eurovoc_concepts:
European social policy
application of EU law
freedom of movement
migrant worker
supplementary pension

text: EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION Bryssel den 08. 10. 1997 KOM(97) 486 slutlig 97/0265 (CNS) Förslag till RÅDETS DIREKTIV om bibehållandet av kompletterande pensionsrättigheter för anställda och egenföretagare som flyttar inom Europeiska unionen (framlagt av kommissionen) MOTIVERING I. INLEDNING Europeiska rådet bekräftade i Amsterdam den 16-17 juni den vikt som rådet faster vid en välfungerande inre marknad som en avgörande beståndsdel i strategin för att främja konkurrenskraft, ekonomisk tillväxt och sysselsättning i unionen. Vidare enades Europeiska rådet om vissa konkreta åtgärder för att med största möjliga framgång slutligen kunna genomföra den inre marknaden, såsom att göra reglerna mer verkningsfulla, åtgärda de huvudsakliga återstående snedvridningarna av marknaden, undvika skadlig skattekonkurrens, undanröja sektoriella hinder för marknadsintegration och skapa en inre marknad som gagnar alla medborgare. Dessutom lägger Europeiska rådet mycket stor vikt vid att i medlemsstaterna skapa sådana förutsättningar som främjar en kunnig och anpassningsbar arbetskraft samt en flexibel arbetsmarknad som kan svara mot ekonomiska förändringar. För detta krävs att medlemsstaterna och Europeiska unionen aktivt ingriper för att underlätta fri rörlighet för denna arbetskraft inom unionen och för att hjälpa människor att bli mer intressanta på arbetsmarknaden. Syftet med detta direktiv är att ge skydd när det gäller kompletterande pensionssystem (ålderdom, invaliditet eller efterlevande) för pensionsrättigheter för arbetstagare och deras familjemedlemmar som flyttar från en medlemsstat till en annan inom Europeiska unionen. Ett sådant skydd omfattar särskilt bibehållandet av kompletterande pensionsrättigheter enligt kompletterande system, oavsett om dessa är frivilliga eller obligatoriska, samt gränsöverskridande utbetalningar av förmåner och eventuell gränsöverskridande försäkringstillhörighet för utsända arbetstagare. Förslaget bereder således möjlighet att undanröja en del av hindren för fri rörlighet för arbetstagare inom unionen. Detta kommer att få positiva effekter för rörligheten på arbetsmarknaden eftersom det kommer att vara lättare att flytta till en annan medlemsstat för att arbeta om man vet att de kompletterande pensionsrättigheterna är tryggade. Likaså bereder förslaget väg för företag som vill utnyttja sin personals fulla potential genom att sända arbetstagare till andra medlemsstater. Ökad flexibilitet och rörlighet på arbetsmarknaden kommer i sig att stimulera sysselsättningen och tillväxten. I grönboken om kompletterande pensionsskydd på den inre marknaden1 från 1997 och i ett meddelande om tjänstepensionssystem från juli 19912 understryker kommissionen att de kompletterande pensionssystemen spelar en viktig roll som andra pelare inom den sociala tryggheten och som ett komplement till de lagstadgade systemen. Eftersom många av medborgarna i unionen utnyttjar kompletterande pensionssystem för att trygga sin inkomst under pensionsåren har det blivit allt viktigare att skydda dessa rättigheter. "Kompletterande pensionsskydd på den inre marknaden: En grönbok. " KOM(97) 283,10. 6. 1997. "Supplementary social security schemes: the role of occupational pension schemes in the social protection of workers and their implications for freedom of movement". SEC(91) 1332. II. ALLMÄNNA ÖVERVÄGANDEN I artikel 51 i EG-fördraget anges att rådet enhälligt på förslag från kommissionen skall besluta om sådana åtgärder inom den sociala trygghetens område som är nödvändiga för att genomföra fri rörlighet för arbetstagare. av artikel På grundval lagstiftning 51 har gemenskapen (förordningarna 1408/71 och 574/72)3 som har till syfte att undanröja hinder för rörlighet över gränserna för arbetstagare inom området lagstadgade pensioner. Denna lagstiftning inkräktar inte på medlemsstaternas frihet att besluta om uppbyggnaden av sina egna lagstadgade pensionssystem, utan den säkerställer att en arbetstagares eventuella rörlighet inte hindras av att han straffas för att han flyttar från en medlemsstat till en annan. redan antagit tillämpliga på sådana som nämns ovan är De gemenskapsförordningar kompletterande pensionssystem som inte har sin grund i lagstiftning utan i initiativ från den privata sektorn. De flesta system baseras på kollektiva förhandlingar eller avtal som ingåtts mellan arbetsmarknadens parter, andra är resultatet av initiativ från arbetsgivarna. inte I ett meddelande från kommissionen till rådet i juli 1991 fastställdes de nödvändiga riktlinjerna och huvuddragen för kommissionens framtida åtgärder på området för kompletterande pensionssystem i Europeiska unionen. I meddelandet betonades främst den positiva roll som kompletterande pensionssystem har vad gäller socialt skydd för arbetstagare. Inte desto mindre belystes också i meddelandet ett antal möjliga hinder för arbetstagares fria rörlighet och sålunda för genomförandet av den inre marknaden. Något behöver göras för att undanröja sådana hinder för att på europeisk nivå främja arbetstagares rörlighet över gränserna i enlighet med texten till och tanken i fördragen, med beaktande av de kompletterande pensionssystemens särskilda egenskaper. Enligt fördraget skall samtliga former av diskrimering på grund av nationalitet liksom alla sådana nationella åtgärder som sannolikt kommer att hindra eller göra det mindre lockande för arbetstagare att utnyttja de grundläggande rättigheter som stipuleras i fördraget förbjudas, vilket även varit tolkningen i flera av domstolens domar4. I februari 1996 beslutade kommissionen att närmare undersöka frågan om kompletterande pensioner innan särskilda förslag lades fram, och uppmanade en expertgrupp på hög nivå för fri rörlighet, med Simone Veil som ordförande, att analysera detta underlag och utarbeta en rapport. I denna rapport, som lades fram den 28 november 1996, anser gruppen att, med tanke på det stora antalet avtalsbaserade rättigheter och den betydelse som arbetsmarknadens parter har på området, varje lagstiftande åtgärd från gemenskapens sida inte bör vara mer omfattande än vad som är nödvändigt för att säkerställa bibehållandet av rättigheter. Den uppdaterade versionen av dessa förordningar har publicerats i EGT nr L 28, 30. 1. 1997. Eftersom förordningarnas räckvidd vad avser personkrets har utvidgats till att omfatta egenföretagare, har det krävts att den rättsliga grunden utökas genom artikel 235 i fördraget. Se mål C-279/93, Finanzamt Köln-Altstadt v. Schumacher, dom av den 14 februari 1995, Rec. s. 1-225; mål C-19/92, Kraus, dom av den 31 mars 1993, Rec. s. 1-1663; mål C-80/94, Wielockx, dom av den 11 augusti 1995, Rec. s. 1-2493; mål C-107/94, Asscher, dom av den 27 juni 1996, Rec. s. 1-3089. Gruppen underströk emellertid att det är nödvändigt att ta ytterligare initiativ för att uppmuntra en frivillig utvidgning av rättigheter. Vid utarbetandet av sina rekommendationer följde gruppen en grundläggande princip inom gemenskapslagstiftningen, principen om "likabehandling": en medborgare i Europa som väljer att arbeta för arbetsgivare i mer än en medlemsstat bör inte därigenom förlora kompletterande pensionsrättigheter som han eller hon inte skulle ha förlorat om både den gamla och den nya arbetsgivaren hade funnits i samma medlemsstat. Gruppen föreslog därför att kommissionen åtminstone inledningsvis borde begränsa alla förslag till direktiv till följande tre områden: a) Bibehållande av intjänade rättigheter. b) Gränsöverskridande betalningar. c) Kortfristig anställning i en annan medlemsstat och möjlighet att fortsätta att betala avgifter till ett kompletterande pensionssystem i den ursprungliga medlemsstaten. I sitt senaste meddelande "Modernisering och nydaning av social trygghet i Europeiska unionen"5 erkände kommissionen att bristen på samordning på gemenskapsnivå när det gäller kompletterande pensionssystem utgör ett verkligt problem för anställda och egenföretagare som flyttar inom Europeiska unionen och kom fram till slutsatsen att det behövs gemenskapslagstiftning som bygger på rekommendationer från expertgruppen på hög nivå. Dessutom ställde kommissionen i den nyligen publicerade grönboken om kompletterande pensionsskydd på den inre marknaden ett antal frågor till alla intresserade parter (inbegripet regeringar, arbetsmarknadens parter och företrädare för kompletterande pensionssystem) i syfte att fördjupa analysen av de problem som kvarstår och som hindrar fri rörlighet. Detta avser särskilt långa intjänandeperioder, svårigheter med att överföra intjänade pensionsrättigheter och skatteproblem i samband med intjänande av pensionsrättigheter i mer än en medlemsstat. Det är med detta i åtanke som kommissionen lägger fram förslaget till rådets direktiv som ett första steg för att undanröja hindren för fri rörlighet vad avser kompletterande pensioner, mot bakgrund av rekommendationerna från expertgruppen på hög nivå för fri rörlighet och efter samråd med alla berörda parter. Detta förslag överensstämmer med Europeiska rådets senaste slutsatser från mötet i Amsterdam, i vilka man än en gång bekräftade den vikt man lägger vid en fungerande inre marknad som ett väsentligt led i den övergripande strategin för att främja konkurrenskraft, ekonomisk tillväxt och sysselsättning inom hela unionen. Rådet välkomnade kommissionens "handlingsplan för den inre marJknaden"6 och godkände dess övergripande mål. De fyra strategiska målen i handlingsplanen bör utgöra grunden för en förnyad politisk ansträngning att undanröja de hinder som kvarstår för att säkerställa att den potentiella fördelen med den inre marknaden tas till vara fullt ut. Detta förslag utgör 5 6 KOM(97) 102 slutlig, 12. 3. 1997. CSE (97) 1 slutlig, 4. 6. 1997. en av de åtgärder som har fastställts i strategiskt mål nr 4 i handlingsplanen "Genomförande av en inre marknad som gagnar alla medborgare". Hl. ÅTGÄRDER PÅ GEMENSKAPSNIVÅ Varför behövs ett direktiv? Alla de problem som identifierades i meddelandet från 1991 begränsar i hög grad inom Europeiska unionen. Eftersom fri rörlighet är en arbetstagares rörlighet grundläggande princip i fördraget är det mycket viktigt att varje arbetstagare som utövar sin rätt till fri rörlighet skall kunna ta arbete i en annan medlemsstat utan att riskera att förlora sin rätt till förmåner enligt ett kompletterande pensionssystem. Kommissionen har dock konstaterat att detta syfte inte kan uppnås endast genom att befintlig till att omfatta gemenskapslagstiftning om kompletterande pensionssystem. Eftersom det finns så många och olikartade kompletterande pensionssystem och eftersom arbetsgivare ofta inte enligt lag är skyldiga att ha sådana system, är uppfattningen den att alla gemenskapsåtgärder som syftar till att förbättra skyddet för migrerande arbetstagare bör ge medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter så stort handlingsutrymme som möjligt. Det enda sättet att uppnå det uppsatta målet är därför att anpassa medlemsstaternas lagstiftning. Detta gör ett direktiv till det lämpligaste rättsliga instrumentet för att skydda rättigheter enligt kompletterande pensionssystem. lagstadgat socialt skydd utvidgas I enlighet med det medelfristiga sociala handlingsprogrammet 1995-19977, meddelandet om modernisering och nydaning av social trygghet i Europeiska unionen, grönboken om kompletterande pensionsskydd på den inre marknaden och handlingsplanen för den inre marknaden lägger kommissionen fram detta förslag till direktiv om bibehållandet av kompletterande pensionsrättigheter för arbetstagare som flyttar inom unionen. I detta direktiv har kommissionen inskränkt sig till att utarbeta en generell ram som fastställer de väsentligaste riktlinjerna. Den rättsliga grunden Den rättsliga grunden för det föreslagna direktivet består av artiklarna 51 och 235 i fördraget. I artikel 51 anges att "Rådet skall enhälligt på förslag från kommission besluta om sådana åtgärder inom den sociala trygghetens område som är nödvändiga för att genomföra fri rörlighet för arbetstagare ". I denna artikel krävs att samtliga hinder på den sociala trygghetens område som direkt eller indirekt står i vägen för fri rörlighet skall undanröjas. Artikel 235 i fördraget är nödvändig eftersom artikel 51 inte omfattar egenföretagare. Artikel 235 hade redan använts för att utvidga räckvidden av förordning (EEG) nr 1408/71 till att omfatta egenföretagare. Det skall emellertid understrykas att det under inga omständigheter är avsikten i detta förslag att minska möjligheterna att tillämpa bestämmelserna om den inre marknaden och konkurrensreglerna enligt fördraget på de institutioner som tillhandahåller kompletterande KOM(95) 134 slutlig, 12. 4. 1995. pensionsförmåner. Detta är förenligt med den ståndpunkt som intagits i grönboken Kompletterande pensionsskydd på den inre marknaden. IV. SYNPUNKTER PÅ ARTIKLARNA I DIREKTIVET KAPITEL I Mål och räckvidd ArtM l I denna artikel fastställs syftet med direktivet, nämligen att säkerställa att lämpligt skydd ges för de individuella rättigheter som intjänats eller håller på att intjänas av de personer som omfattas av kompletterande pensionssystem - enligt artikel 1 i direktivet - och som flyttar från en medlemsstat till en annan inom Europeiska unionen. Detta skydd gäller inte bara personer som för närvarande betalar avgifter till ett kompletterande pensionssystem eller för vars del avgifter för närvarande betalas, utan även personer för vilka avgifter inte längre betalas, och det avser särskilt bibehållandet av rättigheter enligt kompletterande pensionssystem enligt artikel 1 i direktivet, oavsett om det är frivilligt eller obligatoriskt att tillhöra sådana system. Hänvisningen till rättigheter "som håller på att intjänas" medtas i artiklarna 1 och 2 för att omfatta den situation som avses i artikel 6. Med denna bestämmelse syftar man till att göra det möjligt för arbetstagare som är utsända till en annan medlemsstat att fortsätta att betala avgifter till ett kompletterande pensionssystem i den ursprungliga medlemsstaten. ArtiM2 Denna artikel avser personer som omfattas av direktivet. Direktivet är tillämpligt på alla personer som omfattas av kompletterande pensionssystem enligt artikel 1 och som har intjänat rättigheter eller håller på att intjäna rättigheter i en eller flera medlemsstater samt på deras familjemedlemmar och efterlevande. KAPITEL H Definitioner Artikel! På grund av olikheterna och mångfalden vad gäller de kompletterande pensionssystemen i de olika medlemsstaterna ansågs det nödvändigt att definiera en del av de begrepp som används i förslaget till direktiv för att undvika förvirring. a) Det anges att en kompletterande pension avser alla förmåner vid invaliditet, ålderdom och för efterlevande som är avsedda att komplettera eller ersätta de förmåner som tillhandahålls för samma försäkringsfall enligt de lagstadgade socialförsäkringssystemen. När det gäller invaliditet omfattar direktivet endast invaliditet om och i den utsträckning som det kompletterande pensionssystemet i fråga ger pensionsrättigheter vid invaliditet. b) Den definition av kompletterande pensionssystem som ges i detta stycke motsvarar den mer allmänna definitionen av företags- eller yrkesbaserade i direktiv tjänstepensionssystem eller kompletterande system 86/378/EEG8 ändrat genom direktiv 96/97/EG9 om likabehandling av män och kvinnor i företags- eller yrkesbaserade system för social trygghet. i artikel 2 I direktivet avses med kompletterande pensionssystem alla tjänstepensionssystem och kollektiva överenskommelser med samma syfte, såsom gruppförsäkringsavtal, bransch- eller sektorsvisa fördelningssystem, premiereservsystem eller utfästelser om pension som garanteras av bokförda reserver, som är avsedda att ge en kompletterande pension till anställda eller egenföretagare, oavsett om dessa system är obligatoriska eller frivilliga. Direktivet är inte tillämpligt på sådana lagstadgade kompletterande pensionssystem som redan omfattas av rådets förordning (EEG) nr 1408/71, till exempel det danska ATP. c) d) e) f) g) 8 9 stycke innehåller definitionen på Detta ett "godkänt kompletterande pensionssystem". Med ett godkänt kompletterande pensionssystem avses ett kompletterande pensionssystem som, inom den medlemsstat där det är inrättat, uppfyller medlemsstatens villkor för beviljande av särskilda skattelättnader vid tillhandahållande av kompletterande pensioner. Syftet med detta stycke är att definiera pensionssystem som uppfyller varje medlemsstats särskilda krav för att skattelättnader skall beviljas. Detta är nödvändigt eftersom bestämmelserna i artikel 7 utvidgar sådana skattelättnader i en värdmedlemsstat till att omfatta inbetalda av eller för en utsänd arbetstagare till ett godkänt avgifter kompletterande pensionssystem i den ursprungliga medlemsstaten. Med "pensionsrättigheter" avses alla förmåner som en försäkringstagare är berättigad till enligt ett kompletterande pensionssystem. Med "intjänade pensionsrättigheter" avses de rättigheter som har ackumulerats efter fullgörande av den intjänandeperiod som krävs enligt reglerna för det kompletterande system den arbetstagare tillhör som utövar sin rätt till fri rörlighet. På grund av de kompletterande systemens särskilda egenskaper och mångfald syftar inte direktivet till att lägga samman försäkringsperioder som fullgjorts enligt olika system. Med "intjänandeperiod" avses såväl den karenstid som krävs enligt reglerna för ett kompletterande system och Som en arbetstagare måste fullgöra för att få tillhöra ett sådant system som de minimiperioder som försäkringstagaren enligt dessa regler måste intjäna pensionsrättigheter. för att fullgör^ I detta stycke definieras arbetstagare. "Arbetstagare" omfattar enligt direktivet anställda och egenföretagare. Det är viktigt att uppmärksamma att förordning 1408/71 redan omfattar egenföretagare. I detta stycke definieras "utsända arbetstagare". En utsänd arbetstagare är en arbetstagare som i syfte att arbeta är utsänd till en annan medlemsstat och som enligt villkoren i avdelning II i förordning 1408/71 fortfarande omfattas av den EGT nr L 225,12. 8. 1986, s. 40. EGTnrL46,17. 2. 1997, s. 20. tillhörighet ursprungliga medlemsstatens lagstiftning. Syftet är att utsända arbetstagare, i till ett kompletterande fråga om deras gränsöverskridande pensionssystem, skall omfattas av samma villkor som i avdelning II i förordning 1408/71 om gränsöverskridande tillhörighet till ett lagstadgat system för en utsänd arbetstagare. För överensstämmelsens skull bör gränsöverskridande tillhörighet till kompletterande pensionssystem ha samma varaktighet som inom lagstadgade enligt förordning 1408/71 se även kommentaren till artikel 6 nedan. system. För ytterligare uppgifter om utsändande h) I detta stycke behandlas innebörden av "ursprunglig medlemsstat". Inom ramen för direktivet är den ursprungliga medlemsstaten den medlemsstat där arbetstagaren har arbetat omedelbart före utsändandet och där det kompletterande pensionssystem som han eller hon tillhör finns. i) I detta stycke definieras "värdmedlemsstat". Värdmedlemsstaten är den medlemsstat till vilken en arbetstagare är utsänd. Åtgärder för att skydda kompletterande pensionsrättigheter för arbetstagare som flyttar inom Europeiska unionen KAPITEL in Artikel! I artikel 4 behandlas bibehållandet av intjänade rättigheter för försäkringstagare som upphör att betala avgifter till ett kompletterande pensionssystem när de flyttar till en annan medlemsstat. Syftet är att fullt bibehållande av intjänade rättigheter skall garanteras försäkringstagare som upphör att betala avgifter till ett kompletterande pensionssystem som en följd av att de flyttar från en medlemsstat till en annan, åtminstone i samma utsträckning som detta beviljas försäkringstagare som inte längre betalar avgifter till systemet men som bor kvar i medlemsstaten i fråga. Till grund för denna bestämmelse ligger en i gemenskapslagstiftningen grundläggande princip som härrör från artikel 48 i fördraget, nämligen att en arbetstagare som utnyttjar sin rätt till fri rörlighet inte skall behandlas mindre fördelaktigt än en arbetstagare som bor kvar i den ursprungliga medlemsstaten. Detta innebär att en arbetstagare som upphör att betala avgifter till ett kompletterande pensionssystem till följd av att han eller hon börjar arbeta för en annan arbetsgivare i en annan medlemsstat inte skall förlora de rättigheter som han eller hon redan har intjänat enligt detta system och som han eller hon skulle ha bibehållit om han eller hon hade bytt arbetsgivare mom samma medlemsstat. Artikeli Denna artikel anknyter till en mycket viktig princip i gemenskapslagstiftningen, nämligen fri rörlighet för kapital (artikel 73b i fördraget). Medlemsstaterna skall säkerställa att förmåner enligt kompletterande pensionssystem utbetalas till försäkringstagare som tillhör sådana system eller till deras anhöriga (familjemedlemmar eller efterlevande) i alla medlemsstater i Europeiska unionen. Denna princip gäller i samtliga fall där en försäkringstagare med ett kompletterande pensionssystem av något skäl har sänts från en medlemsstat till en annan. Avsikten med denna bestämmelse är emellertid inte att förhindra beskattning av förmåner i den medlemsstat där det kompletterande pensionssystemet finns. Artikeii 1. Utsända arbetstagare räknar med att återvända till den ursprungliga medlemsstaten utan avbrott i intjänandet av sina pensionsrättigheter. Följaktligen föredrar ofta både de själva och deras arbetsgivare att de fortsätter att betala avgifter till det kompletterande pensionssystemet i den ursprungliga medlemsstaten under den tid de är utsända. Syftet med förslaget på denna punkt är att möjliggöra detta förfarande och att säkerställa att en arbetstagares rättigheter enligt ett som kompletterande pensionssystem överensstämmer med de rättigheter arbetstagare har vad avser enligt förordning (EEG) nr 1408/71. socialförsäkringssystem lagstadgade Detta svarar mot de uttryckliga önskemålen från flera medlemsstater under samrådsprocessen (se avsnitt VII nedan). I artikel 14. 1 ai förordning (EEG) nr 1408/71 föreskrivs att en person som arbetar inom en medlemsstats territorium hos ett företag, till vilket han normalt är knuten, och som av detta företag sänds till en annan medlemsstats territorium för att utföra arbete där för detta företags räkning skall fortsätta att omfattas av den ursprungliga medlemsstatens lagstiftning, under fömtsättning att detta arbete inte väntas vara längre än ett år. I kraft av artikel 14. 1 b kan denna period förlängas ytterligare ett år under förutsättning att värdmedlemsstaten ger sitt samtycke. I kraft av artikel 17 i förorcining (EEG) nr 1408/71 kan två eller flera medlemsstater komma överens om att utsändningsperioden kan vara längre än två år. På initiativ av Rådgivande kommittén för migrerande arbetares sociala trygghet, som består av arbetsmarknadens parter och regeringsföreträdare, antog Administrativa kommissionen för social trygghet för migrerande arbetare 1984 rekommendation 1610. Syftet med rekommendationen är att främja tillämpningen av artikel 17 vid utsändande av arbetstagare med specialkunskaper eller -färdigheter, eller i syfte att uppfylla särskilda villkor som det företag som anställer dem har, under förutsättning att arbetstagaren ger sitt samtycke. Även om det inte sägs uttryckligen är rekommendationen inom multinationella företag. särskilt avsedd för anställda På begäran av Europeiska kommissionen utfördes år 1995 en undersökning om den praktiska tillämpningen av dessa bestämmelser. Undersökningsresultaten presenterades under den andra europeiska konferensen om social trygghet som hölls på Kreta i oktober 199511. Trots att man bör iaktta försiktighet när det gäller att dra 'O 11 Recommendation No 16 of 12 december 1984 concerning the conclusion of agreements pursuant to Article 17 of Council Regulation (EEC) No 1408/71, EGT nr C 273,24. 10. 1985. "Fri rörlighet för arbetstagare inom Europeiska unionen: utsändande och perspektiv på samordning i gemenskapen inom ramen för förordning (EEG) nr 1408/71. " definitiva slutsatser på grundval av denna undersökning12 ger den en värdefull bild inte bara av antalet berörda personer utan också av undsändningsperiodernas längd i de olika medlemsstaterna. Undersökningen visade att det år 1994 fanns 539 169 utsända på grundval av artikel 14. 1 a i förordning (EEG) nr 1408/71 (d. v. s. utsändning under ett år). Ansökningar till värdmedlemsstaten om förlängning av utsändningsperioden till högst två år, enligt artikel 14. 1 b, var mycket ovanliga: år 1994 rapporterades endast 1 802 fall. I så gott som samtliga fall beviljade värdmedlemsstaten tillstånd till förlängning. I undersökningen underströks särskilt att man i de fall där det redan från början krävdes en längre utsändningsperiod tillämpade artikel 17 omedelbart. Den längsta utsändningsperioden enligt artikel 17 var vanligen fem år. Mellan åren 1988 och 1994 slöts sammanlagt 43 568 avtal (av vilka 12 914 enbart under 1994) enligt artikel 17. Artikel 6 förväntas omfatta det maximala antalet utsända arbetstagare som fortsätter att betala avgifter till kompletterande pensionssystem. Kommissionen kommer att fortsätta att övervaka detta för att säkerställa att direktivets mål uppnås. För att säkerställa att medlemsstaternas förvaltningar bereder möjlighet för de utsända arbetstagare som fortsätter att betala avgifter till kompletterande i denna artikel, kommer pensionssystem att utnyttja bestämmelserna tillämpningen av artikel 17 i förordning (EEG) nr 1408/71 att granskas i kommissionens rapport till rådet angående tillämpningen av direktivet, till vilken det hänvisas i artikel 12. 2. I artikel 6. 2 anges att när en utsänd arbetstagare fortsätter att betala avgifter till ett godkänt kompletterande pensionssystem i sin ursprungliga medlemsstat eller sådana avgifter betalas för dennes del, skall värdmedlemsstaten erkänna detta som likställt med att tillhöra ett kompletterande pensionssystem i den staten. Under dessa förhållanden kan värdmedlemsstaten inte tvinga arbetstagaren att ansluta sig till ett obligatoriskt system inom sitt territorium. Denna bestämmelse överensstämmer med domstolens rättspraxis. I domen i Guiot-målet13 fann domstolen att artiklarna 59 och 60 i fördraget skall tolkas så att de hindrar en medlemsstat att ålägga företag som är etablerade i en annan medlemsstat och som tillfälligt utför arbeten på den första medlemsstatens territorium att betala avgifter till ett system med timbres-fidélité och timbres- intempéries för arbetstagare som är utsedda att utföra dessa arbeten, när dessa företag redan åläggs att betala motsvarande avgifter för samma arbetstagare och samma verksamhetsperioder i den medlemsstat där företaget är etablerat. 12 13 De statistiska uppgifterna om antalet utsända var inte fullständiga. Mindre medlemsstater med en centraliserad förvalmmgsstruktur kunde lättare tillhandahålla de sifferuppgifter som behövdes än större medlemsstater med en decentraliserad struktur. Guiot, mål C-272/94, av den 28 mars 1996, Rec. s. 1-1905. 10 Artikel? I denna artikel behandlas beskattningen av avgifter till kompletterande pensioner från eller för en utsänd arbetstagare till ett jämförbart pensionssystem i den ursprungliga medlemsstaten. Dess räckvidd begränsas till situationer där man fortsätter att betala in avgifter till ett sådant system till förmån för arbetstagare som sänds ut inom ramen för villkoren i avsnitt II i förordning (EEG) nr 1408/71. Det tillvägagångssätt som gäller denna särskilda kategori av arbetstagare skall inte inverka negativt på behovet att finna en lämplig lösning till det större problemet med beskattning av kompletterande pensioner inom gemenskapen. Avsikten med denna artikel är att undanröja eventuella skatteskäl att undvika utsändande. I detta syfte och i enlighet med de gällande principerna för icke-diskriminering och likabehandling som upprättats genom fördraget och som fastställts i domstolens rättspraxis, föreskrivs i denna artikel att värdmedlemsstaten skall beskatta avgifter till ett godkänt (dvs. godkänt ur skattesynpunkt) kompletterande system i den ursprungliga medlemsstaten på samma sätt som avgifter till ett jämförbart, godkänt kompletterande system inom dess eget territorium. Denna artikel gäller endast i den utsträckning värdmedlemsstaten har beskattningsrätt. Den kommer alltså inte att påverka beskattningen av pensionsavgifter i de fall där det fortfarande är den ursprungliga medlemsstaten som har beskattningsrätten, vilket kan vara fallet då utsändningstiden är mycket kort och arbetstagaren därmed inte beskattas i värdmedlemsstaten. Artikeln påverkar inte heller bilaterala avtal om beskattningsrätten medlemsstaterna emellan. Artikeln är tillämplig både på avgifter från den utsände arbetstagaren och på avgifter som betalas av en annan part, som t. ex. arbetsgivaren. Den beskattning som föreskrivs i artikeln omfattar alla avdrag eller gottskrivanden som beviljas i samband med avgifter till pensioner. Artikeln omfattar också beskattning, eller undantag från beskattning, av avgifter oavsett om de betalas av den utsände arbetstagaren eller av arbetsgivaren. Liksom artikel 6 är denna artikel endast tillämplig så länge avgifter betalas till ett kompletterande pensionssystem i den medlemsstat där den utsände arbetstagaren arbetade omedelbart före utsändandet. På detta sätt målinriktas artikeln på verkliga fall där en arbetstagare under den period han är utsänd önskar fortsätta att intjäna rättigheter inom det kompletterande pensionssystem som han eller hon redan tillhör. Artikel S Försäkringstagare skall erhålla tillräcklig information om sina rättigheter när det gäller kompletterande pensionsförmåner. De måste ges möjlighet att bedöma vad det innebär för deras pension om. de flyttar till ett nytt arbete i en annan medlemsstat och bör få fullständig information om möjliga alternativ vad gäller till exempel det överförda värde som de kommer att gottskrivas om de beslutar att överföra sina pensionsrättigheter (förutsatt att detta är möjligt enligt systemet i fråga), om de eventuella avtal som finns mellan medlemsstaterna och om vilket pensionsbelopp de skulle få om deras rättigheter bibehölls inom samma system. ii KAPITEL IV Slutbestämmelser Artik&Lg I denna artikel föreskrivs kort sagt att medlemsstaterna skall tillämpa bestämmelserna i artikel 6 enbart på utsändanden som inleds tidigast den dag detta direktiv träder i kraft. ArtiteLLQ Detta är en standardbestämmelse som återfinns i ett antal direktiv om enskildas rätt att få sin sak prövad i domstol. AniKei 11 I enlighet med kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet av den 3 maj 1995 (KOM(95) 162 slutlig) om sanktionernas roll vid genomförandet av gemenskapslagstiftningen med avseende på den inre marknaden innehåller direktivet en slutbestämmelse on sanktioner. Artikel 12 innehåller standardbestämmelser om direktivets genomförande. Denna artikel Medlemsstaterna måste ges rimlig tid att efterkomma bestämmelserna i direktivet. I fråga om vissa aspekter av direktivet, som t. e. x. bibehållande av intjänade rättigheter, kan arbetsmarknadens parter inom vissa system gemensamt komma överens om och införa nödvändiga avtal. Härvid måste medlemsstaterna emellertid vidta alla åtgärder som krävs för att de skall kunna garantera överensstämmelse med direktivet. För att uppnå genomblickbarhet och i enlighet med tanken i Fördraget om Europeiska unionen måste medlemsstaterna hänvisa till direktivet vid varje åtgärd som införlivar bestämmelserna i direktivet i nationell lagstiftning. Såsom brukligt är skall kommissionen också utarbeta en rapport om tillämpningen av direktivet som skall lämnas till rådet och i vilken man vid behov kan lägga fram förslag till ändringar som visat sig vara nödvändiga. En standardbestämmelse i vilken det anges när direktivet träder i kraft. X J W J L M J E W W A II amåk Mkt 12 I artikel 14 anges att direktivet riktar sig till medlemsstaterna. Artikel 14 V. MOTIVERING TILL DIREKTIVET UR SUBSIDIARITETSSYNPUNKT Detta förslag uppfyller de två kriterierna för att fastställa överensstämmelse med subsidiaritetsprincipen, nämligen nödvändighet och proportionalitet enligt artikel 3b i Fördraget om Europeiska unionen. för samordning av de olika nationella Å ena sidan är åtgärder på gemenskapsnivå motiverade vad gäller fri rörlighet för arbetstagare. Denna grundläggande frihet som anges i fördraget är en av de fyra pelarna för den inre marknaden enligt artikel 48. Samtidigt som den lagstadgade rätten till social trygghet för arbetstagare som utnyttjar denna frihet har skyddats sedan 1958 enligt inte förordningar arbetstagarnas rättigheter enligt kompletterande pensionssystem något skydd. Det är onekligen så att förlusten av sådana rättigheter hindrar fri rörlighet för arbetstagare. På förefaller eller grund tjänstepensionssystem att vara motsatsen till lagstadgade socialförsäkringssystem. I kommissionens meddelande om modernisering och nydaning av social trygghet i Europeiska unionen från mars 1997 betonas det dock att det befintliga systemet för samordning av lagstadgade system inte verkar vara lämpligt i fråga om kompletterande system. Det är därför Europeiska gemenskapens plikt att besluta om särskilda instrument som kan användas för att lösa problemet med pensionsrättigheter enligt kompletterande system. trygghetssystem, har kompletterande substituerande karaktär deras av Dessutom är det tydligt att användningen av lagstiftning (dvs. rättsligt bindande skyldigheter) är lämplig för att omsätta rätten till fri rörlighet i praktiken, då det är nödvändigt att ändra nationell lagstiftning. I föreliggande fall är ett direktiv det rättsliga instrument som är lämpligast och det är också ett typiskt exempel på hur subsidiaritetsprincipen fungerar, eftersom ett direktiv endast i stora drag fastställer de syften som medlemsstaterna skall uppnå utan att i detalj ange hur de nationella systemen skall vara uppbyggda och fungera. Antagandet av Europeiska enhetsakten belyste i detalj behovet att ge större vikt åt direktiv vid skapandet av ett "område utan inre gränser". Direktivet ger därmed medlemsstaterna tillräckligt med handlingsutrymme, vilket är precis vad som behövs med tanke på de kompletterande pensionssystemens mångfald. VI. FINANSIELLA FÖLJDER AV FÖRSLAGET Medlemsstaterna, pensionsfondförvaltare, arbetsgivare och andra administratörer av kompletterande pensionsfonder bör av följande skäl inte ha några större svårigheter att anpassa sig till bestämmelserna i det nya förslaget till direktiv. Kommissionens syfte med detta förslag är att förbättra anställdas och egenföretagares rörlighet över gränserna inom den inre marknaden. Förslaget omfattar bibehållande av kompletterande pensionsrättigheter, gränsöverskridande utbetalningar av förmåner och, i 13 fråga om utsända arbetstagare, möjligheten att fortsätta betala avgifter till ett kompletterande pensionssystem i den ursprungliga medlemsstaten. I artikel 4 föreskrivs att intjänade pensionsrättigheter skall bibehållas när man flyttar till en annan medlemsstat endast i det fall att personen enligt reglerna för pensionssystemet i fråga skulle ha bibehållit dessa rättigheter om han eller hon skulle ha flyttat inom den ursprungliga medlemsstaten. Till följd av detta innebär direktivet ingen ytterligare ekonomisk börda för det berörda pensionssystemet jämfört med om personen i fråga hade bytt arbete inom samma medlemsstat. De rättigheter som arbetstagaren tjänat in vid den tidpunkt då han eller hon beslöt att flytta till en annan medlemsstat skall med andra ord fortsättningsvis fastställas enligt reglerna för det kompletterande pensionssystemet i fråga. Om arbetstagaren vid detta tillfälle inte har fullgjort det minsta antal intjänandeperioder som krävs finns det inte några intjänade rättigheter som kan bibehållas. I detta hänseende skiljer sig arbetstagarens situation inte från en kollegas som byter arbete mellan olika företag i samma medlemsstat. Den andra pelaren i förslaget består i att utbetalningen av pensioner över gränserna säkerställs. Detta torde inte medföra ytterligare kostnader eftersom den endast återspeglar en gällande princip i gemenskapslagstiftningen, nämligen fri rörlighet för kapital, som föreskrivs i artikel 73b i fördraget. Denna bestämmelse fastställer helt enkelt gällande gemenskapslagstiftning. en till annan. En fingervisning om antalet utsända Den tredje pelaren i förslaget gäller arbetstagare som är tillfälligt utsända från en medlemsstat enligt förordning (EEG) nr 1408/71 ges i kommentarerna till artikel 6 ovan. Man bör dock komma ihåg att det bara är en viss andel av de utsända arbetstagarna som betalar avgifter till kompletterande pensionssystem. År 1991 gjordes en uppskattning14 om det sammanlagda antalet migrerande arbetstagare i Europeiska unionen (inte endast utsända arbetstagare) med rätt till kompletterande pensioner. Uppskattningen uppgick till 256 000 för de dåvarande tolv medlemsstaterna, vilket utgjorde drygt tio procent av det sammanlagda från Förenade Kungariket och Irland. antalet migrerande arbetstagare. Mer 50 % kom än I fråga om arbetstagare i internationella företag kommer denna bestämmelse särskilt att göra det möjligt att sända personal på chefs- och ledningsnivå till en annan medlemsstat, antingen inom företaget eller till ett dotterbolag. Se även kommentarerna ovan till artikel 6, som utreder utnyttjandet av artikel 17 i förordning (EEG) nr 1408/71 och rekommendation 16 av Administrativa kommissionen för social trygghet för migrerande arbetstagare. Slutligen konstateras att detta förslag ger medlemsstaterna frihet att begränsa de retroaktiva verkningarna av denna bestämmelse på utsända arbetstagare. Även om det är svårt att exakt förutse de eventuella beskattningsmässiga följder som förslaget får när det gäller utsändande, kan man mot bakgrund av följande observationer anta att följderna inte är särskilt betydande. För det första inkräktar direktivet inte på bilaterala avtal om beskattningsrätt medlemsstater emellan. Det omfattar endast 14 Föredrag hållet av J. Jolliffe från Universitetet i Bremen vid ett internationellt seminarium om framtiden för de kompletterande pensionssystemen efter 1992 inom Europeiska unionen, 1990. 14 behandlingen av fortsatta avgifter i den utsträckning till exempel då värdmedlemsstaten är berättigad till beskattning. I många fall, utsändningsperioden är kort, kommer den utsända arbetstagaren att förbli skattskyldig i den ursprungliga medlemsstaten och kommer fortsättningsvis att kunna åtajuta skattelättnader på avgifter i denna medlemsstat. till ett pensionssystem För det andra utgör antalet utsända arbetstagare med kompletterande pensionssystem en mycket liten andel av arbetskraften (se ovanstående observation). Vidare är bestämmelserna om beskattning av utsända arbetstagare begränsade till fall där avgifter fortsättningsvis betalas till ett godkänt kompletterande pensionssystem som finns i den medlemsstat där den utsända arbetstagaren arbetade omedelbart före utsändandet. Den uttryckliga uppmärksamheten på fortsatta avgifter till ett system i den ursprungliga medlemsstaten torde förhindra att skillnader i beskattningsreglerna utnyttjas i syfte att undvika skatt och kommer att begränsa åtgärdens potentiella verkningar på statsinkomsterna. VH. SAMRÅDSPROCESS Ett möte mellan kommissionen och medlemsstaternas företrädare hölls den 7 mars 1997 för att diskutera ett utkast till förslaget. Tolv av medlemsstaterna inkom till följd av detta med mer ingående och tekniska skriftliga kommentarer till kommissionen. De flesta av dessa har tagits i beaktande i det preliminära förslaget. Medlemsstaterna förhöll sig allmänt taget positivt till förslagets breda infallsvinkel och fann att det återspeglade de åsikter som företräddes av den av Veil ledda expertgruppen på hög nivå, särskilt i fråga om hur principen om bibehållande av intjänade pensionsrättigheter framträder i den preliminära texten. Arbetsmarknadens parter ombads att kommentera det preliminära förslaget den 30 april 1997 och detta följdes upp med ett seminarium den 26 maj 1997. När det gäller kommentarerna från arbetsmarknadens parter förhöll sig Europeiska fackliga samarbetsorganisationen (EFS) mycket positiv till förslaget. Även den europeiska föreningen för yrkes- och ledningspersonal (CEC) stödde förslaget, men skulle gärna ha sett att det hade utvecklats vidare och underströk problemet med långa i grönboken Kompletterande intjänandeperioder. Detta problem har påtalats pensionsskydd på den offentliggjorde den 10 juni 1997. inre marknaden15 som kommissionen Eurocadres gav sitt tulla stöd åt det preliminära förslaget, medan UNICE stödde förslagets allmänna imiktning, även om de uttryckte en viss oro över ordalydelsen i flera av bestämmelserna. Flera av deras kommentarer har beaktats i det föreliggande utkastet. CEC och UNICE krävde uttryckligen att beskattningsfrågor. förslaget också skall behandla 15 Kompletterande pensionsskydd på den inre marknaden: En grönbok. KOM(97) 283,10 juni 1997. 15 Vffl. TILLÄMPNING IEES-LANDERNA Fri rörlighet för personer är ett av syftena med och en av principerna i Avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet som trädde i kraft den 1 januari 1994. Artiklarna 28 - 30 i kapitel 1 i del III (fri rörlighet för personer, tjänster och kapital) avser fri rörlighet för arbetstagare och egenföretagare. Särskilt i artikel 29 införlivas principerna i artikel 51 i EG-föredraget vad avser social trygghet för personer som utövar sin rätt till fri rörlighet. Därför skall detta förslag till direktiv, om det antas, införlivas i EES-avtalet. 16 Förslag till RÅDETS DIREKTIV om bibehållandet av kompletterande pensionsrättigheter för anställda och egenföretagare som flyttar inom Europeiska unionen EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artiklarna 51 och 235 i detta, med beaktande av kommissionens förslag16, med beaktande av Europaparlamentets yttrande17, med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande18, och med beaktande av följande: En av de grundläggande friheterna i gemenskapen är fri rörlighet för personer. I fördraget föreskrivs att rådet enhälligt skall besluta om sådana åtgärder inom den sociala trygghetens område som är nödvändiga för att genomföra fri rörlighet för arbetstagare. Arbetstagarnas sociala trygghet säkerställs genom de lagstadgade socialförsäkrings systemen och genom kompletterande socialförsäkringssystem. Den lagstiftning som rådet redan har antagit för att skydda socialförsäkringsrättigheterna för de arbetstagare och deras familjemedlemmar som flyttar inom gemenskapen, särskilt förordningarna (EEG) nr 1408/7119 och 574/7220, avser endast lagstadgade pensionssystem. Vid sitt möte i Amsterdam den 16-17 juni 1997 bekräftade Europeiska rådet än en gång att det anser att det som en del av den övergripande strategin för att främja konkurrenskraft, ekonomisk tillväxt och sysselsättning inom hela unionen är viktigt att den inre marknaden fungerar väl. I detta syfte enades det ovannämnda Europeiska rådet genom sin resolution om tillväxt och sysselsättning21 om vissa konkreta åtgärder för att med största möjliga framgång slutligen kunna genomföra den inre marknaden, nämligen att göra reglerna mer 16 17 18 19 20 21 EGTnrC EGTnrC EGTnrC EGT nr L 149, 5. 7. 1971, s. 2. Förordningen senast uppdaterad genom förordning (EG) nr 118/97 (EGT nr L 28, 30. 1. 1997), senast ändrad genom förordning (EG) nr 1290/97 (EGT nr L 176, 4. 7. 1997, s. 1). EGT nr L 74, 27. 3. 1972, s. 1. Förordningen senast uppdaterad genom förordning (EG) nr 118/97, se fotnot 19. EGT nr C 236, 2. 8. 1997, s 3. 17 verkningsfulla, åtgärda de huvudsakliga återstående snedvridningarna av marknaden, undvika skadlig skattekonkurrens, undanröja sektoriella hinder för marknadsintegration och skapa en inre marknad som gagnar alla medborgare. I sin rekommendation 92/442/EEG av den 27 juli 1992 om konvergens avseende mål och riktlinjer för social trygghet22 rekommenderar rådet i punkt I. B. 5 h medlemsstaterna att "vid behov främja anpassningen av villkoren för att intjäna rätt till pension, bl. a. kompletterande pensionsrättigheter, för att avskaffa hindren för anställdas rörlighet". Detta mål kan endast uppnås om kompletterande pensionsrättigheter skyddas på lämpligt sätt när en arbetstagare flyttar från en medlemsstat till en annan. Fri rörlighet för personer, vilken är en av hörnstenarna i gemenskapen, är inte begränsad till anställda utan omfattar också egenföretagare inom ramen för etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla tjänster. För att rätten till fri rörlighet skall kunna utövas på ett fungerande sätt bör arbetstagarna ha vissa garantier för att de skall kunna behålla sina intjänade rättigheter enligt kompletterande pensionssystem. Medlemsstaterna bör vidta de åtgärder som behövs för att säkerställa att förmåner enligt före detta kompletterande pensionssystem betalas ut till försäkringstagare och försäkringstagare samt i alla medlemsstater, eftersom alla restriktioner för kapitalrörelser och betalningar numera är förbjudna enligt artikel 73b i fördraget. familjemedlemmar eller efterlevande till deras För att underlätta utövandet av rätten till fri rörlighet bör nationella bestämmelser anpassas så att det blir möjligt att avgifter kan fortsätta att betalas in till ett godkänt kompletterande pensionssystem i en medlemsstat av eller för arbetstagare som under en kortare tid är utsända till en annan medlemsstat. I detta avseende krävs enligt fördraget inte bara att diskriminering på grundval av nationalitet avskaffas, utan även alla nationella åtgärder som skulle kunna hindra arbetstagare eller göra det mindre attraktivt för dem att utöva de grundläggande friheter som garanteras i fördraget, enligt Europeiska gemenskapernas domstols tolkning i flera på varandra följande domar. Eftersom detta direktiv endast omfattar utsända arbetstagare, skall det inte inverka negativt på behovet att finna en lämplig lösning till det större problemet med beskattning av kompletterande pensioner inom gemenskapen. De arbetstagare som utövar sin rätt till fri rörlighet borde på lämpligt sätt informeras av de ansvariga för de kompletterande pensionssystemen, särskilt vad gäller de val och de alternativ som erbjuds dem. Detta direktiv påverkar inte hur bestämmelserna om den inre marknaden och konkurrensbestämmelserna i fördraget tillämpas på kompletterande pensionssystem. 22 EGT nr L 245,26. 8. 1992, s. 49. 18 På grund av mångfalden av kompletterande socialförsäkringssystem bör gemenskapen endast fastställa allmänna målsättningar som ger medlemsstaterna rätt att fritt välja sätt för att uppnå dessa mål. För att uppnå dessa mål måste medlemsstaterna anpassa sina nationella lagstiftningar och ett direktiv är därvid det lämpligaste rättsliga instrumentet. I enlighet med principerna om subsidiaritet och proportionalitet i artikel 3b i fördraget, kan inte medlemsstaterna själva i tillräcklig grad uppnå dessa mål och de kan därför bättre uppnås av gemenskapen. I detta direktiv inskränker man sig till vad som är absolut nödvändigt för att uppnå dessa mål och går inte utöver vad som är nödvändigt för detta syfte. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. KAPITEL I Syfte och räckvidd Artikel 1 Syftet med detta direktiv är att på ett lämpligt sätt skydda de rättigheter som intjänats eller som håller på att intjänas av personer som omfattas av kompletterande pensionssystem och som flyttar från en medlemsstat till en annan. Detta skydd berör särskilt bibehållandet av pensionsrättigheter enligt såväl frivilliga som obligatoriska kompletterande pensionssystem med undantag av de system som redan omfattas av förordning (EEG) nr 1408/71. AäiksL2 tillämpas på personer som omfattas av kompletterande Detta direktiv skall pensionssystem och som har intjänat eller håller på att intjäna rättigheter i en eller flera medlemsstater samt på deras familjemedlemmar och efterlevande. KAPITEL II Definitioner Artikel 3 I detta direktiv avses med: a) kompletterande pension: invaliditets-, ålderdoms- och efterlevandeförmåner som skall komplettera lagstadgade socialförsäkringssystemen tillhandahåller för samma försäkringsfall, ersätta de förmåner som de eller 19 b) c) d) e) f) g) h) kompletterande pensionssystem: alla tjänstepensionssystem samt kollektiva system med samma syfte, såsom gruppförsäkringsavtal, bransch- eller sektorsvisa fördelningssystem, premiereservsystem eller utfästelser om pension som garanteras av bokförda reserver, vilka är avsedda som en kompletterande pension för anställda eller egenföretagare, godkänt kompletterande pensionssystem: ett kompletterande pensionssystem som i den medlemsstat där det är inrättat uppfyller denna medlemsstats villkor för beviljande av särskilda skattelättnader vid tillhandahållande av kompletterande pensioner, pensionsrättigheter: alla förmåner som en försäkringstagare är berättigad till enligt ett kompletterande pensionssystem, intjänade pensionsrättigheter: alla rättigheter till förmåner som följer av att minimivilkoren har uppfyllts, särskilt de intjänandeperipder, som krävs enligt reglerna för ett kompletterande pensionssystem. Med intjänandeperioder avses alla perioder som beaktas för anslutning till ett kompletterande pensionssystem och för intjänande av rättigheter enligt detta system, arbetstagare: en anställd eller en egenföretagare, utsänd arbetstagare: en arbetstagare som i syfte att arbeta är utsänd till en annan medlemsstat i enligt förordning (EG) 1408/71 fortsätter att omfattas av den ursprungliga medlemsstatens lagstiftning; utsändande skall tolkas på samma sätt, avdelning villkoren som och II i ursprunglig medlemsstat: den medlemsstat där en arbetstagare har arbetat omedelbart före utsändandet och där det kompletterande pensionssystem som han tillhör är inrättat, i) värdmedlemsstat: den medlemsstat till vilken en arbetstagare är utsänd. KAPITEL III Åtgärder för att skydda kompletterande pensionsrättigheter för arbetstagare som flyttar inom Europeiska unionen ArtiKei 4 Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som behövs för att säkerställa att de intjänade pensionsrättigheter, som personer som omfattas av ett kompletterande pensionssystem har, bibehålls när de flyttar från en medlemsstat till en annan. I detta syfte skall medlemsstaterna säkerställa att fullt bibehållande av intjänade pensionsrättigheter garanteras försäkringstagare för vilka avgifter inte längre betalas till. ett kompletterande pensionssystem till följd av att de har flyttat från en medlemsstat till en annan, åtminstone i samma utsträckning som för de försäkringstagare för vilka avgifter inte längre betalas, men som bor kvar i medlemsstaten i fråga. Denna artikel skall också vara tillämplig på deras familjemedlemmar och efterlevande. 20 Arîikeli. Medlemsstaterna skall säkerställa att de kompletterande pensionssystemen i andra medlemsstater till fullo betalar ut alla förmåner som utfaller enligt dessa system till försäkringstagare som till deras familjemedlemmar och efterlevande. tillhör kompletterande pensionssystem samt Artikel 6 1. 2. Medlemsstaterna skall besluta om sådana åtgärder som behövs för att göra det möjligt att avgifter av eller för en arbetstagare fortsätter att betalas in till ett kompletterande pensionssystem i vilket arbetstagaren är försäkrad i den ursprungliga medlemsstaten, under den tid som denna arbetstagare är utsänd till värdmedlemsstaten. Om avgifter enligt punkt 1 fortsätter att betalas in till ett kompletterande pensionssystem i den ursprungliga medlemsstaten, skall värdmedlemsstaten erkänna dessa som likställda med avgifter till ett kompletterande pensionssystem i värdmedlemsstaten. Artikel 7 Om avgifter enligt artikel 6. 1 fortsätter att betalas in till ett godkänt kompletterande pensionssystem, i den utsträckning som den har beskattningsrätt, behandla sådana avgifter på samma sätt som den skulle behandla avgifter som betalas till ett jämförbart godkänt kompletterande pensionssystem i värdmedlemsstaten. skall en värdmedlemsstat, Artikel g Medlemsstaterna skall vidta åtgärder så att ansvariga för de kompletterande pensionssystemen förser försäkringstagarna med korrekt information om deras pensionsrättigheter och om de valmöjligheter som enligt systemet erbjuds dem när de flyttar till en annan medlemsstat. KAPITEL IV Slutbestämmelser Artikels Medlemsstaterna kan föreskriva att bestämmelserna i artikel 6 skall vara tillämpliga enbart på utsändanden som inleds tidigast den dag detta direktiv träder i kraft. 21 Artikel 10 Medlemsstaterna skall i sin nationella lagstiftning införa de bestämmelser som krävs för att möjliggöra för var och en, som genom att bestämmelserna i detta direktiv inte har tillämpats känner sig förfördelad, att kunna föra talan vid domstol efter att eventuellt ha vänt sig till andra behöriga instanser. Artikelll Medlemsstaterna skall fastställa ett sanktionssystem för överträdelser av de nationella bestämmelser som beslutats enligt detta direktiv och skall vidta alla åtgärder som krävs för att säkerställa att sanktionerna genomförs. De föreskrivna sanktionerna skall vara ändamålsenliga, proportionerliga och avskräckande. Medlemsstaterna skall meddela relevanta bestämmelser till kommissionen senast 18 månader efter det att detta direktiv har trätt i kraft och alla påföljande ändringar så snart som möjligt. Artikel 12 1. 2. 3. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast 18 månader efter det att direktivet har trätt i kraft eller skall säkerställa att arbetsgivare och arbetstagare senast den dagen avtalar om de bestämmelser som krävs. Medlemsstaterna är skyldiga att vidta alla de åtgärder som krävs för att de alltid skall kunna garantera de resultat som föreskrivs i detta direktiv. De skall genast underrätta kommissionen om detta. När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning vid sin officiella publicering. Medlemsstaterna skall besluta om förfarandet för sådan hänvisning. De skall underrätta kommissionen om vilka nationella myndigheter som skall kontaktas vad avser tillämpningen av detta direktiv. Medlemsstaterna skall senast två år efter det att detta direktiv har trätt i kraft till kommissionen överlämna texten till de bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv. Medlemsstaterna skall samma datum * lämna en jämförelsetabell över tidigare nationella bestämmelser eller de som har införts för att följa alla bestämmelser i detta direktiv. På grundval av de upplysningar medlemsstaterna har lämnat skall kommissionen utarbeta en rapport som skall lämnas till Europaparlamentet, rådet samt Ekonomiska och sociala kommittén inom 6 år efter det att i detta direktiv har trätt i kraft. 22 Rapporten skall handla om tillämpningen av direktivet och skall vid behov innehålla förslag till ändringar som eventuellt behöver göras. Artikel 13 Detta direktiv skall träda i kraft den tjugonde dagen efter det att det offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna. Artikel 14 Utfärdat i Bryssel den På rådets vägnar Ordförande 23 KQNSEKVENSBEPÖMNING FÖRSLAGETS KONSEKVENSER FÖR FÖRETAGEN, OCH SÄRSKILT FÖR DE SMÅ OCH MEDELSTORA FÖRETAGEN Förslagets titel: Förslag till rådets direktiv om bibehållandet av kompletterande pensionsrättigheter för anställda och egenföretagare som flyttar inom Europeiska unionen Dokumentets referensnummer: 97003 1. Varför är det nödvändigt med gemenskapslagstiftning på det här området, och vilka är dess huvudsakliga mål? Hur rimmar förslaget med subsidiaritetsprincipen? Det föreslagna direktivet är nödvändigt för att principen om personers fria rörlighet skall fungera effektivt. Direktivet kommer att göra det möjligt för arbetstagarna att behålla sina rättigheter till kompletterande pension och några av de hinder som nu finns för den fria rörligheten kommer att försvinna. Konsekvenser för företagen Det föreslagna direktivet får följder för alla företag som har ett kompletterande pensionssystem, dvs. i huvudsak försäkringsbolag, pensionsfonder, olika sorters pensionskassor, ömsesidiga bolag och försäkringskassor för olika yrkesgrupper. Företagets storlek har ingen betydelse i detta sammanhang och små och medelstora företag kan således komma att beröras, om än i mindre utsträckning. De arbetstagare som berörs arbetar främst i stora företag. Hur många företag som berörs varierar mycket från en medlemsstat till en annan, beroende på att de kompletterande pensionssystemen inom Europeiska gemenskapen uppvisar stora skillnader sinsemellan. Förenade kungariket, Nederländerna och Tyskland berörs i särskilt stor utsträckning. 24 3. Vilka åtgärder bör företagen vidta for att följa förslaget? Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna. De åtgärder som medlemsstaterna kommer att vidta kommer med nödvändighet att få betydelse för de företag som förvaltar de kompletterande pensionssystemen eftersom företagen måste rätta sig efter de nationella lagar och bestämmelser som blir följden av att direktivet genomförs. Det är viktigt att skilja mellan de bestämmelser som tvingar medlemsstaterna att vidta åtgärder (artiklarna 4, 5, 6, 7 och 8) och de som uppmanar medlemsstaterna att vidta åtgärder (artiklarna 1 och 7). I det senare fallet behöver företagen givetvis bara vidta särskilda åtgärder om medlemsstaterna har beslutat att förbättra situationen inom de områden där de själva har det fulla ansvaret (7). Denna åtskillnad gör det nödvändigt att klargöra vilka olika områden som omfattas av direktivet. Man måste emellertid komma ihåg att situationen när det gäller pensionsrättigheter skiljer sig från land till land, vilket betyder att vissa medlemsstater, och följaktligen också de företag som förvaltar de kompletterande pensionssystemen, redan följer bestämmelserna inom vissa områden. Situationen när det gäller de olika kompletterande pensionssystemen i medlemsstaterna gör med andra ord att de förändringar som blir nödvändiga med anledning av direktivet blir helt olika. Det kan röra sig om något av följande fem områden: 1. Bibehållna intjänade rättigheter (artikel 4). 2. Utbetalning av förmåner i en annan medlemsstat (artikel 5). 3. Bibehållen anslutning till det ursprungliga pensionssystemet (artikel 6). 4. Beskattning (artikel 7). 5. Rätt till information (artikel 8). 1. Bibehållna intjänade rättigheter Pensionsfonderna skall vidta åtgärder för att alla som är anslutna skall garanteras bibehållna rättigheter om de avslutar sitt medlemskap för att de har fått en ny anställning eller bedriver ny verksamhet i en annan medlemsstat. Rättigheterna skall bibehållas i minst samma utsträckning som skulle varit fallet om personen ifråga hade fått en ny anställning eller bedrivit ny verksamhet inom samma medlemsstat. Det verkar som om medlemsstaterna, med några få undantag, i allmänhet redan ser till att intjänade rättigheter kan behållas. Inom ramen för de system som har fastställda förmåner bör företagen också respektera att rättigheterna justeras med jämna mellanrum så att en försämring av penningvärdet kompenseras. För tillfället är det emellertid bara Österrike (bokförda reserver och pensionsfonder), Finland (TEL och inregistrerade privata system), Irland och Förenade kungariket som har infört bestämmelser om att de som avslutat sitt medlemskap skall få sina bibehållna rättigheter "indexreglerade". I övriga medlemsstater är det oundvikligt att direktivet i viss utsträckning påverkar lagstiftningen. 25 Inom ramen för de system som har fastställda avgifter verkar lagstiftningen i gengäld inte att påverkas, åtminstone inte så länge de nationella bestämmelserna verkar stämma överens med villkoret i direktivet. De franska kompletterande pensionssystemen, AGIRC och ARRCO, använder sig av en fördelningsprincip och har inte någon täckning, vilket gör att de kan omvärdera de bibehållna rättigheterna så att de kommer i nivå med den genomsnittliga ersättningen till aktiva medlemmar. 2. Utbetalning av förmåner i en annan medlemsstat De företag som förvaltar de kompletterande pensionssystemen är enligt artikel 73 och följande i fördraget skyldiga att säkerställa en fullständig utbetalning i andra medlemsstater av de förmåner som de anslutna och f. d. anslutna som har flyttat har rätt till. En viktig del i detta är att fortsatt utbetalning sker av de förmåner som redan uppbärs. 3. Bibehållen anslutning till det ursprungliga pensionssystemet Företagen kommer att bli tvungna att låta en arbetstagare förbli ansluten till ett kompletterande pensionssystem i ursprungsstaten om två villkor (tillfällig vistelse och trolig återkomst) uppföljs. Den lagstiftning som följer av artikel 6 blir viktig för företagen. Den möjliggör för anställda i multinationella koncerner att förbli anslutna till systemet i den del av företaget som ligger i ursprungsstaten. 4. Beskattning Artikel 7, som är mycket flexibel, får inga följder för företagen utan berör främst skattemyndigheterna. 5. Rätt till information Följderna av lagstiftningen enligt artikel 8 blir tydliga för företagen. De ansvariga för de kompletterande pensionssystemen, inklusive företagen, bör respektera det krav på öppenhet och insyn som medlemsstaterna kommer att tvingas att ställa. Företagen kommer således att bli tvungna att lämna ingående och regelbunden information till försäkringstagarna, så att de, om de vill flytta, har alla upplysningar de behöver. Detta krav gör att försäkringstagarnas behov kommer i första rummet och att det blir viktigt att finnas till hands och vara lyhörd. Till slut skall sägas att direktivet får vissa konsekvenser, i huvudsak när det gäller lagstiftning, för de företag som förvaltar de kompletterande pensionssystemen. De skyldigheter dessa företag kommer att få medför inte någon radikal ändring av de nuvarande nationella reglerna, men det kommer med säkerhet att bli nödvändigt med vissa justeringar i lagstiftningen samt med en allmänt mycket öppnare hållning och attityd. Det är emellertid viktigt att understryka att denna påverkan minskar genom den allmänna bestämmelse om ickeretroaktivitet som återfinns i artikel 9. 26 4. Vilka ekonomiska effekter kan förslaget tänkas få? a) På sysselsättningen Om direktivet kan bidra till att göra arbetstagarnas fria rörlighet mer effektiv, betyder detta en gynnsam påverkan på sysselsättningen. De anställda blir mindre tveksamma till att ta en anställning i ett annan medlemsstat, det vill säga de behöver i alla fall inte avstå av rädsla att förlora sina rättigheter till kompletterande pension. Arbetstagarna får på så sätt möjlighet att söka lediga platser i andra medlemsstater och deras chanser att hitta ett arbete som motsvarar deras kvalifikationer ökar flerfaldigt. Egenföretagarna har också möjlighet att etablera sig i en annan medlemsstat, eller snarare i en annan region, där det verkar att finnas en efterfrågan på deras tjänster. Utbud och efterfrågan när det gäller arbete får på så sätt alla möjligheter att matcha varandra, vilket gynnar sysselsättningen och för övrigt också bidrar till Europeiska unionens ekonomiska och sociala sammanhållning. b) På investeringarna och startandet av nya företag Kompletterande pensionssystem finansieras inte på samma sätt i alla medlemsstater. Finansieringssättet (kapitalisering, fördelningssystem ("pay-as-you-go"), uppbyggande av reserver, dvs. antingen tillgångar som har tagits upp på passivsidan i balansräkningen, eller bokförda reserver, eller tillgångar på aktivsidan i balansräkningen som förvaltas av en pensionsfond) gör att förhållandena är mycket olika, särskilt vad gäller investeringar. Systemet med kapitalisering används ofta för att finansiera privata pensioner. Det motsvarar ett system för kapitalförvaltning som innebär placeringar och uppbyggande av kapital. Detta system kräver fasta avgifter och används oftast av pensionskassor och försäkringsbolag. Med detta system byggs ett stort kapital upp, särskilt i de medlemsstater som i huvudsak använder sig av denna metod. Även i andra medlemsstater ökar kapitalmassan med detta system. som tillgångar Med de system som bygger på fördelning byggs inga reserver upp, förutom när det gäller de franska kompletterande pensionssystemen AGIRC och ARRCO använder för övrigt inte det system som innebär att intjänade pensionsrättigheter utgör ackumulerade "besparingar" som kan bli föremål för investeringar. särskilda risker. De täcka skall När det gäller systemet med tillgångar i balansräkningen eller bokförda reserver, kan det inte jämföras med kapitalisering, eftersom tillgångar inte kan byggas upp i syfte att investeras på kapitalmarknaden. Systemet är ändå ekonomiskt viktigt eftersom det utgör en kontinuerlig källa till sj älvfinansiering för företaget. Finansieringen genom pensionsfonder innebär en form av kaptalisering. Besparingar återinvesteras i ekonomin tack vare placeringar i värdepapper eller på kapitalmarknaden. Placeringarna ger avkastningar och kapitalet tillhör pensionsfonden som kan investera det på nytt. 27 c) På företagens konkurrenskraft Detta förslag till direktiv bör inte få några större ekonomiska konsekvenser för företagen. Om de nödvändiga anpassningarna till de nya nationella bestämmelserna som följer av genomförandet av direktivet ändå får vissa ekonomiska konsekvenser för företagen, bör kostnaden för detta fördelas över en längre tid enligt den progressivitet som anges i direktivet. De anpassningar till förslagen som görs i medlemsstaterna får snarare konsekvenser på ett annat plan. Det kan röra sig om konsekvenser för lagstiftningen och, inte minst, för det synsätt som arbetsgivare, handläggare och skattemyndigheter traditionellt har haft när det gäller arbetstagare som flyttar utomlands under sitt yrkesaktiva liv. När det gäller arbetstagarnas rörlighet som sådan, bör den rimligtvis innebära ökad kvalitet för företagen och deras produktion, eftersom den möjliggör en flexibilitet på arbetsmarknaden och ett utbyte av kompetens och erfarenhet på europeisk nivå. Det skall också sägas att bibehållandet av rättigheterna till en kompletterande pension utan tvivel ger personalen ökad motivation. 5. Innehåller förslaget åtgärder där hänsyn tas till de små och medelstora företagens | särskilda situation (lägre eller annorlunda krav osv. )? I förslaget till direktiv görs ingen åtskillnad mellan företagen beroende på storlek och följaktligen har inga särskild åtgärder planerats för de små och medelstora företagen. Eftersom små och medelstora företag sällan har något kompletterande pensionssystem, berörs de emellertid bara marginellt. Yttranden | 6. Vilka organisationer har blivit tillfrågade om förslaget och vilka är deras viktigaste synpunkter? Kommissionen har rådfrågat medlemsstaterna/arbetsmarknadens parter och företrädare för kompletterande pensionssystemen. Medlemsstaterna var i allmänhet positivt inställda till det övergripande synsättet på förslaget eftersom det återspeglade synpunkterna från arbetsgruppen på hög nivå om personers fria rörlighet (med Simone Veil som ordförande) och de viktigaste principerna i fördraget. 28 Vad arbetsmarknadens parter anbelangar, var EFS mycket positivt inställd till förslaget och ansåg att det skulle bli ett första steg på vägen när det gäller att undanröja hinder för den fria rörligheten. CEC (Council of European professional and managerial staff) stödde också förslaget, men tyckte att det skulle varit mer långtgående och underströk problemen med långa intjänandeperioder. Detta problem tas upp i den grönbok, "Kompletterande pensioner på den inre marknaden23", som kommissionen lade fram den 10 juni 1997. Organisationen Eurocadres stödde helt och hållet utkastet till förslag, medan UNICE stödde det allmänna synsättet, men hade invändningar mot ordalydelsen i vissa bestämmelser. Organisationen "Europa och företagen" stödde helt och hållet kommissionens förslag. Flera av deras synpunkter har beaktats i detta utkast. Enligt artikel 1 är det till exempel möjligt för arbetsmarknadens parter att enas om och vidta de åtgärder som krävs för att bestämmelserna i direktivet skall kunna följas. CEC och UNICE begärde särskilt att förslaget också skulle ta upp beskattningsfrågor. Dessa frågor tas nu upp i artikel 7. Företrädarna för de kompletterande pensionssystemen (EFRP) var mycket positiva till att ta i beaktande de resultat som expertgruppen på hög nivå kommit fram till. 23 Kompletterande pensioner på den inre marknaden - en grönbok, 10 juni 1997, KOM(97) 283. 29 ISSN 1024-4506 KOM(97) 486 slutlig DOKUMENT SV 05 10 09 06 Katalognummer : CB-CO-97-524-SV-C ISBN 92-78-25791-5 Byrån för Europeiska gemenskapemas officiella publikationer L-2985 Luxemburg 30