title: 1997 m. spalio 10 d. Komisijos sprendimas, iš dalies keičiantis Sprendimą 92/160/EEB, nustatantį tam tikrų trečiųjų šalių skirstymo į arklinių šeimos gyvūnų importo regionus sistemą, dėl arklinių šeimos gyvūnų importo iš Rusijostekstas svarbus EEE

eurovoc_concepts:
Russia
equidae
health control
import
region

formats: html pdf print

text: 03/22 t. LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys 21 31997D0685 L 287/54 EUROPOS BENDRIJŲ OFICIALUSIS LEIDINYS 1997 10 21 KOMISIJOS SPRENDIMAS 1997 m. spalio 10 d. iš dalies keičiantis Sprendimą 92/160/EEB, nustatantį tam tikrų trečiųjų šalių skirstymo į arklinių šeimos gyvūnų importo regionus sistemą, dėl arklinių šeimos gyvūnų importo iš Rusijos (tekstas svarbus EEE) (97/685/EB) EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA, PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ: atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, atsižvelgdama į 1990 m. birželio 26 d. Tarybos direktyvą 90/426/EEB dėl gyvūnų sveikatos reikalavimų, reglamentuo- jančių arklinių šeimos gyvūnų importą iš trečiųjų šalių ir jų judėjimą (1), su paskutiniais pakeitimais, padarytais Austrijos, Suomijos ir Švedijos stojimo aktu, ypač į jos 13 straipsnio 2 dalį, kadangi Komisijos sprendimas 92/160/EEB (2) su paskutiniais pakeitimais, padarytais Sprendimu 97/350/EB (3), nustato tam tikrų trečiųjų šalių skirstymo į arklinių importo regionus sistemą; kadangi šis skirstymas į regionus yra pagrįstas gyvūnų sveikatos padėtimi trečiojoje šalyje; kadangi Rusijos kompetentingos veterinarijos tarnybos pateikė pakankamas garantijas apie kergimo ligos nebuvimą Rusijos Federacijos Kaliningrado srityje; kadangi todėl būtina iš dalies pakeisti Komisijos sprendimą 92/160/EEB; kadangi šiame sprendime numatytos priemonės atitinka Veteri- narijos nuolatinio komiteto nuomonę, 1 straipsnis Sprendimo 92/160/EEB priedo su Rusija susijusios dalies pirmoje įtraukoje prieš žodį „sritys“ įterpiamas žodis „Kalining- radas“. 2 straipsnis Šis sprendimas skirtas valstybėms narėms. Priimta Briuselyje, 1997 m. spalio 10 d. Komisijos vardu Franz FISCHLER Komisijos narys (1) OL L 224, 1990 8 18, p. 42. (2) OL L 71, 1992 3 18, p. 27. (3) OL L 150, 1997 6 7, p. 44


title: RÈGLEMENT (CE) N° 1983/97 DE LA COMMISSION du 10 octobre 1997 modifiant le règlement (CEE) n° 1627/89 relatif à l'achat de viande bovine par voie d'adjudication

eurovoc_concepts:
EU Member State
award of contract
beef
intervention buying
product quality


title: Κανονισμός (ΕΚ) αριθ. 1989/97 της Επιτροπής της 10ης Οκτωβρίου 1997 για την κατάργηση του κανονισμού (ΕΚ) αριθ. 1749/97 σχετικά με τη διακοπή της αλιείας του γάδου από σκάφη που φέρουν τη σημαία της Ισπανίας

eurovoc_concepts:
Spain
catch quota
fishery management
fishing rights
sea fish
ship's flag

formats: html pdfa1b print


title: Resolution från EKSG:s rådgivande kommitté om förslag till Rådets direktiv om omstrukturering av gemenskapens ramar för beskattning av energiprodukter framlagt av Europeiska Kommissionen (enhälligt antagen förutom en nedlagd röst vid det 337:e sammanträdet den 10 oktober 1997)

eurovoc_concepts:
ECSC
energy-generating product
industrialised country
proposal (EU)
restriction on competition
tax system


title: Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om ansvarsförsäkring för motorfordon samt om ändring av direktiv 73/239/EEG och 92/49/EEG (Fjärde direktivet om motorfordonsförsäkring)

eurovoc_concepts:
EC Directive
approximation of laws
insurance indemnity
motor vehicle insurance
third-party insurance

formats: html pdf pdfa1b print

text: EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION Bryssel den 10. 10. 1997 KOM(97) 510 slutlig 97/ 0264 (COD) Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om ansvarsförsäkring för motorfordon samt om ändring av direktiv 73/239/EEG och 92/49/EEG (Fjärde direktivet om motorfordonsförsäkring) (framlagt av Kommissionen) Motivering 1. Bakgrund Ersättning till skadelidande vid trafikolyckor inom Europeiska unionen är en av de frågor som kommissionen behandlar sedan det första direktivet om motorfordonsförsäkring1 antogs 1972. I direktivet fastställdes skyldighet att teckna ansvarsförsäkring inom hela Europeiska ekonomiska gemenskapen. Detta grundskydd utvidgades och förstärktes genom det andra och tredje3 direktivet om motorfordonsförsäkring. Direktiven som fortfarande kallas "motorfordonsförsäkringsdirektiv" gäller de trafikolyckor som inträffar i den skadelidandes bosättningsland och som orsakas av fordon som är registrerade och försäkrade i detta land eller i en annan medlemsstat. I direktivet om tjänsteutbud inom motorfordonsförsäkringsområdet från 1990 tillkommer även de situationer där olyckan inträffar i den skadelidandes hemland och fordonet är registrerat i detta land och försäkrat i ett försäkringsbolag i en annan medlemsstat (enligt bestämmelserna om tjänsteutbud). I inget av direktiven behandlas dock fallet där en person som är på genomresa i en annan medlemsstat, i den staten råkar ut för materiella eller kroppsliga skador orsakade av ett fordon som är registrerat i en annan medlemsstat än den skadelidandes bosättningsland. I och med den ökade trafiken mellan medlemsstater har det blivit påtagligt att dessa skadelidande (som är "utländska besökare") borde få ett särskilt skydd. Detta är anledningen till att kommissionen i början av 1990-talet tog initiativet att lämna över frågan till två försäkringsorganisationer, nämligen Europeiska försäkringskommittén och befintliga byrårådet. motorfordonsförsäkringsdirektiven, i synnerhet det första direktivet från 1972, grundade sig på att det skulle finnas ett jämviktsförhållande mellan privata avtal mellan försäkringsgivare och lagstiftningen. Initiativet ledde till att byrårådet utarbetade en konvention mellan byråer för skydd av utländska besökare ("Romavtalet" av den 27 maj 1994), som skulle ha förbättrat situationen avsevärt för utländska besökare. Tyvärr fick inte dokumentet det enhälliga stöd som krävdes från alla berörda parter, det vill säga de europeiska motorfordonsförsäkringsbolagen i alla berörda länder. Europaparlamentet tog då över uppgiften. eftersom åtgärd logisk Det var de en 1 Rådets direktiv av den 24 april 1972 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om ansvarsförsäkring för motorfordon och kontroll av att detta obligatoriska ansvar garanteras (72/166/EEG). 2 Rådets andra direktiv av den 30 december 1983 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om ansvarsförsäkring för motorfordon (84/5/EEG). 3 Rådets tredje direktiv av den 14 maj 1990 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om ansvarsförsäkring för motorfordon (90/232/EEG). I resolutionen om skadereglering efter trafikolyckor i annat land än den skadades hemland, antagen av Europaparlamentet den 26 oktober 1995 enligt artikel 138b i EG-fördraget4, uppmanade Europaparlamentet kommissionen att lägga fram förslag till ett direktiv som innebär att "det införs en reglering i samtliga medlemsstater där sig omedelbart kan vända (direktanspråk)", till motpartens ansvarsförsäkringsgivare trafikolycksfallsoffret. "medlemsstaterna far i uppdrag att säkerställa. att varje inom landet verksam utfärdare av ansvarsförsäkringar för motorfordon. utser en representant i varje annan medlemsstat. som har fullmakt och rätt att å försäkringsgivarens vägnar reglera skadeanspråk som förorsakats av ett av försäkringsgivaren försäkrat fordon utanför den olycksdrabbades hemland", "medlemsstaterna åläggs att på liknande sätt se till att de inom landet verksamma försäkringsgivarna. upprättar ett informationskontor. som när som helst kan upplysa. olycksdrabbade om vem som representerar en viss försäkringsgivare. ". "medlemsstaterna åläggs att säkerställa att de försäkringsgivare. upplyser informationskontoren. om de utsedda representanterna. ". 2. Petta förslags syfte Den resolution som antagits av Europaparlamentet syftar till att förbättra den nuvarande situationen för personer som befinner sig på genomresa i en medlemsstat som inte är deras bosättningsland ("utländska besökare") och som råkar ut för materiella eller kroppsliga skador som förorsakas av ett fordon som är registrerat och försäkrat i en annan medlemsstat än den skadelidandes bosättningsland. Kommissionen erkänner att Europaparlamentets oro är berättigad och att det är nödvändigt att förbättra situationen för dessa utländska besökare: Det är svårare att reglera en olycka utomlands än i sitt hemland. Först och främst kan det vara så att den skadelidande inte känner till namnet på den försäkringsgivare som han skall vända sig till för att göra sina rättigheter gällande. Möjligheterna att ta reda på namnet varierar från ett land till ett annat och det kan till och med hända att den skadelidande måste konstatera att det inte finns något sätt att ta reda på det. Bevisbördan åligger i allmänhet den skadelidande som, av uppenbara skäl, kan ha svårt att samla konkreta bevis (polisrapporter, vittnesuppgifter etc. ) när olyckan inträffat utomlands och - vilket ibland är fallet - långt från hemlandet. 4 EGT nr C 308,20. 11. 1995, s. 108. Oftast regleras olyckan i enlighet med en lag som inte är den lag som är tillämplig i den skadelidandes hemland. Härav följer att förfarandet för skadereglering kan skilja sig från det i hemlandet. Alla dessa svårigheter blir ännu mer komplicerade när den skadelidande får ett förhalande svar från försäkringsgivaren som, med hänsyn till den skadelidandes ofördelaktiga situation, kan frestas att få den skadelidande att avstå från sitt krav. Eftersom fri rörlighet för personer är ett av målen i EG-fördraget, måste kommissionen vara vaksam och reagera på hinder som kan äventyra detta. I detta sammanhang kommer kommissionen att överväga en kodifiering av direktiven inom motorfordonssektorn. Denna kodifiering, som kommer att ha som syfte att samla direktiv 72/166/EEG, 84/5/EEG, 90/232/EEG samt detta förslag till direktiv, när det har antagits av rådet och Europaparlamentet, i en enda text och att förenkla deras struktur, kommer att göra gemenskapslagstiftningen på området öppen och begriplig och kommer att underlätta tillgången till den för försäkringsgivare och förare av motorfordon. 3. Direktivets innehåll En "kontaktperson" skulle kunna förbättra situationen för den skadelidande, samtidigt som subsidiaritetsprincipen respekteras. En sådan lösning är möjlig utan att de ansvars- och befogenhetsbestämmelser som för närvarande tillämpas i medlemsstaterna måste ändras. Med anledning av detta och med hänsyn till Europaparlamentets riktlinjer, föreslår kommissionen att skyddet för skadelidande vid en olycka som inträffar i en medlemsstat utanför bosättningslandet förstärks gentemot försäkringsgivaren för det fordon som varit inblandat i olyckan, genom att den nuvarande ordning som inrättas genom direktiven om motorfordonsförsäkring kompletteras med särskilda bestämmelser (artikel 1), direktanspråk för denna kategori skadelidande införs i hela Europeiska unionen (artikel 2), alla försäkringsbolag utser en representant som skall reglera skador i Europeiska unionens alla medlemsstater (artikel 3), informationsorgan skapas (artikel 4). Kommissionen föreslår dessutom följande: Att informationsorgan skall ansvara för frågor som rör både identifiering av den representant som ansvarar för skadereglering, och identifiering av ansvarig försäkringsgivare för det fordon som är inblandat i olyckan (artikel 4). Att det i de utländska besökarnas hemland skapas ett organ som dels skall ansvara för reglering av skador som besökare råkar ut för i de fall det inte finns någon representant eller när försäkringsgivaren inte reagerar på ett framställt krav, dels skall fungera som "skadeersättningsorgan". Det skadeersättningsorgan som genomfört betalningen i den skadelidandes bosättningsland skall ha automatisk regressrätt mot sin motsvarighet i den tredskande försäkringsgivarens land, och det 3 motsvarande organet skall överta den skadelidandes rättigheter gentemot försäkringsgivaren (artikel 5). Att det tydligt skall framgå att det ankommer på garantifonderna att, enligt de villkor som fastställs i det andra "motorfordonsförsäkringsdirektivet" (84/5/EEG), ersätta den skadelidande, om det fordon som förorsakat olyckan inte är försäkrat eller om försäkringsgivaren inte har kunnat anges (artikel 6). 4. Kommentarer till artiklarna i direktivet Artikel 1 (Tillämpningsområde) Detta direktiv täcker skadeersättningsansökningar från olyckor som förorsakats av ett fordon som är registrerat och försäkrat i den medlemsstat där olyckan inträffat, som är registrerat i den medlemsstat där olyckan inträffat och försäkrat genom fritt tjänsteutbud i en annan medlemsstat än den skadelidandes bosättningsland, eller som är registrerat och försäkrat i en annan medlemsstat än den skadelidandes bosättningsland och den stat där olyckan inträffade. Syftet med denna artikel är att avgränsa direktivets räckvidd: Det omfattar en väl avgränsad kategori skadelidande som även om de befinner sig i samma juridiska situation som skadelidande i deras hemland inom det gällande systemet med gröna försäkringskort, rent praktiskt är sämre lottade. Samtidigt fastställs i denna artikel syftet med direktivet som är att avhjälpa det onormala förhållande som konstaterats vad gäller utbetalningen av skadeersättning till denna kategori skadelidande och inte - i alla fall inte på detta stadium - att lösa andra problem med EU:s motorfordonsförsäkringssystem. Därför inrättas ytterligare rättsliga strukturer som komplement till det rättsliga systemet med gröna kort, i syfte att förbättra skyddet för de skadelidande och underlätta ersättningsförfarandet för dem. Artikel 2 (Direktanspråk) Utvidgningen av direktahspråket till att omfatta alla medlemsstater är en nödvändig förutsättning för att det planerade systemet skall fungera på ett bra sätt. Den skadelidandes rätt att ställa sin skadeersättningsansökan direkt till den ansvariges försäkringsgivare som meddelar ansvarsförsäkring för motorfordon, påverkar inte den rätt som den skadelidande har gentemot den ansvarige. Direktanspråket är inte genom detta direktiv allmänt föreskrivet i nationell rätt när det gäller alla slags ansvarsfrågor, utan endast för skadelidanden som råkat ut för en olycka utanför sitt bosättningsland. De praktiska konsekvenserna av att direktanspråk införs blir i de länder som redan har direktanspråk i sin lagstiftning, att situationen förblir densamma. Enligt artikel 2 i direktivet blir direktanspråket en skyldighet - det är alltså inte längre tal om en möjlighet - för medlemsstaten att införa en sådan ordning. I dessa länder är det inte något verkligt problem att skyldigheten infors endast för skadelidande från andra länder. Det är således inte tal om diskriminering av skadelidande i deras hemland, eftersom direktanspråk redan föreskrivs allmänt och enhetligt utan att skillnad görs beroende på skadelidandens hemland. I praktiken kommer bestämmelserna i den nationella lagstiftningen, som redan har tvingande karaktär, att få gemenskapskaraktär, åtminstone vad gäller skadelidande som är bosatta i andra medlemsstater. Dessutom finns det inget som hindrar att de medlemsstater som inte har direktanspråk inför denna rättighet generellt, dvs. utan att skilja mellan besökande och inhemska skadelidande, för att undvika en eventuell diskriminering. Under alla omständigheter utgår bestämmelserna i detta direktiv från det faktum att de besökande skadelidande i praktiken befinner sig i en mer utsatt situation. Man bör således införa en ordning som ger besökande skadelidande en bättre rättslig situation i förhållande till inhemska skadelidande. I de medlemsstater som inte fastställer någon möjlighet till direktanspråk för skadelidande vid trafikolyckor, har de skadelidande för närvarande ingen möjlighet att göra sina rättigheter gällande direkt till motpartens försäkringsgivare. Försäkringsgivaren har varken civilt ansvar eller kontraktsenligt ansvar, eftersom det inte finns någon kontraktsenlig förbindelse mellan försäkringsgivaren och den skadelidande. Direktanspråket ger den skadelidande möjlighet att vända sig direkt till försäkringsgivaren, utan vilket det vore meningslöst att ha en representant med ansvar för reglering av olyckor. Det är oerhört viktigt att direktanspråket införs inom hela Europeiska unionen, av följande skäl: 1. 2. ser ut för närvarande Såsom det i de gällande direktiven om motorfordonsförsäkring, förbättrar det avsevärt den rättsliga situationen för den skadelidande i de länder där det ännu inte är möjligt att vidta något direktanspråk mot försäkringsgivaren. Detta gäller särskilt när det är osäkert vem som är ansvarig eller om den ansvarige inte kan nås (exempelvis på grund av att personen befinner sig utomlands) eller saknar tillgångar. Kombinationen av direktanspråk och mekanismen med en skaderepresentant, som utsetts i den skadelidandes hemland (artikel 3) förbättrar den skadelidandes möjligheter att få till stånd en frivillig lösning och, om de nödvändiga villkoren härför är uppfyllda, även att väcka talan mot den ansvariges försäkringsbolag. I detta hänseende är det tydligt att direktanspråk avsevärt förbättrar situationen för den skadelidande i alla fall där ingen frivillig lösning varit möjlig. Slutligen garanterar den skadelidandes möjlighet att inleda ett direktanspråk mot en försäkringsgivare att domstolsavgöranden i större utsträckning kommer att verkställas. Genom direktivet skapas inga nya tillämpbara bestämmelser, inte heller ändras konventionerna om internationell privaträtt om tillerkännande av domstolsbefogenheter. Såväl definitionen av tillämplig rätt som inrättandet av domstolsbefogenheter fastställs genom hänvisning till bestämmelser inom internationell privaträtt som gäller i de flesta upprättar medlemsstater. inte av bosättningsland. domstolsbefogenheter införandet för domstolarna direktanspråk skadelidandes ett i den Själva Domstolsbefogenheten kan enbart avgöras på grundval av bestämmelserna Brysselkonventionen5 (artikel 10. 2 tillsammans med artiklarna 7-9). i Artikel 3 (Skaderegleringsrepresentant) I punkt 1 förklaras artikelns syfte. Varje försäkringsbolag som har säte i EU och är verksamt inom hela EU på grundval av en enda auktorisation som erhållits med stöd av bestämmelserna i direktiv 92/49/EEG (tredje direktivet om annan direkt försäkring än livförsäkring) eller som har fått tillstånd på grundval av artikel 23 i direktiv 73/239/EEG, bör utse en skaderepresentant i Europeiska unionens alla medlemsstater. Detta gör det möjligt för en person som skadats utanför sitt hemland, att i sitt eget land vända sig till en representant som kan sköta skadeersättningsärendet mot den ansvariges försäkringsgivare, om försäkringsgivaren inte är etablerad i det land där den skadelidande är bosatt. Om det redan finns ett nationellt system för ersättning till skadelidande, kan naturligtvis detta anpassas för att tjäna som skaderepresentant eller till och med verka parallellt med det system som fastställs i detta direktiv. I detta fall kan representanten ingripa om det är nödvändigt och om den skadelidande så önskar, då det finns andra medel inom det nationella rättssystemet som kan hjälpa den skadelidande att få rätt. I punkt 1 fastställs också artikelns tillämpningsområde. Artikeln gäller inte olyckor som inträffat i det land där den skadelidande är bosatt, vare sig det inblandade fordonet är registrerat utanför landet (fall som rör systemet med gröna försäkringskort som bestäms av konventionen mellan nationella fbrsäkringsbyråer - se artikel 2. 2 i direktiv 72/166/EEG), eller om det är registrerat i detta land men försäkrat i en annan medlemsstat (fall som rör tjänsteutbud som bestäms av direktiv 90/618/EEG). Beträffande valet av representant, är avsikten att företagen skall få mycket stor handlingsfrihet. Representanten behöver inte vara tredje part. Företaget kan utnyttja de strukturer som det har byggt upp i det berörda landet, vilka dessa än är. Följaktligen kan denna tjänst exempelvis utövas av antingen en filial eller representant för företaget i fråga, av ett försäkringsbolag som tillhör samma koncern eller som är fristående, av ett skaderegleringskontor eller av den nationella Gröna kort-byrån om kontorets medlemmar är överens. Försäkringsbolagen kan också, om det är nödvändigt, utnyttja sina skatterepresentanter eller advokater, utse en representant som är gemensam för flera företag eller ge en person detta uppdrag, även om det sker ad hoc. Om en försäkringsgivare redan har en "tjänsterepresentant"6 med uppgift att reglera skadeersättningsärenden som rör kontrakt som företaget ingått inom ramen för det fria tjänsteutbudet i det land där representanten utsetts, kan försäkringsgivaren också utse honom till representant för reglering av olyckor i enlighet med artikel 3 i detta direktiv. Enligt punkt 2 a) är utseendet av en skaderepresentant en nödvändig förutsättning för beviljande av det tillstånd som krävs för att utöva verksamheten i enlighet med bestämmelserna i direktiv 92/49/EEG. Om denna förutsättning inte uppfylls, leder det till 5 Konvention av den 27 september 1968 om rättslig befogenhet och verkställande av beslut inom det civila området och handelsområdet. 6 Artikel 12a. 4 i direktiv 88/357/EEG, införd genom artikel 6 i direktiv 90/618/EEG. 6 två saker. Dels beviljas inte tillståndet, med andra ord innebär det att man inte kan idka någon verksamhet inom bilansvarsförsäkringsbranschen. Dels, eftersom den noggranna och ekonomiska bevakningen såsom den fastställs i det tredje försäkringsdirektivet är kontinuerlig, ges genom direktiv 92/49/EEG möjlighet att dra in verksamhetstillståndet för branschen i fråga, om försäkringsgivaren inte längre uppfyller villkoret att representeras av skaderepresentanter i alla unionens medlemsstater. Med andra ord leder detta till att försäkringsgivaren förbjuds att utöva verksamheten om de förutsättningar som fanns när tillståndet beviljades inte längre uppfylls. Punkt 2 b gäller försäkringsbolag som har sitt säte utanför EU och har lagts till för att direktivet skall överenstämma med det tillvägagångssätt som har tillämpats sedan direktiv 73/239/EEG antogs. I punkt 3 nämns representantens uppgifter och förbindelser med företaget. Det betonas att representanten skall handla enligt de allmänna eller specifika instruktioner som han får av företaget. Hans agerande förpliktar enbart företaget i förhållande till den skadelidande. Försäkringsgivaren kan ställa honom till svars för sina handlingar om han inte rättar sig efter försäkringsgivarens instruktioner eller om han överskrider sina befogenheter. I texten nämns ingenting om den lag som är tillämpbar vid olyckor som utländska besökare kan råka ut för. Enligt bestämmelser i internationell privaträtt som gäller i de olika medlemsstaterna, är det oftast lagen i det land där olyckan inträffat som skall tillämpas. I likhet med frågan om direktanspråk är det lämpligt att erinra om att den lag som skall tillämpas alltid bestäms genom hänvisning till de bestämmelser i internationell privaträtt som i allmänhet tillämpas. I detta direktiv ges inga kriterier för valet av tillämpbar lag (exempelvis lex loci eller någon lag i den skadelidandes bosättningsland etc). I punkt 4 fastställs den kompetens som krävs av representanten. Det är värt att erinra om att de fall som normalt bedöms inom ramen för direktivet inte härrör från lagstiftningen i den skadelidandes hemland, utan från det land där olyckan inträffat, det vill säga oftast det land där försäkringsgivaren är etablerad. Det vore en överdrift att kräva att representanten skall "kunna" det landets lagstiftning, och en ännu större överdrift att kräva att han skall kunna alla övriga medlemsstaters lagstiftning. Han måste dock absolut vara i stånd att uppfatta de skillnader som finns mellan den lagstiftning som är tillämpbar i detta fall och den som den skadelidande i högre utsträckning kan vara van vid, åtminstone i fråga om varje medlemsstats system och ersättningsnivå. I punkt 5 redogörs för effekterna av representantens handlingar gentemot den skadelidande. I den mån som representanten har befogenhet att representera försäkringsgivaren vid skadereglering, förpliktar hans handlingar försäkringsgivaren gentemot den skadelidande. I texten ges inte domsrätt till domstolarna i det land där den skadelidande är bosatt. Det vore faktiskt olämpligt vid fall som normalt bör avgöras på grundval av en annan lagstiftning än lex fori, nämligen bestämmelserna i internationell privaträtt vid den domstol dit frågan hänskjutits. Det faktum att representanten har befogenhet att representera försäkringsgivaren inför domstol får alltså begränsad betydelse i praktiken inom ramen för detta direktiv. Punkt 6 innebär att man tillmötesgår en önskan om att ett erbjudande om skadeersättning skall läggas fram inom en rimlig tid. Syftet är att förhindra att försäkringsgivaren endast ger förhalande svar. Dessutom skall det röra sig om ett seriöst bud och inte ett rent formellt sådant, enbart i syfte att uppfylla kravet på att ett bud skall ges. Den skadevåliandes försäkringsgivare skall med andra ord, senast tre månader efter att ha mottagit en motiverad begäran från den skadelidande, inleda det faktiska ersättningsförfarandet genom ett utförligt ställningstagande. Under alla omständigheter skall försäkringsgivaren eller dennes representant kunna avgöra ansvarsfrågan och bedöma skadans omfattning innan ett avgörande beslut fattas. Om ansvaret för trafikolyckan inte är klart fastställt eller om den skadelidandes skada eller förlust inte är helt avgjord, skall försäkringsgivarens skyldighet att lämna ett bud skjutas upp till dess att dessa uppgifter föreligger. De påföljder som fastställs i punkt 6 härrör från medlemsstaternas oinskränkta befogenhet. De bör ändå vara ändamålsenliga för att garantera att försäkringsgivaren fullgör sina förpliktelser gentemot den skadelidande. Punkt 6 har ett annat mål än det som eftersträvas i punkt 2. Genom punkt 6 stärks trycket på försäkringsgivaren för att denna skall uppfylla sina förpliktelser gentemot den skadelidande. Försäkringsgivaren är faktiskt skyldig att lämna ett ersättningsbud inom en fastställd tid. Det rör sig om en kombination av administrativa och kompletterande påföljder eftersom den administrativa påföljden för vägran att bevilja tillstånd eller indragning av tillstånd kompletteras av en annan slags påföljd- ekonomisk eller administrativ. Båda påföljderna syftar till att garantera att den skadelidande ersätts omgående. Den första påföljden (vägran eller indragning av tillstånd) tvingar försäkringsgivaren att inrätta en struktur för att den skadelidande skall kunna hävda sina rättigheter gentemot denne. Den andra gäller den skadelidandes rättigheter, nämligen att tvisten skall lösas så snabbt som möjligt. Syftet med de båda bestämmelserna är att garantera att försäkringsgivaren reglerar skadan inom rimlig tid, så att ingripande från skadeersättningsorganet blir tämligen ovanligt och enbart tjänar som sista utväg för den skadelidande som försöker få ut sin ersättning. I punkt 7 fastställs att den representant som ansvarar för skadereglering och som utsetts i enlighet med bestämmelserna i detta direktiv inte utgör ett företag enligt definitionen i artikel 10. 1 i direktiv 73/239/EEG, ändrat genom artikel 32 i direktiv 92/49/EEG. Artikel 4 (Informationsorgan) Syftet med artikel 4 är att möjliggöra för den skadelidande att få veta namnet på försäkringsgivaren för det fordon som är inblandat i olyckan. Det är ofta i det här skedet som problemen för den skadelidande börjar. Åtgärden är också nödvändig för att direktanspråket skall kunna genomföras effektivt. Från och med 1990 har gemenskapslagstiftaren varit medveten om problemet med att få fram namnet på försäkringsgivaren för fordonet som tillhöt motparten i en olycka. I artikel 5. 1 i direktiv 90/232/EEG ålades medlemsstaterna att vidta "de åtgärder som är nödvändiga för att parter inblandade i en trafikolycka omgående skall kunna få vetskap om vilka försäkringsbolag som meddelat ansvarsförsäkring. ". Sedan dess har det i olika klagomål betonats att bestämmelsen inte har överförts på ett tillfredsställande sätt i alla medlemsstater. I en undersökning som kommissionen nyligen genomfört framkom att dessa klagomål är välgrundade. Som exempel kan nämnas att situationen i vissa medlemsstater är sådan att en skadelidande som enbart känner till registreringsnumret på det fordon som är inblandat i en olycka, inte kan identifiera den berörda försäkringsgivaren eller enbart efter mycket möda kan göra det. vars syfte identifiera skadelidandes, är att i I det den tredje motordirektivet Det är lämpligt att skilja mellan kravet i artikel 5. 1 i direktiv 90/232/EEG och det åläggande som finns i detta direktiv för medlemsstaterna att skapa informationsregister. I i detta direktiv fastställs skyldigheten att skapa en viss mekanism (ett artikel 4. 1 försäkringsgivaren och "informationsregister") försäkringsgivarens skaderepresentant eventuellt försäkringstagarens, bosättningsland. fastställdes en resultatskyldighet för medlemsstaterna utan att formerna för hur man skulle anpassa sig till denna skyldighet angavs. Skyldigheten gällde dessutom enbart viss information, nämligen försäkringsbolagens namn. I detta fall är informationen mer omfattande: den gäller även identifiering av skaderepresentanten. Denna typ av information är även nödvändig för att den mekanism som fastställs i artikel 3 skall kunna genomföras på ett effektivt sätt. Det verkar lämpligt att ge informationsorganen ansvar för att föra register, inte enbart över försäkringsbolag, utan också över de representanter som bolagen utser för skadereglering. Den skadelidande har dessutom rätt till annan information som rör försäkringstagaren om det finns förutsättningar som berättigar detta, såsom tex. de som anges i artikel 4. 3 i detta förslag till direktiv (fordonet är inte försäkrat på ett giltigt eller laglig sätt). och som tredje på De medlemsstater "motorfordonsfbrsäkringsdirektivet" eller informationsregister, skulle på ett enkelt sätt kunna anpassa eller komplettera dessa och göra dem funktionsdugliga inom ramen för detta direktiv. det databaser grundval redan upprättat av har artikel 5. 1 i För att den skadelidande enkelt skall kunna identifiera försäkringsgivaren för det fordon som är inblandat i olyckan och uppgifter om dennes representant i den skadelidandes bosättningsland, är det inte nödvändigt att de medel som finns för att nå detta mål koncentreras till en enda enhet. Det räcker med att de olika uppgifterna, alltefter situationen i varje land, förvaltas av olika organisationer, då informationen kommer att vara tillgänglig från ett enda ställe. strukturen föreslagna effektiv måste det upprättas För att den skall bli kommunikationslinjer mellan informationsorganen i de olika länderna så att den skadelidande kan få upplysningar både i det land där fordonet är registrerat och, inte i sitt bosättningsland. Under alla omständigheter är samarbetet mellan minst, informationskontoren oundgängligt för att det skall gå att få registreringsnumret på fordonet och namnet på försäkringsgivaren i den skadelidandes bosättningsland, eftersom dessa upplysningar endast finns registrerade i det land där fordonet är inregistrerat. Den skadelidandes begäran om information har som främsta mål att underlätta rätten till direktanspråk, enligt definitionen i artikel 1 i detta direktiv. I detta sammanhang framgår det av punkt 3 att det räcker med att identifiera försäkringsgivaren för att den skadelidande skall kunna inleda en process mot denna. När det gäller fordon som saknar giltig försäkring, är det absolut nödvändigt att den skadelidande kan få fram uppgifter om ägaren eller den person som vanligtvis kör det fordon som förorsakade olyckan. Artikel 5 (Skadeersättningsorgan) Genom punkt 1 förbättras situationen för den skadelidande i de fall där ingen representant har utsetts, trots att det är obligatoriskt att utse en sådan, eller när försäkringsgivaren visserligen har utsett en representant, men förhalar skaderegleringen. Man får inte acceptera att den skadelidande skall nöja sig med att kontrollmyndigheten ålägger rent administrativa påföljder om försäkringsgivaren inte uppfyller de villkor som gjort att han beviljats sitt 9 tillstånd, lor alt ge försäkringsgivaren tillfälle att förbereda sitt försvar föreskrivs vidare i detta stycke att skadeersättningsorganet har skyldighet att officiellt underrätta försäkringsgivaren, vilket förefaller rimligt, eftersom det är denne som slutligen - kall betala ersättningen. Det bör noteras aft denna informationsplikt inte påverkar den sk uielidandcs crsättniugsproeess - ingen form av uppskjutande verkan underförstås - som bör lia avslutats inom två månader från ingivandet av ersättningsanspråket. Punkt 2 har utformats för att få försäkringsgivaren att uppfylla förpliktelserna i artikel 3 alt omgående reglera utländska besökares skador, genom att utsätta honom för risken att vara bunden av beslut som fattats av tredje part. Det finns ingenting som motiverar att någon annan än den berörda försäkringsgivaren i sista hand skall stå för kostnaden för olyckan och de utgifter som uppstått vid skaderegleringen i de två fall som fastställs i punkt 1. Man måste skilja mellan det mål som eftersträvas genom påföljderna i artikel 3. 6 och målet med denna artikel. "I det första fallet är effekten av påföljderna rent disciplinär och syftet är att bestraffa den försäkringsgivare som inte har uppfyllt de förpliktelser som följer av artikel 3. I det andra fallet är syftet att ersätta den skadelidande, oberoende av konsekvenserna för försäkringsgivaren. En åtgärd som syftar till att bestraffa försäkringsgivaren är inte lämplig för att garantera den skadelidandes rättigheter. Den rättsliga ställningen för "organet" - som i praktiken är strukturerat som ett "organnät" - motsvarar den som gäller för det organ som åsyftas i artikel 1. 4 i direktiv 84/5/EEG: den skadelidande kan ge in ett ersättningsanspråk men organet är inte bundet av försäkrings givarens instruktioner. Försäkringsgivaren är förpliktad av organets beslut, utom i de fall där försäkringsgivaren kan bevisa att inte underrättat försäkringsgivaren i enlighet med föregående punkt och att denne därmed inte varit i stånd att förbereda sitt försvar eller att skadan reglerats trots att man vetat om att begäran saknat grund. Försäkringsgivaren bör i sitt eget intresse undvika att en sådan situation uppstår och man kan därför anta att det förfarande som fastställs i artikel 5 kommer att tillämpas mycket sällan. Bestämmelsen har framför allt utformats som ett effektivt påtryckningsmedel. skadeersättningsorganet I likhet med frågan om skaderepresentanter och informationscenter, kan medlemsstaterna utnyttja befintliga strukturer som på ett enkelt sätt kan anpassas till kraven i denna artikel. Som exempel kan nämnas garantifondema för motorfordon, som inrättats i enlighet med artikel 1. 4 i direktiv 84/5/EEG, eller Gröna kort-byråer. Det ankommer också på medlemsstaterna att fatta nödvändiga beslut beträffande finansieringen av detta organ, det vill säga vilka ekonomiska resurser som skall anslås och beslut om alla övriga finansieringsformer. Enligt punkt 2 första stycket, vänder sig ersättningsorganet i det land där den skadelidande är bosatt automatiskt, inte till den person som förorsakat olyckan eller den försäkringsgivare som meddelar ansvarsförsäkring för bilen, utan till motsvarande organ i det land där den tredskande försäkringsgivaren finns. Punkten grundar sig på principen om att varje ersättningsorgan bör ersätta den skadelidande som är bosatt i dess egen medlemsstat för olyckor som inträffat i en annan medlemsstat än den skadelidandes bosättningsland - och följaktligen ett annat land än det där organet finns. Därefter framgår det av punkt 2 andra stycket att organet har en fordran på det motsvarande organet i det land där försäkringsgivaren har sitt säte. För att systemet med automatisk ansökan skall fungera effektivt, fastställs i punkt 2 första stycket en bestämd frist inom vilken återbetalningen bör göras av ersättningsorganet i det 10 land där försäkringsgivaren har sitt säte. I punkt 3 fastställs dessutom att medlemsstaterna är skyldiga att specificera de former och tekniska aspekter som rör återbetalningen. Det bör noteras att artikel 5 i likhet med föregående artiklar inte avser att ändra gällande lagstiftning på ansvarsförsäkringsområdet. Genom att upprätta systemet med automatisk ansökan där ersättningsorganet i det land där försäkringsgivaren har sitt säte ersätter den skadelidande, blir det lätt att erhålla återbetalning från den ansvariga försäkringsgivaren av två skäl. Dels det faktum att det ersättningsorgan som har en fordran på försäkringsgivaren befinner sig i samma medlemsstat som den sistnämnde, vilket har den fördelen att alla tvister kommer att tas upp i nationell domstol och enligt nationell lagstiftning. Dels måste man ta hänsyn till att det i de flesta fall är garantifonden i det land där försäkringsgivarens har sitt säte, vilken finansieras av de försäkringsgivare som är etablerade och verkar i landet, som kommer att utses som ersättningsorgan. I detta sammanhang kommer trycket på den tredskande försäkringsgivaren från övriga försäkringsgivare i landet att vara mycket starkt, eftersom de inte vill ta ansvar på grund av att en av garantifondens medlemmar inte uppfyller sina förpliktelser. Artikel 6 (Omöjligt att identifiera försäkringsgivaren) Om det inte är möjligt att identifiera försäkringsgivaren, kan faktiskt inte systemet med kompletterande mekanismer - direktanspråk, skaderepresentant och ersättningsorgan - fungera. Artikeln syftar följaktligen till att garantera att i det fall som förutsättningarna för den mekanism som inrättas genom direktivet inte uppfylls, skall den skadelidande ändå ersättas. I detta fall ligger ansvaret för att ersätta den skadelidande hos garantifonderna i den medlemsstat där den skadelidande är bosatt. Denna garantifond kan sedan framställa ersättningskrav mot den som kommer att slutligt betala ut ersättningen till den skadelidande, nämligen garantifonden i den medlemsstat där fordonet normalt är hemmahörande. Det framgår av artikel 1. 4 i direktiv 84/5/EEG jämförd med artikel 3. 1 i direktiv 72/166/EEG att skyldigheten att se till att alla fordon omfattas av ansvarsförsäkring, vilken infördes genom det sistnämnda direktivet, åligger den medlemsstat där fordonet normalt är hemmahörande. Härav följer att om en olycka vållas av ett fordon som inte uppfyller detta villkor åligger det garantifonden i den medlemsstat där det fordon som inte är försäkrat och som vållat olyckan normalt är hemmahörande att betala ut ersättningen. Logiken i denna artikel stämmer vidare överens med logiken i artikel 5 i detta förslag till direktiv. Den skadelidande i en olycka som sker utanför den skadelidandes hemland har intresse av att få ersättning enligt samma villkor som de som gäller för skadeersättningsorganet enligt artikel 5 i hemlandet. Garantifonden i den skadelidandes hemland kan därefter kräva garantifonden i det land där fordonet normalt äf hemmahörande med hänvisning till artikel 5. 2 och på de villkor som anges i den artikeln (övertagande av den skadelidandes rättigheter, en tidsfrist på två månader för ersättning av garantifonden i det land där fordonet normalt är hemmahörande osv. ). I vissa fall, då någon försäkring inte tecknats, kommer den som slutligen skall betala ut den ersättning som betalats av garantifonden i den skadelidandes hemland (efter krav från denna garantifond) att vara antingen garantifonden i det land där olyckan skedde, om den ansvariges fordon är registrerat i detta land, eller Gröna kort-byrån i det land där olyckan skedde, om fordonet är registrerat i ett tredje land (och om det normalt är hemmahörande 11 där) och om Gröna kort-byrån framställer krav mot sin motsvarighet i det land där fordonet normalt är hemmahörande. Under alla omständigheter bör det fall som beskrivs i denna artikel (tordonet identifierat - försäkringsgivaren icke identifierad) inte förväxlas med de fall då fordonet inte är identifierat. Dessa fall täcks direkt av det redan gällande systemet med gröna kort. I sådana fall förefaller det i enlighet med artikel 1. 4 i direktiv 84/5/EEG vara rimligt att det är garantifonden i det land där olyckan skedde som slutligt skall stå för ersättningen. Artiklarna 7 och 8 (Genomförande i nationell lag - Ikraftträdande) Dessa artiklar innehåller de traditionella bestämmelserna om tidpunkten för tillämpningen av rättsakten och om dess mottagare. Artikel 9 (Sanktioner) Denna bestämmelse ingår sedan några år tillbaka i alla kommissionens lagförslag och återspeglar kommissionens politik att i dess som roll fördragets väktare7 säkerställa att de lagförslag som den föreslår genomförs och tillämpas på ett riktigt sätt. KOM (95) 162 slutlig, 3. 5. 1995. 12 Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra forfattningar om ansvarsförsäkring för motorfordon samt om ändring av direktiv 73/239/EEG och 92/49/EEG (Fjärde direktivet om motorfordonsförsäkring) EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska unionen, särskilt artiklarna 57. 2 och 100a i detta, med beaktande av kommissionens förslag1, med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande2, i enlighet med förfarandet i artikel 189b i fördraget, och med beaktande av följande: För närvarande råder olikheter mellan lagar, andra författningar och administrativa bestämmelser i medlemsstaterna om ansvarsförsäkring för motorfordon, vilket hindrar den fria rörligheten för personer och försäkringstjänster. Det är därför nödvändigt att företa en tillnärmning av dessa lagar och andra författningar för att bidra till en väl fungerande inre marknad. I rådets direktiv 72/166/EEG3 senast ändrat genom direktiv 90/232/EEG4, antog rådet bestämmelser om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om ansvarsförsäkring för motorfordon och kontroll av att försäkringsplikten fullgörs beträffande sådan ansvarighet. Genom direktiv 88/357/EEG5, senast ändrat genom direktiv 92/49/EEG6, antog rådet bestämmelser om samordning av lagar och andra författningar om direkt försäkring annat - än livförsäkring som är avsedda att underlätta det fria utbudet av tjänster. 1 EGTnrC. 2 EGTnrC. 3 EGT nr L 103,2. 5. 1972, s. 1. 4 EGT nr L 129, 19. 5. 1990, s. 33. 5 EGT nr L 172,4. 7. 1988, s. t. 6 EGT nr L 228, 11. 8. 1992, s. 1. /3 Genom sin resolution om skadereglering efter trafikolyckor i annat land än den skadades hemland av den 26 oktober 19957 tog Europaparlamentet ett initiativ enligt artikel 138b. 2 i EG-fördraget och uppmanade kommissionen att lägga fram ett förslag till rådets och Europaparlamentets direktiv för att behandla denna fråga. Det finns ett reellt behov av att komplettera den ordning som infördes genom direktiv 72/166/EEG, 84/5/EEG8 och 90/232/EEG för att garantera att skadelidande vid olyckshändelser med motorfordon tillförsäkras jämförbar behandling oavsett var inom gemenskapen skadan inträffar, men det finns luckor i skaderegleringen efter olyckor som inträffar i en annan medlemsstat än den där den skadelidande är bosatt. För att åtminstone delvis fylla dessa luckor är det lämpligt att föreskriva att den medlemsstat där försäkringsgivaren är etablerad kräver att försäkringsbolaget utser representanter som är bosatta eller etablerade i de andra medlemsstaterna och som sammanställer all nödvändig information som krävs för att sköta skadeersättningsärenden som härrör från denna typ av olyckor, och som har tillräcklig befogenhet för att representera försäkringsbolaget gentemot personer som har lidit skada i samband med dessa olyckor, inklusive för utbetalning av ersättningen, och för att representera försäkringsbolaget eller vid behov anlita någon att representera det inför domstol i frågor som gäller skadeersättningsansökningar, i den mån detta är förenligt med bestämmelserna för internationell privaträtt om tillerkännande av domstolsbefogenheter, och inför myndigheterna i dessa andra medlemsstater. Det ingår i villkoren för tillträde till och idkande av sådan försäkringsverksamhet som omfattas av klass 10 i punkt A i bilagan till direktiv 73/23 9/EEG att försäkringsbolaget tillsätter representanter att ansvara för skaderegleringen. Därför omfattas detta villkor av den övergripande administrativa auktoriseringen som beviljats av myndigheterna i medlemsstaterna där försäkringsbolaget har sitt säte, enligt avdelning II i direktiv 92/49/EEG. Detta villkor gäller även för företag som har sitt säte utanför gemenskapen men som har fått tillstånd att driva verksamhet på en medlemsstats territorium. Direktiv 73/239/EEG och 92/49/EEG ändras och kompletteras i detta hänseende. En logisk förutsättning för tillsättandet av sådana representanter är att det skall finnas möjlighet till direktanspråk. En sådan möjlighet skulle dessutom förbättra den rättsliga situationen för skadelidande vid trafikolyckor som råkat ut för en olycka i en annan medlemsstat än den där de är bosatta. Vid sidan av att försäkringsbolaget bör garantera att det finns en kontaktman som representerar bolaget i landet där den skadelidande är bosatt, bör även den skadelidandes rättigheter garanteras rent innehållsmässigt, nämligen att tvisten får en snar lösning. Därför bör det i nationell lag åläggas lämpliga påföljder på en försäkringsgivare som inte uppfyller sina förpliktelser genom att komma med ett ersättningsbud inom rimlig tid. För att försäkringsgivaren skall kunna lämna ett godtagbart bud inom den föreskrivna tiden bör ansvaret och skadan dock inte vara tvistiga. 7 EGT nr C 308, 20. 11. 1995, s. 108. 8 EGT nr L 8, 11. 1. 1984, s. 17. 14 De som orsakas skador vid trafikolyckor har ibland svårt att få vetskap om vilka försäkringsbolag som meddelat ansvarsförsäkring för fordonen som varit inblandade. I de skadelidandes intresse bör medlemsstaterna skapa informationsorgan för att garantera att denna information är tillgänglig omgående. Dessa informationsorgan bör också förse de skadelidande med information om de representanter som ansvarar för skaderegleringen. Det är nödvändigt att dessa organ samarbetar med varandra och reagerar snabbt på begäran om information från informationsorgan i andra medlemsstater. Det är nödvändigt att det finns ett organ som garanterar att den skadelidande inte blir utan ersättning i fall då försäkringsgivaren inte har tillsatt en representant eller påtagligt drar ut på tiden med skaderegleringen. I sådana fall är det viktigt att tillse att den skadelidande kan vända sig direkt till det organet. Det är berättigat att ge detta organ rätt att överta den skadelidandes ersättningskrav på försäkringsgivaren i motsvarande utsträckning som organet har betalat ersättning till den skadelidande. För att underlätta för organet i den skadelidandes land att göra sina krav på försäkringsgivaren gällande bör detta organ ha rätt att automatiskt fa ersättning från motsvarande organ i det land där försäkringsgivaren har sitt säte, i utbyte mot att den skadelidandes ersättningskrav överförs till det organet, som är bättre i stånd att göra sina krav gällande mot försäkringsgivaren. Det är nödvändigt att det finns ett organ som garanterar att den skadelidande inte blir utan ersättning i fall då det inte varit möjligt att identifiera det försäkringsbolag som meddelat försäkring för det fordon som orsakade olyckan. Det finns skäl att föreskriva att den som slutligen skall utge det belopp som betalats ut som ersättning till den skadelidande skall vara ett organ i den medlemsstat där det icke försäkrade fordonet som vållat olyckan normalt är hemmahörande. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 15 Artikel 1 (tillämpningsområde) Detta direktiv har som syfte att fastställa särskilda bestämmelser för skadelidande vid olyckor a) som inträffat i en annan medlemsstat än den där den skadelidande är bosatt, och b) som orsakats av ett fordon som är - försäkrat i ett försäkringsbolag som är etablerat i en annan medlemsstat än den där den skadelidande är bosatt, och - registrerat i en annan medlemsstat än den där den skadelidande är bosatt, Artikel 2 (Direktanspråk) Varje medlemsstat skall övervaka att skadelidande vid sådana olyckor som definieras i artikel 1 i detta direktiv har rätt att framställa ersättningskrav direkt till den ansvariges försäkringsgivare. Artikel 3 (Skaderegleringsrepresentant) 1. Varje medlemsstat skall vidta nödvändiga åtgärder för att tillse att alla försäkringsbolag -som i enlighet med artikel 6 i direktiv 73/239/EEG, ändrat genom artikel 4 i direktiv 92/49/EEG, är auktoriserade för risker som omfattas av klass 10 i punkt A i bilagan till direktiv 73/239/EEG med undantag för transportföretagsförsäkring, eller - som är auktoriserade i enlighet med artikel 23. 2 i direktiv 73/239/EEG efter eget val tillsätter ett organ (nedan kallat "skaderegleringsrepresentant") i varje medlemsstat utom den där försäkringsbolaget har sitt säte. Dessa organ skall ha till uppgift att handlägga och reglera de ersättningsärenden som härrör från trafikolyckor som inträffat i en annan medlemsstat än den där de skadelidande är bosatta och orsakats av fordon som är försäkrade av det försäkringsbolaget och registrerade i en annan medlemsstat än den där de skadelidande är bosatta. Skaderegleringsrepresentanten skall vara bosatt eller etablerad i den skadelidandes medlemsstat. 2. Direktiv 73/239/EEG ändras enligt följande. a) 1 artikel 8. 1 skall följande stycke läggas till: "f) meddela namn och adress på de skaderegleringsrepresentanter som tillsatts i de olika medlemsstaterna, om de risker som skall täckas omfattas av klass 10 i punkt A i bilagan". 16 b) I artikel 23. 2 skall följande stycke läggas till. h) meddela namn och adress på de skaderegleringsrepresentanter som tillsatts i de olika medlemsstaterna, om de risker som skall täckas omfattas av klass 10 i punkt A i bilagan". 3. Skaderegleringsrepresentanten skall samla all nödvändig information i samband med ersättningsärendet och vidta nödvändiga åtgärder för att sköta skaderegleringen i enlighet med de anvisningar som försäkringstagaren ger honom, med de bestämmelser för obligatorisk ansvarsförsäkring som ges i artikel 2 sista stycket i direktiv 90/232/EEG och med de nationella regler för ansvarighet som är tillämpliga på olyckan. Kravet om att det skall finnas en representant utesluter inte att den skadelidande eller dennes försäkringsbolag direkt kan vidta åtgärder mot den som orsakat skadan eller dennes försäkringsgivare. 4. Skaderegleringsrepresentanten skall ha lämplig behörighet. Han skall ha den utrustning som behövs för att utföra de uppgifter som avses i denna artikel. lidit representera 5. Skaderegleringsrepresentanten skall ha tillräcklig befogenhet för att kunna representera försäkringsbolaget inför personer in en som har skadeersättningsansökan. Han skall även kunna bevilja slutbetalning i ärendet, och vid behov samband med dessa skadeersättningsansökningar, i den mån detta är förenligt med Brysselkonventionen av den 27 september 1968 om domstolsbefogenheter och verkställande av beslut inom civilrätt och handelsrätt9 och med andra bestämmelser inom internationell privaträtt om tillerkännande av domstolsbefogenheter, och inför myndigheterna i den medlemsstat inom vilkens territorium han representerar försäkringsgivaren. försäkringsbolaget inför domstol skada och lägger i 6. Medlemsstaterna skall föreskriva skyldigheter under straffansvar för att säkerställa att - den ansvariges försäkringsbolag eller dess skaderegleringsrepresentant lämnar ett ersättningsbud om ansvaret har fastställts och skadan beräknats, - det försäkringsbolag som skadeersättningsansökan ställts till eller detta bolags skaderegleringsrepresentant lämnar ett lämpligt svar på de punkter som anförts i ansökan, om ansvaret inte är klart fastställt och omfattningen av den skada som lidits inte är helt fastställd. Detta skall ske inom tre månader från den dag då den skadelidande lämnade in sin skadeersättningsansökan antingen direkt till den ansvariges försäkringsbolag eller till skaderegleringsrepresentanten. 7. Artikel 12a. 4 sista stycket i direktiv 88/357/EEG skall gälla. 9 EGT nr L 299, 31. 12. 1972. 17 Artikel 4 (Informationsorgan) inrätta eller auktorisera ett organ 1. Varje medlemsstat skall (nedan kallat "informationsorgan") med uppgift att föra register över motorfordon som är registrerade inom dess territorium, över försäkringsbolag som tillhandahåller ansvarsförsäkring för dessa fordon och över de skaderegleringsrepresentanter som försäkringsbolagen har tillsatt i enlighet med artikel 3 och vars namn de har meddelat informationsorganet i enlighet med punkt 2 i denna artikel, eller att förvalta insamling och spridning av dessa uppgifter. Informationsorganet har dessutom till uppgift att bistå de skadelidande med att få vetskap om vilket motorfordonsförsäkringsbolag som meddelat försäkring för fordon registrerade i medlemsstaten och om vem som är skaderegleringsrepresentant, enligt uppgifter som lämnats till informationsorganet. som meddelar motorfordonsförsäkring 2. Försäkringsbolagen skall underrätta informationsorganet i den medlemsstat inom vilkens territorium de är etablerade om registreringsnumret på de fordon som de meddelar försäkring för och som är registrerade i den staten, och om försäkringsnumret och namn och adress för försäkringstagarna för dessa fordon. Förutom namn och adress för de skaderegleringsrepresentanter som tillsatts enligt artikel 3 i de olika medlemsstaterna skall informationsorganen i de övriga medlemsstaterna ge motsvarande information om de fordon som är registrerade i dessa länder och som de meddelar försäkring för enligt bestämmelserna för fritt tjänsteutbud. 3. Medlemsstaterna skall säkerställa att den skadelidande vid en olycka som inträffat i en annan medlemsstat än den där den skadelidande är bosatt har rätt att begära att informationsorganet i dennes hemland eller i det land där fordonet är registrerat ger uppgift om försäkringsbolagets skaderegleringsrepresentant i det land där den skadelidande är bosatt. Om fordonet inte är försäkrat på ett giltigt eller laglig sätt, skall informationsorganet ge den skadelidande uppgift om namn och adress för ägaren eller den person som vanligtvis kör fordonet. försäkringsnummer försäkringsbolag, och Artikel 5 (Skadeersättningsorgan) inrätta eller auktorisera ett organ (nedan kallat 1. Varje medlemsstat skall "skadeersättningsorgan") med uppgift att ersätta dem som drabbas av material- eller personskador orsakade av fordon som är registrerade och försäkrade i en annan medlemsstat än den där de skadelidande är bosatta, om olyckan där skadorna vållas händer i en annan medlemsstat än den där de skadelidande är bosatta. Skadeersättningsorganet i det land där den skadelidande är bosatt skall inom två månader från det att den skadelidande till detta organ har givit in sin ersättningsansökan träda in i följande fall. - Om försäkringsgivaren till det fordon som vållat olyckan inte har tillsatt en skaderegleringsrepresentant i enlighet med artikel 2. - Om försäkringsgivaren eller dess skaderegleringsrepresentant inte har kommit med ett ersättningsbud, inte lämnat ett motiverat svar på de krav som den skadelidande har 18 i sin har eller ersättningsansökan framställt skadelidandes skadeersättningsansökan utan att ha meddelat orsakerna till avvisandet inom tre månader från den dag då de skadelidande lämnade in sin skadeersättningsansökan, antingen direkt till försäkringsbolaget eller till skaderegleringsrepresentanten, beträffande de punkter som rests i skadeersättningsansökan, inom de gränser för obligatorisk ansvarsförsäkring som anges i artikel 2 sista stycket i direktiv 90/232/EEG och i enlighet med de nationella regler för ansvar som gäller för olyckan. avvisat den Skadeersättningsorganet i den skadelidandes hemland skall informera den ansvariges försäkringsbolag eller dess skaderegleringsrepresentant om att det har mottagit en skadeersättningsansökan från den skadelidande och att skadeersättningsorganet i sin tur kommer att träda in inom två månader från det att den skadelidande gav in sin ersättningsansökan. 2. Det ersättningsorgan som ansvarar för att betala ersättning till den skadelidande i dennes hemland har rätt att fa ersättning av motsvarande organ i den medlemsstat där försäkringsgivaren har sitt säte. Ersättningsorganet i den stat där försäkringsgivaren har sitt säte skall, inom två månader från det dess motsvarighet i det land där den skadelidande är bosatt har lämnat in en begäran om ersättning, ersätta det belopp som det sistnämnda organet har betalat ut. Därefter övertar ersättningsorganet i det land där försäkringsgivaren har sitt säte den skadelidandes ersättningskrav på den som vållade olyckan eller dennes försäkringsbolag, i den utsträckning som motsvarande organ i den skadelidandes hemland har ersatt denne för den lidna skadan. Om ersättningsbeloppet till den skadelidande har fastställts genom ett domstolsbeslut, genom att försäkringsgivaren har erkänt skulden eller genom uppgörelse i godo, har försäkringsgivaren inte rätt att motsätta sig att betala ersättningen, såvida han inte kan bevisa att organet inte har underrättat försäkringsgivaren enligt punkt 1 oberättigade skadeersättningsansökningar eller övervärderat skadan. Ersättningsorganet i det land där den skadelidande är bosatt och i landet där försäkringsgivaren har sitt säte kan också kräva ersättning för skäliga kostnader i samband med fallet. har beviljat att organet i denna felaktigt artikel eller 3. Varje medlemsstat skall vidta nödvändiga åtgärder för att garantera att ersättningsorganet inom dess territorium inom den tid som föreskrivs i punkt 2 i denna artikel betalar ersättning till ersättningsorganet i en annan medlemsstat som har betalat ersättning till en skadelidande vid en olycka vållad av ett fordon som är försäkrat i ett försäkringsbolag med säte i den första medlemsstaten, i sådana fall som avses i punkt 1. 2 i denna artikel. Artikel 6 (Omöjligt att identifiera försäkringsgivaren) Om det inte är möjligt att identifiera försäkringsgivaren skall fordonet betraktas som oförsäkrat. Ersättning för material- eller personskadorna som drabbat den skadelidande skall då göras av organet och inom de gränser som anges i artikel 1. 4 i direktiv 84/5/EEG. Den skadelidande skall fa ersättning från det organ i den skadelidandes hemland som avses i den artikeln. Detta organ kommer därefter, på de villkor som anges i artikel 5. 2 i detta 19 direktiv, att ha en fordran på motsvarande organ i det land där fordonet vanligtvis är hemmahörande eller i förekommande fall på Gröna kort-byrån i den medlemsstaten. Artikel 7 (Genomförande i nationell lag) 1. 2. Medlemsstatema skall vidta och offentliggöra de åtgärder som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast 18 månader från dagen för anmälan och genast underrätta kommissionen om detta. De skall genomföra dessa bestämmelse inom 24 månader från dagen för anmälan av detta direktiv. Medlemsstaterna skall underrätta kommissionen om texten för de väsentliga lagar som antagits inom det område som omfattas av detta direktiv. Artikel 8 (Ikraftträdande) Detta, direktiv träder i kraft den dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Artikel 9 (Sanktioner) Medlemsstaterna skall fastställa den sanktionsordning som skall tillämpas vid överträdelser av de nationella bestämmelser som införts för att genomföra detta direktiv och därvid vidta alla de åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa att sanktionerna verkställs. Dessa sanktioner skall vara effektiva, proportionerliga och avskräckande. Medlemsstaterna skall senast den dag som anges i artikel 7 underrätta kommissionen om dessa bestämmelser och snarast möjligt om varje senare ändring av dem. Artikel 10 (Mottagare) Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna. Utfärdat i Bryssel den På Europaparlamentets vägnar På rådets vägnar Ordförande Ordförande 20 ISSN 1024-4506 KOM(97) 510 slutlig DOKUMENT SV 10 07 05 06 Katalognummer : CB-CO-97-520-SV-C ISBN 92-78-25712-5 Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer L-2985 Luxemburg Ji


title: VERORDENING (EG) Nr. 1980/97 VAN DE COMMISSIE van 10 oktober 1997 inzake de levering van witte suiker als voedselhulp

eurovoc_concepts:
Tajikistan
award of contract
food aid
white sugar


title: Rozhodnutie Komisie z 10. októbra 1997, ktoré mení a dopĺňa rozhodnutie 92/160/EHS, ktoré zriaďuje regionalizáciu niektorých tretích krajín pre dovoz equidae v súvislosti z dovozom equidae z RuskaText s významom pre EHP

text: 03/zv. 22 SK Úradný vestník Európskej únie 21 31997D0685 L 287/54 ÚRADNÝ VESTNÍK EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV 21. 10. 1997 ROZHODNUTIE KOMISIE z 10. októbra 1997, ktoré mení a dopĺňa rozhodnutie 92/160/EHS, ktoré zriaďuje regionalizáciu niektorých tretích krajín pre dovoz equidae v súvislosti z dovozom equidae z Ruska (Text s významom pre EHP) (97/685/ES) KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV, PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE: so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho hospodárskeho spoločenstva, so zreteľom na smernicu Rady 90/426/EHS z 26. júna 1990 o podmienkach zdravia zvierat upravujúcich pohyb a dovoz equidae z tretích krajín (1), naposledy zmenenú a doplnenú Aktom o pristúpení Rakúska, Fínska a Švédska, a najmä jeho článkom 13 ods. 2, keďže rozhodnutie Komisie 92/160/EHS (2), naposledy zmenené a doplnené rozhodnutím 97/350/ES (3), zriaďuje regionalizáciu niektorých tretích krajín pre dovoz equidae; keďže táto regiona- lizácia je založená na tom, v akej situácii je zdravie zvierat v tretej krajine; keďže príslušné veterinárne úrady Ruska poskytli dostatočné záruky, že v oblasti Kaliningrad v Ruskej federácii sa nevysky- tuje žrebčia nákaza; keďže preto sa rozhodnutie Komisie 92/160/EHS musí zmeniť a doplniť; keďže opatrenia stanovené v tomto rozhodnutí sú v súlade so stanoviskom Stáleho veterinárneho výboru, Článok 1 V prvej zarážke časti, ktorá sa týka Ruska, v prílohe k rozhod- nutiu 92/160/EHS sa za slovo „oblasti“ vkladá slovo „Kalinin- grad“. Článok 2 Toto rozhodnutie je adresované členským štátom. V Bruseli 10. októbra 1997 Za Komisiu Franz FISCHLER člen Komisie (1) Ú. v. ES L 224, 18. 8. 1990, s. 42. (2) Ú. v. ES L 71, 18. 3. 1992, s. 27. (3) Ú. v. ES L 150, 7. 6. 1997, s. 44


title: Collection of consolidated texts, 380 L 0778.,Recueil de textes consolidés, 380 L 0778.

eurovoc_concepts:
European standard
consolidation of EU law
drinking water
public health


title: Regulamento (CE) nº 1989/97 da Commissão de 10 de Outubro de 1997 que revoga o Regulamento (CE) nº 1749/97 relativo à suspensão da pesca do bacalhau por navios arvorando pavilhão de Espanha


title: REGLAMENTO (CE) N° 1982/97 DE LA COMISIÓN de 10 de octubre de 1997 por el que se determina en qué medida pueden aceptarse las solicitudes de certificados de exportación de los productos pertenecientes al sector del aceite de oliva

eurovoc_concepts:
export licence
olive oil


title: Resolutie van het raadgevend comité van de EGKS over het onderzoekfonds waartoe de Europese Raad op 16 juni 1997 te Amsterdam heeft besloten (met eenparigheid van stemmen goedgekeurd tijdens de 337e zitting van 10 oktober 1997)

eurovoc_concepts:
ECSC
applied research
research expenditure (EU)
research policy
social analysis


title: 384 L 0539 : Council Directive of 17 September 1984 on the approximation of the laws of the Member States relating to electro-medical equipment used in veterinary medicine (84/539/EEC)(OJ No L 300, 19.11.1984, p. 179).,384 L 0539 : Directiva del Consejo de 17 de septiembre de 1984 relativa a la aproximación de las legislaciones de los Estados miembros sobre aparatos eléctricos utilizados en medicina veterinaria (84/539/CEE)(DO n̊ L 300 de 19.11.1984, p. 179)(EE 13, V. 18, p. 133).,384 L 0539 : Directiva do Conselho de 17 de Setembro de 1984 relativa à aproximação das legislações dos Estados-membros respeitantes aos aparelhos eléctricos utilizados em medicina veterinária (84/539/CEE)(JO n̊ L 300 de 19.11.1984, p. 179)(EE 13 F 18, p. 133).,384 L 0539 : Directive du Conseil du 17 septembre 1984 concernant le rapprochement des législations des États membres relatives aux appareils électriques utilisés en médecine vétérinaire (84/539/CEE)(JO n̊ 300 du 19.11.1984, p. 179).,384 L 0539 : Direttiva del Consiglio del 17 settembre 1984 per il ravvicinamento delle legislazioni degli Stati membri relative agli apparecchi elettrici utilizzati in medicina veterinaria (84/539/CEE)(GU n. L 300 del 19.11.1984, pag. 179).,384 L 0539 : Neuvoston direktiivi, annettu 17 päivänä syyskuuta 1984, eläinlääkinnässä käytettäviä sähkölaitteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä (84/539/ETY)(EYVL N:o L 300, 19.11.1984, s. 179)(EP. 13/NIDE 14, s. 131).,384 L 0539 : Richtlijn van de Raad van 17 september 1984 betreffende de onderlinge aanpassing van de wetgevingen der Lid-Staten inzake de elektrische apparaten die worden gebruikt bij de uitoefening van de diergeneeskunde (84/539/EEG)(PB nr. L 300 van 19.11.1984, blz. 179).,384 L 0539 : Richtlinie des Rates vom 17. September 1984 zur Angleichung der Rechtsvorschriften der Mitgliedstaaten über die in der Veterinärmedizin eingesetzten elektrischen Geräte (84/539/EWG)(ABl. Nr. L 300 vom 19.11.1984, S. 179).,384 L 0539 : Rådets Direktiv af 17. september 1984 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om elektriske apparater, der anvendes i dyrlægepraksis (84/539/EØF)(EFT nr. L 300 af 19.11.1984, s. 179).,384 L 0539 : Rådets Direktiv av den 17 september 1984 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om elektromedicinsk utrustning inom veterinärmedicin (84/539/EEG)(EGT nr L 300, 19.11.1984, s. 179)(SU 13/Vol. 14, s. 131).,384 L 0539 : Οδηγία του Συμβουλίου της 17ης Σεπτεμβρίου 1984 για την προσέγγιση των νομοθεσιών των κρατών μελών σχετικά με τα ηλεκτρολογικά μηχανήματα που χρησιμοποιούνται στην κτηνιατρική (84/539/EOK)(EE αριθ. L 300 της 19.11.1984, σ. 179).

eurovoc_concepts:
approximation of laws
consolidation of EU law
electrical equipment
veterinary medicine


title: Commission Regulation (EC) No 1977/97 of 10 October 1997 fixing the production levies in the sugar sector for the 1996/97 marketing year

eurovoc_concepts:
isoglucose
marketing
production aid
sugar levy
syrup
white sugar


title: VERORDENING (EG) Nr. 1984/97 VAN DE COMMISSIE van 10 oktober 1997 tot vaststelling van forfaitaire invoerwaarden voor de bepaling van de invoerprijzen van bepaalde soorten groenten en fruit

eurovoc_concepts:
citrus fruit
fruit vegetable
grape
import price
pip fruit


title: Resolução do comité consultivo CECA relativa à proposta de directiva do Conselho que reestrutura o quadro comunitário de tributação dos produtos energéticos apresentada pela Comissão Europeia (Adoptada por unanimidade, menos uma abstenção, na 337ª sessão, de 10 de Outubro de 1997)


title: 97/684/ΕΚ: Απόφαση της Επιτροπής της 10ης Οκτωβρίου 1997 για τροποποίηση της απόφασης 93/195/ΕΟΚ σχετικά με τους υγειονομικούς όρους και την υγειονομική πιστοποίηση που απαιτούνται για την επανείσοδο εγγεγραμμένων ίππων προοριζόμενων για ιπποδρομίες, διαγωνισμούς και πολιτιστικές εκδηλώσεις, μετά από προσωρινή εξαγωγή (Κείμενο που παρουσιάζει ενδιαφέρον για τον ΕΟΧ)

eurovoc_concepts:
cultural event
equidae
health certificate
health control
sport
temporary admission


title: Amended proposal for a Council Decision adopting a multiannual Community programme to stimulate the establishment of the information society in Europe (Information Society)

eurovoc_concepts:
EU programme
budget
economic growth
information technology
new technology

text: COMMISSION OF THE EUROPEAN COMMUNITIES Brussels, 10. 10. 1997 COM(97) 460 final 96/0283 (CNS) Amended proposal for a COUNCIL DECISION ADOPTING A MULTIANNUAL COMMUNITY PROGRAMME TO STIMULATE THE ESTABLISHMENT OF THE INFORMATION SOCIETY IN EUROPE (INFORMATION SOCIETY" (presented by the Commission pursuant to Article 189 a (2) of the EC-Treaty) EXPLANATORY MEMORANDUM The Commission has decided that a legal basis should be proposed for a number of budget lines, and has sent to the budgetary authority; a Communication on this issue (Communication of the Commission to the budgetary authority on the legal basis and the maximum amounts, SEC(94) 1106 final, of 6 July 1994). The present proposal is submitted in line with this communication to cover budget line B5-331, and concerns a multiannual Community programme to stimulate the establishment of the information society in Europe (Information Society). The development of the information society in Europe is the result of a permanently evolving interaction between market, social, and cultural forces, which affects the way people live, learn and work. Many people are already undergoing profound change in their social and working lives, and worry about the growing impact of the development of the information society on employment, training, and styles of life and work. Many people and enterprises in Europe are not fully prepared for the new information and communication technologies, which may lead to serious disadvantages for Europe's possibilities to reap the potential benefits the information society offers in terms of higher economic growth, more employment (albeit different) and better quality of life. It is therefore necessary that ordinary people and businesses become more involved in the identification of their needs, in the development of applications to support those needs, as well as in the management of the process to implement the information society in general. This cannot be achieved by market forces alone, which tend to concentrate on short-term return on investment, and therefore often neglect accompanying measures aimed at longer-term socio-economic benefits. Some initiatives were already taken at the level of the Member States, but without accompanying actions at the level of the European Union there is a considerable risk of duplication of effort, lack of synergy and multi-speed development which will increase already existing distortions between and within Member States, as regards access to the information society. In order to guarantee a successful transition to a mature information society, it should be avoided that entire groups of people or social and economic actors be marginalized or develop an attitude of rejection. This would be likely to happen in the absence of targeted efforts to promote widespread access to and familiarity with information services and «applications which are more and more useful and relevant to personal and business needs. The European Union must contribute to a better understanding by citizens, companies and institutions of the issues, opportunities and risks at stake, helping to create confidence in progress, and to mobilize popular support for the information society So far, the following steps have been undertaken: Z^ In the White Paper on "Growth, competitiveness, employment - The challenges and ways forward into the 21st century" (COM(93) 700 final), submitted by the Commission on 5 December 1993, the Commission acknowledges that the implementation of the information society is critical for the future of Europe. The document stresses that information and communication technologies and related services have the potential to promote steady and sustainable growth, to increase competitiveness, to open new job opportunities and to improve the quality of life of all Europeans. The White Paper was examined by the European Council in Brussels on 10 and 11 December 1993. The Council gave its full political support and requested that a report be prepared on the information society by a group of prominent persons, providing concrete recommendations for action. The report of the high level group on the information society of 26 May 1994 "Europe and the global information society - Recommendations to the European Council" emphasised, amongst other things, the urgency of responding to the new challenges. The report was submitted to the European Council in Corfu on 24 and 25 June 1994, who recognised the importance of the opportunity and the scale of the challenge facing Europe. It requested the European Commission to prepare an Action Plan containing a set of measures that the Union and the Member States should take as soon as possible in order to establish the information society in Europe under the best possible conditions. The Commission responded to this request by means of a communication of 19 July 1994 to the European Parliament, the Council, the Economic and Social Committee and the Committee of the Regions on "Europe's way to the information society. An action plan" (COM(94) 347 final). This plan underlines that although initiative must clearly lie with the private sector, the Member States and the Union must obviously support these efforts, thus confirming the initial political impetus given by the White Paper and the European Council meeting in Corfu, by implementing a dependable and stable framework, and setting an example in those fields for which they have responsibility. It was in this perspective that the Action Plan structured the different policies and actions under four main headings: the legal and regulatory framework; networks, basic services, applications and content; social, societal and cultural aspects; and promotion of the information society. On this basis, first steps have been initiated. In particular, the Commission has prepared a Communication on the impact of Information Society on other policies, which highlights the need for a broad approach to information society policy development. In order to bring about a broad consensus amongst all the players in the economic, social, cultural and academic fields, the Commission has set up the Information Society Forum and the High Level Expert Group on the Social and Societal Aspects of the Information Society. The first interim report of the High Level Expert Group of January 1996 contained a set of first reflections in view of the preparation of a final report. In its first annual report to the European Commission of June 1996 the Information Society Forum recommended that the Commission should launch EU-wide awareness raising initiatives, implement actions best suited for the promotion of best practices, promote the use of new technologies, give extra attention to explore the economic and social implications of the information society, and to ensure that people with disabilities have equal access to the information society. On 24 July 1996 the European Commission adopted a Green Paper on 'Living and Working in the Information Society: People First', which is intended to deepen the political, social and civil dialogue on the most important social and societal aspects of the information society. In the light of the reactions received, the Commission will present action proposals in 1997. The Midrand Conference in South Africa, by bringing together representatives from all layers of society (government, business, labour, academia and community) proved that there is a need to develop links between European initiatives and projects with an international dimension from developing countries; to create an inventory of information society initiatives in the developing world; to develop national and trans-national fora to disseminate information, enhance co-ordination and spread the knowledge of learned lessons and best practices. The Chairperson's conclusions at the Midrand Conference underlined that special emphasis should be put on the development of integrated systems to meet people's basic needs, particularly in rural areas. Applications for developing countries should focus on universal access, local content, enpowerment of SME's, with equal engagement in the development of the physical infrastructure and of human resources. The Rome Conference highlighted that the information society needs to be constructed in the Mediterranean by further developing telecommunications and research networks, education and training systems, as well as fostering common initiatives like workshops, training and pilot projects. At the same time it was stressed that the needs in terms of new information and communications technologies be given consideration when governments, the scientific community and the European Union join forces to develop information society initiatives. The second European Union/Central and Eastern European Countries Forum on the Information Society in Prague (follow up of the first Forum held in June 1995 in Brussels) confirmed the need to foster awareness actions of all issues (social, legal and political) involved in the development of the information society, particularly for those European countries which are reforming their economies. An action plan oriented towards the implementation of European level co-operative projects was presented for follow-up. The Commission's White paper on "Growth, competitiveness, employment", the report of the high level group ("Bangemann Report"), the Action Plan, the first annual report of the Information Society Forum, the conclusions of the Midrand, Rome and Prague Conferences, the growing world-wide activity in the field of the information society, in particular the major studies launched by the OECD and the interest shown by the G7 countries, have considerably broadened the scope of the activities undertaken so far In the context of the development of the telecommunications policy and the trans-European information networks. Thus, the broader concept of the "information society" makes it necessary to explore new perspectives and to stimulate new activities, in particular of a cross-sectoral nature. As recognised in the Communication on "The Information Society: From Corfu to Dublin. The new emerging priorities", the multifaceted nature of the information society implies a need for greater policy coordination between the various Community policies and between the Communities different instruments and funding mechanisms. In particular, this includes increasing public awareness of the possible impacts of the information society, launching actions that demonstrate best practice and sharing of experiences and knowledge amongst the different actors in Europe, as well as ensuring that experiences and best practices are exchanged at international level and that the global dimension of the information society is taken into consideration. The activities foreseen under this proposal therefore include three action lines: (a) measures to raise awareness: ACTION LINES - the dissemination of information and promotion of actions aimed at a better understanding of the opportunities, benefits and possible risks of the information society, for instance with regard to different user groups, professional associations etc. , and monitoring of the evolution of people's awareness through regular surveys, - the gathering and identification of citizens' and users' needs, and the stimulation of the interest of industry, in particular small and medium sized enterprises (SME's), in providing services and applications to meet these needs, for instance through presentations of EU information society activities, networks, applications and concrete opportunities to be exploited, - the demonstration of potential impacts of the information society at regional level, the promotion of exchange of relevant information between cities and regions, and giving visibility to the general public on concrete projects being implemented to service their needs, - the organization and follow-up of fora on the development of the information society, advising the Commission on the challenges to overcome, (b) measures to help establish the information society in Europe: - the analysis of the technical, economic, social and regulatory aspects, the appraisal of the challenges raised by the transition to the information society, as well as the identification of actions necessary for the optimization of the socio-economic benefits, - the assessment of the opportunities and barriers which disadvantaged social groups and peripheral and less favoured regions may face in accessing and using information society products and services; the identification of appropriate measures to overcome these obstacles and to grasp the related benefits, the promotion of information systems and services serving in particular the needs of elderly, disabled and unemployed people, - the analysis of current initiatives at European and national level regarding the provision of applications, based in particular on a permanent inventory of projects which facilitate the deployment of the information society, - the provision of transparency, based in particular on a permanent inventory, concerning ongoing policies and programmes at European and national level, - the contribution, on the basis of identified best programmes and practices, to the European wide take-up of successful examples in information society policies, projects and services, for instance by supporting demonstration actions, in particular in small communities acting as small-scale, flexible test sites where new approaches can be tried out, with the wide participation of citizens from different social groups, as well as with the active involvement of social partners and voluntary associations, - the promotion of synergy and cooperation between ongoing studies and activities at European and national level, in particular by catalytic brokerage action helping in the creation of partnerships among interested organisations and individuals, - the identification and evaluation of the financing mechanisms needed to develop the information society, in particular those able to help stimulate public/private partnerships for the deployment of applications of public interest, - the identification of obstacles to the functioning of the Internal Market in the area of the information society and the consideration of measures to guarantee the full benefit of the area without frontiers for its development, - the launching of actions to ascertain the priorities of SME's and regarding the obstacles hampering the use by SME's of information technologies, in close coordination with Commission efforts to mobilise different groups of ICT users, (c) measures to take into consideration and make use of the global dimension of the information society: - the enhancement of visibility of the global dimension of the information society, in particular through an inventory of initiatives taken worldwide, the exchange of information with third countries, and notably with developing countries, and through the collaboration in the preparation of demonstration actions, either bilaterally or in collaboration with international organisations, These activities shall not duplicate existing possibilities for actions in fields already covered under other instruments, e. g. in the fields of research and development, trans- European networks, information content and standardization. In order to avoid overlap, to complement other initiatives, and to bring more expertise into this programme, the relevant services shall be associated with the development of activities. They shall be invited to participate in the definition of the work programme, on which calls for proposal will be based, the evaluation and selection of proposals, as well as the review of results. In the light of the above mentioned, the Commission invites the Council to adopt, after consulting the European Parliament, the attached decision. For the adoption of this decision the EC Treaty does not provide for other powers than those defined in Article 235. Amended proposal for a COUNCIL DECISION ADOPTING A MULTIANNUAL COMMUNITY PROGRAMME TO STIMULATE THE ESTABLISHMENT OF THE INFORMATION SOCIETY IN EUROPE (INFORMATION SOCIETY) THE COUNCIL OF THE EUROPEAN UNION, Having regard to the Treaty establishing the European Community, and in particular Article 235 thereof, Having regard to the Commission proposal, Having regard to the opinion of the European Parliament1, Whereas the establishment of the information society can, by introducing new forms of economic, political and social relations, help the Community to cope with the challenges of the next century, in particular the creation of new jobs, as indicated in the White Paper on 'Growth, competitiveness and employment - the challenges and ways forward into the 21st century'; Whereas the European Council in Corfu on 24 and 25 June 1994 took note of the Recommendations of the High Level Group on the information society as presented in the report 'Europe and the global information society' and the Commission established an Action Plan consisting of concrete measures at both Community and Member States level; Whereas the European Council in Florence on 21 and 22 June 1996 underlined the potential of the information society for education and training, for the organization of work and for employment creation; Whereas the pace of progress in the development of the information society depends on a large extent on the awareness, understanding and support by citizens and public and private organisations, of the possibilities of applications of new information and communication technologies to service people's and business' needs; Whereas the establishment of the information society will require availability, for each citizen, company or public organization, in every part of the Community, of information of any nature they need; ^ J No Whereas the establishment of the information society will gradually reorganize the nature and content of human activity in all areas, and have important cross-sectoral effects in areas of activity hitherto independent; Whereas the measures necessary for the implementation of the information society have to take into account the economic and social cohesion of the Community as well as the continuity in the functioning of the Internal Market; Whereas the definition of these measures requires preparatory analyses, aimed at improving understanding of the various fields which may be affected by Community actions related to the information society; Whereas the first interim report of the High Level Expert Group on the Social and Societal Aspects of the Information Society of January 1996 contained a set of first reflections in view of the preparation of a final report; Whereas the first annual report of the Information Society Forum to the European Commission of June 1996 recommended that the Commission should launch EU-wide awareness raising initiatives, promote actions best suited for the promotion of best practices, promote the use of new technologies, give extra attention to explore the economic and social implications of the information society, and to ensure that people with disabilities have equal access to the information society; Whereas the European Commission on 24 July 1996 adopted a Green Paper on 'Living and Working in the Information Society: People First', which is intended to deepen the political, social and civil dialogue on the most important social and societal aspects of the information society; in the light of the reactions received, the Commission will present action proposals in 1997; Whereas the measures necessary for the implementation of the information society have to take into account the global dimension of the information society; Whereas the G7 Ministerial Conference on Information Society and Development in Midrand, South Africa from 13 to 15 May 1996 recognised that the "information society model" should be pursued for the benefit of the developing countries, to solve their unique needs and challenges, to support their sustainable growth and to ensure their effective participation in the emerging global "wired" economy; Whereas the Rome Conference on 30 and 31 May 1996 recognised that one of the elements of the political dialogue between the European Community and the twelve countries involved in the Euro-Mediterranean partnership, started in November 1995 with the Barcelona Conference, is indeed the construction of a truly open information society in the Mediterranean region which will benefit in terms of growth, competitiveness and employment to users, industries and service providers of information and communication technologies; Whereas the second European Union/Central and Eastern European Countries Forum on the Information Society in Prague on 12 and 13 September 1996 confirmed that the issues involved in the development of the information society are particularly important to European countries which are reforming their economy and underlined the need to provide platforms for information exchange and discussion; % Whereas existing possibilities for actions, e. g. in the fields of research and development, trans-european networks, information content, social policy, and standardization, shall not be duplicated; Whereas progress of this programme should be continuosly and systematically monitored; whereas at the end of this programme there should be a final assessment of results obtained compared with the objectives set out in this Decision; Whereas it is necessary to fix the duration of the programme; Whereas, for the adoption of this decision, the Treaty does not provide for other powers than those defined in Article 235, HAS ADOPTED THIS DECISION: Article 1 1. A programme (Information Society) is hereby adopted with the following objectives: - increasing public awareness and understanding of the potential impact of the information society and its new applications, - helping to establish the information society in Europe, by promoting widespread access to and familiarity in the use of new information services and applications. - giving consideration to and making use of the worldwide dimension of the information society. 2. The programme shall cover a period from 1 January 1997 to 31 December 2001. 3. The Budgetary Authority shall authorize the appropriations within the framework of the annual budgetary procedure and in compliance with the financial perspective. 4. The activities foreseen are actions of a cross-sectoral nature, complementing Community actions in other fields. None of these shall duplicate the work being carried out in these fields under other Community programmes. Article 2 In order to attain the objectives referred to in Article 1, the following actions shall be undertaken: (a) measures to raise awareness: - the dissemination of information and promotion of actions aimed at a better understanding of the opportunities, benefits and possible risks of the information society, - the gathering and identification of citizens' and users' needs, and the stimulation of the interest of industry, in particular small and medium sized enterprises (SME's), in providing services and applications to meet these needs, - the demonstration of potential impacts of the information society at regional level, the promotion of exchange of relevant information between cities and regions, and giving visibility to the general public on concrete projects being implemented to service their needs, - the organization and follow-up of fora on the development of the information society, advising the Commission on the challenges to overcome, (b) measures to help establish the information society in Europe: - the analysis of the technical, economic, social and regulatory aspects, the appraisal of the challenges raised by the transition to the information society, as well as the identification of actions necessary for the optimization of the socio-economic benefits, - the assessment of the opportunities and barriers which disadvantaged social groups and peripheral and less favoured regions may face in accessing and using information society products and services; the identification of appropriate measures to overcome these obstacles and to grasp the related benefits, - the analysis of current initiatives at European and national level regarding the provision of applications, based in particular on a permanent inventory of projects which facilitate the deployment of the information society, - the provision of transparency, based in particular on a permanent inventory, concerning ongoing policies and programmes at European and national level, - the contribution, on the basis of identified best programmes and practices, to the European wide take-up of successful examples in information society policies, projects and services, - the promotion of synergy and cooperation between ongoing studies and activities at European and national level, - the identification and evaluation of the financing mechanisms needed to develop the information society, in particular those able to help stimulate public/private partnerships for the deployment of applications of public interest, - the identification of obstacles to the functioning of the Internal Market in the area of the information society and the consideration of measures to guarantee the full benefit of the area without frontiers for its development, - the launching of actions to ascertain the priorities of SME's and regarding the obstacles hampering the use by SME's of information technologies, in close coordination with Commission efforts to mobilise different groups of ICT users, (c) measures to take into consideration and make use of the global dimension of the information society: - the enhancement of visibility of the global dimension of the information society, in particular through an inventory of initiatives taken worldwide, the exchange of Vo information with third countries, and notably with developing countries, and through the collaboration in the preparation of demonstration actions, either bilaterally or in collaboration with international organisations. Article 3 In carrying out the objectives outlined in Article 1 and the actions defined in Article 2, the Commission can use any relevant means, and in particular: - the award of contracts for the execution of tasks relating to analyses, exploratory studies, detailed studies of specific fields, realization of demonstration actions, as well as the coordination, evaluation and co-financing of actions; - the organization, the participation in and the granting of support for meetings of experts, conferences, consultations of persons or of groups having common interests, seminars, and the publication and the dissemination of information; - the contribution to the activities of international organizations in relation to the information society, and in particular those aiming to encourage the access of the developing countries to the potential of the information society. Article 4 1. The Commission shall be responsible for the implementation of the programme. 2. The Commission shall be assisted by a committee of an advisory nature composed of representatives of the Member States and chaired by the representative of the Commission. The representative of the Commission shall submit to the committee a draft of the measures to be taken. The committee shall deliver its opinion on the draft within a time limit which the chairman may lay down according to the urgency of the matter, if necessary by taking a vote. The opinion shall be recorded in the minutes; in addition, each Member State shall have the right to request that its position be recorded in the minutes. The Commission shall take the utmost account of the opinion delivered by the committee. It shall inform the committee of the manner in which its opinion has been taken into account. Article 5 The procedure laid down in Article 4 (2) shall apply to: - the adoption of the work programme, - the criteria and content of calls for proposals 4\ - the assessment of the projects proposed under calls for proposals for Community funding and the estimated amount of the Community contribution for each project where this is equal to or more than ECU 500. 000, - the measures for programme evaluation, - participation in any project by legal entities from third countries and international organizations. Article 6 1. A mid-term evaluation report on the activities launched and results obtained will be presented by the Commission to the European Parliament and the Council after the first two years of the programme. Upon completion of the programme, the Commission shall present to the European Parliament and the Council an evaluation report on the results obtained through implementing the actions referred to in Article 2. 2. Measures shall be taken to monitor the effectiveness of spending to date on moves to establish the information society in Europe to ensure best use of Community funds for future programmes. 3. The results of monitoring measures shall be made available to the advisory committee provided for in Article 4(2). This Decision is addressed to the Member States. Article 7 Done at Brussels, For the Council The President. f^ ISSN 0254-1475 COM(97) 460 final DOCUMENTS EN 15 16 Catalogue number : CB-C0-97-475-EN-C ISBN 92-78-24677-8 Office for Official Publications of the European Communities L-2985 Luxembourg


title: 97/684/EG: Entscheidung der Kommission vom 10. Oktober 1997 zur Änderung der Entscheidung 93/195/EWG über die tierseuchenrechtlichen Bedingungen und die Beurkundung für die Wiedereinfuhr von registrierten Renn-, Turnier- und für kulturelle Veranstaltungen bestimmten Pferden nach vorübergehender Ausfuhr (Text von Bedeutung für den EWR)


title: Komisjoni otsus, 10. oktoober 1997, millega muudetakse otsust 92/160/EMÜ, millega kehtestatakse teatavate kolmandate riikide piirkonnajaotus hobuslaste impordiks seoses hobuslaste impordiga VenemaaltEMPs kohaldatav tekst

text: 03/22. kd ET Euroopa Liidu Teataja 21 31997D0685 L 287/54 EUROOPA ÜHENDUSTE TEATAJA 21. 10. 1997 KOMISJONI OTSUS, 10. oktoober 1997, millega muudetakse otsust 92/160/EMÜ, millega kehtestatakse teatavate kolmandate riikide piirkonnajaotus hobuslaste impordiks seoses hobuslaste impordiga Venemaalt (EMPs kohaldatav tekst) (97/685/EÜ) EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON, ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE: võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, juuni 1990. aasta direktiivi võttes arvesse nõukogu 26. riikidest 90/426/EMÜ hobuslaste liikumist kohta, (1) importimist viimati muudetud Austria, Soome ja Rootsi ühinemisaktiga, eriti selle artikli 13 lõiget 2, loomatervishoiunõuete ja kolmandatest reguleerivate Artikkel 1 Otsuse 92/160/EMÜ lisa Venemaad käsitleva osa esimesse taan- desse lisatakse sõna “Kaliningrad”. ning arvestades, et: Artikkel 2 komisjoni otsusega 92/160/EMÜ, (2) viimati muudetud otsusega 97/350//EÜ, (3) kehtestatakse teatavate kolmandate riikide piir- kondadeks jaotamine hobuslaste impordiks; see piirkonnajaotus põhineb asjaomase kolmanda riigi loomade tervislikul seisundil; Venemaa pädevad veterinaarasutused on esitanud piisavad taga- tised selle kohta, et Vene Föderatsiooni Kaliningradi oblast on kargtaudist vaba; seetõttu tuleb muuta komisjoni otsust 92/160/EMÜ; käesoleva otsusega ettenähtud meetmed on kooskõlas alalise veterinaarkomitee arvamusega, Käesolev otsus on adresseeritud liikmesriikidele. Brüssel, 10. oktoober 1997 Komisjoni nimel komisjoni liige Franz FISCHLER (1) EÜT L 224, 18. 8. 1990, lk 42. (2) EÜT L 71, 18. 3. 1992, lk 27. (3) EÜT L 150, 7. 6. 1997, lk 44


title: REGOLAMENTO (CE) N. 1981/97 DELLA COMMISSIONE del 10 ottobre 1997 relativo al rilascio di titoli di importazioni di banane nel quadro del contingente tariffario per il quarto trimestre del 1997 (secondo periodo) (Testo rilevante ai fini del SEE)

eurovoc_concepts:
import licence
tariff quota
tropical fruit