title: KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EG) nr 2291/97 av den 18 november 1997 om ändring av de representativa priserna och tilläggsbeloppen för import av vissa sockerprodukter

eurovoc_concepts:
CCT duties
import
raw sugar
representative price
sugar product
white sugar


title: Forslag til Rådets forordning (EF) om indførelse af en interventionsmekanisme for Kommissionen med henblik på at bringe bestemte handelshindringer til ophør

eurovoc_concepts:
EU action
EU law
free movement of goods
liberalisation of trade
trade restriction

formats: html pdf print

text: KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER T* ti ti*ti ti ti ti ti tiftti Bruxelles, den 18. 11. 1997 KOM(97) 619 endelig udg. 97/0330 (CNS) Forslag til RÅDETS FORORDNING (EF) om indførelse af en interventionsmekanisme for Kommissionen med henblik på at bringe bestemte handelshindringer til ophør (forelagt af Kommissionen) BEGRUNDELSE I. GENERELLE BEMÆRKNINGER Kontekst A/ Krænkelser af princippet om frie varebevægelser 1. Den frie bevægelighed for varer udgør et af de grundlæggende principper for Det Europæiske Fællesskab. Princippet er indskrevet i traktatens artikel 7 A og garanteres bl. a. ved, at medlemsstaterne overholder bestemmelserne i EF-traktatens artikel 30-36 2. B/ 3. Både borgerne og de økonomiske beslutningstagere oplever dagligt fordelene ved de frie varebevægelser. Men de er også meget sårbare over for de problemer, der kan eksistere eller pludseligt opstå. Flere eksempler har vist, at princippet om frie varebevægelser kan blive alvorligt krænket. Disse krænkelser kan antage forskellige former, men de mest spektakulære er uden tvivl dem, hvor der indføres et pludseligt og uberettiget forbud mod import af varer fra andre medlemsstater, eller hvor varer fra andre medlemsstater tilbageholdes eller endda destrueres. Sådanne krænkelser er til alvorlig skade for et velfungerende indre marked og for de økonomiske beslutningstagere, og det er derfor nødvendigt at kunne bringe dem til ophør meget hurtigt. Over for sådanne alvorlige krænkelser er det nødvendigt for Kommissionen at råde over et effektivt interventionsmiddel, da den ellers risikerer at blive bebrejdet, at den ikke sørger for at beskytte borgernes rettigheder, og at den tolererer overgreb på et af EF's fundamentale principper. De midler, der står til Kommissionens rådighed i dag, gør det ikke altid muligt at rette pp på visse umiskendelige krænkelser af EF-retten med den fornødne hurtighed. De eksisterende aktionsmidler på EF-plan De midler, der i dag kan benyttes til at skride ind over for krænkelser af EF-retten, kan opdeles i to kategorier: på den ene side kan borgerne gøre deres rettigheder gældende ved de nationale domstole, og på den anden side kan Kommissionen og/eller medlems staterne indbringe sager for Domstolen som led i et traktatbrudssøgsmål (traktatens artikel 169 og 170). Skønt Kommissionen tilskynder borgerne og de økonomiske beslutningstagere til at benytte de nationale domstole, må den konstatere, at den modtager et stort antal klager, som har til formål at få Kommissionen til at indlede et traktatbrudssøgsmål. Borgerne benytter sig såjedes til stadighed af deres legitime ret til at anmelde overtrædelser af EF-retten, som er til skade for dem. Et traktatbrudssøgsmål omfatter to faser. Den første består i en række indledende procedurer (åbningsskrivelse og begrundet udtalelse), mens den anden består i selve sagsanlægget og sagsbehandlingen (ved Domstolen). Der kan gå meget lang tid (fra et til fem år), inden hele forløbet afsluttes med Domstolens dom, hvori der konstateres et traktatbrud. C/ Anmodningen fra Det Europæiske Råd i Amsterdam 4. I konklusionerne vedrørende handlingsplanen for det indre marked anmodede Det Europæiske Råd i Amsterdam Kommissionen "om at undersøge, hvordan der effektivt kan sikres fri bevægelighed for varer, herunder muligheden af at pålægge medlemsstaterne sanktioner". Det anmodede endvidere Kommissionen "om at fremsætte forslag herom inden næste møde i december 1997". Dette forslag er Kom missionens svar på denne anmodning, men Kommissionen har sørget for at gøre forslaget fleksibelt, således at det eventuelt kan tilpasses de øvrige frihedsrettigheder i det indre marked. Forslas til forordning om indførelse af en interventionsmekanisme for Kommissionen 5. 6. Skønt Kommissionens interne behandling af de indledende procedurer er blevet væsentligt fremskyndet, forbliver traktatbrudssøgsmålet uegnet til at gribe ind over for visse alvorlige overtrædelser af princippet om frie varebevægelser, som kræver en hurtig indsats. Domstolens sagsbehandling er langvarig, og der går mindst to år, før Domstolen afsiger sin dom og konstaterer, at der eventuelt foreligger et traktatbrud. I mellemtiden råder den økonomiske beslutningstager ikke over nogen bindende retsakt, som vedkommende kan benytte til hurtigt og effektivt at hævde sine rettigheder inden for rammerne af de retsmidler, der findes i medlemsstaterne. Kommissionen foreslår derfor, at der udstedes en forordning om indførelse af en særlig interventionsmekanisme for Kommissionen, som den kan benytte til hurtigt at skride ind over for bestemte hindringer for den frie bevægelighed for varer. Ifølge forordningen vil Kommissionen kunne rette en beslutning til en given medlemsstat for at få den til at træffe de fornødne foranstaltninger til at afskaffe åbenbare og umiskendelige hindringer for den frie bevægelighed for varer, jf traktatens artikel 30-36. Denne beføjelse, som tillægges Kommissionen, vil være begrænset til ganske bestemte handelshindringer, som fordrer et hurtigt indgreb. Indførelsen af den pågældende interventionsmekanisme vil medføre oplagte fordele i forhold til den nuværende situation. En beslutning truffet af Kommissionen vil have umiddelbar retsvirkning for borgerne i forhold til deres nationale retssystem. 1 modsætning til den begrundede udtalelse, der fremsættes som led i artikel 169-pro- ceduren, og som kun udgør den ene fase i et traktatbrudssøgsmål, som Domstolen skal tage stilling til, kan borgerne hurtigt gøre Kommissionens beslutning gældende over for de nationale domstole, og ved hjælp af de nationale retsmidler vil de kunne foranstalte, at der træffes foreløbige foranstaltninger ledsaget af tvangsbøder eller bøder for at hindre en udvidelse eller forværring af handelshindringen, for at bringe den påståede overtrædelse til ophør og for eventuelt at opnå skadeserstatning. Kommissionen mener, at dens beslutninger vil udgøre et nyttigt redskab for borgerne i forhold til deres nationale retssystemer, således at der kan pålægges effektive, forholdsmæssige og afskrækkende sanktioner. Indførelsen af denne mekanisme vil også kunne tilskynde borgerne til i højere grad at indbringe sager for de nationale domstole, idet den vil give dem mulighed for hurtigt at opnå sanktioner på det rette tidspunkt. Hvis den berørte medlemsstat ikke efterkommer Kommissionens beslutning, kunne det overvejes - i overensstemmelse med anden del af mandatet fra Amsterdam - at benytte en sanktionsmekanisme i form af tvangsbøder, der fastsættes af Kommissionen, når fristen for at efterkomme beslutningen er udløbet. Det vil dog ikke være hensigtsmæssigt allerede nu at gå videre i denne retning, idet en bødemekanisme af denne art vil være den første af slagsen i fællesskabsretten. Der er derfor behov for en mere tilbundsgående analyse af denne mulighed. Det er derfor blevet foretrukket at tage udgangspunkt i den procedure, som traktaten foreskriver på statsstøtteområdet (artikel 93), og hvis første del består i en beslutning svarende til den, der er omhandlet i dette forslag til forordning. Anden del består i en hasteprocedure, hvor sagen kan indbringes direkte for Domstolen. På denne baggrund hedder det i forslaget, at hvis den berørte medlemsstat ikke efterkommer Kommissionens beslutning inden for den fastsatte frist, vil Kommissionen skulle indbringe sagen for Domstolen i henhold til traktatens artikel 169 inden for de meget korte frister, der er fastsat i forordningen. 7. 8. 9. 10. I forbindelse med sin beslutning om at fremsætte dette forslag har Kommissionen - foruden opfordringen fra Det Europæiske Råd i Amsterdam - taget følgende elementer med i betragtning: a) b) c) De særlige kendetegn ved det område, som omfattes af interventions- mekanismen, nemlig alvorlige krænkelser af princippet om frie varebevægelser, hvor Kommissionen må forventes at gribe ind. Privatpersoners og navnlig de økonomiske beslutningstageres forventninger. Grundet de pågældende handelshindringers grovhed er de til stor skade for disse personer, hvilket nødvendiggør, at EF og medlemsstaterne træffer de fornødne foranstaltninger. Det faktum, at EF-retten ikke indeholder egnede midler til at bringe en ende på bestemte former for handelshindringer med den fornødne effektivitet og hurtighed. d) Opretholdelse af den institutionelle balance som indført ved traktaten. Retsgrundlag 11. Beføjelsen af Kommissionen til at vedtage en beslutning, der påbyder en medlemsstat at træffe foranstaltninger til hurtigt at bringe en handelshindring til ophør, er et skridt, der er nødvendigt for at kunne realisere en af EF's målsætninger, nemlig den fri bevægelighed for varer, jf. traktatens artikel 7 A, og dermed det indre marked. Procedurerne i traktatens artikel 169 og 186 er imidlertid ikke velegnede til at rette op på sådanne hindringer hurtigt nok. Denne beføjelse indebærer hverken direkte eller indirekte en harmonisering som omhandlet i traktatens artikel 100 A. Forordningen tager nemlig sigte på at indføre et redskab for Kommissionen, som ikke rokker ved medlemsstaternes love og admini strative bestemmelser som sådanne. Da traktaten ikke indeholder den fornødne hjemmel til at udstyre Kommissionen med en sådan interventionsmekanisme, mener Kommissionen, at artikel 235 udgør det eneste egnede retsgrundlag. Forslaget tager form af en forordning. 11. BEGRUNDELSE AF FORSLAGET UD FRA NÆRHEPSPRINCIPPET Hvilke formål har den påtænkte foranstaltning set i lyset af EF's forpligtelser? 12. Foranstaltningen har til formål at sikre en hurtig genetablering af de frie varebe vægelser, når der er blevet lagt hindringer i vejen for disse varebevægelser til alvorlig skade for det indre marked. Dette tiltag indgår i den strategiske målsætning om at sikre fordelene ved det indre marked og bevare det som et sammenhængende hele. Hører den påtænkte foranstaltning under EF's enekompetence, eller er der tale om en kompetence, som EF deler med medlemsstaterne? 13. Den påtænkte foranstaltning hører under EF's enekompetence, nemlig beskyttelsen af princippet om frie varebevægelser. Står EF's muligheder for at intervenere i et rimeligt forhold til målet med inter ventionen? 14. Svaret er ja, da det foreslåede instrument er begrænset til at bekæmpe åbenbare og traktatens umiskendelige krænkelser af princippet om frie varebevægelser, jf. artikel 30-36, der i alvorlig grad forstyrrer det indre markeds virkemåde, volder alvorlig skade for de økonomiske beslutningstagere og fordrer et øjeblikkeligt indgreb. Det drejer sig således om helt specielle situationer, som det er nødvendigt at afklare med særlige midler. Den foreslåede mekanismes proportionalitet begrundes således primært med, at Kommissionen kan gribe hurtigt ind i de pågældende situationer, og at Kommissionens indgreb har en bindende virkning. III. GENNEMGANG AF DE ENKELTE ARTIKLER Artikel 1 15. I denne artikel defineres forordningens begrænsede anvendelsesområde. Forordningen finder kun anvendelse i forbindelse med hindringer for den frie bevæge lighed for varer, jf. traktatens artikel 30-36, og dét i forbindelse med anvendelsen af den primære ret og den afledte ret. Hindringen skal være forårsaget af en medlemsstats handling eller passivitet. Der er tale om umiskendelig passivitet, når den pågældende medlemsstat undlader at træffe enhver nødvendig og forholdsmæssig foranstaltning af generel eller specifik karakter for at afslutte aktioner indledt af privatpersoner. Det er klart, at dette ikke er til hinder for udøvelsen af fundamentale rettigheder, som er anerkendt i de nationale retssystemer, feks. retten til at strejke. Som led i sin vurdering og fra sag til sag vil Kommissionen undersøge, om den berørte medlemsstat har iværksat alt, hvad retssystemet tillader, for at sikre den fri bevægelighed for varer, dog uden at krænke de pågældende fundamentale rettigheder. Følgende tre betingelser skal i øvrigt være opfyldt på én og samme gang: - der skal optræde en alvorlig forstyrrelse af de frie varebevægelser - denne forstyrrelse skal volde de krænkede personer alvorlig skade - der skal være behov for et øjeblikkeligt indgreb for at hindre, at forstyrrelsen eller skaden breder sig eller forværres. 16. De mest repræsentative eksempler på de handelshindringer, der er omfattet af denne forordning, er følgende: • pludselige og uberettigede forbud mod import af varer fra andre medlemsstater • pludselig indførelse eller genindførelse af importformaliteter, feks. licenser og tekniske attester • destruktion af store mængder varer fra andre medlemsstater, feks. på vejene, i butikscentre eller lagerbygninger • immobilisering af varer for at hindre deres adgang til det nationale område eller for at hindre dem i at cirkulere på dette område. Som eksempler kan nævnes blokering af trafikken ved grænser, på motorveje, i havne eller lufthavne. Artikel 2 17. I artikel 2 beskrives princippet for Kommissionens interventionsmekanisme: a) b) c) Kommissionen konstaterer, at der forekommer en handelshindring, der opfylder betingelserne i artikel 1 i udkastet til forordning. Kommissionen vedtager en beslutning med bindende retsvirkning. Medlemsstaten forpligtes til at træffe de fornødne foranstaltninger inden for en frist, som Kommissionen fastsætter. Artikel 2 indebærer en forpligtelse for Kommissionen til at vedtage en beslutning, når først den har konstateret en handelshindring, der opfylder betingelserne i artikel 1 i udkastet til forordning. 18. Kommissionens beslutning har direkte gyldighed i det nationale retssystem og har umiddelbar retsvirkning. De personer, der forvoldes skade som følge af den pågæld ende handelshindring, kan gøre beslutningen gældende over for de ansvarlige nationale instanser, navnlig domstolene. Via de nationale retsmidler vil de kunne foranstalte, at der træffes foreløbige foranstaltninger, eventuelt ledsaget af tvangsbøder eller bøder, for at hindre en udvidelse eller forværring af handelshindringen, for at bringe den til ophør eller for eventuelt at opnå skadeserstatning. 19. Da der er tale om beslutninger som omhandlet i traktatens artikel 189, er det muligt at anlægge et annullationssøgsmål i henhold til artikel 173. Domstolens beføjelser som defineret i artikel 169 respekteres i fuldt omfang; af artikel 2 i udkastet til forordning fremgår det nemlig, at Kommissionens mulighed for at gribe ind er en mekanisme, der kan iværksættes uafhængigt af et traktatbruds søgsmål som omhandlet i artikel 169. Artikel 3 20. Artikel 3 indeholder en beskrivelse af den procedure, som Kommissionen skal følge for at vedtage en beslutning. Kontradiktionsprincippet tilgodeses i fuldt omfang, idet Kommissionen skal give den berørte medlemsstat lejlighed til at gøre sit synspunkt gældende, før den vedtager en beslutning. Alle midler bør tages i anvendelse i denne forbindelse, herunder bilaterale møder med Kommissionen. Grundet den hurtighed og effektivitet, hvormed interventionsmekanismen skal sættes i værk, er der fastsat bindende frister for både den berørte medlemsstat og Kommis sionen. Artikel 4 21. I artikel 4 er der fastsat meget korte og strenge frister, således at Kommissionen hurtigt kan indbringe sagen for Domstolen, hvis medlemsstaten ikke retter sig efter Kommissionen beslutning inden for den fastsatte frist. Denne indstævning skal foregå i overensstemmelse med traktatens artikel 169. Artikel 5 os 6 22. I artikel 5 præciseres det, at Kommissionen skal offentliggøre de beslutninjger, den vedtager i henhold til artikel 2, og udlevere dem til alle interesserede personer, der anmoder herom. Artikel 6 indeholder forordningens ikrafttrædelsesdato. Forslag til RÅDETS FORORDNING (EF) om indførelse af en interventionsmekanisme for Kommissionen med henblik på at bringe bestemte handelshindringer til ophør RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR - under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 235, under henvisning til forslag fra Kommissionen1, under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet2, og ud fra følgende betragtninger: 1. 2. 3. 4. 5. På sit møde i Amsterdam den 16. og 17. juni 1997 anmodede Det Europæiske Råd i sine konklusioner Kommissionen om at undersøge, hvordan der effektivt kan sikres fri bevægelighed for varer, herunder muligheden af at pålægge medlemsstaterne sanktioner. Det anmodede endvidere Kommissionen om at fremsætte forslag herom; i henhold til traktatens artikel 7 A indebærer det indre marked et område uden indre grænser, inden for hvilket den fri bevægelighed for bl. a. varer, som er et af Fælles skabets grundlæggende principper, skal sikres i overensstemmelse med bestemmelserne i traktatens artikel 30-36; krænkelser af dette princip, feks. i form af tilbageholdelse eller destruktion af varer fra andre medlemsstater eller pludselige og uberettigede forbud mod import af varer fra andre medlemsstater, kan i betydelig grad forstyrre det indre markeds virkemåde og volde meget alvorlig skade for de krænkede personer, uden at procedurerne i traktatens artikel 169 og 186 gør det muligt at råde bod herpå i rette tid; sådanne krænkelser kan ikke blot være et resultat af en medlemsstats handlinger, men også af dens passivitet; sidstnævnte er navnlig tilfældet, når de pågældende hændelser skyldes privatpersoner, over for hvilke medlemsstaten undlader at træffe de efter krænkelsernes art fornødne foranstaltninger, som står til dens rådighed, og som gør det muligt at sikre varernes frie bevægelighed uden at krænke udøvelsen af de grund rettigheder, som er anerkendt i national ret; hvis der ikke gribes ind øjeblikkeligt, risikerer disse forstyrrelser og skadelige virkninger at vedvare og brede sig eller blive forværret; samhandelsstrømmene og de kontraktlige forhold, der danner grundlag for disse, kan dermed blive afbrudt; EFT c EFT C 6. 7. 8. 9. situationer af denne art kan i øvrigt så tvivl om det indre marked og dets troværdighed; fællesskabsretten indeholder ikke passende midler til effektivt og hurtigt at bringe sådanne hindringer til ophør, og de krænkede personer har ikke adgang til et egnet instrument til at håndhæve deres rettigheder; Kommissionen bør derfor have mulighed for, ved beslutning, at gribe ind over for den pågældende medlemsstat for at få denne til hurtigt og effektivt at råde bod på førnævnte krænkelser af princippet om frie varebevægelser og for at give de berørte personer mulighed for at gøre deres rettigheder gældende i det nationale retssystem; hvis den berørte medlemsstat ikke efterkommer Kommissionens beslutning, bør Kommissionen hurtigt kunne indbringe sagen for Domstolen i overensstemmelse med traktatens artikel 169; der bør derfor fastsættes strenge frister for Kommissionens indledende procedure; 10. traktaten indeholder ikke anden hjemmel for udstedelsen af denne forordning end artikel 235 - UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING. Artikel 1 1. Denne forordning finder anvendelse på åbenbare, umiskendelige og ubegrundede hin dringer for den fri bevægelighed for varer, jf traktatens artikel 30-36, som skyldes en medlemsstats handling eller passivitet, og som: medfører en alvorlig forstyrrelse af de frie varebevægelser volder alvorlig skade for de krænkede personer og kræver øjeblikkelig handling for at hindre, at forstyrrelsen çller skaden vedvarer, breder sig eller forværres. 2. I denne forordning anses passivitet for at foreligge, når en medlemsstat stillet over for privates handlinger undlader at træffe de efter krænkelsens art fornødne foranstaltninger, som står til dens rådighed, og som gør det muligt at sikre varernes frie bevægelighed uden at krænke udøvelsen af de grundrettigheder, som er anerkendt i national ret. Artikel 2 Konstaterer Kommissionen, at der i en medlemsstat forekommer handelshindringer, som er omhandlet i artikel 1, retter den en beslutning til den pågældende medlemsstat, hvorved den pålægges at træffe de efter krænkelsens art fornødne foranstaltninger for at bringe handelshin dringerne til ophør inden for en af Kommissionen fastsat frist. 10 Artikel 3 1. 2. Kommissionen indleder procedure senest fem dage efter den dag, hvor den råder over samtlige faktuelle oplysninger vedrørende handelshindringerne. Før den vedtager den i artikel 2 omhandlede beslutning, giver Kommissionen den berørte medlemsstat lejlighed til at gøre sit synspunkt gældende inden for en frist, som Kommissionen fastsætter i forhold til sagens hastende karakter, og som under alle omstændigheder andrager mellem to og fem arbejdsdage regnet fra den dato hvor Kommissionen henvender sig til medlemsstaten. 3. Kommissionen vedtager den i artikel 2 omhandlede beslutning hurtigst muligt og senest ti dage efter udløbet af den i stk. 2 omhandlede frist. Artikel 4 1. 2. 3. Hvis den medlemsstat, som beslutningen er rettet til, ikke efterkommer beslutningen inden for den fastsatte frist, giver Kommissionen øjeblikkeligt medlemsstaten en frist på tre dage til at fremsætte sine bemærkninger. Er handelshindringen ikke bragt til ophør ved udgangen af den i stk. 1 nævnte frist på tre dage, fremsætter Kommissionen øjeblikkeligt en begrundet udtalelse, som den pågældende medlemsstat påbydes at efterkomme inden for en frist på tre dage. Har medlemsstaten ikke efterkommet den begrundede udtalelse ved udløbet af den i stk. 2 fastsatte frist, kan Kommissionen indbringe sagen for Domstolen. Artikel 5 Kommissionen offentliggør den beslutning, som den vedtager i henhold til artikel 2 i detone forordning, i De Europæiske Fællesskabers Tidende og meddeler den øjeblikkeligt til alle berørte parter, der fremsætter anmodning herom. Artikel 6 Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende. Dennp forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat. Udfærdiget i Bruxelles, den På Rådets vegne Formand 11 ISSN 0254-1459 KOM(97) 619 endelig udg. DOKUMENTER DA 02 06 10 01 Katalognummer: CB-CO-97-652-DA-C ISBN 92-78-28266-9 Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer L-2986 Luxembourg 12


title: KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EG) nr 2290/97 av den 18 november 1997 om fastställande av schablonvärden vid import för bestämning av ingångspriset för vissa frukter och grönsaker

eurovoc_concepts:
agri-monetary policy
citrus fruit
fruit vegetable
grape
import price
pip fruit


title: Proposition de règlement (CE) du Conseil instaurant un mécanisme d'intervention de la Commission pour l'élimination de certaines entraves aux échanges

text: COMMISSION DES COMMUNAUTES EUROPEENNES Bruxelles, le 18. 11. 1997 COM(97) 619 final 97/0330 (CNS) Proposition de REGLEMENT fCEi DU CONSEIL instaurant un mécanisme d'intervention de la Commission pour l'élimination de certaines entraves aux échanges (présentée par la Commission) m- m m m- îJffiS mm. fil EXPOSE DES MOTIFS i. 9ff^BHfMfTyES Contexte A. 1. 2. B. 3. Les atteintes au principe de la libre circulation des marchandises La libre circulation des marchandises constitue l'un des principes fondamentaux de la Communauté européenne ; elle est inscrite à l'article 7A du traité et est garantie notamment par le respect par les Etats membres des articles 30 à 36 CE Tant les citoyens que les opérateurs économiques perçoivent quotidiennement les bénéfices qui en résultent. Mais ils sont aussi particulièrement sensibles aux dysfonctionnements qui peuvent subsister ou apparaître brusquement. Or, différents exemples ont montré que le principe de libre circulation des marchandises peut être gravement atteint. Ces atteintes peuvent prendre différentes formes mais les plus spectaculaires sont certainement l'interdiction brusque et injustifiée des importations de produits en provenance d'autres Etats membres, leur immobilisation, voire leur destruction. Elles peuvent perturber de manière grave le bon fonctionnement du Marché Intérieur et créer un préjudice incontestable aux opérateurs économiques auquel il doit être remédié dans les plus brefs délais. Face à ces atteintes graves, il est nécessaire que la Communauté dispose des moyens d'action efficaces, sous peine qu'elle subisse le reproche de ne pas assurer une protection réelle aux droits des particuliers et de tolérer la mise en péril de l'un des principes fondamentaux de la Communauté. Or, il apparaît que les moyens d'action actuels ne permettent pas nécessairement de remédier à certaines violations caractérisées du droit communautaire avec la rapidité requise. Les moyens d'action existants au niveau communautaire les violations du droit Les moyens d'action actuels pour agir contre communautaire relèvent de deux catégories: d'une part, les particuliers peuvent faire valoir leurs droits devant les juridictions nationales, d'autre part, te Commission et/ou un Etat membre disposent de la possibilité d'introduire un recours devant la Cour de Justice dans le cadre de procédure en constatation de manquement (articles 169 et 170). Malgré le fait que la Commission encourage le recours aux juridictions nationales, elle ne peut que constater le nombre élevé de plaintes déposées auprès d'elle pour qu'elle engage la procédure en constatation de manquement. Les particuliers continuent ainsi d'user de leur droit légitime de dénoncer un manquement du droit communautaire qui leur est préjudiciable. La procédure en constatation de manquement comporte deux phases, l'une pré- contentieuse (lettre de mise en demeure et avis motivé), l'autre contentieuse (recours et procédure devant la Cour). Elle peut être longue jusqu'au prononcé de l'arrêt de la Cour de Justice constatant le manquement. C. 4. La demande dur Conseil européen d'Amsterdam Le Conseil européen d'Amsterdam des 16 et 17 juin 1997 a, dans ses conclusions sur le plan d'action en faveur du Marché intérieur, demandé à la Commission « d'examiner les moyens de garantir de manière efficace la libre circulation des marchandises y compris la possibilité d'imposer des sanctions aux Etats membres ». H l'a invitée à « soumettre des propositions à cet effet avant sa prochaine réunion en décembre 1997 ». La présente proposition est une réponse à ce mandat, mais la Commission a veillé à ce qu'elle puisse être adaptable, le cas échéant et au moment opportun, aux autres libertés du Marché intérieur, ainsi qu'à d'autres secteurs du droit communautaire. Proposition! de règlemeiit ii&staiirant un mécanisme d'intervention de k Commission 5. Même si l'accélération du traitement interne par la Commission de la phase pré- contentieuse de l'article 169/CE constitue une amélioration appréciable et même en cas de mise en oeuvre de l'article 136 du traité, le recours en constatation de manquement demeure inadapté pour réagir efficacement. à rencontre de certaines entraves graves et la libre circulation des marchandises requérant une correction urgente. En effet, la procédure contentieuse demeure longue avant le prononcé de l'arrêt constatant le manquement (deux ans minimum). Bans l'intervalle, il n'existera aucun acte ayant une force contraignante, dont pourrait disposer notamment l'opérateur économique pour l'aider à faire valoir rapidement et efficacement ses droits dans le cadre des voies de recours prévues par les Etats membres. La Commission propose donc l'adoption d'un règlement mettant en place un mécanisme spécifique d'intervention de la Commission afin que certaines entraves à la libre circulation des marchandises soient corrigées rapidement. 6. Selon ce mécanisme, la Commission demanderait, par voie de décision, à l'Etat membre concerné, de prendre les mesures nécessaires pour mettre un terme à une entrave, manifeste et caractérisée, à la libre circulation des marchandises au sens des articles 30 à 36 du traité. Ce pouvoir donné à la Commission serait limité à certains cas pour lesquels il est nécessaire d'agir rapidement. L'instauration d'un tel mécanisme comporterait des avantages clairs par rapport à la situation actuelle. Une décision arrêtée par la Commission produirait, dans Tordre juridique national, des effets juridiques immédiats en faveur des particuliers. Contrairement à l'avis motivé de la procédure de l'article 169/CE, qui ne constitue qu'une phase du processus destiné à faire constater le manquement par la Cour de Justice, les particuliers pourraient faire valoir h décision rapidement devant les juridictions nationales et obtenir dans le cadre. des voies et des moyens de recours nationaux des mesures provisoires, assorties d'astreintes ou d^sraenfe pour empêcher une extension ou une aggravation de l'entrave, la suppression de la violation alléguée et le cas échéant, la réparation du préjudice subi. La Commission considère que la décision qu'elle arrêtera constituera, dès lors, un fondement utile pouvant être invoqué par les particuliers dans l'ordre juridique national, afin que des sanctions effectives, proportionnées et dissuasives puissent être ordonnées. L'instauration de ce mécamsme aura ainsi l'avantage d'inciter les particuliers à agir auprès des tribunaux nationaux en leur fournissant les moyens d'obtenir des sanctions rapidement et au moment opportun. Dans l'hypothèse où l'Etat membre concerné n'obtempère pas à la décision de la Commission, il aurait pu être envisagé, en suivant ainsi le deuxième volet du Mandat d'Amsterdam, un mécanisme de sanctions, sous la forme d'astreintes à fixer par la Commission à l'échéance du délai imposé pour se conformer à la décision. Toutefois, il n'a pas été estimé opportun de s'engager dès maintenant dans cette direction, un mécanisme d'astreintes de ce genre constituant une première en droit communautaire qui mérite une analyse plus approfondie. Il a été jugé préférable, dès lors, de s'inspirer de la procédure prévue par le traité en matière d'aides d'Etat (article 93), dont le premier volet est une décision aux effets similaires à ceux de la décision ci-dessus prévue par la proposition de règlement. Le deuxième volet comporte une procédure accélérée pour saisir la Cour de Justice, en supprimant la phase précontentieuse. Dans cette optique, la présente proposition envisage que, dans l'hypothèse où l'Etat membre n'obtempère pas à la décision de la Commission dans le délai imparti, celle-ci devra saisir immédiatement la Cour de Justice au titre de l'article 169/CE dans des délais très brefs prescrits par le règlement. 7. 8. 9. 10. En décidant de proposer l'instauration d'un mécanisme spécifique d'intervention, la Commission a pris en considération, outre le mandat du Conseil européen d'Amsterdam, les éléments suivants : a) b) c) spécificité qui devrait caractériser le domaine couvert par le mécanisme d'intervention en le limitant à des atteintes graves à la libre circulation des marchandises, susceptibles de faire intervenir la Commission. Les attentes des particuliers et notamment des opérateurs économiques: compte tenu de la gravité des entraves aux échanges concernées, ces particuliers subissent des préjudices très sérieux qui nécessitent que la Communauté européenne et les Etats membres prennent les mesures qui s'imposent. Le fait que le droit communautaire n'offre pas de moyens adéquats pour mettre fin à certains types d'entraves à la libre circulation des marchandises, avec l'efficacité et l'urgence requises. d) La sauvegarde de l'équilibre institutionnel instauré par le traité. Base juridique 11. L'attribution à la Commission de la compétence d'arrêter une décision demandant à un Etat Membre de prendre rapidement les mesures appropriées pour mettre fin à une entrave aux échanges est une action nécessaire pour réaliser l'un des objets de la Communauté, à savoir la libre circulation des marchandises, telle qu'inscrite à l'article 7A du traité et dès lors le bon fonctionnement du Marché Intérieur. Or les procédures prévues aux articles 169 et 186 du traité ne sont pas appropriées pour remédier à cette entrave en temps utiles. En outre, cette attribution n'est pas, directement ou indirectement, du ressort de l'harmonisation, au sens de l'article 100A du traité. En effet, le règlement vise une action de la Commission qui ne remet pas en cause les dispositions législatives réglementaires et administratives des Etats Membres, en tant que telles. De ce fait, comme le traité n'a pas prévu les pouvoirs d'action pour que soit conféré un tel droit d'intervention à la Commission, celle-ci a considéré que l'article 235 constituerait à cet effet, la seule base juridique appropriée. La proposition prend la forme d'un règlement. H. JUSTIFICATION DE LA PROPOSITION A LA LUMIERE DU PRINCIPE DE PROPORTIONNALITE Quels sont les objectifs de l'action envisagée par rapport aux obligations pesant sur la Communauté ? 12. Les objectifs de l'action consistent à assurer un rétablissement rapide de la libre circulation des marchandises lorsque celle-ci est entravée de telle manière que le bon fonctionnement du Marché Intérieur est gravement perturbé. Cette action entre dans le cadre de l'objectif stratégique de garantir les avantages du marché intérieur ainsi que sa cohésion. L'action envisagée Communauté ou d'une compétence partagée avec les Etats membres ? relève-t-elle d'une compétence exclusive de la 13. L'action en question relève d'une compétence exclusive de la Communauté : le respect du principe de la libre circulation des marchandises. Les moyens de l'intervention communautaire sont-ils proportionnés aux objectifs ? 14. La réponse est positive car l'instrument proposé se limite à des atteintes à la libre circulation des marchandises, manifestes et caractérisées, au sens des articles 30 à 36/CE, perturbant gravement le fonctionnement du Marché Intérieur, causant un préjudice sérieux aux opérateurs économiques et requérant une intervention immédiate. Il s'agit dès lors de situations particulières auxquelles il convient de faire face par des moyens d'action spécifiques. La proportionnalité du mécanisme proposé se fonde donc essentiellement sur la rapidité et la force contraignante de l'intervention de la Commission face aux situations précitées. m. EXAMEN DES DISPOSITIONS DE LA PROPOSITION Article 1 15. Cet article définit le champ d'application du règlement proposé, de manière limitative. En premier lieu, le règlement ne s'applique qu'en présence d'une entrave à la libre circulation des marchandises au sens des articles 30 à 36 du traité, et ce, dans le cadre de l'application du droit primaire et du droit secondaire. L'entrave doit avoir pour origine une action ou une inaction d'un Etat Membre. L'inaction est caractérisée lorsque l'Etat Membre concerné s'abstient de mettre en oeuvre toute mesure générale ou particulière, nécessaire et proportionnée permettant de mettre fin à des actions menées par des personnes privées. Il est clair que l'appréciation de ces cas d'inaction ne portera pas sur l'exercice des droits fondamentaux, reconnus dans les ordres juridiques nationaux, tels que le droit de grève, droits qui ne sont pas affectés en tant que tels par le droit communautaire. Dans son appréciation, et au cas par cas, la Commission examinera si l'Etat membre concerné a mis en oeuvre les mesures dont il dispose selon son ordre juridique qui permettent de sauvegarder la libre circulation des marchandises sans pour autant porter atteinte à l'exercice des droits fondamentaux concernés. Trois conditions cumulatives doivent être en outre réunies: l'existence d'une perturbation grave à la libre circulation des marchandises; cette perturbation doit causer un préjudice sérieux aux particuliers lésés; et enfin, une intervention immédiate est requise pour éviter toute continuation, extension ou aggravation de la perturbation et du dommage. 16. Les cas les plus représentatifs du type d'entrave couverte par le règlement pourraient être notamment les suivants: • • • • L'interdiction intempestive et injustifiée d'importation de produits d'autres Etats membres. Les mesures instaurant ou réinstaurant brusquement des formalités à l'importation, comme par exemple des licences ou des visas techniques. La destruction d'importantes quantités de produits d'autres Etats membres par exemple, sur les routes, dans des centres commerciaux ou dans des entrepôts. L'immobilisation des produits ne permettant pas l'accès au territoire national ou leur circulation dans ce dernier : par exemple, blocage de moyens de transport aux frontières, sur les autoroutes, dans les ports ou encore dans les aéroports. Article 2 17. L'article 2 décrit le principe du mécamsme d'intervention de la Commission. Ce mécanisme se fonde sur: a) b) c) Le constat par la Commission de l'existence d'une entrave aux échanges remplissant les conditions de l'article 1 du projet de règlement. L'arrêt d'une décision par la Commission ayant des effets juridiques contraignants. L'obligation pour l'Etat membre de prendre des mesures nécessaires et proportionnées dans un délai fixé par la Commission. L'article 2 comporte une obligation pour la Commission d'arrêter une décision une fois qu'elle aura constaté l'existence d'une entrave aux échanges répondant aux conditions de l'article 1 du projet de règlement. 18. La décision de la Commission produit des effets juridiques contraignants dans l'ordre juridique national. Les particuliers lésés par l'entrave concernée pourront faire valoir la décision rapidement devant les instances nationales responsables, notamment de nature juridictionnelle. Ils pourront ainsi obtenir dans le cadre des voies et moyens de recours nationaux des mesures provisoires assorties le cas échéant d'astreintes ou d'amendes, pour empêcher toute extension ou aggravation des conséquences de l'entrave concernée, la suppression de cette entrave, ou encore la réparation du préjudice subi. 19. S'agissant d'une décision au sens de l'article 189/CE, un recours en annulation sera possible au titre de l'article 173. De même, les compétences de la Cour de Justice définies par l'article 169 sont entièrement respectées ; en effet, au titre de l'article 2 du projet de règlement, l'intervention de la Commission est conçue comme un mécanisme à mettre en oeuvre en dehors de la procédure en constatation de manquement prévue à l'article 169. Article 3 20. L'article 3 décrit la procédure que la Commission doit suivre pour arrêter la décision. Les droits de la défense de l'Etat Membre concerné seront respectés dans la mesure où la Commission doit lui donner l'opportunité de faire connaître son point de vue avant qu'elle n'arrête sa décision. A cet effet, tout moyen peut être mis en oeuvre, y compris des réunions bilatérales avec la Commission. Compte tenu des critères d'urgence et d'efficacité qui caractérisent le mécanisme d'intervention prévu par le projet de règlement, des délais impératifs pour agir ou réagir sont imposés aussi bien dans le chef de l'Etat Membre concerné que dans celui de la Commission. I Article 4 | 21. L'article 4 fixe des délais extrêmement brefs et stricts permettant à la Commission de saisir rapidement la Cour de Justice si l'Etat Membre ne se conforme pas à la décision de la Commission dans le délai prescrit. Cette saisine devra s'opérer dans les conditions fixées à l'article 169/CE. Articles 5 et 6 22. L'article 5 précise l'obligation pour la Commission de publier la décision qu'elle prend en vertu de l'article 2 et d'en transmettre le texte aux particuliers intéressés sur leur demande. L'article 6 fixe la date d'entrée en vigueur du règlement. Proposition de BlCCTfliBffw<r f CT1 WJ ÇONSEIIII( instaurant un mécanisme d'intervention de la Commission pour l'élimination de certaines entraves aux échanges LE CONSEIL DE L'UNION EUROPEENNE, vu le traité instituant la Communauté européenne, et notamment son article 235, vu la proposition de la Commission1, vu l'avis du Parlement européen2, 1. 2. 3. 4. considérant que, dans ses conclusions, le Conseil européen d'Amsterdam des 16 et 17 juin 1997 a demandé à la Commission d'examiner les moyens de garantir de manière efficace la libre circulation des marchandises y compris la possibilité d'imposer des sanctions aux Etats membres et de soumettre des propositions à cet effet; considérant que, conformément à l'article 7A du traité, le marché intérieur comporte un espace sans frontières intérieures dans lequel notamment la libre circulation des marchandises, qui constitue la Communauté, doit être assurée selon les dispositions des articles 30 à 36 du traité; l'un des fondements de considérant que des atteintes à ce principe, telles que des cas d'immobilisation ou de destruction de marchandises en provenance d'autres Etats membres ou encore des interdictions brusques et injustifiées de leurs importations, peuvent perturber gravement le bon fonctionnement du Marché intérieur et causer des dommages très sérieux aux particuliers lésés; sans que les procédures prévues aux articles 169 et 186 du traité permettent d'y remédier en temps utile. considérant que de telles atteintes peuvent résulter non seulement de l'action mais également de l'inaction d'un Etat membre; que tel est notamment le cas lorsque de telles actions émanent de personnes privées et que l'Etat membre s'abstient de mettre en oeuvre toute mesure nécessaire et proportionnée dont il dispose, permettant de sauvegarder la libre circulation des marchandises sans pour autant porter atteinte à l'exercice des droits fondamentaux reconnus par le droit national. 5. 6. 7. 8. 9. considérant qu'en l'absence d'intervention immédiate, les perturbations et lès dommages précités risquent de continuer, de s'étendre ou de s'aggraver; qu'ainsi les courants d'échange et les relations contractuelles qui les sous-tendent pourraient être interrompus; considérant en outre que des situations de ce type peuvent remettre en cause l'acquis et la crédibilité du Marché intérieur; considérant que le droit communautaire n'offre pas de moyens adéquats pour mettre fin à ce type d'entraves avec l'efficacité et l'urgence requises et que les particuliers lésés ne bénéficient pas d'un instrument approprié pour pouvoir faire valoir la sauvegarde de leurs droits; considérant, dès lors, que la Commission devrait disposer. de la possibilité d'intervenir, par voie de décision auprès de l'Etat membre concerné afin que celui- ci remédie rapidement et efficacement aux atteintes précitées à la libre circulation des marchandises et que les particuliers puissent faire valoir leurs droits dans l'ordre juridique national. considérant que si l'Etat membre concerné ne se conforme pas à la décision de la Commission, celle-ci devrait pouvoir saisir rapidement la Cour de Justice au titre de l'article 169 du traité; qu'à cet effet, des délais stricts doivent être prévus pour la procédure pré-contentieuse. 10. considérant que le traité ne prévoit pas pour l'adoption du présent règlement, d'autres pouvoirs d'action que ceux de l'article 235 du traité; A ARRETE LE PRESENT REGLEMENT: Article premier 1. Le présent règlement s'applique aux entraves manifestes, caractérisées et non justifiées à la libre circulation des marchandises, au sens des articles 30 à 36 du traité, découlant d'une action ou d'une inaction d'un Etat membre, qui: provoquent une perturbation grave de la libre circulation des marchandises; et causent un dommage sérieux aux particuliers lésés et exigent une action immédiate afin d'éviter toute continuation, extension ou aggravation de la perturbation et du dommage précités. 2. Au sens du présent règlement, il y a inaction lorsqu'un Etat membre, face à des actions émanant de personnes privées, s'abstient de mettre en oeuvre toute mesure nécessaire et proportionnée dont il dispose, permettant de sauvegarder la libre circulation des marchandises sans pour autant porter atteinte à l'exercice des droits fondamentaux reconnus par le droit national. 10 Artfçte? Si la Commission constate l'existence, dans un Etat membre, d'entraves au sens de l'article premier, elle adresse à cet Etat membre une décision lui imposant de prendre les mesures nécessaires et proportionnées pour y mettre fin, dans le délai qu'elle fixe. Article 3 1. 2. 3 1. 2. 3. La Commission ouvre la procédure prévue au présent article au plus tard dans un délai de cinq jours à compter du jour où elle dispose de tous les éléments de fait relatifs aux entraves. Avant d'arrêter la décision prévue à l'article 2, la Commission donne à l'Etat membre concerné, la possibilité de faire connaître son point de vue dans un délai qu'elle fixe en fonction de l'urgence, et qui se situe en tout état de cause entre trois et cinq jours ouvrables à compter du jour où la Commission s'adresse à cet Etat. La Commission arrête la décision prévue à l'article 2 dans les délais les plus brefs et au plus tard dans les dix jours suivant l'expiration du délai prévu au paragraphe 2. AitteM Si l'Etat membre destinataire de la décision ne se conforme pas à cette dernière dans le délai imparti, la Commission le met immédiatement en demeure de présenter ses observations dans un délai de trois jours. Si l'entrave à l'expiration du délai de trois jours mentionné au paragraphe 1 persiste, la Commission émet immédiatement un avis motivé enjoignant à l'Etat membre de s'y conformer dans les trois jours. A l'expiration du délai visé au paragraphe 2, si l'Etat membre ne s'est pas conformé à l'avis motivé, la Commission peut saisir la Cour de Justice. àxtàskl La Commission publie au Journal officiel des Communautés européennes la décision qu'elle prend en vertu de l'article 2 et en communique immédiatement le texte aux intenses qui en font la demande. 4rjtic]e_6 Le présent règlement entre en vigueur le vingtième jour suivant celui de sa publication au Journal officiel des Communautés européennes. 11 Le présent règlement est obligatoire dans tous ses éléments et directement applicable dans tout Etat membre. Fait à Bruxelles, Pour le Conseil Le Président 12 ISSN 0254-1491 COM(97) 619 final DOCUMENTS FR 02 06 10 01 N° de catalogue : CB-CO-97-652-FR-C ISBN 92-78-28270-7 Office des publications officielles des Communautés européennes L-2985 Luxembourg 13


title: 98/541/EF: Kommissionens beslutning af 18. november 1997 om støtte, som Belgien (regionen Vallonien) har til hensigt at yde i form af præmier for dyrkning af vinterraps til nonfood-formål (meddelt under nummer K(1997) 3697) (Kun den franske og den nederlandske udgave er autentisk) (EØS-relevant tekst)

eurovoc_concepts:
Walloon region (Belgium)
agricultural guidance
aid to agriculture
application of EU law
control of State aid
oil seed rape

text: L 254/24 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 16. 9. 98 II (Retsakter hvis offentliggørelse ikke er obligatorisk) KOMMISSIONEN KOMMISSIONENS BESLUTNING af 18. november 1997 om støtte, som Belgien (regionen Vallonien) har til hensigt at yde i form af præmier for dyrkning af vinterraps til nonfood-form(cid:134)l (meddelt under nummer K(1997) 3697) (Kun den franske og den nederlandske udgave er autentisk) (EØS-relevant tekst) (98/541/EF) KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR (cid:190) december 1994, Kommissionen om ovennævnte støttefor- anstaltning. under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 93, stk. 2, første afsnit, under henvisning til R(cid:134)dets forordning nr. 136/66/EØF af 22. september 1966 om oprettelse af en fælles markeds- ordning for fedtstoffer (1), senest ændret ved forordning (EF) nr. 1581/96 (2), særlig artikel 33, under henvisning til R(cid:134)dets forordning (EØF) nr. 1765/92 af 30. juni 1992 om indførelse af en støtteordning for visse producenter af markafgrøder (3), senest ændret ved forordning (EF) nr. 1422/97 (4), efter i overensstemmelse med traktatens artikel 93, stk. 2, første afsnit, at have opfordret de interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger, og ud fra følgende betragtninger: Kommissionen indledte ved skrivelse nr. SG(95) D/3326 af 20. marts 1995 proceduren efter traktatens artikel 93, stk. 2, over for nævnte støtteprojekt og opfordrede den belgiske regering til at fremsætte sine bemærkninger samt endvidere ved indrykning af en meddelelse i De Europæ- iske Fællesskabers Tidende (5) de øvrige medlemsstater og andre interesserede parter til at fremsætte deres bemærk- ninger hertil. Hverken de belgiske myndigheder eller tredjeparter frem- satte bemærkninger. Da der ikke er blevet fremsat bemærkninger, specielt ikke fra de belgiske myndigheders side, er tvivlen med hensyn til de p(cid:134)gældende støtteforanstaltningers forenelighed med traktaten ikke blevet fjernet og det af nedennævnte (cid:134)rsager. I II I henhold til traktatens artikel 93, stk. 3, underrettede Belgiens faste repræsentation ved Den Europæiske Union indg(cid:134)et den 7. ved skrivelse af 5. december 1994, (1) EFT 172 af 30. 9. 1966, s. 3025/66. (2) EFT L 206 af 16. 8. 1996, s. 11. (3) EFT L 181 af 1. 7. 1992, s. 12. (4) EFT L 196 af 24. 7. 1997, s. 18. som Kommissionen har De foranstaltninger, indledt proceduren i traktatens artikel 93, stk. 2, over for, best(cid:134)r i til ydelse af en præmie for dyrkning af vinterraps nonfood. Præmien andrager 2 000 BEF (5 50 ECU) pr. (5) EFT C 142 af 14. 5. 1996, s. 4. 16. 9. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 254/25 ha vinterraps til nonfood p(cid:134) udtagne arealer, for hvilke der ydes præmie i forbindelse med jordudtagning ifølge EF’s og Belgiens lovgivning. Præmien ydes for et areal pr. landbruger p(cid:134) mindst en hektar og højst p(cid:134) 20 hektarer. Støttemodtageren skal opfylde følgende forpligtelser: (cid:190) indg(cid:134) en dyrkningskontrakt som fastsat i Kommissio- nens forordning (EØF) nr. 334/93 (1), senest ændret ved forordning (EF) nr. 2991/95 (2), om gennemførel- sesbestemmelser for anvendelse af udtagne landbrugs- arealer med henblik p(cid:134) tilvejebringelse af materialer til fremstilling i Fællesskabet af produkter, som ikke primært er bestemt til konsum eller foderbrug (cid:190) respektere de produktionsmetoder (gødskning, plante- i sundhedsbeskyttelse), der er detaljeret beskrevet miljøchartret for vinterrapsafgrøden til nonfood. III Kommissionen har i sin (cid:134)bningsskrivelse taget hensyn til følgende: Ifølge de belgiske myndigheder er støtten begrundet ved ønsket om at finde nye afsætningsmuligheder og diversifi- cere landbrugsproduktionen. Desuden tager støtten ifølge de samme myndigheder sigte p(cid:134) at opn(cid:134) bedre miljøbe- skyttelse ved indførelse af de produktionsmetoder, der er fastsat i miljøcharteret. Efter gennemgangen af støtteforslaget er Kommissionen n(cid:134)et til konklusion, at da støttebeløbet beregnes ud fra den p(cid:134)gældende arealenhed, skal støtten, der ikke har nogen varig virkning for sektorens udvikling, anses for en driftsstøtte, der er uforenelig med fællesmarkedet. Efter Kommissionens faste opfattelse fører denne støtte direkte til en forbedring af de p(cid:134)gældende erhvervsdrivendes muligheder for at producere og afsætte produkterne i forhold til andre erhvervsdrivende, der (p(cid:134) det nationale territorium s(cid:134)vel som i andre medlemsstater) ikke nyder godt af en lignende støtte. Den nationale støtte ydes for at fremme produktionen af en afgrøde, der er omfattet af en fælles markedsordning. Ifølge EF-Domstolens faste retspraksis skal en fælles markedsordning anses for et fuldstændigt og udtøm- mende system, der fratager medlemsstaterne enhver befø- jelse til at træffe foranstaltninger, der kan afvige herfra eller skade den. Støtten kan derfor ikke henføres under nogen af undtagelserne i traktatens artikel 92, stk. 3. Med hensyn til det forhold, at støtten ydes i forbindelse med EF-bestemmelser for den fælles landbrugspolitik, skal det konstateres, at hverken forordning (EØF) nr. 1765/92 eller forordning (EØF) nr. 334/93 gør det muligt for medlemsstaterne at yde supplerende støtte ud over EF-godtgørelsen for udtagne arealer bestemt til nonfood- produktion. Da støtten ydes for afgrøder, der dyrkes p(cid:134) arealer, som er underlagt den ordning, der blev indført ved forordning (EØF) nr. 1765/92, er den i strid med de bestemmelser, der er fastsat i nævnte forordning, og som indfører en interventionsordning, der regulere markederne i skal forbindelse med de fælles markedsordninger for land- brugsprodukter (jf. artikel 13 i forordning (EØF) nr. 1765/ 92). Ethvert som er statsindgreb inden for det omr(cid:134)de, omfattet af forordning (EØF) nr. 1765/92, er derfor ensbe- tydende med medlemsstatens indblanding i det »fuld- stændige og udtømmende system«, som EF-Domstolen gentagne gange har præciseret udelukkende henhører under EF’s kompetence. Med hensyn til de belgiske myndigheders ønske om at forbedre miljøbeskyttelsen erindrer Kommissionen om, at i forbindelse med udtagne arealer anvendes artikel 7, stk. 3, i forordning (EØF) nr. 1765/92; i nævnte artikel er det fastsat, anvender miljøforanstalt- ninger, som svarer til den særlige situation, der gælder for de udtagne arealer. Anvendelsen af miljøvenlige produkti- onsmetoder skal derfor anses for opfyldelsen af en forplig- telse, som EF-lovgivningen allerede p(cid:134)lægger. at medlemsstaterne Desuden forbyder artikel 10 i R(cid:134)dets forordning (EØF) nr. 2078/92 (3), senest ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 2772/95 (4), for udtagne arealer, der er beregnet til nonfood-produktion, enhver supplerende national foran- staltning ud over den støtte, der er fastsat i samme forord- ning (der ikke kan ydes for miljøprogrammer, som skal gennemføres p(cid:134) udtagne arealer til nonfood-produktion). Den p(cid:134)gældende nationale foranstaltning m(cid:134) derfor anses for at være uforenelig med artikel 10 i forordning (EØF) nr. 2078/92. IV Artikel 33 i forordning nr. 136/66/EØF gør traktatens artikel 92, 93 og 94 anvendelige p(cid:134) fremstilling af og handel med de i artikel 1 nævnte produkter med forbe- hold af modst(cid:134)ende bestemmelser i samme forordning. (1) EFT L 38 af 16. 2. 1993, s. 12. (2) EFT L 312 af 23. 12. 1995, s. 9. (3) EFT L 215 af 30. 7. 1992, s. 85. (4) EFT L 288 af 1. 12. 1995, s. 35. L 254/26 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 16. 9. 98 Vinterraps er dermed ogs(cid:134) omfattet. onal- eller sektorstøtteprogram eller ethvert individuelt tilfælde af anvendelse af generelle støtteordninger. I henhold til traktatens artikel 92, stk. 1, er statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilk(cid:134)rene ved at begunstige visse virksom- heder eller visse produktioner, uforenelig med fællesmar- kedet i det omfang, den p(cid:134)virker samhandelen mellem medlemsstaterne. De p(cid:134)gældende støtteforanstaltninger udgør støtte ydet i henhold til traktatens artikel 92, stk. 1. De forbedrer nemlig modtagervirksomhedernes økono- miske situation i forhold til deres konkurrenter, der ikke modtager denne bistand. Derfor fordrejer de eller truer de fordreje konkurrencevilk(cid:134)rene i ovennævnte med at forstand. Under hensyn til dels størrelsen af samhandelen med vinterraps (i 1995 androg Belgiens (inklusive Luxem- bourgs) eksport til de øvrige medlemsstater 7,81 mio. ECU, Belgiens (inklusive Luxembourgs) import fra andre medlemsstater 71,37 mio. ECU (1)), dels den belgiske produktions størrelse (18 900 tons) i forhold til de øvrige medlemsstaters produktion (8,05 mio. tons (2)), tyder det p(cid:134), at denne støtte vil kunne p(cid:134)virke samhandelen mellem medlemsstaterne, s(cid:134) snart som de begunstiger den nationale produktion p(cid:134) bekostning af importen fra andre medlemsstater. Det bør i den forbindelse understreges, at selv om støtten er forholdsvis beskeden, eller den støttemodtagende virk- forholdsvis lille, udelukker dette ikke p(cid:134) somhed er forh(cid:134)nd, at samhandelen mellem medlemsstaterne kan blive p(cid:134)virket. Følgelig er den p(cid:134)gældende støtte statsstøtte, der opfylder kriterierne i traktatens artikel 92, stk. 1. Der er dog undtagelser fra uforenelighedsprincippet traktatens artikel 92, stk. 1. i V De undtagelser fra uforeneligheden, der er fastsat i artikel 92, stk. 2, kan dog tydeligvis ikke anvendes. De belgiske myndigheder har da heller ikke p(cid:134)ber(cid:134)bt sig dem. Undtagelsesbestemmelserne i traktatens artikel 92, stk. 3, skal fortolkes snævert ved gennemgangen af ethvert regi- (1) Comext 2. (2) Eurostat. De kan bl. a. anvendes, s(cid:134)fremt Kommissionen kan fastsl(cid:134), at støtten er nødvendig for at n(cid:134) en af de p(cid:134)gældende m(cid:134)lsætninger. Anvendes undtagelserne p(cid:134) støtteforanstalt- ninger uden en s(cid:134)dan modydelse, vil samhandelen mellem medlemsstaterne kunne blive p(cid:134)virket og konkur- i rencevilk(cid:134)rene fordrejet, uden at det er begrundet Fællesskabets interesse, og der vil tilsvarende blive uberet- tigede fordele for erhvervsdrivende i visse medlemsstater. I det p(cid:134)gældende tilfælde indebærer støtten ingen s(cid:134)dan modydelse. Den belgiske regering har ikke givet (cid:190) og Kommissionen har ikke kunnet finde (cid:190) nogen begrun- delse for, at den p(cid:134)gældende støtte skulle opfylde de betingelser, der kræves for at anvende en af undtagelserne i traktatens artikel 92, stk. 3. Der er ikke tale om foranstaltninger, der har til form(cid:134)l at fremme et projekt af fælleseuropæisk interesse, jf. artikel 92, stk. 3, litra b), da støtten gennem de virkninger, den kan have p(cid:134) samhandelen, strider mod den fælles in- teresse. Der er ej heller tale om foranstaltninger, der skal afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i den p(cid:134)gældende medlemsstats økonomi, jf. samme bestemmelse. Støtten er heller henhold til traktatens artikel 92, stk. 3, litra a). ikke anmeldt som regionalstøtte i Hvad ang(cid:134)r støtte til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene eller økonomiske regioner, kan Kommis- sionen betragte s(cid:134)dan støtte som forenelig med fællesmar- kedet i henhold til traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), n(cid:134)r den (cid:190) ikke ændrer samhandelsvilk(cid:134)rene p(cid:134) en m(cid:134)de, der strider mod den fælles interesse, og (cid:190) fremmer udviklingen af visse erhvervsgrene eller økonomiske regioner ved at fremme afsætningen af deres specifikke produktioner. N(cid:134)r der er tale om støtte som fastsat i artikel 92, stk. 1, fordrejer den eller truer den pr. definition med at fordreje konkurrencevilk(cid:134)rene, hvorimod støtte i henhold til artikel 92, stk. 3, litra c), kun automatisk er uforenelig med fællesmarkedet, n(cid:134)r den gør det p(cid:134) en m(cid:134)de, der strider mod den fælles interesse. P(cid:134) baggrund af de overtrædelser, der p(cid:134)vises i del III, strider ydelsen af den p(cid:134)gældende støtte imidlertid absolut imod den fælles interesse. 16. 9. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 254/27 Hvad ang(cid:134)r undtagelsesbestemmelserne i artikel 92, stk. 3, litra a) og c), vedrørende støtte til fremme af den økono- miske udvikling i visse omr(cid:134)der samt udviklingen af visse erhvervsgrene omhandlet i førnævnte litra c), konstaterer ikke kan Kommissionen, henføres under disse undtagelser. foranstaltninger at disse Derfor kan denne støtte ikke henføres under nogen af undtagelserne i traktatens artikel 92 og m(cid:134) betragtes som uforenelig med fællesmarkedet. Den kan dermed ikke ydes (cid:190) VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING: Artikel 1 Den støtte, der er fastsat i artikel 2 i den vallonske rege- rings udkast til arr(cid:136)t(cid:130) om ydelse af en præmie til dyrk- ning af vinterraps til nonfood-form(cid:134)l, er uforenelig med fællesmarkedet i henhold til EF-traktatens artikel 92 og kan ikke ydes. Artikel 2 Den belgiske regering skal senest to m(cid:134)neder at regne fra meddelelsen beslutning meddele Kommissionen, hvilke foranstaltninger den har truffet for at efterkomme beslutningen. nærværende af Artikel 3 Denne beslutning er rettet til Kongeriget Belgien. Udfærdiget i Bruxelles, den 18. november 1997. P(cid:134) Kommissionens vegne Franz FISCHLER Medlem af Kommissionen


title: Legislative resolution embodying Parliament"s opinion on the proposal for a Council Decision laying down the procedure for adopting the Community"s position in the Customs Union Joint Committee set up by Decision No 1/95 of the EC-Turkey Association Council on implementation of the final phase of the Customs Union (5372/97 - C4-0081/97 96/ 0020(CNS))

eurovoc_concepts:
Association Council (EU)
Türkiye
customs union

formats: html print