettu 28 päivänä tammikuuta 1998, valkoisen sokerin vientituen enimmäismäärän vahvistamisesta asetuksessa (EY) N:o 1408/97 tarkoitetun pysyvän tarjouskilpailun osana järjestettävää 24. osittaista tarjouskilpailua varten

eurovoc_concepts:
award of contract
export refund
white sugar

formats: pdf print

text: 29. 1. 98 FI Euroopan yhteis(cid:148)jen virallinen lehti L 22/7 KOMISSION ASETUS (EY) N:o 212/98, annettu 28 p(cid:132)iv(cid:132)n(cid:132) tammikuuta 1998, valkoisen sokerin vientituen enimm(cid:132)ism(cid:132)(cid:132)r(cid:132)n vahvistamisesta asetuksessa (EY) N:o 1408/97 tarkoitetun pysyv(cid:132)n tarjouskilpailun osana j(cid:132)rjestett(cid:132)v(cid:132)(cid:132) 24. osittaista tarjouskilpailua varten EUROOPAN YHTEIS(cid:153)JEN KOMISSIO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteis(cid:148)n perustamissopi- muksen, ottaa huomioon sokerialan yhteisest(cid:132) markkinaj(cid:132)rjeste- lyst(cid:132) 30 p(cid:132)iv(cid:132)n(cid:132) kes(cid:132)kuuta 1981 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1785/81 (1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1599/96 (2), ja erityisesti sen 17 artiklan 5 kohdan toisen alakohdan b alakohdan, sek(cid:132) katsoo, ett(cid:132) valkoisen sokerin vientimaksujen ja/tai vientitukien m(cid:132)(cid:132)ritt(cid:132)miseksi j(cid:132)rjestett(cid:132)v(cid:132)st(cid:132) pysyv(cid:132)st(cid:132) tarjouskilpailusta komission 22 asetuksen (EY) N:o 1408/97 (3) nojalla t(cid:132)m(cid:132)n sokerin vienti(cid:132) varten j(cid:132)rjestet(cid:132)(cid:132)n osittaisia tarjouskilpailuja, hein(cid:132)kuuta annetun p(cid:132)iv(cid:132)n(cid:132) 1997 asetuksen (EY) N:o 1408/97 9 artiklan 1 kohdan s(cid:132)(cid:132)n- varten n(cid:148)sten mukaan vahvistetaan tarvittaessa vientituen enimm(cid:132)ism(cid:132)(cid:132)r(cid:132), ottaen tarjouskilpailua kyseist(cid:132) erityisesti huomioon yhteis(cid:148)n ja maailmanmarkkinoiden sokerin markkinatilanne sen odotettavissa oleva ja kehitys, tarjousten tarkastelun j(cid:132)lkeen olisi 24. tarjouskilpailusta annettava 1 artiklassa tarkoitetut s(cid:132)(cid:132)nn(cid:148)kset, ja asetuksessa t(cid:132)ss(cid:132) hallintokomitean lausunnon mukaiset, s(cid:132)(cid:132)detyt toimenpiteet ovat sokerin ON ANTANUT T(cid:142)M(cid:142)N ASETUKSEN: 1 artikla Vahvistetaan vientituen enimm(cid:132)ism(cid:132)(cid:132)r(cid:132)ksi asetuksen (EY) N:o 1408/97 nojalla j(cid:132)rjestetyss(cid:132) valkoisen sokerin 24. tarjouskilpailussa 43,340 ecua sadalta kilogrammalta. 2 artikla T(cid:132)m(cid:132) asetus tulee voimaan 29 p(cid:132)iv(cid:132)n(cid:132) tammikuuta 1998. T(cid:132)m(cid:132) asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, j(cid:132)senvaltioissa. ja sit(cid:132) sovelletaan sellaisenaan kaikissa Tehty Brysseliss(cid:132) 28 p(cid:132)iv(cid:132)n(cid:132) tammikuuta 1998. Komission puolesta Franz FISCHLER Komission j(cid:132)sen (1) EYVL L 177, 1. 7. 1981, s. 4 (2) EYVL L 206, 16. 8. 1996, s. 43 (3) EYVL L 194, 23. 7. 1997, s. 16


title: 98/105/ΕΚ: Απόφαση της Επιτροπής της 28ης Ιανουαρίου 1998 με την οποία τροποποιείται η απόφαση 96/301/ΕΚ που επιτρέπει προσωρινά στα κράτη μέλη να λάβουν κατεπείγοντα μέτρα κατά της εξάπλωσης της Pseudomonas solanacearum (Smith) Smith όσον αφορά την Αίγυπτο

eurovoc_concepts:
Egypt
health certificate
parasitology
plant disease
plant health control
potato

formats: html pdf print

text: 31. 1. 98 ‹ EL ‹ Ep˜isglg Evgleq˜ida tym Euqypaˇij ˜ym Joimot ˜gtym L 25/101 APOVASG TGS EPITQOPGS tgr 28gr Iamouaq˜iou 1998 le tgm opo˜ia tqopopoie˜itai g ap ˜ovasg 96/301/EJ pou epitq ˜epei pqosyqim ˜a sta jq ˜atg l ˜ekg ma k ˜aboum jatepe˜icomta l ˜etqa jat ˜a tgr en ˜apkysgr tgr Pseudomonas solanacearum (Smith) Smith ˜osom avoq ˜a tgm A˜icupto (98/105/EJ) G EPITQOPG TYM EUQYPA˘IJYM JOIMOTGTYM, ˜Ewomtar up ˜oxg: tg sumh ˜gjg cia tgm ˜idqusg tgr Euqypaˇij ˜gr Joim ˜otgtar, tgm odgc˜ia 77/93/EOJ tou Sulbouk˜iou, tgr 21gr Dejel- bq˜iou 1976, peq˜i pqostateutij ˜ym l ˜etqym jat ˜a tgr eisacy- c ˜gr stgm Joim ˜otgta lijqooqcamisl ˜ym epibkab ˜ym cia ta vut ˜a ˜g ta vutij ˜a pqoˇi ˜omta jai jat ˜a tgr en ˜apkys ˜gr tour emt ˜or tgr Joim ˜otgtar (1), ˜opyr tqopopoi ˜ghgje tekeuta˜ia ap ˜o tgm odgc˜ia 97/14/EJ (2), jai id˜iyr to ˜aqhqo 15 paq ˜a- cqavor 3, Ejtil ˜ymtar: ˜oti, stgm peq˜iptysg pou ˜ema jq ˜ator l ˜ekor heyqe˜i ˜oti up ˜aq- wei ˜alesor j˜imdumor ma pqojkghe˜i vai ˜a s ˜gxg tym ceyl ˜g- kym k ˜ocy tgr eisacyc ˜gr sto ˜edav ˜or tou tgr Pseudomonas solanacearum (Smith) Smith, ap ˜o lia tq˜itg w ˜yqa, d ˜umatai ma kalb ˜amei ta apaqa˜itgta epipq ˜osheta l ˜etqa cia tgm pqostas˜ia tou ap ˜o tom em k ˜ocy j˜imdumo· ˜oti g Cakk˜ia, k ˜ocy epameikgll ˜emym elvam˜iseym tgr Pseudo- solanacearum se ce ˜ylgka jatacyc ˜gr Aic ˜uptou, monas em ˜ejqime stir 19 Laqt˜iou 1996 l ˜etqa cia tgm epibok ˜g apacoqe ˜useym se ce ˜ylgka jatacyc ˜gr Aic ˜uptou, le sjop ˜o tg diasv ˜akisg tgr apotekeslatij ˜oteqgr pqostas˜iar jat ˜a tgr eisacyc ˜gr tgr Pseudomonas solanacearum ap ˜o tgm A˜icu- pto stg Cakk˜ia· ˜oti g Vimkamd˜ia em ˜ejqime stir 4 Apqik˜iou 1996 am ˜akoca l ˜etqa jat ˜a tgr eisacyc ˜gr tou em k ˜ocy lijqooqcamislo ˜u stg Vimkamd˜ia· ˜oti g Ispam˜ia jai g Dam˜ia em ˜ejqimam ajoko ˜uhyr am ˜akoca l ˜etqa stir 16 jai stir 22 Apqik˜iou 1996 amtisto˜iwyr, jat ˜a tgr eisacyc ˜gr tou lijqooqcamislo ˜u sto ˜edav ˜or tour· ˜oti g Epitqop ˜g, le tgm ap ˜ovasg 96/301/EJ (3), ˜ewei epitq ˜exei pqosyqim ˜a sta jq ˜atg l ˜ekg ma k ˜aboum epipq ˜o- sheta l ˜etqa jat ˜a tgm en ˜apkysg tgr Pseudomonas solana- cearum (Smith) Smith, ˜osom avoq ˜a tgm A˜icupto· ˜oti, jat ˜a tgm peq˜iodo eisacyc ˜ym 1996/97, diapist ˜yhgje ˜emar pok ˜u sglamtij ˜or aqihl ˜or peqipt ˜yseym Pseudomonas solanacearum (Smith) Smith se ce ˜ylgka pou e˜iwam eisawhe˜i ap ˜o tgm A˜icupto· ˜oti, epol ˜emyr, ˜ewei jataste˜i pqovam ˜er ˜oti ta epipq ˜osheta l ˜etqa pou amav ˜eqomtai stgm ap ˜ovasg 96/301/EJ, dem (1) EE L 26 tgr 31. 1. 1977, s. 20. (2) EE L 87 tgr 2. 4. 1997, s. 17. (3) EE L 115 tgr 9. 5. 1996, s. 47. epaqjo ˜um cia tgm pq ˜okgxg tgr eisacyc ˜gr tgr Pseudomonas solanacearum (Smith) Smith, ˜g ˜oti dem evaql ˜ostgjam ta l ˜etqa aut ˜a· ˜oti, jat ˜a sum ˜epeia, g ap ˜ovasg 96/301/EJ ha pq ˜epei ma emiswuhe˜i, jai ma apacoqeuho ˜um oi eisacyc ˜er stgm Euqy- paˇij ˜g ˜Emysg ceyl ˜gkym jatacyc ˜gr Aic ˜uptou, ejt ˜or am evaqlosto ˜um ta jatepe˜icomta l ˜etqa jat ˜a tgm en ˜apkysg tgr Pseudomonas solanacearum (Smith) Smith, ˜opyr pqobk ˜epe- tai sto paq ˜aqtgla aut ˜gr tgr ap ˜ovasgr· ˜oti, se sw ˜esg le tir apait ˜gseir pou oq˜ifomtai sto sgle˜io 25. 2 tou paqaqt ˜glator IV l ˜eqor A tl ˜gla I tgr odgc˜iar 77/93/EOJ, jai ep˜i tg b ˜asei pkgqov ˜oqgsgr pou ˜ewei paqa- swehe˜i ap ˜o tgm A˜icupto, jai diehmo ˜ur epistglomij ˜gr jai tewmij ˜gr pkgqov ˜oqgsgr, jah ˜yr ep˜isgr jai ep˜i tg b ˜asei tgr pe˜iqar pou ˜ewei jtghe˜i sto paqekh ˜om ˜osom avoq ˜a tir eisa- cyc ˜er, e˜imia pqovam ˜er ˜oti g A˜icuptor e˜imai cmyst ˜o ˜oti e˜imai eke ˜uheqg ap ˜o Clavibacter michiganensis spp. sepedomicus· ˜oti, k ˜ocy amgsuwi ˜ym swetij ˜a le tgm piham ˜otgta kamh ˜amou- sar l ˜okumsgr ceyl ˜gkym ap ˜o Pseudomonas solanacearum (Smith) Smith, ta epipq ˜osheta l ˜etqa peqikalb ˜amoum doji- l ˜er cia tgm paqous˜ia auto ˜u tou oqcamislo ˜u stgm A˜icupto se ce ˜ylgka pou pqooq˜ifomtai cia enacyc ˜g pqor tgm Joim ˜o- tgta, jai ˜ema pq ˜ocqalla paqajoko ˜uhgsgr l ˜esy dojil ˜ym sta em k ˜ocy ce ˜ylgka jat ˜a tgm e˜isod ˜o tour stgm Joim ˜o- tgta, jah ˜yr ep˜isgr jai emdedeicl ˜emour ek ˜ecwour tou sust ˜g- lator di ˜ahesgr tym apobk ˜gtym let ˜a ap ˜o tg susjeuas˜ia ˜g tg letapo˜igsg tym em k ˜ocy ceyl ˜gkym stgm Joim ˜otgta· ˜oti oi sum ˜epeier tym jatepeic ˜omtym l ˜etqym ha aniokoco ˜u- mtai diaqj ˜yr jat ˜a tg di ˜aqjeia tgr peqi ˜odou eisacyc ˜ym 1997/98 jai ˜opoia letacem ˜esteqa l ˜etqa evaqlosto ˜um emdewol ˜emyr swetij ˜a le tgm eisacyc ˜g ceyl ˜gkym jatacy- c ˜gr Aic ˜uptou, ha amtiletypisto ˜um up ˜o to vyr tym apoteke- sl ˜atym aut ˜gr tgr aniok ˜ocgsgr· ˜oti, ˜oti ta l ˜etqa pou pqobk ˜epomtai stgm paqo ˜usa ap ˜ovasg e˜imai s ˜ulvyma le tg cm ˜ylg tgr l ˜omilgr vutoˇuceiomolij ˜gr epitqop ˜gr, ENEDYSE TGM PAQOUSA APOVASG: ˜Aqhqo 1 G ap ˜ovasg 96/301/EJ tqopopoie˜itai yr en ˜gr: 1. To je˜ilemo tou ˜aqhqou 1 amtijah˜istatai ap ˜o to aj ˜okouho je˜ilemo: «G eisacyc ˜g sto joimotij ˜o ˜edavor jomd ˜ukym Solanum tuberosum L. jatacyc ˜gr Aic ˜uptou, ejt ˜or eje˜imym ta ˜gdg dum ˜alei tym diat ˜aneym tou opo˜ia apacoqe ˜uomtai L 25/102 ‹ EL ‹ Ep˜isglg Evgleq˜ida tym Euqypaˇij ˜ym Joimot ˜gtym 31. 1. 98 paqaqt ˜glator III l ˜eqor A sgle˜io 10 tgr odgc˜iar 77/93/EOJ, apacoqe ˜uetai, le ˜emaqng isw ˜uor ap ˜o tgm 1g Vebqouaq˜iou 1998, ejt ˜or e ˜am pkgqo ˜umtai oi apait ˜gseir ˜osom avoq ˜a oqisl ˜emer peqiow ˜er tgr pou sumep ˜acomtai, Aic ˜uptou, ta l ˜etqa pou isw ˜uoum cia tour jomd ˜ukour jatacyc ˜gr aut ˜ym tym peqiow ˜ym ˜opyr oq˜ifetai sto paq ˜aqtgla tgr paqo ˜usar ap ˜ovasgr. Ta l ˜etqa pou dieu- jqim˜ifomtai sto sgle˜io 1 stoiwe˜io c) jai d) tou paqaqt ˜g- lator, evaql ˜ofomtai l ˜omo cia tir apostok ˜er pou en ˜eq- womtai ap ˜o tgm A˜icupto, avo ˜u ˜ewei emgleqyhe˜i ap ˜o tgm Epitqop ˜g g A˜icuptor swetij ˜a le tg k ˜gxg tym em k ˜ocy l ˜etqym. » sgle˜io 4 tou paqaqt ˜glator, pq ˜epei ma diabib ˜afomtai, laf˜i le tgm em k ˜ocy cmystopo˜igsg, amt˜icqava tym vutoˇuceiomolij ˜ym pistopoigtij ˜ym jai tym sumgll ˜emym eccq ˜avym tour. » 3. Sto ˜aqhqo 4, g gleqolgm˜ia «30 Moelbq˜iou 1996» amtija- h˜istatai ap ˜o tgm gleqolgm˜ia «30 Septelbq˜iou 1998». 4. To paq ˜aqtgla amtijah˜istatai ap ˜o to paq ˜aqtgla tgr paqo ˜usar ap ˜ovasgr. ˜Aqhqo 2 2. To je˜ilemo tou ˜aqhqou 2 amtijah˜istatai ap ˜o to aj ˜okouho je˜ilemo: G paqo ˜usa ap ˜ovasg apeuh ˜umetai sta jq ˜atg l ˜ekg. «Ta jq ˜atg l ˜ekg eisacyc ˜gr paq ˜ewoum stgm Epitqop ˜g jai sta koip ˜a jq ˜atg l ˜ekg, pqim ap ˜o tir 30 Auco ˜ustou 1998, stoiwe˜ia swetij ˜a le tir pos ˜otgter pou eis ˜gwhgsam dum ˜a- lei tgr paqo ˜usar ap ˜ovasgr, jah ˜yr jai keptoleq ˜g tewmij ˜g ˜ejhesg swetij ˜a le tgm ep˜isglg en ˜etasg pou amav ˜eqetai sto sgle˜io 2 tou paqaqt ˜glator· diabib ˜afo- mtai stgm Epitqop ˜g amt˜icqava j ˜ahe vutoˇuceiomolijo ˜u pistopoigtijo ˜u. Se peqipt ˜yseir cmystopo˜igsgr, e˜ite ˜opyr amav ˜eqetai sto up ˜omoiar, epibeba˜iysgr, e˜ite Bqun ˜ekker, 28 Iamouaq˜iou 1998. Cia tgm Epitqop˜g Franz FISCHLER L˜ekor tgr Epitqop˜gr 31. 1. 98 ‹ EL ‹ Ep˜isglg Evgleq˜ida tym Euqypaˇij ˜ym Joimot ˜gtym L 25/103 PAQAQTGLA Cia tour sjopo ˜ur tym diat ˜aneym tou ˜aqhqou 1, pq ˜epei ma evaql ˜ofomtai ta aj ˜okouha jatepe˜icomta l ˜etqa, epipqo- sh ˜etyr yr pqor tir apait ˜gseir cia ce ˜ylgka pou pqobk ˜epomtai sta l ˜eqg A jai B tym paqaqtgl ˜atym I, II jai IV tgr odgc˜iar 77/93/EOJ, ejt ˜or ap ˜o aut ˜a pou pqobk ˜epomtai sto paq ˜aqtgla IV l ˜eqor A tl ˜gla I sgle˜io 25. 8: 1. a) ta ce ˜ylgka pou pqooq˜ifomtai cia eisacyc ˜g stgm Joim ˜otgta pq ˜epei ma ˜ewoum paqawhe˜i se acqo ˜ur liar peqiow ˜gr g opo˜ia ˜ewei dgkyhe˜i epis ˜glyr ap ˜o tir aicuptiaj ˜er vutoˇuceiomolij ˜er aqw ˜er yr «ecjejqil ˜emg peqiow ˜g», stgm opo˜ia dem ˜ewei elvamiste˜i jam ˜ema jqo ˜usla tgr m ˜osou Pseudomonas solanacearum (Smith) Smith· g «peqiow ˜g» oq˜ifetai, cia tgm peqiv ˜eqeia tou D ˜ekta ap ˜o «oijislo ˜ur» (dioijgtij ˜er lom ˜ader pou ˜ewoum ˜gdg jahoqiste˜i jai jak ˜uptoum lia ol ˜ada «denalem ˜ym»), jai cia tir peqiow ˜er tgr eq ˜glou, ap ˜o «denalem ˜er» (lom ˜ader ˜aqdeusgr)· b) oi aql ˜odier aicuptiaj ˜er aqw ˜er cmystopoio ˜um stgm Epitqop ˜g ˜emam «jat ˜akoco ecjejqil ˜emym peqiow ˜ym», stom opo˜io peqikalb ˜amomtai oi ecjejqil ˜emer peqiow ˜er ˜amy stoiwe˜io a), le tir atolij ˜er ˜g oladij ˜er omolas˜ier tour jai le tom atolij ˜o ep˜isglo aqihl ˜o tour· o jat ˜akocor aut ˜or cmysto- poie˜itai stgm Epitqop ˜g pqim ap ˜o tgm pq ˜ytg eisacyc ˜g ceyl ˜gkym let ˜a ap ˜o tgm ˜emaqng tgr isw ˜uor tgr paqo ˜usar ap ˜ovasgr· ˜opyr oq˜ifetai sto yr c) ta ce ˜ylgka pou pqosdioq˜ifomtai sto yr ˜amy stoiwe˜io a) pq ˜epei, stgm A˜icupto: — ma ˜ewoum paqawhe˜i ap ˜o ce ˜ylgka ta opo˜ia ˜ewoum paqawhe˜i se «ecjejqil ˜emer peqiow ˜er» ˜opyr oq˜ifetai sto yr ˜amy stoiwe˜io a) jai ta opo˜ia ˜ewoum ekecwhe˜i epis ˜glyr cia tgm am˜iwmeusg kamh ˜amousar l ˜okumsgr, al ˜esyr pqim ap ˜o tg v ˜uteusg, s ˜ulvyma le tgm joimotij ˜g pqosyqim ˜g l ˜ehodo (dojil ˜ym) pou pqobk ˜epetai stgm ap ˜ovasg 97/647/EJ (1), jai ma ˜ewei diapistyhe˜i ˜oti e˜imai eke ˜uheqa ap ˜o tg m ˜oso Pseu- domonas solanacearum (Smith) Smith jat ˜a tg diem ˜eqceia tym dojil ˜ym, — ma ˜ewoum apotek ˜esei amtije˜ilemo ep˜isglgr epihe ˜yqgsgr stom acq ˜o jat ˜a tg di ˜aqjeia tgr bkastgtij ˜gr peqi ˜odou, cia tgm am˜iwmeusg sulptyl ˜atym tgr m ˜osou tgr vai ˜ar s ˜gxgr g opo˜ia pqoneme˜itai ap ˜o tgm Pseudomonas solanacearum (Smith) Smith, jai ma ˜ewei diapistyhe˜i ˜oti e˜imai eke ˜uheqa ap ˜o t ˜etoia sulpt ˜y- lata jat ˜a tgm diem ˜eqceia aut ˜ym tym epiheyq ˜gseym· pq ˜epei ep˜isgr ma ˜ewei pqaclatopoighe˜i deiclatokg- x˜ia le k ˜gxg 500 jomd ˜ukym am ˜a p ˜emte «vemt ˜amia» (= 5 ajq) ˜g 200 jomd ˜ukym cia j ˜ahe vemt ˜ami (= 1 ajq) ˜g am ˜akoco aqihl ˜o jomd ˜ukym cia lijq ˜oteqer epiv ˜ameier jakki ˜eqceiar ceyl ˜gkym), to jat ˜a to dumat ˜om pkgsi ˜esteqa stgm epow ˜g tgr sucjolid ˜gr, cia eqcastgqiaj ˜g en ˜etasg, stgm opo˜ia peqikalb ˜ametai dojil ˜g epy ˜aseyr jai lajqosjopij ˜g en ˜etasg joll ˜emym jomd ˜ukym cia am˜iwmeusg sulptyl ˜atym tgr m ˜osou vai ˜ar s ˜gxgr tym ceyl ˜gkym pou pqoneme˜itai ap ˜o tgm Pseudomonas solanacearum (Smith) Smith, jai ma ˜ewei diapistyhe˜i jat ˜a tg diem ˜eqceia aut ˜ym tym epiheyq ˜gseym ˜oti e˜imai eke ˜uheqa ap ˜o t ˜etoia sulpt ˜ylata, — jat ˜a tgm ˜aving stom stahl ˜o susjeuas˜iar, — ma sumode ˜uomtai ap ˜o ˜eccqava sumgll ˜ema se j ˜ahe voqt˜io pou voqt ˜ymetai se voqtgc ˜o stom acq ˜o tgr ˜opyr oq˜ifetai sto yr ˜amy sucjolid ˜gr· sta ˜eccqava aut ˜a dieujqim˜ifetai g jatacyc ˜g am ˜a peqiow ˜g, stoiwe˜io a), tou voqt˜iou, — ma ˜ewoum uposte˜i ep˜isglg epihe ˜yqgsg deicl ˜atym joll ˜emym jomd ˜ukym cia am˜iwmeusg sulptyl ˜atym tgr m ˜osou tgr vai ˜ar s ˜gxgr tym ceyl ˜gkym g opo˜ia pqoneme˜itai ap ˜o tgm Pseudomonas solanacearum (Smith) Smith, jai ma ˜ewei diapistyhe˜i jat ˜a tg diem ˜eqceia aut ˜ym tym epiheyq ˜gseym ˜oti e˜imai eke ˜u- heqa ap ˜o t ˜etoia sulpt ˜ylata, avo ˜u ˜ewei pqaclatopoighe˜i g aj ˜okouhg deiclatokgx˜ia: cia s ˜ajour 70 wiki ˜ocqalla ˜g isod ˜umalo, diemeqce˜itai epihe ˜yqgsg tou 10 % tym s ˜ajym jai 40 jomd ˜ukym am ˜a s ˜ajo em ˜y, cia s ˜ajour 1 ˜g 1,5 t ˜omou, diemeqce˜itai epihe ˜yqgsg tou 50 % tym s ˜ajym jai 40 jomd ˜ukym am ˜a s ˜ajo, — let ˜a ap ˜o tg susjeuas˜ia tym s ˜ajym sto stahl ˜o susjeuas˜iar, ma ˜ewoum uposte˜i ep˜isglg epihe ˜yqgsg deicl ˜atym jomd ˜ukym cia am˜iwmeusg sulptyl ˜atym tgr m ˜osou tgr vai ˜ar s ˜gxgr tym ceyl ˜gkym pou pqone- me˜itai ap ˜o tgm Pseudomonas solanacearum (Smith) Smith, jai ma ˜ewei diapistyhe˜i jat ˜a tg diem ˜eqceia aut ˜ym tym epiheyq ˜gseym ˜oti e˜imai eke ˜uheqa ap ˜o t ˜etoia sulpt ˜ylata, le deiclatokgx˜ia tou 2 % tym s ˜ajym cia j ˜ahe voqt˜io jai le epihe ˜yqgsg 30 jomd ˜ukym am ˜a s ˜ajo, — ma ˜ewoum uposte˜i ep˜isglg dojil ˜g cia tgm am˜iwmeusg kamh ˜amousar l ˜okumsgr ep˜i deicl ˜atym pou ˜ewoum kgvhe˜i ap ˜o j ˜ahe voqt˜io· jat ˜a tg di ˜aqjeia tgr peqi ˜odou enacyc ˜ym, pq ˜epei ma kalb ˜ametai touk ˜awistom ˜ema de˜icla cia j ˜ahe peqiow ˜g ˜opyr oq˜ifetai sto yr ˜amy stoiwe˜io a) jai amtipqosype ˜uetai sto voqt˜io· akk ˜a, opysd ˜gpote, touk ˜awistom p ˜emte de˜iclata pq ˜epei ma kalb ˜amomtai jai ma upob ˜akkomtai se eqca- stgqiaj ˜g am ˜akusg s ˜ulvyma le tgm pqosyqim ˜g joimotij ˜g l ˜ehodo dojil ˜ym pou pqobk ˜epetai stgm ap ˜ovasg 97/647/EJ, jai ma ˜ewei diapistyhe˜i jat ˜a tg diem ˜eqceia aut ˜ym tym dojil ˜ym ˜oti e˜imai eke ˜uheqa ap ˜o tgm Pseudomonas solanacearum (Smith) Smith, — ma ˜ewoum paqawhe˜i, diajimghe˜i jai susjeuaste˜i wyqist ˜a, sulpeqikalbamol ˜emgr tgr epaqj ˜yr wyqist ˜gr wqgsilopo˜igsgr lgwamgl ˜atym, am ˜a denalem ˜g, ev ˜osom e˜imai dumat ˜om, jai opysd ˜gpote am ˜a peqiow ˜g ˜opyr dieujqim˜ifetai sto yr ˜amy stoiwe˜io a), — ma e˜imai susjeuasl ˜ema se paqt˜ider, ej ˜astg ej tym opo˜iym ma apoteke˜itai apojkeistij ˜a ap ˜o ce ˜ylgka ta opo˜ia ˜ewoum paqawhe˜i se l˜ia l ˜omo peqiow ˜g ˜opyr dieujqim˜ifetai sto yr ˜amy stoiwe˜io a), (1) EE L 273 tgr 6. 10. 1997, s. 1. L 25/104 ‹ EL ‹ Ep˜isglg Evgleq˜ida tym Euqypaˇij ˜ym Joimot ˜gtym 31. 1. 98 — ma v ˜eqoum sav ˜g epis ˜glamsg se j ˜ahe s ˜ajo le amen˜itgkg ˜emdeing tou swetijo ˜u ep˜isglou jydijo ˜u aqih- lo ˜u ˜opyr oq˜ifetai stom «jat ˜akoco ecjejqil ˜emym peqiow ˜ym», jah ˜yr jai tou sucjejqil ˜emou aqihlo ˜u paqt˜idar, — ma sumode ˜uomtai ap ˜o to ep˜isglo vutoˇuceiomolij ˜o pistopoigtij ˜o pou apaite˜itai dum ˜alei tou ˜aqhqou 12 paq ˜acqavor 1 stoiwe˜io b) tgr odgc˜iar 77/93/EOJ, sto opo˜io ma amav ˜eqetai o aqihl ˜or ˜g oi aqihlo˜i tgr paqt˜idar sto tl ˜gla «diajqitij ˜a s ˜glata», jah ˜yr jai o ep˜isglor jydij ˜or aqihl ˜or ˜g aqihlo˜i, ˜opyr amav ˜eqetai sto pqogco ˜ulemo ed ˜avio, sto tl ˜gla «epipq ˜oshetg d ˜gkysg»· pq ˜epei ep˜isgr am amav ˜eqomtai sto em k ˜ocy tl ˜gla o aqihl ˜or tgr paqt˜idar ap ˜o tgm opo˜ia ˜ewei kgvhe˜i to de˜icla cia sjopo ˜ur pou dieu- ˜ewei pqaclatopoighe˜i g jqim˜ifomtai sto p ˜elpto yr ˜amy ed ˜avio, jah ˜yr jai g ep˜isglg d ˜gkysg ˜oti dojil ˜g, — ma ˜ewoum enawhe˜i ap ˜o ˜emam epis ˜glyr eccecqall ˜emo enacyc ˜ea, to elpoqij ˜o s ˜gla tou opo˜iou pq ˜epei ma elva˜imetai se j ˜ahe voqt˜io. O jat ˜akocor tym epis ˜glyr eccecqall ˜emym enacyc ˜eym, ˜opyr ˜ewei jataqti- ste˜i ap ˜o tir aql ˜odier aicuptiaj ˜er aqw ˜er, pq ˜epei ma ˜ewei cmystopoighe˜i stgm Epitqop ˜g pqim ap ˜o tgm 1g Vebqouaq˜iou 1998· d) ta sgle˜ia eis ˜odou ˜opou epitq ˜epetai g eisacyc ˜g tym em k ˜ocy ceyl ˜gkym jah ˜yr jai g omolas˜ia jai g die ˜u- humsg tou ep˜isglou voq ˜ea pou e˜imai aql ˜odior se j ˜ahe sgle˜io eis ˜odou, joimopoio ˜umtai stgm Epitqop ˜g pou emgleq ˜ymei swetij ˜a ta koip ˜a jq ˜atg l ˜ekg jai tgm A˜icupto· e) o ep˜isglor voq ˜ear pou e˜imai aql ˜odior sto sgle˜io eis ˜odou, pq ˜epei ma ˜ewei k ˜abei ej tym pqot ˜eqym joimopo˜i- gsg swetij ˜a le tgm piham ˜g ˜yqa ˜avingr tgr apostok ˜gr tym ceyl ˜gkym jah ˜yr jai tgm swetij ˜g pos ˜otgta. Ekke˜ixei ej tym pqot ˜eqym joimopo˜igsgr, evaql ˜ofomtai oi diat ˜aneir tou ˜aqhqou 5 paq ˜acqavor 4 tgr odgc˜iar 83/643/EOJ tou Sulbouk˜iou (1), ˜opyr tqopopoi ˜ghgje tekeuta˜ia ap ˜o tgm odgc˜ia 91/342/EOJ (2). 2. Sto sgle˜io eis ˜odou, ta ce ˜ylgka apoteko ˜um amtije˜ilemo tgr epihe ˜yqgsgr pou apaite˜itai dum ˜alei tou ˜aqhqou 12 tgr odgc˜iar 77/93/EOJ jai oi em k ˜ocy epiheyq ˜gseir pq ˜epei ma pqaclatopoio ˜umtai se joll ˜emour jomd ˜ukour sto pka˜isio deiclatokgx˜iar 200 jomd ˜ukym touk ˜awistom cia j ˜ahe de˜icla, oi opo˜ioi kalb ˜amomtai ap ˜o j ˜ahe paqt˜ida em ˜or voqt˜iou ˜g, se peq˜iptysg pou g paqt˜ida upeqba˜imei tour 25 t ˜omour, ap ˜o j ˜ahe em ˜otgta 25 t ˜omym, ˜g l ˜eqor tgr pos ˜otgtar aut ˜gr. J ˜ahe paqt˜ida tou em k ˜ocy voqt˜iou pq ˜epei ma paqal ˜emei up ˜o ep˜isglo ˜ekecwo, jai apacoqe ˜uetai ma tehe˜i se elpoq˜ia ˜g ma wqgsilopoighe˜i, l ˜ewqir ˜otou diapistyhe˜i ˜oti g paqous˜ia Pseudomonas solanacerarum (Smith) Smith dem ˜ewei apotek ˜esei amtije˜ilemo up ˜omoiar, o ˜ute ˜ewei diapistyhe˜i jat ˜a tg di ˜aqjeia aut ˜ym tym enet ˜aseym. Epipk ˜eom, se peqipt ˜yseir ˜opou e˜ite waqajtgqistij ˜a, e˜ite ˜upopta sulpt ˜ylata tgr Pseudomonas solanacearum (Smith) Smith diapist ˜ymomtai se l˜ia paqt˜ida, ˜oker oi up ˜okoiper paqt˜ider tou em k ˜ocy voqt˜iou oi opo˜ier jat ˜a- comtai ap ˜o tgm ˜idia peqiow ˜g, pq ˜epei ma jqato ˜umtai up ˜o ep˜isglo ˜ekecwo, l ˜ewqir ˜otou g paqous˜ia tgr Pseudomo- nas solanacearum (Smith) Smith sto em k ˜ocy voqt˜io, e˜ite epibebaiyhe˜i, e˜ite diaxeushe˜i. Se peq˜iptysg pou sulpt ˜ylata — waqajtgqistij ˜a ˜g ˜upopta — tgr Pseudomonas solanacearum (Smith) Smith diapist ˜ymomtai jat ˜a tg diem ˜eqceia tym pqoamaveqol ˜emym enet ˜aseym, g epibeba˜iysg ˜g g di ˜axeusg tgr paqou- s˜iar tgr Pseudomonas solanacearum (Smith) Smith, ha jahoqiste˜i le diem ˜eqceia dojil ˜gr s ˜ulvyma le tgm pqoama- veq ˜olemg joimotij ˜g pqosyqim ˜g l ˜ehodo. Se peq˜iptysg pou epibebai ˜ymetai g paqous˜ia tgr Pseudomonas solana- cearum (Smith) Smith, g paqt˜ida ap ˜o tgm opo˜ia ˜ewei kgvhe˜i to swetij ˜o de˜icla pq ˜epei: i) e˜ite ma apoqqivhe˜i ˜g ma apotek ˜esei amtije˜ilemo ˜adeiar ma apostako ˜um ta swetij ˜a pqoˇi ˜omta pqor ˜emam ejt ˜or joim ˜otgtar pqooqisl ˜o e˜ite ii) ma jatastqave˜i, jai ˜oker oi up ˜okoiper paqt˜ider tou voqt˜iou pou jat ˜acomtai ap ˜o tgm ˜idia peqiow ˜g pq ˜epei ma upobkgho ˜um se dojil ˜g s ˜ulvyma le to sgle˜io 3. 3. Epipqosh ˜etyr yr pqor tir epiheyq ˜gseir jai tour ek ˜ecwour pou amav ˜eqomtai stgm paq ˜acqavo 2, ha pq ˜epei ma diemeqcgho ˜um dojil ˜er cia tgm am˜iwmeusg kamh ˜amousar l ˜okumsgr s ˜ulvyma le tgm pqoamaveq ˜olemg joimotij ˜g pqosyqim ˜g l ˜ehodo, ep˜i deicl ˜atym ta opo˜ia kalb ˜amomtai ap ˜o j ˜ahe peqiow ˜g, ˜opyr dieujqim˜ifetai sto sgle˜io 1 stoiwe˜io a)· jat ˜a tg di ˜aqjeia tgr peqi ˜odou enacyc ˜ym, touk ˜awistom ˜ema de˜icla cia j ˜ahe peqiow ˜g pq ˜epei ma kalb ˜ametai· j ˜ahe de˜icla pou kalb ˜ametai ap ˜o l˜ia lelomyl ˜emg paqt˜ida pq ˜epei ma peqikalb ˜amei 200 jomd ˜ukour. To de˜icla pou epik ˜ecetai cia tgm am˜iwmeusg kamh ˜amousar l ˜okumsgr, pq ˜epei ma upob ˜akketai ep˜isgr jai se epihe ˜yqgsg tym joll ˜emym jomd ˜ukym. Cia j ˜ahe de˜icla pou upob ˜akketai se dojil ˜g le hetij ˜o apot ˜ekesla, ha pq ˜epei ma pqaclatopoie˜itai jatajq ˜atgsg jai pqos ˜gjousa diat ˜gqgsg opoioud ˜gpote emapol ˜emomtor ˜iwmour ceyl ˜gkou. J ˜ahe paqt˜ida ap ˜o tgm opo˜ia ˜ewoum kgvhe˜i ta poqamaveq ˜olema de˜iclata, pq ˜epei ma paqal ˜emei up ˜o ep˜isglo ˜ekecwo jai ma apacoqe ˜uetai ma tehe˜i se elpoq˜ia ˜g ma wqgsilopoighe˜i, l ˜ewqir ˜otou diapistyhe˜i ˜oti g paqous˜ia tgr Pseudomonas solanacearum (Smith) Smith dem epibebai ˜yhgje jat ˜a tg diem ˜eqceia tgr em k ˜ocy dojil ˜gr. Se peq˜iptysg g paqous˜ia Pseudomonas solanacearum (Smith) Smith epibebaiyhe˜i, g paqt˜ida ap ˜o tgm opo˜ia ˜ewei kgvhe˜i to de˜icla pq ˜epei: i) e˜ite ma apoqq˜iptetai ˜g ma apoteke˜i amtije˜ilemo ˜adeiar apostok ˜gr tym swetij ˜ym pqoˇi ˜omtym pqor pqooqisl ˜o ejt ˜or Joim ˜otgtar, e˜ite ii) ma jatastq ˜evetai. (1) EE L 359 tgr 22. 12. 1983, s. 8. (2) EE L 187 tgr 13. 7. 1991, s. 47. 31. 1. 98 ‹ EL ‹ Ep˜isglg Evgleq˜ida tym Euqypaˇij ˜ym Joimot ˜gtym L 25/105 4. Stgm peq˜iptysg, e˜ite up ˜omoiar, e˜ite epibeba˜iysgr tgr paqous˜iar tgr Pseudomonas solanacearum (Smith) Smith, ta jq ˜atg l ˜ekg joimopoio ˜um al ˜esyr stgm Epitqop ˜g to cecom ˜or aut ˜o· g joimopo˜igsg stoiwe˜iym ta opo˜ia sume- p ˜acomtai up ˜omoier pq ˜epei ma bas˜ifetai se hetij ˜o apot ˜ekesla tym dojil ˜ym tawe˜iar am˜iwmeusgr ˜g am˜iwmeusgr ˜opyr pqobk ˜epetai sto tl ˜gla I sgle˜ia 1 jai 2, amtisto˜iwyr, tgr pqoamaveq ˜olemgr joimotij ˜gr pqosyqim ˜gr leh ˜odou. 5. G Epitqop ˜g enasvak˜ifei tg k ˜gxg pkgqov ˜oqgsgr swetij ˜a le tir keptol ˜eqeier jai ta apotek ˜eslata tym lajqo- sjopij ˜ym enet ˜aseym pou amav ˜eqomtai sto sgle˜io 1 stoiwe˜io c) de ˜uteqo, tq˜ito jai t ˜etaqto ed ˜avio, jah ˜yr ep˜isgr jai swetij ˜a le tir dojil ˜er pou amav ˜eqomtai sto yr ˜amy sgle˜io 1 stoiwe˜io c) p ˜elpto ed ˜avio. O «jat ˜a- kocor tym ecjejqil ˜emym peqiow ˜ym» pq ˜epei ma amaheyqe˜itai ap ˜o tgm Epitqop ˜g s ˜ulvyma le ta apotek ˜eslata aut ˜a jai le ta poq˜islata pou pqobk ˜epomtai sta sgle˜ia 2 jai 3· se sw ˜esg le l˜ia cmystopo˜igsg up ˜omoiar pou pqaclatopoie˜itai s ˜ulvyma le to sgle˜io 4, o «jat ˜akocor tym ecjejqil ˜emym peqiow ˜ym» amaheyqe˜itai le ˜emdeing swetij ˜a le amastok ˜g tym peqait ˜eqy enacyc ˜ym ap ˜o tgm em k ˜ocy peqiow ˜g, l ˜ewqir ˜otou up ˜aqnei epibe- ba˜iysg ˜g di ˜axeusg tou stoiwe˜iou sto opo˜io bas˜ifetai g up ˜omoia paqous˜iar tgr Pseudomonas solanacearum (Smith) Smith. 6. Ta jq ˜atg l ˜ekg jahoq˜ifoum tir emdedeicl ˜emer apait ˜gseir epis ˜glamsgr le sjop ˜o ma apove ˜ucetai g v ˜uteusg tym ceyl ˜gkym, jai kalb ˜amoum ta pqos ˜gjomta l ˜etqa cia tg di ˜ahesg tym apobk ˜gtym let ˜a ap ˜o tg susjeuas˜ia ˜g tg letapo˜igsg tym ceyl ˜gkym, aposjop ˜ymtar stgm pq ˜okgxg opoiasd ˜gpote en ˜apkysgr tgr Pseudomonas solanace- arum (Smith) Smith, yr apot ˜ekesla piham ˜otgta, kamh ˜amousar l ˜okumsgr


title: Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Meddelande från kommissionen till rådet, europaparlamentet, ekonomiska och sociala kommittén och regionkommittén: transeuropeiska godskorridorer (freeways) för järnvägsfrakt"

eurovoc_concepts:
carriage of goods
competitiveness
freight rate
rail transport
trans-European network

text: 30. 3. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 95/21 Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om ”Meddelande från kommissionen till rådet, europaparlamentet, ekonomiska och sociala kommittén och regionkommittén: transeuropeiska godskorridorer (freeways) för järnvägsfrakt” (98/C 95/06) Den 3 juni 1997 beslutade kommissionen enligt artikel 198 i EG-fördraget att rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovanna¨mnda meddelande. Sektionen för transport och kommunikation, som ansvarat för kommitténs arbete i frågan, antog sitt yttrande den 16 december 1997. Föredragande var Lars Kritz. Vid sin 351:a plenarsession den 28-29 januari 1998 (sammanträdet den 28 januari 1998) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 119 röster för, 2 emot och 2 nedlagda röster. 1. Inledning 1. 1. Sedan 1970 har godstrafiken på Europas järnvä- gar mätt i tonkilometer minskat med nästan en fjärdedel. Samtidigt har den totala fraktmarknaden ökat med 70 %. Det betyder att järnvägarnas marknadsandel minskat till ungefär 15 % av det sammanlagda antalet tonkilometer på väg, på järnväg, på inre vattenvägar och i rörledningar. Om den aktuella tendensen håller i sig under de närmaste tio åren kommer järnvägarnas marknadsandel att sjunka till 9 % samtidigt som mark- naden totalt sett expanderar med 30 %. 1. 2. Detta är totalsiffror och ger kanske en alltför dyster bild av de europeiska järnvägarnas prestationsför- måga. Det är inte all frakt som är lämpad för järnvägs- transport. Det mesta av Europas varor transporteras faktiskt över korta avstånd (under 250 kilometer) i små sändningar, och utgör därför i normalfallet ingen relevant marknad för järnvägarna. 1. 3. Godstransporter över långa avstånd har ökat. Järnvägarna har dock inte alltid kunnat erbjuda konkur- rensmässiga villkor för sina tjänster. Detta förhållande är en källa till bekymmer, eftersom långväga transporter med stora godsvolymer utgör en ”idealisk” marknad för järnvägen. För att godstransporter över långa avstånd skall 1. 4. kunna utföras i Europa måste i allmänhet nationella gränser passeras. De europeiska järnvägarnas nationella inriktning har gjort dem handikappade när det gäller att ta hand om järnvägstransporter över gränserna. Järnvägarna saknar driftskompatibilitet i viss utsträck- ning. De internationella tidtabellerna är ibland svåra att jämka ihop med de nationella kraven. Det är inte alla järnvägsförvaltningar som visat ett tillräckligt kommer- siellt intresse för internationella godstransporter. De verkar inte känna till den europeiska marknadens krav och verkar inte vara organiserade för att dra fördel av de tillfällen som erbjuds. I juli 1996 publicerade kommissionen en vitbok 1. 5. om vitalisering av Europas järnvägar (1). Den syftade främst till att hejda järnvägstrafikens nedgång i Europa, (1) KOM(96) 421 slutlig. ESK:s yttrande EGT C 206, 7. 7. 1997, s. 23. såvitt avser både gods- och passagerartransporter. Stra- tegin utgick ifrån en ”ny typ av järnväg” som är lyhörd för kundernas önskemål. I planen för att vitalisera järnvägarna ingick idén att skapa ett antal transeuropeis- ka godskorridorer för att lösa de särskilda problem som finns när det gäller järnvägsfrakt över gränserna. Idén om transeuropeiska godskorridorer har sitt 1. 6. ursprung i en expertgrupp som tillsattes av kommissions- ledamoten Neil Kinnock för att undersöka järnvägens framtid i Europa. Gruppens rapport publicerades i juni 1996. I denna gav man hög prioritet åt att inrätta ett antal godskorridorer för järnväg, där åtgärder kunde vidtas för att snabbt öka järnvägens förmåga att erbjuda konkurrensmässiga tjänster (”The future of rail trans- port in Europe”, Juni 1996, sid 14). Det bör tilläggas att denna expertgrupp var sammansatt av köpare av transporter, järnvägsoperatörer och arbetstagare, vilka samtliga deltog på personlig basis. 2. Kommissionens dokument Godskorridorer för järnväg är särskilt angivna 2. 1. korridorer, eller sträckor, för internationell järnvägs- frakt. Existerande linjer skall användas, men mer effek- tivt än vad fallet är idag, genom förbättrade tåglägen (tidtabeller) och minskad tidsåtgång vid gränsöver- gångar. 2. 2. Idén om godskorridorer är inriktad på järnvägs- infrastrukturen, där gränsöverskridande tåglägen skall planeras, tilldelas, användas och avgiftsbeläggas på ett nytt och mer effektivt sätt. 2. 3. Hela idén med transeuropeiska godskorridorer för järnväg bygger på att den genomförs på frivillig basis av infrastrukturförvaltare och medlemsstater. Detta meddelande bör betraktas som en rekommendation från kommissionen ifråga om hur dessa godskorridorer bör upprättas. C 95/22 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 30. 3. 98 2. 4. När det gäller verksamheten i en godskorridor drar kommissionen följande slutsatser: bör sättas så att beslut för vanliga tåglägen fattas inom sju arbetsdagar och beslut för enstaka tåglägen inom en arbetsdag. — En godskorridor bör vara tillgänglig på ett rättvist, jämlikt och icke-diskriminerande sätt för alla tågope- ratörer i gemenskapen som har tillstånd. — Kriterier för att tågoperatörer skall få tillstånd att trafikera en godskorridor skall följa samma principer som de som fastställs i direktiv 95/18/EG (1). — Kriterierna för tilldelning av järnvägsinfrastruktur- kapacitet och uttag av infrastrukturavgifter bör vara förenliga med direktiv 95/19/EG (2). — Godskorridorerna bör om inte annat följer av nationella förordningar vara öppna för cabotage. — Godsterminalerna i en godskorridor skall på ett lämpligt sätt stå öppna för ett rättvist, jämlikt och icke-diskriminerande tillträde för alla operatörer landsväg och som utför transporter på järnväg, vatten. 2. 5. En godskorridor består av två eller fler nationella infrastrukturorgan. I syfte att underlätta och förenkla användningen av järnvägsinfrastruktur har kommissio- nen föreslagit att de behöriga infrastrukturorganen bildar en OSS (One-Stop-Shop) för varje godskorridor. Denna gemensamma kontaktpunkt för järnvägsoperatö- rer skulle i huvudsak: — Analysera kapaciteten för godskorridorerna. — Tilldela tåglägen. — Ta ut avgifter av tågoperatörer för deras bruk av godskorridoren. — O¨ vervaka och kontrollera verksamheten i godskorri- dorerna. För närvarande sker tilldelningen av tåglägen för 2. 6. internationella godstransporter huvudsakligen på det nationella planet. De internationella järnvägstranspor- ternas låga effektivitet beror i allmänhet på bristande överensstämmelse mellan de nationella tidtabellerna. Dessutom får godstrafiken ofta låg prioritet vid tilldel- ningen av tåglägen. Kommissionen pekar på OSS’ viktiga roll när det gäller att skapa tåglägen som så nära som möjligt anknyter till kundernas behov i synnerhet ifråga om begärda transporttider. Det är också angeläget att beslut om tåglägestilldelning fattas snabbare. Målkravet (1) Rådets direktiv 95/18/EG av den 19 juni 1995 om tillstånd för järnvägsföretag, EGT L 143, 27. 6. 1995, s. 70 — ESK:s yttrande över kommissionsförslaget, EGT C 393, 31. 12. 1994, s. 56. (2) Rådets direktiv 95/19/EG av den 19 juni 1995 om tilldelning av järnvägsinfrastrukturkapacitet , EGT L 143, 27. 6. 1995, s. 75 — ESK:s yttrande över kommissionsförslaget, EGT C 393, 31. 12. 1994, s. 56. 2. 7. I de flesta länder måste tågoperatörer betala en avgift för att använda infrastrukturen. Kommissionen understryker att avgiftssystemet måste vara icke- diskriminerande, så enkelt som möjligt och medge så mycket insyn som möjligt. Det bör finnas en viss flexibilitet i avgiftsnivåerna för att säkerställa att avgif- terna blir konkurrenskraftiga i förhållande till lands- vägstransporter. 2. 8. Den gemensamma europeiska marknaden inne- bär att det inte bör finnas anledning till kontroller vid de inre gränserna. Medlemsstaterna bör utfästa sig att ta bort gränskontroller av tull-, säkerhets- och växthälsoskäl, där de fortfarande finns. Det bör finnas ömsesidiga erkännanden av kontroller som har genom- förts i avgångslandet. 3. Pågående praktiskt arbete 3. 1. Tänkbara godskorridorer bör i princip uppfylla två grundläggande kriterier. För det första måste de vara attraktiva ur efterfrågesynpunkt och för det andra bör de ha tillräcklig kapacitet. Detta innebär att godskorridorer troligen kommer att koncentreras till de större interna- tionella fraktstråk inom gemenskapen som idag betjänas av både landsvägs- och järnvägstransporter. 3. 2. Ett antal sträckor övervägs såsom pilotkorrido- rer. Transportministrarna från Nederländerna, Tysk- land, O¨ sterrike, Schweiz och Italien har kommit överens om att utveckla korridorer på följande sträckor: a) Rotterdam — Ruhr/Rehn — Basel — Milano — Genua — Gioia Tauro (Syditalien). b) Hamburg/Bremen — Nürnberg — München — Innsbruck — Verona — Brindisi (Adriatiska kusten). c) Rotterdam/Hamburg/Bremen — Nürnberg — Pas- sau — Wien. De nordiska järnvägarna kommer också att delta i dessa nord-sydliga godskorridorprojekt. Andra föreslagna godskorridorer är bl. a. följande: d) London — Sopron (Ungern), där Sopron skulle utgöra en huvudknutpunkt för trafiken till O¨ st- och Centraleuropa. e) Wolfsburg (Tyskland) — Barcelona. f) Muizen (Antwerpen) — Luxemburg — Lyon. 30. 3. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 95/23 Projekten under a)-c) samt f) torde bli de första att påbörjas under 1998. — Järnvägsföretagens förmåga att tillfredsställa kun- dernas behov. 3. 3. Kommissionen inrättade i slutet av 1996 en högnivågrupp bestående av transportministrarnas per- sonliga företrädare. Denna grupp har haft ett avgörande inflytande på utformningen av korridorkonceptet och har deltagit aktivt i diskussionerna om olika pilotprojekt. 3. 4. Europeiska järnvägsgemenskapen (CER) repre- senterar järnvägsoperatörernas och infrastrukturförval- tarnas organisationer i Europeiska unionen, Norge och Schweiz. CER har upprättat ett antal arbetsgrupper som skall se över de praktiska frågor som uppkommer genom godskorridorerna samt föra regelbundna samtal med högnivågruppen och kommissionen. För att kunna identifiera vilken typ av tekniska problem som skall lösas och för att skaffa sig en förståelse av hur godskorri- dorerna fungerar, har man genomfört en simulerad körning på två korridorer från Benelux till Italien. Resultaten har publicerats i CER:s rapport ”European Rail Freightways: Proposal to the European Commis- sion”, utgiven i april 1997. 3. 5. Andra organisationer har också deltagit i det praktiska arbetet med den framtida utvecklingen av godskorridorer. Den europeiska sammanslutningen för transportköpare (European Shippers’ Council) överläm- nade i april 1997 ett dokument om hur man framgångs- rikt utvecklar godskorridorer för järnväg (”Developing successful rail freight freeways: A shipper’s frame- work”). ”The Freight Leaders and Logistics Club”, som företräder några av Europas största industri- och transportföretag, har undersökt möjliga sträckor för godskorridorer. 4. Allmänna kommentarer 4. 1. Det sätt på vilket den europeiska marknaden för järnvägsfrakt fungerar behöver förändras radikalt, särskilt vad den gränsöverskridande trafiken beträffar. Ekonomiska och sociala kommittén välkomnar därför kommissionens meddelande och anser att skapandet av godskorridorer utgör ett betydelsefullt steg i riktning mot att ge nytt liv åt de europeiska järnvägarna. 4. 2. I yttrandet över vitboken om en strategi för vitalisering av gemenskapens järnvägar betonade kom- mittén: ”Med hänsyn till den extremt svåra situationen finns det ett trängande behov av åtgärder”. I yttrandet sades vidare att ”kommittén i stora drag stöder idén om godskorridorer” (1). 4. 3. Godskorridorerna genomförs på frivillig basis. Kommittén understryker därför att följande faktorer i slutändan kommer att avgöra hur framgångsrika de blir: — Viljan hos medlemsstaterna och nationella infra- strukturförvaltare att samarbeta vid skapandet av godskorridorer. (1) KOM(96) 421 slutlig. ESK:s yttrande EGT C 206, 7. 7. 1997, s. 23. — Medlemsstaternas beredvillighet att ge tågoperatö- rerna den nödvändiga friheten att bedriva verksam- heten. 4. 4. Kommittén har noterat från det pågående prak- tiska arbetet att godskorridorer skulle kunna börja fungera i början av 1998. Detta beror på godskorridor- projektets unika karaktär, som har sin grund i följande förhållanden: — Ingen förändring i gemenskapslagstiftningen behövs. — Inga nya investeringar i infrastruktur behövs, efter- som man kommer att utnyttja befintlig infrastruktur. — Inga omedelbara investeringar behövs i vagnpark eller utrustning, eftersom befintlig materiel kommer att användas. — Tågtrafiken skulle bedrivas såsom hittills, men på ett förenklat sätt, där det är möjligt utan större besvär. 4. 5. Avsikten med det nya regelverket i direktiven 91/440/EEG (2), 95/18/EG och 95/19/EG är att göra Europas järnvägstransporter mer kommersiellt oriente- rade. Kommittén konstaterar således att idén med godskorridorer inte i sig själv är en ny åtgärd för att avreglera marknaden. Det är fråga om att på ett pragmatiskt sätt knyta samman de nationella godstran- sporterna på järnväg till transeuropeiska nätverk för järnvägsfrakt. att driva järnvägsföretag I rådets direktiv 91/440/EEG fastställs reglerna 4. 6. för tillträde till järnvägsinfrastrukturen i gemenskapen och i de två andra direktiven fastställs kraven för att få tillstånd (rådsdirektiv 95/18/EG) respektive reglerna för tilldelning av järnvägs- infrastrukturkapacitet och uttag av infrastrukturavgifter (rådsdirektiv 95/19/EG). Dessa direktiv har ännu inte fullständigt införlivats i den nationella lagstiftningen. Detta utgör ett problem för järnvägstransporterna i allmänhet och för godskorridorerna i synnerhet. Den 20 oktober 1997 hade genomförandet av Artikel 10 i direktiv 91/440/EEG (som avser tillträdesrätten) ännu inte anmälts av Spanien, Luxemburg och Italien. Vad rådsdirektiven 95/18/EG och 95/19/EG beträffar hade den 20 oktober 1997 endast Danmark, Finland, Sverige, Tyskland och O¨ sterrike anmält att direktiven helt eller delvis genomförts. Dessa direktiv borde ha införlivats senast den 27 juni 1997. Denna fördröjning är oaccepta- bel och kommittén uppmanar medlemsstaterna att omedelbart införliva dessa tre direktiv. Avsaknaden av (2) Rådsdirektiv 91/440/EG av den 29 juli 1991 om utveckling- en av gemenskapens järnvägar, EGT L 237, 24. 8. 1991, s. 25 — ESK:s yttrande över kommissionsförslaget, EGT C 225, 10. 9. 1990, s. 27. C 95/24 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 30. 3. 98 regler på medlemsstatsnivå får inte äventyra en framgång för godskorridorerna. I slutändan måste kommissionen vidta rättsliga åtgärder mot medlemsstater som ännu inte införlivat dessa direktiv med den nationella lagstift- ningen. 4. 7. Infrastrukturförvaltare och medlemsstaterna fö- refaller ha haft ett stort inflytande vid planeringen av godskorridorerna. A¨ ven om de tekniska frågorna som har samband med driften av godskorridorerna är av grundläggande betydelse, anser kommittén att trans- portköpare och järnvägsföretag måste få göra sin röst hörd i större utsträckning i den pågående diskussionen om val av korridorer och prestationskriterier. De befin- ner sig närmare marknaden än infrastrukturförvaltarna och medlemsstaterna. Kommittén noterar med glädje att godskorrido- 4. 8. rerna skall börja fungera inom kort. Man måste dock konstatera att de första godskorridorerna har utformats för att ta hand om de rådande godsströmmarna. För den nuvarande trafiken kommer det att innebära kortare transporttider och större punktlighet än tidigare. Det är det första steget i godkorridorernas utveckling. Nästa steg måste bli att utöka järnvägarnas andel av fraktmark- naden. I sin affärsplan måste tågoperatörerna ange intäktsmål efter nära samråd med gamla och nya kunder. De behöver också visa att de kan erbjuda transportköparna ett bättre utbud av transporttjänster. 4. 9. Med hänvisning till föregående punkt konstate- rar kommittén att kommissionens dokument innehåller mycket lite om de framtida marknaderna för godskorri- dorerna. Kommittén anser det oundgängligt att man i utvecklingen av godskorridorerna tar hänsyn till den traditionella järnvägsfraktens kunder. A¨ ven om detta som koncept kan verka mindre intressant än kombinera- de transporter, står den traditionella vagnslasttrafiken för merparten av järnvägstransporterna, även om den minskar. Järnvägsföretag måste dock dra till sig nya kunder, t. ex. genom att utveckla effektiva intermodala system. Transportköparna betraktar vägtransport som riktmärket för frakttransporter i Europa, även om de är öppna för att anlita olika transportsätt. De behöver dock övertygas om att järnvägen kan tillhandahålla tillräckligt prisvärda, pålitliga och snabba tjänster. Inför utsikten av avsevärt högre godsvolymer 4. 10. och avsevärt fler godståg på de enskilda linjerna kan man fråga sig hur mycket oanvänd kapacitet det kommer att finnas inom de viktigaste godskorridorerna för järnväg. Kommittén anser det mycket angeläget att de nationella infrastrukturförvaltarna i samarbete med de relevanta infrastrukturella organen (One-Stop-Shop, OSS) gör sitt yttersta för att identifiera oanvänd kapacitet så att flaskhalsar kan elimineras och konflikter mellan gods- och passagerartrafik lösas när det gäller efterfrågan på tåglägen. Man borde härvid undersöka möjligheten att inrätta ett flertal parallella korridorer i nord-sydlig och öst-västlig riktning, att köra längre tågsätt, att effektivisera trafikledningen och att uppnå teknisk driftskompatibilitet. I takt med att efterfrågan på trans- porter i godskorridorerna ökar kommer det förr eller senare att bli nödvändigt att investera i förbättrad eller ny järnvägsinfrastruktur. Det är viktigt att klargöra när detta kan komma att ske så att infrastrukturförvaltare och tågoperatörer har tid att lägga upp investerings- planer. 4. 11. En godskorridor kommer oftast att utgöra endast en del av en intermodal transportkedja (väg/järn- väg; sjö/järnväg). Terminalerna är ofta svaga punkter i intermodala system och kan ofta förorsaka avsevärt högre kostnader för transporttjänster dörr till dörr, t. ex. genom onödiga förseningar. Enligt kommittén har terminalernas grundläggande roll i en framgångsrik utveckling av järnvägstransporter i godskorridorer beto- nats alltför lite i kommissionens meddelande. En förbätt- ring av tåglägena (tidtabeller) är en nödvändig men inte tillräcklig förutsättning för bättre intermodala godstransporter. Kommittén anser därför att infrastruk- turförvaltare, järnvägsföretag och transportköpare till- sammans måste utveckla effektiva och välfungerande terminaler. Kommissionen har understrukit att alla järn- 4. 12. vägs-, landsvägs- och sjötransportföretag bör ha tillgång till godsterminaler inom en godskorridor på rättvisa, lika och icke-diskriminerande villkor. Kommissionen har sannolikt underskattat hur komplicerad frågan om tillgång till godsterminaler är med hänsyn till att det finns många olika typer av terminaler och att formerna för äganderätten till dessa varierar. Kommittén föreslår därför att frågan om öppet tillträde till godsterminaler övervägs ytterligare. 4. 13. Sysselsättningen inom den europeiska järnvägs- sektorn har minskat under de senaste decennierna, framför allt beroende på rationaliseringar och minskade godsvolymer. Avsikten med godskorridorprojektet är att göra godstrafiken på järnväg inom Europa mer konkurrenskraftig så att volymen gods som transporte- ras per järnväg ökar och järnvägarnas marknadsandel samtidigt växer. En framgångsrik utveckling av godskor- ridorerna skulle åtminstone sätta stopp för nedgången i antalet arbetstillfällen. I sitt yttrande i juli 1997 betonade den partssammansatta kommittén för järnvägarna att utvecklingen av godskorridorer kräver personal som utbildats för olika typer av infrastruktur och att detta kunde göras efter den framgångsrika förebild som personalens utbildning för tjänstgöring på Thalys- och Eurostar-tågen utgör. 4. 14. I den mån efterfrågan finns och möjligheter till affärer föreligger borde godskorridorerna förlängas bortom gemenskapens gränser. Det är sannolikt att de största möjligheterna finns i förhållande till Ungern, 30. 3. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 95/25 Tjeckien och Polen. Kommissionen och medlemsstater- na bör närmare undersöka hur tredje länder kan få tillträde till en del pilotkorridorer. sina kunder för att använda godskorridorerna. Kom- mittén anser att kunderna har rätt att känna till både struktur och nivå på infrastrukturavgifterna, när de förhandlar med järnvägsföretagen om transport- priser. 5. Särskilda kommentarer 5. 1. Infrastrukturavgifter 5. 1. 1. Europeiska järnvägsgemenskapen (CER) har beräknat att avgifter för infrastruktur utgör mellan 20 och 50 % av pris som fraktkunderna måste betala till tågoperatörerna. På en del sträckor kan infrastrukturav- gifterna vara så höga att godskorridorer inte kan konkurrera med vägtransporter. 5. 1. 2. Avgiftssystemen varierar kraftigt mellan med- lemsstaterna. I en del länder betalar tågoperatörerna ingenting för att använda infrastrukturen, medan avgif- terna i andra länder — t. ex. Tyskland — är höga. 5. 1. 3. På kort sikt kommer avgifterna i godskorrido- rerna sannolikt att grundas på de existerande systemen för infrastrukturavgifter. Det innebär att de kommer att utgöra summan av de nationella avgifter som tas ut av varje enskild infrastrukturförvaltare utmed sträckan. 5. 1. 4. Med hänsyn till dessa omständigheter anser kommittén att det nuvarande systemet för infrastruktu- ravgifter utgör ett allvarligt problem. I syfte att skapa gynnsamma förutsättningar för godskorridorerna behö- ver man hitta lösningar i enlighet med följande grund- principer: a) Medlemsstaterna måste tillämpa samma principer för avgiftsuttag. Kommissionen studerar för närva- rande hur man skall kunna närma de olika avgiftssy- stemen till varandra. Kommittén uppmanar kommis- sionen att ge denna uppgift högsta prioritet samt att, förutom järnvägarnas representanter, få med transportköparna i detta arbete. b) En tillämpning av gemensamma principer för avgifter innebär inte att dessa harmoniseras. Avgiftsnivån bör avspegla de relevanta kostnaderna. 5. 2. Rätt till tillträde De gällande reglerna om tillträde till järnvägs- 5. 2. 1. infrastruktur återfinns i rådets direktiv 91/440/EEG. Enligt direktivet skall järnvägsföretag som utför interna- tionella kombinerade godstransporter ha fullständig rätt till tillträde samt ha rätt att lasta och loss gods (cabotage undantagen). För internationella sammanslutningar av järnvägsföretag är tillträdet begränsat till de medlems- stater i vilka de har sitt säte och rätt till transittrafik genom andra medlemsstater. Lastning och lossning i transitländer är inte tillåten. 5. 2. 2. Kommittén delar kommissionens uppfattning att godskorridorerna idealiskt sett borde vara öppna för alla järnvägsföretag i gemenskapen som uppfyller kraven i direktiven 95/18/EG och 91/440/EEG. Ett antal med- lemsstater instämmer, men kommittén är medveten om att vissa medlemsstater föredrar en försiktigare linje. 5. 2. 3. Kommissionen betonar att det är av avgörande betydelse att järnvägsföretag kan konkurrera om kunder i en annan medlemsstat än den i vilken de fått tillstånd att bedriva verksamhet, och att de kan bedriva tågtrafik till och från denna andra medlemsstat utan att behöva sluta ett konventionellt samarbetsavtal med ett järnvägs- företag från den medlemsstaten. Om lokomotiv och förare måste tillhandahållas skulle detta kunna göras genom vanliga affärsavtal mellan de två företagen. Kommittén stöder dessa kommissionsförslag. 5. 3. Godskorridorer och konkurrensrätten Det framgår inte klart av kommissionens doku- 5. 3. 1. ment huruvida samarbetsavtal inrätta OSS och samarbete mellan järnvägsföretag som trafikerar godskorridorer omfattas av förbudet i artikel 85. 1 i EG-fördraget. Det är förståeligt med hänsyn till att EG:s konkurrensregler är komplicerade. för att c) Den höga nivån på infrastrukturavgifter på vissa sträckor medför en risk att järnvägsföretagen inte kan konkurrera framgångsrikt med vägtransportfö- retag. Kommittén menar att medlemsstaterna borde vara medvetna om detta och agera därefter. 5. 3. 2. Vid bedömningen av hur konkurrensen påver- kas menar kommittén att man måste göra en klar åtskillnad mellan avtal som behövs för att inrätta en OSS och överenskommelser mellan järnvägsföretag. d) Infrastrukturavgifterna måste redovisas öppet och vara icke-diskriminerande. De utgör ofta en avsevärd beståndsdel i det pris som järnvägsföretag erbjuder 5. 3. 3. Vad den första typen av avtal beträffar ingår ett nära samarbete mellan infrastrukturförvaltare som en naturlig del i konceptet med godskorridorer. Utan samarbete kring planering, allokering och förvaltning C 95/26 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 30. 3. 98 av gränsöverskridande tåglägen blir det inga godskorri- dorer. Dessutom konkurrerar infrastrukturförvaltare inte med varandra på en marknad. Enligt kommitténs uppfattning omfattas överenskommelser mellan infra- strukturförvaltare för att inrätta och driva godskorrido- rer inte av artikel 85. 1. Vad den andra typen av samarbete beträffar är 5. 3. 4. läget avseende konkurrensreglerna ett annat. Järnvägs- företag arbetar på en marknad och skulle kunna inleda ett tekniskt eller kommersiellt samarbete. Huruvida denna typ av samarbete hindrar, begränsar eller snedvri- der konkurrensen inom den gemensamma marknaden måste bedömas från fall till fall. Kommittén anser det sannolikt att artikel 85. 3 skulle kunna tillämpas i många fall, med individuella undantag som följd. I detta sammanhang är det av central betydelse att definiera den relevanta marknaden. 6. Sammanfattning och slutsatser 6. 1. De europeiska järnvägarnas nationella inriktning har medfört att de är illa rustade för att ta hand om gränsöverskridande godstransporter. Teknisk drifts- kompatibilitet saknas i viss utsträckning. Internationella tidtabeller kan ibland svårligen sammanjämkas med de nationella tidtabellerna. Vid tilldelningen av tåglägen ges godstrafiken ofta låg prioritet. Alla järnvägsföretag visar inte ett tillräckligt kommersiellt intresse för interna- tionella godstransporter. 6. 2. Det finns anledning att i grunden göra om det sätt på vilket de europeiska marknaderna för järnvägsfrakt fungerar, särskilt vad den gränsöverskri- dande trafiken beträffar. Kommittén välkomnar därför detta meddelande från kommissionen om transeuropeis- ka godskorridorer för järnvägsfrakt. Godskorridorerna kommer att utgöra ett viktigt steg mot vitaliseringen av Europas järnvägar. Godskorridorerna kommer att erbjuda betydande möjligheter till att öka järnvägarnas effektivitet och konkurrenskraft. 6. 3. Eftersom godskorridorerna är frivilliga företag understryker kommittén att de kan bli framgångsrika endast om: — medlemsstaterna och de nationella infrastrukturför- valtarna är beredda till samarbete, — järnvägsföretagen är lyhörda för kundernas behov, — medlemsstaterna är beredda att ge järnvägsföretagen tillräcklig frihet att driva verksamheten. är oacceptabel. Kommittén uppmanar därför de berörda medlemsstaterna att omedelbart genomföra dessa tre direktiv. Godskorridorernas framgång får inte äventyras av en brist på regler på medlemsstatsnivå. I slutändan måste kommissionen vidta rättsliga åtgärder mot de medlemsstater som ännu inte införlivat dessa direktiv med den nationella lagstiftningen. 6. 5. De första godskorridorerna (under 1998) är utformade för att ta hand om de nuvarande järnvägs- fraktströmmarna. Det borde innebära kortare restider och större punktlighet. Järnvägsföretagen borde i nästa steg dra till sig nya kunder och öka järnvägarnas marknadsandel. Det kan i sammanhanget vara värt att notera att transportköparna betraktar vägtransporter som riktmärke för godstransporter i Europa. De behöver därför övertygas om att järnvägen kan tillhandahålla tillräckligt prisvärda, pålitliga och snabba tjänster. 6. 6. Terminalerna är ofta svaga punkter i intermodala system och kan förorsaka avsevärt högre kostnader för transporttjänster dörr till dörr. Enligt kommittén har terminalernas grundläggande roll i en framgångsrik utveckling av järnvägsfrakt i godskorridorer betonats alltför lite i kommissionens meddelande. Det gäller särskilt frågan om öppet tillträde, eftersom formerna för äganderätten till terminalerna varierar. Sysselsättningen inom den europeiska järnvägs- 6. 7. sektorn har minskat under senaste decennierna. En framgångsrik utveckling av godskorridorerna skulle åtminstone sätta stopp för nedgången i antalet arbetstill- fällen, eftersom syftet med godskorridorprojektet är att göra järnvägsfrakt mer konkurrenskraftig så att mer gods skickas per järnväg. 6. 8. Systemen för att ta ut infrastrukturavgifter varie- rar betydligt från medlemsstat till medlemsstat. Enligt kommittén utgör detta ett allvarligt problem för utveck- lingen av godskorridorer. Kommittén ber därför kom- missionen att ge högsta prioritet åt den pågående studien om gemensamma principer för avgiftssättning. Infrastrukturavgifter måste redovisas öppet, vara icke- diskriminerande och kostnadsrelaterade. Kommittén beklagar att den höga nivån på infrastrukturavgifter på vissa sträckor riskerar att leda till att järnvägsföretag inte kommer att kunna konkurrera framgångsrikt med andra transportsätt. Avsikten med det nya regelverket för järnvägs- 6. 4. transporter i direktiven i Europa som återfinns 91/440/EEG, 95/18/EG och 95/19/EG är att få en mer kommersiell inriktning av godtransporterna på järnväg. Dessa direktiv har ännu inte blivit helt och hållet införlivade med nationell lagstiftning. Denna situation 6. 9. Verksamheten i godskorridorer innebär att in- frastrukturförvaltare ingår överenskommelser om sam- arbete. Samarbete mellan järnvägsföretag kan också bli aktuellt. Kommittén hyser uppfattningen att en klar åtskillnad bör göras mellan å ena sidan överenskommel- 30. 3. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 95/27 ser som behövs för att inrätta en OSS och å andra sidan överenskommelser mellan järnvägsföretag. Den förra typen av överenskommelse borde enligt kommitténs mening inte omfattas av förbudet i artikel 85. 1 i EG-fördraget. När det gäller samarbete mellan järnvägs- företag är situationen i förhållande till konkurrensregler- na annorlunda. Huruvida denna typ av samarbete hindrar, begränsar eller snedvrider konkurrensen inom den gemensamma marknaden måste avgöras från fall till fall. Bryssel den 28 januari 1998. Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Tom JENKINS Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om ”Förslag till rådets förordning (EG) om ändring av rådets förordning (EEG) nr 2299/89 om en uppförandekod för datoriserade bokningssystem (CRS)” (1) (98/C 95/07) Den 5 augusti 1997 beslutade rådet att i enlighet med artikel 75 i EG-fördraget rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovanna¨mnda fo¨ rslag. Sektionen för transport och kommunikation, som ansvarat för kommitténs arbete i frågan, antog sitt yttrande den 19 januari 1998. Föredragande var Robert Moreland. Vid sin 351:a plenarsession den 28-29 januari 1998 (sammanträdet den 28 januari 1998) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 112 röster för, 2 emot och 3 nedlagda röster. 1. Inledning 1. 1. Datoriserade bokningssystem (CRS) för flygbo- lag är synnerligen effektiva försäljningsredskap. Via dem har resebyråerna tillgång till tidtabeller, priser m. m. för merparten av reguljära flyg världen över. Bokningar, t. o. m. för ovanliga rutter, kan bekräftas omedelbart och biljetter kan prissättas och skrivas ut. CRS har utan tvivel inneburit omfattande fördelar för flygbolag, re- searrangörer och konsumenter. 1. 2. De datoriserade bokningssystemen kan dock missbrukas. De moderna datoriserade bokningssyste- men utvecklades av enskilda flygbolag i Förenta Staterna. De fungerade i alltid till fördel för det ägande flygbolaget. P. g. a. att denna förvrängning påverkade den rättvisa konkurrensen införde regeringen i USA år 1984 regler (1) EGT C 267, 3. 9. 1997, s. 67. om användningen av CRS. EU följde efter med sina egna mera detaljerade regler år 1989 (2), vilka omarbetades år 1993 (3). Regleringen av datoriserade bokningssystem har 1. 3. varit framgångsrik. De förvrängningar som ursprungli- gen förekom och som förorsakade mycket oro i synnerhet bland mindre flygbolag har undanröjts. Flera stora flygbolag finner inte längre någon fördel i att äga en andel av ett CRS och har därför sålt sitt aktieinnehav (2) Rådets förordning (EEG) nr 2299/89 av den 24 juli 1989 om en uppförandekod för datoriserade bokningssystem — EGT L 220, 29. 7. 1989, s. 1. ESK yttrande: EGT C 56, 6. 3. 1989, s. 32. (3) Rådets förordning (EEG) nr 3089/93 av den 29 oktober 1993 om ändring av förordning (EEG) nr 2299/89 om en uppförandekod för datoriserade bokningssystem — EGT L 278, 11. 11. 1993, s. 1. ESK yttrande: EGT C 108, 19. 4. 1993, s. 16