title: Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä ja direktiivien 73/239/ETY ja 92/49/ETY muuttamisesta (neljäs liikennevakuutusdirektiivi)

eurovoc_concepts:
EC Directive
approximation of laws
insurance indemnity
motor vehicle insurance
third-party insurance

text: EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO Bryssel, 10. 10. 1997 KOM(97) 510 lopull. 97/ 0264 (COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVIKSI moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä ja direktiivien 73/239/ETY ja 92/49/ETY muuttamisesta (Neljäs liikennevakuutusdirektiivi) (komission esittämä) l. lâUfiiââ Perustelut liikennevahinkojen yhteydessä Korvausten maksaminen Euroopan unionissa vahingonkärsineille on yksi kysymyksistä, joka on askarruttanut komissiota ensimmäisen liikennevakuutusdirektiivin1 hyväksymisestä eli vuodesta 1972 asti. Direktiivissä säädettiin vastuun varalta otettava vakuutus pakolliseksi koko silloisen Euroopan talousyhteisön alueella. Perusturvaa on laajennettu ja vahvistettu toisella2 ja kolmannella3 kutsutaan liikennevakuutusdirektiivillä. "liikennevakuutusdirektiiveiksi", asuinvaltiossa tapahtuneisiin ja kyseisessä maassa tai jossain muussa jäsenvaltiossa rekisteröityjen ja vakuutettujen ajoneuvojen aiheuttamiin liikennevahinkoihin. Liikennevakuutuspalvelujen tarjoamiseen liittyvässä direktiivissä vuodelta 1990 rinnastetaan kyseisiin tapauksiin tilanteet, joissa vahinko on sattunut vahingonkärsineen kotimaassa ja ajoneuvon, joka on rekisteröity kyseisessä maassa, on vakuuttanut jonkin toisen jäsenvaltion vakuutusyhtiö (palvelujen tarjoamisjärjestelmässä). Direktiivit, liittyvät vahingonkärsineen edelleen joita Yhdessäkään edellä mainitussa direktiivissä ei kuitenkaan ennakoida tapauksia, joissa toisessa jäsenvaltiossa matkailevat henkilöt kärsivät kyseisessä toisessa jäsenvaltiossa omaisuus- tai henkilövahinkoja, jotka aiheuttaa jossain muussa jäsenvaltiossa kuin vahingonkärsijän asuinvaltiossa rekisteröity ajoneuvo. Jäsenvaltioiden välisen liikenteen kasvaessa oli tullut ilmeiseksi, että kyseiset vahingonkärsineet ("ulkomaiset matkailijat") tarvitsivat erityissuojaa. Siksi komissio teki 1990-luvun alussa aloitteen, että asiaa käsittelisi kaksi vakuutusalan ammatillista järjestöä, Euroopan vakuutuskomitea ja kansallisten toimistojen neuvosto. Menettely oli johdonmukainen, sillä olemassa olevien liikennevakuutusdirektiivien, erityisesti ensimmäisen, vuonna 1972 annetun direktiivin, perustana oli vakuutuksenantajien välisten yksityisten sopimusten ja lakisääteisten toimenpiteiden välinen tasapaino. Aloitteen seurauksena neuvosto laati "Kansallisten toimistojen välisen sopimuksen automatkailijoiden aseman turvaamiseksi" (Rooma, 27 päivänä toukokuuta 1994), jolla oli tarkoitus parantaa merkittävästi ulkomaisten matkailijoiden asemaa. Valitettavasti asiakirja ei ole saavuttanut tarvittavaa kaikkien asiaan tahojen eli kaikkien asianomaisten maiden eurooppalaisten vakuutusyhtiöiden yksimielistä hyväksyntää. Niinpä Euroopan parlamentti ryhtyi jatkamaan työtä asian eteenpäin viemiseksi. liittyvien 1 Neuvoston direktiivi, annettu 24 päivänä huhtikuuta 1972, moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta ja vakuuttamisvelvollisuuden voimaansaattamista koskevan. jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä (72/166/ETY) 2 Toinen neuvoston direktiivi, annettu 30 päivänä joulukuuta 1983, moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän lähentämisestä vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevan jäsenvaltioiden (84/5/ETY) lainsäädännön < 3 Kolmas neuvoston direktiivi, annettu 14 päivänä toukokuuta 1990, moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä (90/232/ETY) liikenneonnettomuuden Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 138 b artiklan nojalla Euroopan parlamentti kehotti tapahtuneista onnettomuuksista aiheutuvien vahinkojen korvaamismenettelystä 26 päivänä lokakuuta 1995 antamassaan päätöslauselmassa4 komissiota laatimaan ehdotuksen direktiiviksi, jonka perusteella ulkopuolella kotimaan uhrin - ". kaikissa jäsenvaltiossa ryhdytään toimenpiteisiin järjestelyn luomiseksi, jonka esittää vaatimuksen liikenneonnettomuuden uhri voi välittömästi mukaan onnettomuuden aiheuttajan vastuuvakuutusyhtiölle. ("suora vaatimus")", - "jäsenvaltioissa varmistetaan moottoriajoneuvojen vastuuvakuutusyhtiö. nimittää itselleen. asiamiehen. ja valtuuttaa tämän. hoitamaan kaikki vahingonkorvauskanteet niistä vahingoista, jotka ovat aiheutuneet vakuutusyhtiön vakuuttamista moottoriajoneuvoista onnettomuuden uhrin kotimaan ulkopuolella. ", jokainen että. , - "jäsenvaltiossa varmistetaan. , että. vakuutusyhtiöt perustavat tiedotuskeskuksen,. josta uhri voi milloin tahansa saada tietoja. vakuutusyhtiön asiamiehestä", - "jäsenvaltioissa varmistetaan tiedotustoimistolle nimittämistään asiamiehistä". että. ,. vakuutusyhtiöt ilmoittavat. 2. Ehdotuksen tarkoitus Euroopan parlamentin päätöslauselmalla pyritään parantamaan sellaisten henkilöiden asemaa, jotka ollessaan tilapäisesti käymässä jossain toisessa jäsenvaltiossa kuin omassa asuinvaltiossaan ("ulkomaiset matkailijat"), kärsivät muussa jäsenvaltiossa kuin omassa asuinvaltiossaan rekisteröidyn ja vakuutetun ajoneuvon aiheuttaman omaisuus- tai henkilövahingon. Komissio myöntää, että Euroopan parlamentin huolet ovat aiheellisia ja että ulkomaisten matkailijoiden aseman parantaminen on tarpeellista, sillä - vahinkojen korvaaminen on ulkomailla hankalampaa kuin kotimaassa. Ensinnäkin on mahdollista, että vahingonkärsinyt ei tiedä sen vakuutuksenantajan nimeä, jolta hänen on haettava korvausta. Keinot nimen selville saamiseksi ovat erilaiset eri maissa, ja on jopa mahdollista, että vahinkoa kärsinyt henkilö huomaa, ettei nimen seivittärninen ole mahdollista; - vahingonkärsineen on yleensä osoitettava, että korvausvaatimus on oikeutettu. Ilmeisistä syistä vahingonkärsineen voi olla vaikeaa kerätä aineellisia todisteita (poliisiraportit, todistajalausunnot jne. ), sillä vahinko on tapahtunut ulkomailla ja joskus kaukana hänen kotimaastaan; 4 EYVL N:o C 308,20. 11. 1995, s. 108 - useimmiten vahingot korvataan muun lain kuin vahingonkärsineen kotimaassa noudatettavan lain mukaan. Sen vuoksi näissä kahdessa maassa sovellettavat korvausmenettelyt saattavat poiketa toisistaan. - kaikki vaikeudet lisääntyvät entisestään, kun vakuutuksenantaja viivyttelee vastauksen antamista vahingonkärsineelle yrittäen vahingonkärsineen epäedullisen aseman vuoksi saada hänet mahdollisesti luopumaan korvausvaatimuksestaan. Koska henkilöiden vapaa liikkuvuus on yksi Euroopan yhteisön perustamissopimuksen tavoitteista, on komission oltava valppaana ja tartuttava ongelmiin, jotka saattavat olla liikkuvuuden esteenä. Komissio harkitseekin liikennevakuutusalaa koskevien direktiivien koontamisen aloittamista. Tarkoitus on yhdistää yhdeksi säädökseksi direktiivit 72/166/ETY, 84/5/ETY ja 90/232/ETY sekä tämä direktiiviehdotus sen jälkeen kun Euroopan parlamentti ja neuvosto ovat sen hyväksyneet ja järkeistää direktiivien rakennetta. Kodifiointi tekee yhteisön lainsäädännöstä tällä alalla avoimempaa ja ymmärrettävämpää sekä sen käyttämisen helpommaksi vakuutuksenantajille ja ajoneuvojen kuljettajille. 3. Direktiivin sisältö Vaikka noudatetaankin toissijaisuusperiaatetta, "neuvottelukumppanin" olemassaolo saattaisi parantaa vahingonkärsineen asemaa. Menettely voitaisiin toteuttaa muuttamatta jäsenvaltioissa nykyisin sovellettavia vastuuvelvollisuutta tai toimivaltaa koskevia sääntöjä. Tästä syystä ja Euroopan parlamentin hahmottelemien suuntaviivojen perusteella komissio ehdottaa, että - nykyiseen liikennevakuutusdirektiiveillä luotuun järjestelmään lisätään parannus muussa sattuneiden vahinkojen vahingonkärsineiden oikeusturvaan vahinkoon osallistuneen moottoriajoneuvon vakuutuksenantajaan nähden (1 artikla) jäsenvaltiossa kuin omassa asuinvaltiossa - tälle vahingonkärsineiden ryhmälle myönnetään suora korvauksenvaatimisoikeus kaikkialla Euroopan unionissa (2 artikla) - jokainen vakuutusyhtiö nimeää kuhunkin Euroopan unionin jäsenvaltioon korvausedustajan, (3 artikla) ja - perustetaan informaatiokeskuksia (4 artikla). Lisäksi komissio ehdottaa, että - informaatiokeskuksille annetaan tehtäväksi korvausedustajan, vakuutuksenantajan ja vahingon aiheuttaneen ajoneuvon selvittäminen (4 artikla), - ulkomaisten matkailijoiden kotimaahan perustetaan korvaustoimielin, jonka tehtävänä on sellaisten vahinkojen korvaaminen, joissa matkailijat ovat vahingonkärsineinä silloin, kun korvausedustajaa ei ole tai kun vakuutuksenantaja ei vastaa korvausvaatimukseen, ja joka toimii "korvaustoimielimenä"; suoritettuaan maksun vahingonkärsineen asuinvaltiossa, korvaustoimielin saa automaattisesti oikeuden periä jossa maksun takaisin sen maan vastaavasti toimivalta korvaustoimielimeltä, korvauksesta kieltäytynyt vakuutuksenantaja tämän maan korvaustoimielimelle siirtyy oikeus vaatia vahingonkärsineen sijasta korvausta vakuutuksenantajalta (5 artikla), ja toimii; tällöin - säädetään nimenomaisesti, että tapauksissa, joissa vahingon aiheuttanutta ajoneuvoa ei ole korvaus vahingonkärsineelle suoritetaan takuurahastosta toisessa Uikennevakuutusdirektiivissä (84/5/ETY) säädetyin edellytyksin (6 artikla). vakuutuksenantaja tuntemattomaksi, vakuutettu jää tai 4. Direktiivin artikloja koskevat huomauftikset 1 artikla (Soveltamisala) Direktiivi kattaa sellaiset korvausvaatimustapaukset, joissa vahingon aiheuttanut ajoneuvo on - rekisteröity ja vakuutettu siinä jäsenvaltiossa, jossa vahinko on sattunut, tai - rekisteröity siinä jäsenvaltiossa, jossa vahinko on sattunut, ja vakuutettu palvelujen vapaan tarjoamisen järjestelmän mukaisesti jossain toisessa jäsenvaltiossa kuin vahingonkärsineen asuinvaltiossa tai - rekisteröity ja vakuutettu jossain muussa jäsenvaltiossa kuin vahingonkärsineen asuinvaltiossa tai valtiossa, jossa vahinko on sattunut. Tämän artiklan tarkoituksena on rajata direktiivin soveltamisalaa. Direktiivi kattaa tarkasti määritetyn vahingonkärsineiden ryhmän. Vaikka tämä ryhmä on samassa oikeudellisessa asemassa "kotimaisten" vahingonkärsineiden kanssa voimassa olevan vihreän kortin järjestelmän myötä, käytännössä he ovat kuitenkin epäedullisemmassa asemassa. Samalla tässä artiklassa määritellään tämän direktiivin tavoite, eli vahinkojen korvaamista koskevan epäkohdan korjaaminen kyseisen vahingonkärsineiden ryhmän osalta. Tarkoituksena ratkaista muita liikennevakuutusjärjestelmän toiminnassa yhteisössä havaittuja ongelmia. Tätä varten seuraavissa artikloissa vahvistetaan vihreän kortin järjestelmän lisäksi ylimääräisiä oikeudellisia tarkoituksena on parantaa vahingonkärsineen oikeusturvaa ja helpottaa korvausmenettelyä. järjestelyjä, vaiheessa ainakaan joiden tässä ole ei 2 artikla (Suora korvauksenvaatimisoikeus) suunnitellun jäsenvaltioihin on Suoran korvauksenvaatimisoikeuden ulottaminen kaikkiin toiminnalle. järjestelmän ennakkoedellytys Vahingonkärsinyt saa oikeuden vaatia korvausta suoraan siltä vakuutuksenantajalta, joka on myöntänyt vahingon aiheuttajalle liikennevakuutuksen, sen lisäksi, että hänellä säilyy edelleen automaattisesti oikeus vaatia korvausta myös vahingon aiheuttajalta. Tässä direktiivissä ei edellytetä suoran korvauksenvaatimisoikeuden koskevan jäsenvaltioiden kansallisen lainsäädännön mukaan kaikkia vastuuvelvollisuuteen liittyviä kysymyksiä, vaan sitä edellytetään sovellettavan ainoastaan asuinvaltionsa ulkopuolella vahinkoa kärsineisiin henkilöihin. moitteettomalle Suoran korvauksenvaatimisoikeuden käyttöönoton aiheuttamien käytännön vaikutusten osalta voidaan todeta, että niissä jäsenvaltioissa, joiden lainsäädännössä jo tunnetaan tämäntyyppiset toimenpiteet, tilanne säilyy muuttumattomana käytännön tasolla. Tämän direktiivin 2 artikla merkitsee sitä, että jäsenvaltioilla on velvollisuus, eikä enää valintainen mahdollisuus, ottaa käyttöön suora korvauksenvaatimisoikeus. Tällaisissa maissa se, että velvollisuus koskee pelkästään ulkomaisia matkailijoita on vain näennäinen ongelma, eli näennäistä syrjintää suhteessa kotimaisiin vahingonkärsineisiin. Itse asiassa suoraa korvauksenvaatimisoikeutta sovelletaan jo yhdenmukaisesti ja yleisesti, erottelematta vahingonkärsineitä asuinvaltion perusteella. Käytännössä kansallisen lainsäädännön velvoittavat säännökset saavat tällaisessa tapauksessa yhteisön laajuisen luonteen ainakin niiden vahingonkärsineiden osalta, jotka eivät asu kyseessä olevassa maassa. Niitä jäsenvaltiota, joiden lainsäädännössä ei tunneta suoraa korvauksenvaatimisoikeutta, ei mikään estä vahvistamasta tätä oikeutta yleisesti eli siten, että sitä sovelletaan erottelematta ulkomaisiin ja kotimaisiin vahingonkärsineisiin, jotta voitaisiin välttää mahdollinen syrjintä. Tässä direktiivissä tarkoitettu järjestely pohjautuu joka tapauksessa siihen, että erityisesti ulkomaiset matkailijat, jotka kärsivät vahingon, ovat käytännössä epäedullisessa asemassa. On siis tarpeen tarjota heille asuinvaltionsa ulkopuolella vahvistettu oikeusturva verrattuna kotimaisiin vahingonkärsineisiin. Niissä jäsenvaltioissa, joissa liikennevahingon vuoksi vahinkoa kärsineillä ei ole minkäänlaista suoraa korvauksenvaatimisoikeutta, vahingonkärsinyt ei pysty vaatimaan korvausta suoraan toisen osapuolen vakuutuksenantajalta. Vakuutuksenantajaa ei nimittäin voida velvoittaa vastuuseen korvausvelvollisuuden perusteella eikä ja sopimukseen vahingonkärsineen välillä ei ole olemassa minkäänlaista sopimussuhdetta. Suoran korvauksenvaatimisoikeuden ansiosta vahingonkärsinyt voi vaatia korvausta suoraan vakuutuksenantajalta; ilman tätä korvausedustajalla ei olisi merkitystä. vakuutuksenantajan perustuvan vastuun nojalla, koska Suoran korvauksenvaatimisoikeuden ottaminen käyttöön koko Euroopan unionin alueella on erittäin tärkeää seuraavista syistä. 1. 2. Maissa, joissa korvausten vaatiminen suoraan vakuutuksenantajalta ei vielä ole mahdollista, se parantavaa huomattavasti asuinvaltionsa ulkopuolella vahinkoa kärsineen henkilön oikeusturvaa verrattuna nykyisin voimassa oleviin liikennevakuutusdirektiiveihin. Niin käy erityisesti silloin, kun ollaan henkilö on aiheuttajasta epävarmoja vahingon tavoittamattomissa (esimerkiksi ulkomailla) taikka hän on varaton. tai kun kyseinen täyttyessä ja vahingonkärsineen kotimaahan Suoran korvauksenvaatimisoikeuden perustettavan korvausedusta] ajärjestelmän (3 artikla) yhdistelmä antaa uhrille mahdollisuuden löytää valiinkoon oikeustietä helpompi ratkaisu ja tarvittavien edellytysten aiheuttajan nostaa ilmeistä, että suora vakuutuksenantajaa kohtaan. Tässä suhteessa on korvauksenvaatimisoikeus ulkomaisten vahingonkärsineiden asemaa kaikissa niissä joissa ei ole mahdollisuutta ratkaisuun muuten kuin oikeusteitse. Lisäksi myöntämällä vahingonkärsineelle oikeus vaatia korvausta suoraan vakuutuksenantajalta, annetaan paremmat takeet täytäntöönpanosta. huomattavasti tapauksissa, vahingon parantaa syyte jopa Direktiiviin ei sisälly uusia oikeudellisia sääntöjä eikä sillä muuteta oikeudellisen toimivallan jakoa koskevia kansainvälisiä yksityisoikeudellisia yleissopimuksia. Sekä sovellettavan oikeuden määrittely että oikeudellisen toimivallan jako määrätään viitaten useimmissa jäsenvaltioissa sovellettaviin kansainvälisen yksityisoikeuden sääntöihin. Suoran korvauksenvaatimisoikeuden ottaminen käyttöön ei itsessään anna tuomiovaltaa vahingonkärsineen asuinvaltion tuomioistuimelle. Oikeudellinen toimivalta voidaan määritellä ainoastaan Brysselin yleissopimuksen määräysten pohjalta5 (10 artiklan 2 kohta yhdessä 7-9 artiklan kanssa). 3 Artikla (Korvausedustaja) toimiluvan, on nimettävä korvausedustaja Artiklan 1 kohdassa esitetään artiklan aihe. Jokaisen vakuutusyhtiön, jonka kotipaikka on yhteisössä ja joka toimii koko yhteisön alueella direktiivin 92/49/ETY (kolmas vahinkovakuutusdirektiivi) säännösten mukaisesti yhden koko yhteisössä voimassa olevan toimiluvan perusteella tai joka on saanut direktiivin 73/239/ETY 23 artiklan nojalla jokaiseen Euroopan unionin jäsenvaltioon. Siten asuinmaansa ulkopuolella vahinkoa kärsinyt henkilö voi joka huolehtii hänen asuinvaltiossaan kääntyä neuvottelukumppanin puoleen, edustamisestaan korvausvaatimuksia koskevissa aiheuttajan vakuutuksenantajaa kohtaan, jos kyseinen vakuutuksenantaja ei ole sijoittautunut vahingonkärsineen asuinvaltioon. Mikäli kansallisessa järjestelmässä jo nyt määrätään korvausten maksamiseen vahingonkärsineille liittyvästä menettelystä, voidaan menettelyä mukauttaa niin, että siihen sisällytetään korvausedustajan toiminta, tai menettelyä voidaan käyttää rinnakkain tässä direktiivissä säädetyn järjestelmän kanssa. Tällaisessa tilanteessa korvausedustajan toiminta olisi vaihtoehtoinen järjestely, jota voitaisiin soveltaa, jos vahingonkärsinyt toivoo, että sitä sovelletaan muiden kansalliseen lainsäädäntöön perustuvien keinojen sijaan. asioissa vahingon Artiklan 1 kohdassa tarkennetaan myös artiklan soveltamisala. Artiklassa ei tarkoiteta vahingonkärsineen asuinmaassa sattuneita vahinkoja, joita aiheuttaneet ajoneuvot on rekisteröity kyseisen maan ulkopuolella (tapaukset, joissa sovelletaan vihreän kortin järjestelmää, jota hallinnoidaan vakuutuksenantajien kansallisten toimistojen välisen sopimuksen mukaan; katso direktiivin 72/166/ETY 2 artiklan 2 kohta), tai ne on rekisteröity kyseisessä maassa, mutta vakuutettu jossain jäsenvaltiossa (oletuksena direktiivin 90/618/ETY mukainen palvelujen tarjoaminen). toisessa Neuvottelukumppanin valinnassa on tarkoitus jättää yrityksille hyvin suuri vapaus. Korvausedustajan ei tarvitse olla ulkopuolinen henkilö. Yritys voi hyödyntää kaikkia rakenteita, joita se on perustanut asianomaiseen maahan. 5 Syyskuun 27 päivänä 1968 tehty sopimus oikeudellisesta ja päätösten toimeenpanosta siviilioikeudellisissa ja kauppaan liittyvissä kysymyksissä. vihreäkorttitoimisto, mikäli Niinpä toimintaa voivat harjoittaa esimerkiksi kyseisen yrityksen sivukonttori, jokin samaan ryhmään kuuluva tai myös itsenäinen vakuutusyhtiö, korvaustoimisto tai myös kansallinen hyväksyvät. Vakuutusyhtiöt voivat tarvittaessa myös käyttää veroasiantuntijoitaan tai asianajajiaan taikka nimetä usealle yritykselle yhteisen edustajan. Jos vakuutuksenantajalla on jo käytettävissään edustaja6, joka käsittelee korvausvaatimuksia koskevia asioita yrityksen tarjoamiin palveluihin liittyvissä tapauksissa siinä maassa, jonne kyseinen edustaja on nimetty, vakuutuksenantaja voi nimetä saman edustajan myös korvausedustajaksi soveltaen tämän direktiivin 3 artiklaa. toimiston jäsenet sen Artiklan 2 kohdan a alakohdassa asetetaan korvausedustajan nimeäminen edellytykseksi, jotta toiminnan harjoittamista varten voidaan myöntää lupa direktiivin 92/49/ETY säännösten mukaisesti. 1 Jos edellytys ei täyty, siitä on kaksi seurausta. Ensinnäkään lupaa ei myönnetä eli toiminta liikennevakuutusten alalle ei ole mahdollista. Toisaalta, koska toiminnan vakauden ja rahoituksen valvonta, kuten se määritellään kolmansissa vakuutusdirektiiveissä, on luonteeltaan jatkuvaa, myönnetään direktiivissä 92/49/ETY mahdollisuus kyseisten vakuutusten alalla harjoitettavaa toimintaa koskevan luvan peruuttamiseen, jos vakuutuksenantaja ei enää täytä ehtoa, jonka mukaan sillä on oltava korvausedustaja kussakin unionin jäsenvaltiossa. Toisin sanoen toiminnan harjoittaminen kielletään, jos edellytykset, joiden perusteella lupa on myönnetty, eivät enää täyty. Artiklan 2 kohdan b alakohtaa sovelletaan myös vakuutusyhtiöihin, joiden pääkonttori on yhteisön ulkopuolella. Kyseinen alakohta on lisätty, jotta tästä direktiivistä saataisiin yhdenmukainen direktiivin 73/239/ETY antamisen jälkeen noudatetun lähestymistavan kanssa. Artiklan 3 kohdassa määritetään korvausedustajan tehtävät sekä edustajan ja yrityksen välinen suhde. Siinä korostetaan, että korvausedustaja toimii yritykseltä saamiensa toimet sitovat yritystä yleisten tai erityisten ohjeiden mukaan. Korvausedustajan ainoastaan ei mukaudu vakuutuksenantajan ohjeisiin tai ylittää valtuutensa, hän joutuu vastaamaan toimistaan vakuutuksenantajalle. vahingonkärsineen korvausedustaja osalta. Jos vahinko jäsenvaltioissa Tekstissä ei ole mainintaa laista, jota sovelletaan vahinkoihin, joissa vahingonkärsineinä sovellettavien kansainvälisen ovat ulkomaiset matkailijat. Eri yksityisoikeuden sääntöjen mukaan useimmissa tapauksissa kyseessä on sen maan laki, jossa suoran korvauksenvaatimisoikeuden yhteydessä, sovellettava laki määräytyy aina yleisesti sovellettujen kansainvälisen yksityisoikeuden määräysten perusteella. Tässä direktiivissä ei esitetä arviointiperusteita sovellettavan lain valintaa varten (esimerkiksi paikallinen laki tai vahingonkärsineen asuinvaltion laki). syytä muistaa, sattunut. On kuten että on Artiklan 4 kohdassa esitetään yksityiskohtaisesti edustajalta vaadittavat edellytykset. On muistettava, että direktiivin tarkastelun yhteydessä tavallisesti tarkoitetuissa tapauksissa ei ole kyse vahingonkärsineen kotimaan laista, vaan sen maan laista, jossa vahinko on sattunut ja jonne vakuutuksenantaja on useimmissa tapauksissa sijoittautunut. Vaikka olisi liioiteltua vaatia, että korvausedustaja "tuntee" kyseisen maan lain, ja vielä 6 Direktiivin 88/357AETY 12a artiklan 4 kohta lisättynä direktiivin 90/618/ETY 6 artiklalla. 7 kohtuuttomampaa edellyttää, että hän tuntisi kaikkien muiden jäsenvaltioiden lait, on hänen ehdottomasti kyettävä tunnistamaan erot tässä tapauksessa sovellettavan lain ja vahingonkärsineen ehkä paremmin tunteman lain välillä, ainakin kunkin jäsenvaltion korvausjärjestelmän ja korvausten tason osalta. Artiklan 5 kohdassa esitetään korvausedustajan toimien vaikutukset vahingonkärsineelle. Silloin kun korvausedustajalla on lailliset valtuudet edustaa vakuutuksenantajaa vahinkoa korvattaessa, sitovat hänen toimensa vakuutuksenantajaa vahingonkärsineeseen nähden. Tekstissä ei myönnetä toimivaltaa vahingonkärsineen asuinmaalle. Tämä olisi epätarkoituksenmukaista tapauksissa, jotka yleensä on ratkaistava jonkin muun lain kuin tuomioistuimen yleensä soveltaman lain mukaan, nimittäin asiaa käsittelevän tuomioistuimen soveltamien kansainvälisen yksityisoikeuden sääntöjen mukaan. Sillä seikalla, että korvausedustajalla on valtuudet edustaa vakuutuksenantajaa oikeudessa, on siis tämän direktiivin yhteydessä rajoitettu merkitys. Artiklan 6 kohdan tarkoituksena on saada vakuutuksenantaja esittämään korvaustarjous kohtuullisen ajan kuluessa. Tavoitteena on välttää sitä, että vakuutuksenantaja siirtää asian ratkaisemista. Kysymyksessä on lisäksi oltava todellinen korvaustarjous, eikä pelkkä muodollisuus, jonka ainoana tarkoituksena on täyttää korvaustarjouksen esittämistä koskeva ehto. Vahingon aiheuttajan vakuutuksenantajan olisi tosiasiallisesti käynnistettävä korvausmenettely yksityiskohtaisella vastauksella kolmen kuukauden kuluessa vahingonkärsineen osapuolen esittämästä perustellusta vaatimuksesta. Joka tapauksessa vakuutuksenantajan tämän edustajan on pystyttävä arvioimaan vastuuvelvollisuus ja aiheutuneiden vahinkojen laajuus ennen lopullisen ratkaisun tekemistä. Jos liikennevahingosta aiheutuvan vastuuvelvollisuuden edellytyksiä ei voida määrittää selkeästi tai jos vahingonkärsineelle aiheutunutta vahinkoa ei ole täysin määritelty, vakuutuksenantajan velvollisuutta esittää korvaustarjous lykätään näiden tietojen toimittamiseen asti. tai vahingonkärsinyttä kohtaan. Vakuutuksenantajan on tietyn määräajan kuluessa. Pakotteet koostuvat Artiklan 6 kohdassa tarkoitetut pakotteet määräytyvät jäsenvaltioiden harkinnan mukaan; niillä on kuitenkin voitava varmistaa se, että vakuutuksenantaja täyttää velvollisuutensa vahingonkärsinyttä kohtaan. Artiklan 6 kohdan tavoite on toisenlainen kuin 2 kohdan tavoite, ja siinä lisätään vakuutuksenantajaan kohdistuvaa painostusta, jotta tämä täyttäisi tehtävä velvoitteensa vahingonkorvausta^ ous toisiaan täydentävistä hallinnollisista rangaistuksista, ja luvan myöntämättä jättämiseen tai luvan peruuttamiseen liittyvän rangaistuksen lisäksi siihen kuuluu toisenlainen rahallinen tai hallinnollinen pakote. Niillä yhdessä pyritään turvaamaan se, että vahingonkärsinyt saa. nopeasti korvauksen. Ensimmäinen pakote (luvan kieltäminen tai peruuttaminen) velvoittaa vakuutuksenantajan toteuttamaan toimenpiteitä, jotta vahingonkärsinyt voi saada hänelle kuuluvan korvauksen. Toinen pakote liittyy vahingonkärsineen varsinaiseen oikeuteen, nimittäin riita-asian selvittämiseen mahdollisimman nopeasti. Tällä kaksitahoisella järjestelyllä pyritään lisäksi varmistamaan, että vakuutuksenantaja korvaa vahingon kohtuullisen ajan kuluessa, jotta korvaustoimielimen toimenpiteitä tarvittaisiin vain poikkeustapauksissa ja jotta niitä käytettäisiin vasta viimeisenä keinona vahingonkärsineen hakiessa hänelle kuuluvia korvauksia. Artiklan 7 kohdassa tarkennetaan, että tämän direktiivin säännösten mukaisesti nimetty korvausedustaja ei ole toimielin direktiivin 73/239/ETY 10 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivin 92/49/ETY 32 artiklalla. 4 Artikla (Informaatiokeskus) Tämän 4 artiklan säännöksillä pyritään siihen, että vahingonkärsinyt voi varmistua vahingon aiheuttaneen ajoneuvon vakuutuksenantajan nimestä. Juuri tästä alkavat usein vahingonkärsineen suora korvauksenvaatimisoikeus voidaan toteuttaa tehokkaasti. ongelmat. Menettely on myöskin tarpeen, jotta Yhteisön lainsäätäjä tiedosti jo vuonna 1990, että vahingon aiheuttaneen ajoneuvon vakuutuksenantajan nimen selvittäminen on ongelmallista. Direktiivin 90/232/ETY 5 artiklan 1 kohdassa velvoitettiin jäsenvaltiot toteuttamaan "tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että liikennevahingon osapuolet pystyvät nopeasti varmistumaan. vakuutusyrityksen nimestä. " Valituksissa on sittemmin korostettu, että kyseistä säännöstä ei ole tyydyttävällä selvityksestä käy ilmi, että valitukset ovat oikeutettuja. jäsenvaltioissa. Komission hiljattain tavalla kaikissa toteutettu laatimasta Joissakin jäsenvaltioissa vahingonkärsinyt, joka tietää vain vahingon aiheuttaneen ajoneuvon rekisterinumeron, ei esimerkiksi saa välttämättä tietoonsa asianomaisen vakuutuksenantajan nimeä tai saa sen tietoonsa vain suurella vaivalla. ja tässä jonka avulla pyritään järjestelmä kohdistettu direktiivissä jäsenvaltioille ("tietorekisteri"), On syytä erottaa toisistaan direktiivin 90/232/ETY 5 artiklan 1 kohdassa esitetty tietorekisterin vaatimus perustamisvelvoite. Tämän direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa velvoitetaan kehittämään tarkka yksilöimään vakuutuksenantaja, korvausedustaja vahingonkärsineen asuinvaltiossa ja tarvittaessa vakuutettu. Kolmannessa jäsenvaltioille liikennevakuutusdirektiivissä tavoitetta koskeva velvoite ilman, että olisi esitetty yksityiskohtaisia sääntöjä tämän velvoitteen tietojen rekisteröimisvelvoite koski ainoastaan vakuutusyhtiön nimeä. Nyt järjestelmään sisältyy enemmän tietoa; siinä yksilöidään myös korvausedustaja. Tämä tieto1 on tarpeen myös 3 artiklassa säädetyn järjestelmän tehokkaan käyttöönoton vuoksi; on hyödyllistä antaa informaatiokeskuksille vastuu rekisterien pitämisestä sekä vakuutusyhtiöiden että niiden nimeämien korvausedustajien osalta. Lisäksi vahingonkärsineellä on oikeus saada tietoonsa vakuutettua koskevia muita tietoja, jos niiden antamiseen oikeuttavat perusteet, sellaisina kuin ne on eritelty tämän direktiiviehdotuksen 4 artiklan 3 kohdassa, täytetään (ajoneuvoa ei ole vakuutettu asianmukaisesti tai laissa säädetyllä tavalla). täyttämiseksi. Lisäksi säädettiin Niissä jäsenvaltioissa, joissa jo on perustettu kolmannen liikennevakuutusdirektiivin 5 artiklan 1 kohdan nojalla tietokantoja tai tietorekistereitä, nämä voidaan helposti mukauttaa tai täydentää ja saada toimiviksi tämän direktiivin soveltamista varten. Jotta vahingonkärsinyt voisi helposti saada tietoonsa vahingon aiheuttaneen ajoneuvon vakuutuksenantajan toimivan korvausedustajan yhteystiedot, on tarkoituksenmukaista, että tähän tarkoitettuja keinoja ei keskitetä yhteen ainoaan toimielimeen. Riittää, että kussakin maassa vallitsevan vahingonkärsineen asuinvaltiossa tämän ja tilanteen mukaan eri toimielimet huolehtivat tarvittaessa eri tietoryhmistä, kunhan käsitellyt tiedot voidaan myöhemmin saada yhdestä paikasta. Jotta ehdotetusta järjestelmästä tulisi tehokas, tiedonvaihto eri jäsenvaltiossa toimivien informaatiokeskusten välillä on välttämätöntä. Näin vahingonkärsineen on mahdollista saada tietoja siinä valtiossa, jossa kyseessä oleva ajoneuvo on rekisteröity, mutta etenkin omassa asuinvaltiossaan. Joka tapauksessa informaatiokeskusten välinen yhteistyö on välttämätöntä, jotta vahingonkärsineen asuinvaltiossa saataisiin selville ajoneuvon rekisterinumero ja vakuutuksenantajan nimi, sillä nämä tiedot on usein kirjattu rekisteriin ainoastaan siinä valtiossa, jossa kyseessä oleva ajoneuvo on rekisteröity. Vahingonkärsineen tietojensaantipyynnöllä pyritään ensisijaisesti siihen, että tämä voisi helpommin käyttää suoraa korvauksenvaatimisoikeuttaan, sellaisena kuin se määritellään tämän direktiivin ensimmäisessä artiklassa. Tästä seuraa, että vakuutuksenantajan selville saaminen riittää, jotta vahingonkärsinyt voi ryhtyä vaatimaan korvauksia oikeusteitse. Tosin tapauksissa, joissa ajoneuvoa ei ole asianmukaisesti vakuutettu, on välttämätöntä, että vahingonkärsinyt voi saada vahingon aiheuttaneen ajoneuvon omistajaa tai vakituista kuljettajaa koskevat tiedot. 5 Artikla (Korvaustoimielin) Artiklan 1 kohdan säännöksillä parannetaan vahingonkärsineen asemaa tapauksissa, joissa ei ole nimetty edustajaa riita-asioiden selvittämistä varten, vaikka edustajan nimeäminen onkin pakollista, tai kun vakuutuksenantaja viivyttää vahingon korvaamista, vaikka onkin nimennyt edustajan. Vahingonkärsineen on kuitenkin tyydyttävä pelkästään hallinnollisiin pakotteisiin, joita valvontaviranomainen voi määrätä tapauksissa, joissa vakuutuksenantaja ei täytä toimilupansa myöntämiseen oikeuttaneita ehtoja. Lisäksi jotta voitaisiin taata korvaustoimielimen tehokas toiminta, 1 kohdassa säädetään tarkasta määräajasta toimenpiteisiin ryhtymiselle. Määräaika alkaa kulua vahingonkärsineen esitettyä korvausvaatimuksen. Jotta vakuutuksenantajalla olisi mahdollisuus esittää oma kantansa, säädetään tässä kohdassa kyseessä olevan korvaustoimielimen velvoitteesta ilmoittaa vakuutuksenantajalle virallisesti korvausvaatimuksesta. Tämä vaikuttaa oikeudenmukaiselta, sillä vakuutuksenantaja voi joutua lopulta vastaamaan korvauksen vahingonkärsineeseen ei vaikuta maksamisesta. Tämä vaatimus sovellettavaan korvausmenettelyyn, joka on saatettava päätökseen kahden kuukauden kuluessa korvausvaatimuksen esittämisestä. lykkäävästi sille, perusteita Artiklan 2 kohdan säännöksillä, joiden perusteella kolmannen osapuolen tekemät päätökset voivat sitoa vakuutuksenantajaa, pyritään kannustamaan vakuutuksenantajaa täyttämään 3 artiklassa säädetty velvoite ja korvaamaan vahingot mahdollisimman nopeasti silloin, kun vahingonkärsineet ovat ulkomaisia matkailijoita. Ei ole kahdessa minkäänlaisia että esimerkkitapauksessa jonkun muun tahon kuin vakuutuksenantajan olisi lopulta vastattava vahingon korvaamisesta ja huolehdittava sen aiheuttamista menoista. On näet erotettava toisistaan tavoitteet, joihin pyritään toisaalta 3 artiklan 6 kohtaan perustavilla pakotteilla ja tapauksessa seuraamusten vaikutus on yksinomaan kurinpidollinen ja tarkoituksena on 3 artiklaan rankaiseminen. perustuvan velvoitteen Jälkimmäisessä tapauksessa tavoitteena on korvauksen maksaminen vahingonkärsineelle jolla riippumatta vakuutuksenantajalle koituvista tämän artiklan säännöksillä. Ensimmäisessä seuraamuksista. Toimenpide, jättäneen vakuutuksenantajan tarkoitetuissa täyttämättä kohdassa toisaalta 1 10 ainoastaan rankaistaan vakuutuksenantajaa, ei riitä turvaamaan vahingonkärsineen oikeuksia. Korvaustoimielimen eli käytännössä toimielinten verkoston oikeudellinen asema on sama kuin direktiivin 84/5/ETY 1 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun toimielimen oikeudellinen asema. Vahingonkärsinyt voi vaatia siltä korvauksia. Toimielintä eivät sido vakuutuksenantajan ohjeet, mutta toimielimen päätökset sitovat vakuutuksenantajaa lukuun ottamatta tapauksia, joissa vakuutuksenantaja voi osoittaa, että korvaustoimielin ei ole ilmoittanut sille korvausvaatimuksesta edeltävässä kohdassa vahvistetulla tavalla, ja minkä vuoksi se ei ole voinut puolustautua, tai että vahingonkorvaus on maksettu, vaikka tiedettiin, että vaatimus on huonosti perusteltu. Vakuutuksenantajan on oman etunsa nimissä vältettävä tällaisten tilanteiden syntymistä, ja siksi voidaan olettaa, että 5 tullaan soveltamaan ainoastaan hyvin harvoissa artiklassa säädettyä menettelyä tapauksissa. Säännös on suunniteltu ennen kaikkea tehokkaaksi painostuskeinoksi. Kuten korvausedustajan ja informaatiokeskusten yhteydessä, jäsenvaltiot voivat myös tässä tapauksessa käyttää olemassa olevia järjestelmiä, jotka voidaan helposti mukauttaa tämän artiklan vaatimuksiin, kuten esimerkiksi direktiivin 84/5/ETY 1 artiklan 4 kohdan nojalla perustettua ajoneuvojen takuurahastoa tai vihreäkorttitoimistoja. Lisäksi niiden on tehtävä toimielimen rahoitusta koskevat tarvittavat päätökset eli ratkaistava siihen sidottavat rahoitusvarat ja muut rahoituskeinot. Artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan vahingonkärsineen asuinvaltiossa tekemä korvausvaatimus kohdistuu automaattisesti sijaitsevan korvaustoimielimen kyseisen maan vastaavaan korvaustoimielimeen, eikä vahingon aiheuttajaan tai tälle liikennevakuutuksen myöntäneeseen vakuutusyhtiöön. Kohdan säännökset pohjautuvat periaatteeseen, jonka mukaan kunkin korvaustoimielimen on maksettava korvaus omassa jäsenvaltiossa asuville vahingonkärsineille, kun vahinko on sattunut jossain muussa jäsenvaltiossa kuin vahingonkärsineen asuinvaltiossa, ja siten jossain muussa valtiossa kuin missä toimielin itse sijaitsee; 2 kohdan toisesta alakohdasta seuraa, että kyseinen toimielin esittää korvausvaatimuksen sen maan vastaavalle toimielimelle, johon vakuutuksenantaja on sijoittautunut. Jotta automaattinen korvausvaatimusjärjestelmä tehokkaasti, 2 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään tarkka määräaika, jonka kuluessa sen valtion korvaustoimielimen, johon vakuutuksenantaja on sijoittautunut, on maksettava korvaus. Artiklan 3 kohdassa velvoitetaan lisäksi jäsenvaltiot määrittämään kyseiseen maksuun liittyvät yksityiskohtaiset säännöt ja tekniset näkökohdat. Huomattakoon, että 5 artiklan ja sitä edeltävien artiklojen tarkoitus ei ole muuttaa vastuuvelvollisuutta koskevia oikeudellisia säännöksiä. toimisi luodaan automaattinen korvauksenvaatimisjärjestelmä suorittamalla Kun vahingonkärsineelle korvaus sen maan korvaustoimielimessä, johon vakuutuksenantaja on sijoittautunut, korvauksen saaminen vastuulliselta vakuutuksenantajalta helpottuu kahdesta syystä. Korvaustoimielin, jolla on saatavia vakuutuksenantajalta, sijaitsee tämän kanssa samassa jäsenvaltiossa. Näin ollen kaikki riita-asiat viedään kansalliseen tuomioistuimeen ja käsitellään kansallisten lakien mukaan. Toisaalta on otettava huomioon, johon vakuutuksenantaja on sijoittautunut, ja jonka kyseiseen maahan sijoittautuneet ja siellä toimivat vakuutuksenantajat rahoittavat, nimetään korvaustoimielimeksi. Tässä yhteydessä tulee olemaan hyvin tärkeää se painostus, jota muut samaan maahan että useimmissa sen valtion takuurahasto, tapauksissa 11 sijoittautuneet vakuutuksenantajat, jotka eivät halua vastuulleen yhden takuurahastonsa jäsenen puuttuvia suorituksia, kohdistavat kyseiseen vakuutuksenantajaan. 6 Artikla (Tuntemattomaksi jäävät vakuutuksenantajat) järjestelmä järjestelmän takuurahasto korvausedustajat, korvaustoimielin) Jos vakuutuksenantaja jää tuntemattomaksi, ei toisiaan täydentävien menettelyjen (suora korvauksenvaatimisoikeus, voi todellisuudessa toimia. Artiklan säännöksillä pyritään turvaamaan se, että tapauksissa, joissa edellytykset direktiivillä säädetyn toteuttamiseksi puuttuvat, vahingonkärsinyt saa kuitenkin korvauksen. Tällaisissa tapauksissa vahingonkärsineen asuinvaltion takuurahasto vastaa korvauksen maksamisesta vahingonkärsineelle. Jos asuinvaltion suorittaa korvauksen vahingonkärsineelle, maksetusta korvauksesta joutuu lopulta vastaamaan sen jäsenvaltion takuurahasto, jossa on ajoneuvon pysyvä kotipaikka. Tulkittaessa direktiivin 84/5/ETY 1 artiklan 4 kohtaa yhdessä direktiivin 72/166/ETY 3 artiklan 1 kohdan kanssa käy ilmi, että velvoite varmistaa, että säädetty liikennevakuutus, kuuluu sille jäsenvaltioille, jossa on ajoneuvon pysyvä kotipaikka. Jos vahingon siis aiheuttaa ajoneuvo, joka ei täytä tätä edellytystä, vahingonkärsineen vahingon korvaamisvelvollisuus kuuluu sen jäsenvaltion takuurahastolle, jossa on vakuuttamattoman ja vahingon aiheuttaneen ajoneuvon pysyvä kotipaikka. jokaisella ajoneuvolla on direktiivissä 72/166/ETY Tämän artiklan tarkoitus liittyy tämän ehdotuksen 5 artiklaan, eli kotimaansa ulkopuolella vahinkoa kärsineen henkilön tarpeeseen saada korvausta samoin edellytyksin, joita sovelletaan hänen asuinmaassaan toimivaan 5 artiklassa tarkoitetun korvaustoimielimen toimintaan. Näin ollen vahingonkärsineen asuinmaan takuurahasto voi vaatia korvausta tämän artiklan nojalla sen maan takuurahastolta, jossa on vahingon aiheuttaneen ajoneuvon pysyvä kotipaikka, 5 artiklan 2 kohdassa vahvistetuin edellytyksin 2 kuukauden määräaika sen valtion takuurahastolle maksaa korvaus, jossa on ajoneuvon pysyvä kotipaikka). korvauksenvaatimisoikeuksien (vahingonkärsineen siirtyminen, Tietyissä tapauksissa vakuutuksenantajan puuttuessa vahingonkärsineen asuinvaltion takuurahaston maksamasta korvauksesta on lopulta vastuussa sen maan takuurahasto, jossa vahinko sattui, jos toisen osapuolen ajoneuvo on rekisteröity kyseessä olevassa valtiossa, tai sen valtion vihreäkorttitoimisto, jossa vahinko sattui, jos toisen osapuolen ajoneuvo on rekisteröity (eli jos sen pysyvä kotipaikka on) kolmannessa maassa. Vihreäkorttitoimisto voi vaatia korvausta sen maan toimistolta, jossa on ajoneuvon pysyvä kotipaikka. Ei kuitenkaan tule sekoittaa tässä artiklassa kuvattua tapausta (tunnistettu ajoneuvo - tapaukseen, jossa vahingon tuntemattomaksi jäävä vakuutuksenantaja) sellaiseen aiheuttanut ajoneuvo jää tunnistamatta. Nämä tapauksen kuuluvat suoraan jo voimassa olevan vihreä kortti -järjestelmän soveltamisalaan. Näissä tapauksissa vaikuttaa kohtuulliselta, että direktiivin 84/5/ETY 1 artiklan 4 kohdan mukaisesti korvauksesta vastaa lopulta sen valtion takuurahasto, jossa vahinko on sattunut. 7 ja 8 artikla (Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä - Voimaantulo) Näihin artikloihin sisältyvät säännökset ja niissä määritetään, kenelle säännökset on osoitettu. tavanomaiset direktiivin täytäntöönpanoa koskevat 12 9 artikla (Seuraamukset) Tämä artikla on jo muutaman vuoden ajan sisällytetty kaikkiin komission tekemiin lainsäädäntöehdotuksiin valvoa pohjautuu perustamissopimusten noudattamista. Sen tarkoituksena on varmistaa säädösten asianmukainen saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä ja niissä tarkoitettujen lainsäädännöllisten toimenpiteiden toteuttaminen7. komission tehtävään se ja 7 KOM(95) 162 lopullinen, 3. 5. 1995 13 Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä ja direktiivien 73/239/ETY ja 92/49/ETY muuttamisesta (Neljäs liikennevakuutusdirektiivi) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 57 artiklan 2 kohdan ja 100 a artiklan, ottavat huomioon komission ehdotuksen1, ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon2, Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 189 b artiklassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti sekä katsovat, että tällä hetkellä moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten väliset erot estävät henkilöiden ja vakuutuspalvelujen vapaan liikkuvuuden, on siis tarpeen lähentää tätä lainsäädäntöä sisämarkkinoiden toiminnan parantamiseksi, neuvosto on antanut direktiivillä 72/166/ETY3, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 90/232/ETY4 , säännökset moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta ja vakuuttamisvelvollisuuden voimaansaattamista koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä, 1 EYVLN:oC 2 EYVL N:o C 3 EYVL N:oL 103,2. 5. 1972, s. 1 4 EYVL N:o L 129, 19. 5. 1990, s. 33 neuvosto on antanut direktiivillä 88/357/ETY5, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 92/49/ETY6 , sellaisten lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamista koskevat säännökset, jotka koskevat muuta ensivakuutusta kuin henkivakuutusta ja joilla tähdätään palvelujen vapaan tarjoamisen helpottamiseen, Euroopan parlamentti teki Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 138 b artiklan 2 kohdan mukaisen aloitteen liikenneonnettomuuden uhrin kotimaan ulkopuolella tapahtuneista onnettomuuksista aiheutuvien vahinkojen korvaamismenettelystä 26 päivänä lokakuuta 1995 antamallaan päätöslauselmalla7 , jossa se kehotti komissiota tekemään ehdotuksen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi, on tarpeen täydentää direktiiveillä 72/166/ETY, 84/5/ETY8 ja 90/232/ETY luotua järjestelyä, jotta voitaisiin taata moottoriajoneuvojen aiheuttamista liikennevahingoista vahinkoa kärsineille yhtäläinen kohtelu riippumatta siitä, missä yhteisön alueella vahingot sattuvat; vahingon korvaamisessa on puutteita, jos liikennevahinko on sattunut muussa jäsenvaltiossa kuin vahingonkärsineen asuinvaltiossa, jotta puutteet voidaan korjata edes osittain, on huolehdittava siitä, että se jäsenvaltio, johon vakuutusyhtiö on sijoittautunut, vaatii yritystä nimeämään edustajansa, joilla on kotipaikka muissa jäsenvaltiossa tai jotka ovat sijoittautuneet niihin sekä jotka kokoavat kaikki tarvittavat kyseisentyyppisten liikennevahinkojen korvausvaatimuksiin liittyvät tiedot ja joilla on riittävät toimivaltuudet, jotta ne voivat edustaa yritystä sen suhteissa vahinkoa kärsineisiin henkilöihin, mukaan lukien korvausten maksaminen, ja edustavat sitä tai tarvittaessa huolehtivat sen edustamisesta muiden jäsenvaltioiden tuomioistuimissa, jos se on kansainvälisen yksityisoikeuden oikeudellisen toimivallan määräytymistä koskevien sääntöjen mukaista, samoin kuin muiden jäsenvaltioiden viranomaisissa, korvausedustajien nimeäminen on eräs direktiivin 73/239/ETY liitteen a kohdan vakuutusluokkaan 10 kuuluvaan valmutiistoirnintaan ryhtymisen ja sen harjoittamisen edellytys; näin ollen se on hallinnollisen toimiluvan antamisen edellytys; toimilupa saadaan sen jäsenvaltion viranomaisilta, jossa yrityksen pääkonttori sijaitsee, sellaisena kuin se on direktiivin 92/49/ETY II osastossa määritelty; tämä edellytys koskee myös yrityksiä, joiden kotipaikka on yhteisön ulkopuolella ja jotka ovat saaneet luvan toimia jonkin yhteisön jäsenvaltion alueella; direktiivejä 73/239/ETY ja 92/49/ETY muutetaan ja täydennetään tämän mukaisesti, se, että vahingonkärsinyt voi vaatia korvausta suoraan vakuutuksenantajalta, on looginen ennakkoedellytys mainittujen korvausedustajien olemassaololle; sillä parannetaan lisäksi yleisesti liikenneonnettomuuksissa asuinvaltionsa ulkopuolella vahinkoa kärsineiden oikeusturvaa yleensä, 5 EYVL N:o L 172,4. 7. 1988, s. 1 6 EYVL N. o L 228, 11. 8. 1992, s. 1 7 EYVL N:o C 308,20. 11. 1995, i. 108 8 EYVLN:oL8, 11. 1. 1984, s. 17 15 on tarkoituksenmukaista sen lisäksi, että taataan se, että vahingonkärsineen asuinvaltiossa on vakuutusyhtiön edustaja, oikeus vahingonkorvausvaatimusten riittävän pikaiseen käsittelyyn; näin ollen on tarpeellista sisällyttää kansalliseen lainsäädäntöön säännös vakuutusyhtiöitä koskevista sopivista pakkokeinoista, tehdä korvaustarjous kohtuullisen ajan kuluessa; edellytyksenä sille, että vakuutuksenantaja voi että edelläniainituissa esittää vahingonkorvausvelvollisuutta ja aiheutunutta vahinkoa ei ole riitautettu, jos vakuutusyhtiön edustaja laiminlyö velvollisuutensa vahingonkärsineelle korvaustarjouksen määräajassa taata on, liikennevahinkojen yhteydessä vahingonkärsineiden on joskus vaikea saada selville sen vakuutusyhtiön nimeä, joka vastaa ajoneuvon käytöstä aiheutuneeseen vahinkoon liittyvästä vakuutusturvasta; jäsenvaltioiden olisi tällaisten vahingonkärsineiden etujen turvaamiseksi perustettava informaatiokeskuksia sen varmistamiseksi, että tällaiset tiedot ovat toimitettava vahingonkärsineille myös tietoja korvausedustajista; on välttämätöntä, että nämä toimielimet toimivat yhteistyössä ja vastaavat nopeasti tiedonsaantipyyntöihin, joita muiden jäsenvaltioiden informaatiokeskukset esittävät, saatavilla; mainittujen informaatiokeskusten nopeasti on tärkeää varmistaa myös, että vastaavanlaisissa on tarpeen säätää, että jokin toimielin takaa korvausten maksamisen vahingonkärsineelle, jos vakuutuksenantaja ei ole määrännyt korvausedustajaa tai jos maksu myöhästyy huomattavasti; on tapauksissa vahingonkärsinyt voi ottaa suoraan yhteyttä tähän toimielimeen; toimielimellä on oltava oikeus korvauksesta; vakuutuksenantajaan kohdistuvien jatkotoimien helpottamiseksi vahingonkärsineen kotimaassa sijaitsevalla toimielimellä on automaattinen takaisinperimisoikeus vaatia toimielimeltä valtiossa, johon korvausta vahingonkärsineen asemesta vastaavalta vakuutusyhtiö on sijoittunut; viimeksimainitun toimielimen on helpompi käynnistää takaisinperimismenettely vakuutuksenantajaa vastaan, ja vahingonkärsineelle maksamastaan korvaus saada on tarpeen, että jokin toimielin takaa vahingon korvaamisen vahingonkärsineelle, jos vahingon aiheuttaneen ajoneuvon vakuutuksenantajaa ei ole pystytty selvittämään; on oikeutettua säätää, että vahingonkärsineelle maksetusta korvaussummasta vastaa lopulta sen jäsenvaltion toimielin, jossa on vakuuttamattoman ja vahingon aiheuttaneen ajoneuvon pysyvä kotipaikka, OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN: 16 1 artikla (Soveltamisala) Tämän direktiivin tarkoituksena on antaa erityiset säännökset, joita sovelletaan vahingonkärsineisiin sellaisissa vahingoissa, a) jotka sattuvat muussa jäsenvaltiossa kuin vahingonkärsineen asuinvaltiossa ja b) jotka on aiheuttanut moottoriajoneuvo, - joka on vakuutettu yrityksessä, joka on sijoittautunut muuhun jäsenvaltioon kuin siihen, missä vahingonkärsinyt asuu ja joka on - vahingonkärsinyt asuu. rekisteröity muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa 2 artikla (Suora korvauksenvaatimisoikeus) Jokaisen jäsenvaltion on varmistettava, että henkilöllä, joka on joutunut tämän direktiivin 1 artiklassa määriteltyyn onnettomuuteen, on oikeus vaatia korvausta suoraan vahingosta vastuussa olevan osapuolen vakuutuksenantajalta. 3 artikla (Korvausedustaja) 1. Kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarpeelliset toimenpiteet varmistuakseen siitä, että jokainen vakuutusyritys, jolle on myönnetty toimilupa - direktiivin 73/239/ETY 6 artiklan, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivin 92/49/ETY 4 artiklalla, nojalla kattaa direktiivin 73/239/ETY liitteen A kohdassa mainittuun vakuutusluokkaan 10 kuuluvien riskit, rahdinkuljettajan vastuuta lukuun ottamatta, tai - direktiivin 73/239/ETY 23 artiklan 1 kohdan mukaisesti, nimetä vapaasti kaikkiin muihin jäsenvaltioihin kuin siihen, josta se on saanut toimilupansa, toimielimen (jäljempänä 'korvausedustaja'). Korvausedustajan tehtävänä on sellaisista muussa jäsenvaltiossa kuin vahingonkärsineen asuinvaltiossa tapahtuneista onnettomuuksista johtuneiden korvausvaatimusten hoito ja maksaminen, jotka on aiheuttanut edellä tarkoitettujen yritysten vakuuttama moottoriajoneuvo, joka on jossa vahingonkärsinyt rekisteröity muussa asuu. siinä, Korvausedustajalla on oltava joko asuinpaikka tai oltava sijoittautunut siihen jäsenvaltioon, jossa vahingonkärsinyt asuu. jäsenvaltiossa kuin 17 2. Muutetaan direktiiviä 73/239/ETY seuraavasti: a) Lisätään direktiivin 8 artiklan 1 kohtaan seuraava alakohta: "f) ilmoittavat vakuutusyhtiöiden kuhunkin jäsenvaltioon nimeämien korvausedustajien nimet ja osoitteet, jos vakuutus kattaa liitteen A kohdassa mainittuun vakuutusluokkaan 10 kuuluvan riskin". b) Lisätään direktiivin 23 artiklan 2 kohtaan seuraava alakohta: ilmoittavat vakuutusyhtiöiden kuhunkin jäsenvaltioon "h) nimeämien korvausedustajien nimet ja osoitteet, jos vakuutus kattaa liitteen A kohdassa mainittuun vakuutusluokkaan 10 kuuluvan riskin". tarvittavat toimenpiteet neuvotellakseèn 3. Korvausedustaja kokoaa kaikki tällaisiin korvausvaatimuksiin liittyvät tiedot ja korvausten maksamisesta toteuttaa liikennevakuutusta koskevien vakuutuksenantajalta saamiensa ohjeiden, pakollista määräysten, sellaisena kuin ne on määritelty direktiivin 90/232/ETY 2 artiklan viimeisessä liikennevahinkoon sovellettavien kansallisten vastuusäännösten mukaan. Vaatimus korvausasiamiehen nimittämisestä ei poista vahingonkärsineeltä tai tämän vakuutuksenantajalta mahdollisuutta vaatia korvausta suoraan vahingon aiheuttajalta tai tämän vakuutuksenantajalta. luetelmakohdassa, sekä 4. Korvausedustajalla oltava riittävä ammattipätevyys. Edustajalla on oltava edellytykset tässä artiklassa mainittujen tehtävien hoitamiseen. sen edustamisesta 5. Korvausedustajalla on oltava riittävät toimivaltuudet, jotta se voi edustaa yritystä sen suhteissa vahinkoa kärsineisiin henkilöihin, jotka voivat esittää korvausvaatimuksen, mukaan lukien korvausten maksaminen, ja jotta se voi edustaa yritystä tai tarvittaessa huolehtia tällaisia korvausvaatimuksia koskevissa asioissa tuomioistuimissa, jos se on oikeudellisesta toimivallasta ja siviiliasioita ja kauppaa koskevien päätösten täytäntöönpanosta 27 päivänä syyskuuta 1968 tehdyn Brysselin yleissopimuksen mukaista9 sekä muiden kansainvälisen yksityisoikeuden oikeudellisen toimivallan määräytymistä koskevien sääntöjen mukaista, ja jotta se voi edustaa yritystä viranomaisissa siinä jäsenvaltiossa, jossa se edustaa vakuutuksenantajaa. 6. Jäsenvaltioiden on säädettävä velvoitteista ja niihin liittyvistä pakotteista, jotta voitaisiin varmistaa, että kolmen kuukauden kuluessa jona siitä päivästä, joko vahingon aiheuttajan vahingonkärsinyt on vakuutuksenantajalle tai korvausedustajalle, jättänyt korvausvaatimuksensa - vahingon aiheuttajan vakuutuksenantajan tai tämän korvausedustajan on esitettävä korvaustarjouksensa tapauksissa, joissa vastuuvelvollisuus on vahvistettu ja joissa korvaussumma on määritetty, 9 EYVL N:o L 299, 31. 12. 1972 13 - vakuutuksenantajan, jolle korvausvaatimus on esitetty, tai tämän korvausedustajan on annettava asianmukainen vastaus korvausvaatimuksessa esitettyihin kohtiin tapauksissa, joissa vastuuvelvollisuutta ei ole vahvistettu eikä vahingonkärsineelle aiheutunutta vahinkoa ole täysin määritetty. 7. Sovelletaan direktiivin 88/357/ETY 12a artiklan 4 kohdan viimeistä luetelmakohtaa. 4 artikla (Informaatiokeskus) toimielin tai hyväksyttävä 1. Kunkin jäsenvaltion on perustettava (jäljempänä 'informaatiokeskus'), jonka tehtävänä on pitää rekisteriä alueellaan rekisteröidyistä moottoriajoneuvoista, vakuutusyhtiöstä, jotka myöntävät liikennevakuutuksia tällaisille ajoneuvoille, ja korvausedustajista, jotka vakuutusyhtiöt ovat nimenneet 3 artiklan mukaan, tai johdettava näiden tietojen keräämistä ja jakelua; korvausedustajien nimet on kohdan mukaisesti; tämän toimitettava tehtävänä on myös auttaa vahingonkärsineitä selvittämään informaatiokeskuksen liikennevakuutusta harjoittavien yritysten nimet, jotka vakuuttavat kyseisessä jäsenvaltiossa rekisteröityjä ajoneuvoja, sekä sille ilmoitettujen korvausedustajien nimet. informaatiokeskuksille artiklan 2 2. Moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavia vakuutuksia myöntävät vakuutusyhtiöt toimittavat sen jäsenvaltion informaatiokeskukselle, jonka alueelle ne ovat sijoittautuneet, vakuuttamiensa, siinä jäsenvaltiossa rekisteröityjen ajoneuvojen rekisterinumeron, vakuutustodistuksen numeron sekä vakuutettujen nimet ja osoitteet. Ne toimittavat muiden jäsenvaltioiden informaatiokeskuksille kuhunkin jäsenvaltioon 3 artiklan mukaisesti nimittämänsä korvausedustajan nimen ja osoitteen lisäksi tiedot, jotka koskevat näissä maissa rekisteröityjä ajoneuvoja, jotka vakuutusyhtiöt ovat palvelujen vapaan tarjoamisen oikeuden perusteella vakuuttaneet. 3. Jäsenvaltiot varmistavat, että henkilöllä, jolle on sattunut onnettomuus muualla kuin omassa asuinvaltiossaan, on oikeus pyytää asuinvaltionsa tai vahingon aiheuttaneen ajoneuvon rekisteröintivaltion informaatiokeskusta toimittamaan itselleen tietoja, jotka koskevat sekä ja vahingonkärsineen asuinvaltiossa toimivan vakuutuksenantajan korvausedustajan nimeä. Jos ajoneuvoa ei ole asianmukaisesti ja laillisesti vakuutettu, informaatiokeskus toimittaa vahingonkärsineelle omistajan tai tavanomaisen kuljettajan nimi- ja osoitetiedot. vakuutustodistuksen vakuutuksenantajan numeroa nimeä 5 artikla (Korvaustoimielin) (jäljempänä 1. Kunkin jäsenvaltion on perustettava 'korvaustoimielin'), jonka tehtävä on korvata jäsenvaltiossa asuvalle vahingonkärsineelle aiheutuneet sellaiset omaisuus- ja henkilövahingot, jotka on aiheuttanut muussa jäsenvaltiossa kuin vahingonkärsineen asuinvaltiossa rekisteröity ja vakuutettu ajoneuvo, jos vahingot aiheuttanut liikennevahinko tapahtuu toisessa jäsenvaltiossa kuin siinä jäsenvaltiossa, jossa vahingonkärsinyt asuu. tai hyväksyttävä toimielin 19 toimenpiteisiin kahden Vahingonkärsineen asuinvaltion korvaustoimielin ryhtyy kuukauden kuluessa siitä, kun vahingonkärsinyt on esittänyt sille korvausvaatimuksen, jos: - vahingon aiheuttajan vakuutuksenantaja ei ole nimennyt korvausedustajaa 2 artiklan mukaisesti tai - vakuutuksenantaja tai korvausedustaja on laiminlyönyt vastauksen toimittamisen sellaisiin vahinkoilmoituksen kohtiin, jotka kuuluvat vakuutuksen piiriin, siten kuin se on määritelty direktiivin 90/232/ETY 2 artiklan viimeisessä luetelmakohdassa, kansallisten liikenneonnettomuuteen eli vakuutuksenantaja tai korvausedustaja ei ole kolmen kuukauden kuluessa alkaen siitä päivästä, jona vahingonkärsinyt on jättänyt korvausvaatimuksensa joko suoraan vakuutuksenantajalle tehnyt korvaustarjousta tai esittänyt perusteltua vastausta vahingonkärsineen esittämiin korvausvaatimuksiin taikka on hylännyt korvausvaatimuksen ilmoittamatta vahingonkärsineelle hylkäämispäätöksen perusteita. tai korvausedustajalle, vastuusäännösten sovellettavien mukaisesti vahingon Vahingonkärsineen asuinvaltion korvaustoimielimen aiheuttajan vakuutuksenantajalle tai tämän korvausedustajalle, että vahingonkärsinyt on esittänyt sille korvausvaatimuksen ja että se aikoo vastata siihen kahden kuukauden kuluessa korvausvaatimuksen esittämisestä. ilmoitettava on 2. Korvaustoimielimellä, joka on myöntänyt vahingonkärsineelle korvausta tämän asuinvaltiossa, on oikeus periä takaisin maksamansa korvaus vastaavalta toimielimeltä siinä jäsenvaltiossa, johon vakuutuksenantaja on Sijoittautunut; takaisin perittävä korvaus on maksettava kahden kuukauden kuluessa siitä, kun maksuvaatimus esitettiin. Tällöin siinä jäsenvaltioissa, johon vakuutuksenantaja on sijoittautunut, sijaitsevalle korvaustoimielimelle siirtyvät vahingonkärsineen oikeudet vahingon aiheuttajaa tai tämän vakuutuksenantajaa vastaan, jos vahingonkärsineen asuinvaltion vastaava toimielin on maksanut vahingonkärsineelle korvauksen vahingosta. Jos korvaus, jonka vakuutuksenantaja on velvollinen suorittamaan vahingonkärsineelle, on vahvistettu oikeuden päätöksellä, vakuutuksenantajan omalla suostumuksella tai keskinäisellä sopimuksella, mainittu vakuutuksenantaja ei voi kieltäytyä korvauksen maksamisesta, ellei se pysty todistamaan, että korvaustoimielin ei ole ilmoittanut sille vaatimuksesta tämän artiklan 1 kohdan mukaisesti tai että se on virheellisesti hyväksynyt perusteettomia korvausvaatimuksia asuinvaltion korvaustoimielin jossa vakuutuksenantajan pääkonttori sijaitsee, voivat myös vaatia maksamaan takaisin niille aiheutuneet asianmukaiset kustannukset. tai yliarvioinut vahingon. Vahingonkärsineen sen valtion korvaustoimielin, sekä 3. Tämän artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa kukin jäsenvaltio toteuttaa tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että sen alueella sijaitseva korvaustoimielin maksaa tämän artiklan 2 kohdassa säädetyssä määräajassa takaisin toisen jäsenvaltion korvaustoimielimelle korvauksen, jonka tämä on suorittanut vahinkoa kärsineelle sellaisesta liikennevahingosta, jonka on aiheuttanut sellaisen vakuutusyhtiön vakuuttama ajoneuvo, jonka pääkonttori sijaitsee ensiksi mainitussa jäsenvaltiossa. 20 6 artikla (Tuntemattomaksi jäävät vakuutuksenantajat) Jos vakuutuksenantaja jää tuntemattomaksi, ajoneuvoa on pidettävä vakuuttamattomana henkilövahinkojen aiheutettujen ajoneuvona. Vahingonkärsineelle korvaamisesta vastaa korvaustoimielin direktiivin 84/5/ETY 1 artiklan 4 kohdan ja siinä säädettyjen rajojen mukaisesti. Tässä artiklassa tarkoitettu korvaustoimielin, joka sijaitsee vahingonkärsineen asuinvaltiossa, korvaa vahingon. Tällä korvaustoimielimellä on oikeus esittää korvausvaatimus tämän direktiivin 5 artiklan 2 kohdassa vahvistetuin edellytyksin sen maan vastaavalle toimielimelle, jossa on ajoneuvon vakituinen kotipaikka, tai tarvittaessa tämän jäsenvaltion vihreäkorttitoimistolle. omaisuus- ja 7 artikla (Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä) 1. Jäsenvaltioiden on saatettava voimaan ja julkaistava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset 18 kuukauden kuluessa sen tiedoksi antamisesta. Niiden on ilmoitettava näistä toimista komissiolle viipymättä. Niiden on sovellettava näitä säännöksiä 24 kuukauden kuluessa tiedoksi antamisesta. tämän direktiivin 2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle. 8 artikla (Voimaantulo) Tämä direktiivi tulee voimaan. päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. 9 artikla (Seuraamukset) Jäsenvaltioiden on säädettävä seuraamusjärjestelmästä, jota sovelletaan tämän direktiivin täytäntöönpanemiseksi annettujen kansallisten säännösten rikkomiseen, ja toteutettava toimenpiteet. seuraamusten Säädettyjen seuraamusten on oltava tehokkaita, suhteutettuja ja varoittavia. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava nämä säännökset komissiolle viimeistään 7 artiklassa mainittuna päivänä ja kaikki niiden muutokset mahdollisimman pian. täytäntöönpanon varmistamiseksi kaikki tarpeelliset 21 10 artikla (Vastaanottajat) Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille. Tehty Brysselissä Euroopan parlamentin puolesta Neuvoston puolesta Puhemies Puheenjohtaja 22 ISSN 1024-4492 KOM(97) 510 lopullinen ASIAKIRJAT FI 10 07 05 06 Luettelonumero : CB-CO-97-520-FI-C ISBN 92-78-25711-7 Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto L-2985 Luxemburg. te


title: Commission Regulation (EC) No 1976/97 of 10 October 1997 fixing, for the 1996/97 marketing year, the amount to be paid by the sugar manufacturers to the beet sellers in respect of the difference between the maximum amount of the B levy and the amount of that levy

eurovoc_concepts:
farm prices
marketing
product quality
sugar beet
sugar industry
sugar levy

formats: html pdfa1b print


title: REGULAMENTO (CE) Nº 1980/97 DA COMISSÃO de 10 de Outubro de 1997 relativo ao fornecimento de açúcar branco a título de ajuda alimentar

eurovoc_concepts:
Tajikistan
award of contract
food aid
white sugar


title: KOMMISSIONENS FORORDNING (EF) Nr. 1983/97 af 10. oktober 1997 om ændring af forordning (EØF) nr. 1627/89 om opkøb af oksekød ved licitation

eurovoc_concepts:
EU Member State
award of contract
beef
intervention buying
product quality


title: COMMISSION REGULATION (EC) No 1983/97 of 10 October 1997 amending Regulation (EEC) No 1627/89 on the buying in of beef by invitation to tender


title: Resolution fra EKSF'S Rådgivende udvalg om Kommissionens forslag til Rådets direktiv om omstrukturering af ef- bestmmelserne for beskatning af energiprodukter (vedtaget enstemmigt på det 337. plenarmøde den 10. oktober 1997; én afstod fra at stemme)

eurovoc_concepts:
ECSC
energy-generating product
industrialised country
proposal (EU)
restriction on competition
tax system