title: ΚΑΝΟΝΙΣΜΟΣ (ΕΚ) αριθ. 2122/97 ΤΗΣ ΕΠΙΤΡΟΠΗΣ της 29ης Οκτωβρίου 1997 για τροποποίηση των επιστροφών κατά την εξαγωγή της λευκής ζάχαρης και της ακατέργαστης ζάχαρης σε φυσική κατάσταση

eurovoc_concepts:
export refund
raw sugar
white sugar


title: KOMMISSIONENS FORORDNING (EF) Nr. 2134/97 af 29. oktober 1997 om fastsættelse af, i hvilket omfang der kan accepteres ansøgninger, indgivet i oktober 1997 om importlicenser under de toldkontingenter for oksekød, der i forordning (EF) nr. 1939/97 er fastsat for Republikken Polen, Republikken Ungarn, Den Tjekkiske Republik, Den Slovakiske Republik, Republikken Bulgarien og Rumænien

eurovoc_concepts:
Central and Eastern Europe
beef
import licence
import policy
quantitative restriction
tariff quota


eurovoc_concepts:
commercial vehicle
harmonisation of standards
motor vehicle
police checks
vehicle registration

formats: html pdf print

text: 21. 1. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 19/17 1997-forslaget Ændring af 1993-direktivet Formål Bilag I, nr. 3, litra a), b) og c) Ændrer bilag III, pkt. 1, 3 og 4 Bilag I, nr. 3, litra d) Erstatter bilag III, pkt. 7 Bringer guldpositioner ind under kapitalkravsordningen for valutapositioner. I nr. 3, litra a), omdannes »fritagel- sen« på 2 % til en »tærskel« på 2 %, hvormed kapitalkra- vene skulle øges Når de kompetente nationale myndigheder fastlægger en model for beregning af kapitalkrav for valutapositioner, skal de standarder, der anvendes ved interne modeller, finde anvendelse Bilag I, nr. 4, litra a), b) og c) Bilag 1, nr. 5, litra a) og b) Bilag II Ændrer bilag V, pkt. 2, 4, 6 og 7 Tillader, at tier 3-kapital anvendes til opfyldelse af kapitalkrav vedrørende råvarerisici og risici i handelsbe- holdningen, som er beregnet ved hjælp af interne modeller Ændrer bilag VI, pkt. 2, afsnit i), Udvider anvendelsesområdet for reglerne vedrørende store engagementer til også at omfatte risici, der er og pkt. 8, andet afsnit beregnet ved hjælp af interne modeller Indføjer de nye bilag VII og VIII Med bilag VII anvendes Basel-bestemmelserne på råvarer. Bilag VIII bygger på Basel-aftalens bestemmelser om interne modeller. Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommissionens forslag til Rådets direktiv om registreringsdokumenter for motorkøretøjer og påhængskøretøjer dertil« (1) (98/C 19/05) Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 5. august 1997 under henvisning til EU-traktatens artikel 75 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne. Det forberedende arbejde henvistes til ØSU’s Sektion for Industri, Handel, Håndværk og Tjenesteydelser, som udpegede Michael Kubenz til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 8. oktober 1997. Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 349. plenarforsamling af 29. og 30. oktober 1997, mødet den 29. oktober 1997, med 99 stemmer for, 1 imod og 3 hverken for eller imod, følgende udtalelse. 1. Præambel 1. 1. I 1996 var der i Det Europæiske Fællesskab indregistreret 164 553 000 personbiler og 22 032 000 erhvervskøretøjer, i alt 186 585 000 motorkøretøjer (2) og 20 000 000 påhængskøretøjer dertil (3). (1) EFT C 202 af 2. 7. 1997, s. 13. (2) Oplysninger fra Europa-Kommissionens GD III. (3) Det Økonomiske og Sociale Udvalgs eget skøn. 1. 2. Omregistreringen af brugte motorkøretøjer og påhængskøretøjer repræsenterer for Tysklands vedkom- mende hvert år godt 20 % af vognparken. I Den Europæiske Union foretages der omregistreringer i en størrelsesorden på flere dusin millioner. 1. 3. Siden den 1. januar 1993 har det indre marked i Den Europæiske Union været et område uden indre grænser med frie vare-, person-, tjenesteydelses- og kapitalbevægelser. Siden dette tidspunkt har medlems- staterne anvendt Rådets direktiv 70/156/EØF af 6. fe- bruar 1970 (4) om tilnærmelse af medlemsstaternes lov- (4) EFT L 42 af 23. 2. 1970, s. 1 (ØSU’s udtalelse EFT C 48 af 16. 4. 1969, s. 14). C 19/18 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 21. 1. 98 givning om typegodkendelse af motorkøretøjer og på- hængskøretøjer dertil [senest ændret ved direktiv 97/27/EF (1)]. Ifølge direktivet skal medlemsstaternes eksisterende typegodkendelsesprocedurer gradvis aflø- ses af en fælles typegodkendelsesprocedure. I henhold til dette direktiv kan — og her bortses der fra alle afgiftsmæssige overvejelser — nye køretøjer, for hvilke der er tildelt en »EF-typegodkendelse«, tillades, sælges og tages i brug i en hvilken som helst anden medlemsstat mod forelæggelse af en gyldig overensstemmelsesattest [Certificate of Conformity (COC)]. 1. 4. Siden den 1. januar 1993 er det for køretøjer af klasse M1, dvs. køretøjer til personbefordring med højst 8 siddepladser ud over førerens plads (2), muligt at anvende ordningen med EF-typegodkendelse som alter- nativ, mens dette siden den 1. januar 1996 har været obligatorisk for nye M1-køretøjer. — at få det indre marked til at fungere bedre ved at lette forståelsen af registreringsdokumenterne ved registrering af et køretøj i en anden medlemsstat, — at få det indre marked til at fungere bedre ved at lette kontrollen af ejerskabet til et køretøj ved registrering af dette i en anden medlemsstat. 3. Generel bemærkning 3. 1. ØSU bifalder Kommissionens forslag om at harmonisere registreringsattesterne. 4. Særlige bemærkninger 1. 5. Efter typegodkendelsen og tildelingen af de offici- elle nationale kendingsbogstaver udstedes der en regi- streringsattest i forbindelse med nyindregistrering og omregistrering. 4. 1. ØSU udtrykker især tilfredshed med, at man ved udformningen af registreringsattesten vil læne sig op ad Wiener-konventionen (5). 1. 6. Registreringsattesten gør det også muligt for motorkøretøjets ejer eller videreforhandler at sælge køretøjet på det indre marked eller omregistrere det i forbindelse med flytning til et andet EU-land (3). 4. 2. ØSU finder det dog nødvendigt, at anvendelses- området for ECE-ordningen (6) i det mindste optages i EU-ordningen, da ECE-ordningen i dag accepteres uden for EU, og især i de østeuropæiske lande. 2. Indledning Direktivforslaget tilsigter en harmonisering af 2. 1. registreringsattestens form og indhold i EU. 2. 2. Med det foreliggende forslag udstedes der be- stemmelser i medfør af artikel 75 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab (fælles transportpolitik). Direktivet forfølger med harmoniseringen føl- 2. 3. gende mål: — at lette færdslen for køretøjer, der er registreret i én medlemsstat, i de øvrige medlemsstater idet de nationale myndigheders kontrol af registreringsatte- sten forenkles, — at kontrollere i trafikken, at direktiv 91/439/EØF om kørekort er overholdt (4), (1) EFT L 18 af 21. 1. 1997, s. 7 (ØSU’s udtalelse EFT C 49 af 24. 2. 1992, s. 5). (2) Jf. bilag II til direktiv 70/156/EØF. (3) Se tillige Kommissionens fortolkende meddelelse om type- godkendelse og indregistrering af køretøjer, som tidligere har været registreret i en anden medlemsstat (96/C 143/04), EFT C 143 af 15. 5. 1996, s. 4. (4) EFT L 237 af 24. 8. 1991, s. 1 (Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse EFT C 301 af 13. 11. 1995). 4. 3. ØSU går ind for opbygning af et elektronisk system i hele Den Europæiske Union, hvor man ved hjælp af chassisnummeret kan finde frem til køretøjernes registreringsdatoer. 4. 3. 1. Nogle medlemsstater (Danmark, Det Forenede Kongerige og Sverige) kræver ikke, at føreren af et køretøj medbringer køretøjets registreringsattest. I disse medlemsstater benytter de nationale myndigheder et system, som ved kontrol på vejene giver dem adgang til det nationale køretøjsregister, der bl. a. indeholder alle oplysningerne på registreringsattesten. 4. 3. 2. I øjeblikket er Kommissionen ved at undersøge projektet »TADIA«, hvorved datoerne for overensstem- melsesattestering af EF-typegodkendelse (COC) kan udveksles over hele Europa. »TADIA« kunne danne grundlag for elektronisk køretøjskontrol. Som overgangsløsning indtil 4. 3. 3. indførelsen af direkte elektronisk køretøjskontrol anbefales det at benytte plastikkort med datachips. Dette kunne være en løsning, som straks kan indføres uden et mellemliggende skridt i papirform. (5) Konvention om vejtrafik, udfærdiget den 8. november 1969, herunder ændringer, der er trådt i kraft den 3. septem- ber 1993. FN’s økonomiske kommission for Europa. (6) ECE — Economic Commission for Europe of the United Nations. 21. 1. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 19/19 4. 3. 4. Oplysningerne bør i det mindste kunne aflæses elektronisk (f. eks. ved hjælp af en stregkode), hvis attesten er i papirform. 4. 4. ØSU er enig i, at en registreringsattest i to dele er absolut nødvendig. Som regel opbevares registreringsattestens 4. 4. 1. anden del ikke i køretøjet og det bør heller ikke være tilfældet. Dette udgør en hindring for videresalg af stjålne køretøjer, idet erhvervelse i god tro af sådanne stjålne køretøjer ikke er mulig uden forelæggelse af registreringsdokumentets anden del. Denne metode har stået sin prøve i Tyskland og i Holland og vil ligeledes blive indført i Belgien. 4. 4. 2. Med udstedelse af registreringsattester i to dele kan der desuden føres bevis for ejerskabet, således som tilfældet allerede er i dag i nogle medlemsstater i kraft af et ejerskabsdokument. 4. 5. Ad direktivets artikel 6 og 7 4. 5. 1. ØSU går ind for, at det udvalg, som indførtes i henhold til direktiv 96/47/EF (1) om ændring af direktiv 91/439/EØF om kørekort, gennemfører ændringer i bilaget på baggrund af den tekniske udvikling i overens- stemmelse med proceduren i artikel 7. 4. 6. Ad direktivets artikel 8 4. 6. 1. kommer tilstrækkelige og ønskværdige. Fristerne for direktivets gennemførelse fore- 4. 7. Ad direktivets bilag I 4. 7. 1. Af hensyn til omfattende harmonisering af registreringsdokumenternes format, bør der ikke fast- lægges noget maksimum for størrelsen, men et nøjagtigt format på linje med direktivet om kørekort i Den Europæiske Union. Herigennem forhindres det, at for- skellige nationale formater underminerer den tilstræbte harmonisering og man undgår ligeledes problemer med den ønskede elektroniske aflæsning. (1) EFT L 235 af 17. 9. 1996, s. 1. Bruxelles, den 29. oktober 1997. 4. 7. 2. Oplysninger, som kun bruges ved officiel kon- trol af køretøjet, kan eventuelt angives i kode af hensyn til pladsbehovet. Hvis der kun findes et enkelt format, som garanterer elektronisk aflæsning, volder dette ingen vanskeligheder. 4. 7. 3. For at beskytte mod forfalskning anbefales det, at man som et yderligere punkt medtager anbringelse af hologrammer i bilag I del I, punkt II og bilag I del II, punkt II i direktivet. 4. 7. 4. Det foreslås, at man i kravene til papirkvaliteten i det mindste benytter samme målestok som for det europæiske kørekort for at forhøje registreringsattester- nes levetid og gøre det vanskeligere at forfalske atte- sterne. 4. 8. Ad bilag I del I, punkt VII og bilag I del II punkt VII 4. 8. 1. Formuleringen bør ændres til følgende: »Registreringsattesten kan endvidere indeholde op- lysninger ved brug af de relevante koder, hvis disse er indeholdt i overensstemmelsesattesten (COC), som fabrikanten udsteder på basis af EF- typegodkendelsen, eller hvis de kan udledes deraf ved en simpel beregning. « 4. 9. Ad påhængskøretøjer 4. 9. 1. Hvis flere påhængskøretøjer er registreret under den samme bruger, bør der hjemles mulighed for, at der i stedet for registreringsattesten som dokumenta- tion medbringes en af registermyndighederne udarbejdet fortegnelse over de påhængskøretøjer, som er registreret under den pågældende bruger. 4. 10. Direktivet berører ikke de eksisterende nationa- le særprocedurer. Disse forbliver uændrede. Det ville imidlertid være anbefalelsesværdigt, om man for køretø- jer, som ikke registreres ved brug af en EF-type- godkendelse, muliggør anvendelse af ensartede registre- ringsdokumenter. 4. 10. 1. Dette vedrører i dag samtlige køretøjskatego- rier, for hvilke EF-typegodkendelse endnu ikke er mulig, samt køretøjer, som også efter ikrafttrædelsen af EF- typegodkendelsesproceduren for M1-køretøjer og alle yderligere køretøjskategorier, der er omfattet af enkeltre- gistreringsproceduren, kan opnå national typegodken- delse. Tom JENKINS Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg


title: KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EG) nr 2125/97 av den 29 oktober 1997 om fastställande av i vilken utsträckning de ansökningarna om importlicens för vissa köttprodukter från fjäderfäsektorn som ges in under oktober 1997 inom ramen för förordning (EG) nr 509/97 kan godtas

eurovoc_concepts:
Slovenia
import licence
interim agreement (EU)
poultrymeat


title: Avis du Comité économique et social sur la «Communication de la Commission au Conseil, au Parlement européen, au Comité économique et social et au Comité des régions: "La dimension énergétique du changement climatique"»

eurovoc_concepts:
EU programme
climate change
energy policy
environmental protection
greenhouse gas

text: 21. 1. 98 FR Journal officiel des Communautés européennes C 19/87 majeure des pays en développement, dont la consomma- tion d’énergie est inévitablement vouée à augmenter. Les accords relatifs aux permis d’émission et à l’application conjointe («emissions trade» et «joint implementation») entre pays développés et pays en développement, aux- quelles les États-Unis voudraient soumettre les négocia- tions de Kyoto, constituent une étape ultérieure, qui n’est possible que si les pays développés assortissent leur propre développement économique de mesures de réduction des émissions. 3. Conclusions Le Comité, convaincu que la position de négocia- 3. 1. tion de l’Union européenne peut contribuer à la réussite de la Conférence de Kyoto, accueille favorablement la communication de la Commission, mais ne procédera à l’examen et à l’évaluation des propositions concrètes de mesures ainsi que de leur répartition au sein de l’Union que lorsque les engagements pris en décembre seront connus. Bruxelles, le 29 octobre 1997. Le Président du Comité économique et social Tom JENKINS Avis du Comité économique et social sur la «Communication de la Commission au Conseil, au Parlement européen, au Comité économique et social et au Comité des régions: “La dimension énergétique du changement climatique”» (98/C 19/24) Le 20 mai 1997, la Commission européenne a décidé, conformément à l’article 198 du Traité instituant la Communauté européenne, de consulter le Comité économique et social sur la communication susmentionnée. La section de l’énergie, des questions nucléaires et de la recherche, chargée de préparer les travaux du Comité en la matière, a élaboré son avis le 19 septembre 1997 (rapporteur: M. Boisserée). Lors de sa 349e session plénière des 29 et 30 octobre 1997 (séance du 29 octobre), le Comité économique et social a adopté par 98 voix pour, 10 voix contre et 11 abstentions l’avis suivant. 1. Introduction 1. 1. La Commission européenne a transmis au Comité économique et social — ainsi qu’au Conseil, au Parle- ment européen et au Comité des régions — une Commu- nication sur «La dimension énergétique du changement climatique». Cette Communication trouve son origine dans la Convention cadre des Nations unies sur le changement climatique (Rio de Janeiro 1992), à laquelle la Communauté européenne et les États membres avaient adhéré en son temps. Les signataires tiendront en décem- bre 1997 à Kyoto une troisième conférence sur la mise en œuvre de cette Convention. 1. 1. 1. La communication de la Commission exprime le contenu de la position élaborée par le Conseil de l’Union européenne le 3 mars 1997 en vue de cette conférence, afin notamment de conduire à un engage- ment plus important des pays industrialisés en faveur d’une réduction graduelle des émissions de CO2 et des émissions d’autres gaz à «effet de serre» (en particulier le méthane et le protoxyde d’azote). Ces émissions sont rendues responsables du risque de changement climatique. L’objet de la Communication est de souligner 1. 1. 2. le défi auquel la politique énergétique européenne se trouve confrontée du fait des problèmes liés au climat, et d’indiquer un ensemble de domaines dans lesquels il est possible de contribuer à une réduction des émissions ayant une incidence climatique par des mesures et des options dans le cadre de la politique énergétique. Une nouvelle communication doit intervenir avant la fin de l’année 1997, et englober l’ensemble des secteurs concernés par les problèmes liés au climat (les transports, l’industrie et l’agriculture, indépendamment de la politi- que énergétique). Un plan d’action visant à mettre en œuvre les objectifs arrêtés à Kyoto doit être élaboré à la suite de cette conférence. D’après ce plan d’action, on doit parvenir à réduire les émissions ayant une incidence climatique, en particulier grâce aux économies d’énergie et au remplacement des sources d’énergie. L’objectif des négociations de l’UE à la Confé- 1. 1. 3. rence de Kyoto est, conformément à la décision du C 19/88 FR Journal officiel des Communautés européennes 21. 1. 98 Conseil des ministres de mars et de mai 1997, une réduction des émissions ayant une incidence climatique dans les pays membres de l’OCDE et dans les pays en transition de 15 % d’ici à 2010, par rapport aux émissions de l’année de référence, 1990. Cela a été confirmé par le Conseil européen tenu les 16 et 17 juin 1997 à Amsterdam. La Commission considère que les émissions de CO2, d’après l’estimation actuelle comparée à celle de 1990, devraient augmenter de 8 % environ (scénario «business as usual», «ne changeons rien») d’ici à 2020, ce qui signifie pour les négociations de Kyoto un objectif de réduction de plus de 20 points. Le Conseil des ministres a également fixé en juin 1997 un objectif de réduction à court terme (7,5 % d’ici à 2005). Pour atteindre les objectifs recherchés, les États 1. 2. membres devront, selon la Commission, déployer des efforts considérables dans le domaine de la politique environnementale, économique et énergétique. La Com- mission souhaite que les destinataires de la communica- tion donnent un «signal politique fort» en se montrant disposés à soutenir cette position. 1. 3. Les réflexions de la Commission s’appuient sur des hypothèses (scénarios) fondées sur l’évolution démographique et la croissance économique des dix dernières années et sur le potentiel de réduction calculé par la Commission et par des experts. 1. 3. 1. Étant donné que la Communication se réfère à l’accord conclu à Rio en 1992 dans le cadre des Nations il n’a pas été jugé nécessaire de motiver de unies, nouveau le scénario prévisionnel qui est à l’origine des propositions présentées; cela signifie que la prévision d’un changement climatique induit par les activités humaines et ayant des incidences au niveau mondial (relèvement du niveau des océans faisant peser une menace particulière sur les lieux situés à proximité de la mer) persiste, d’autant plus que cette hypothèse a été confirmée par le rapport de l’enquête internationale sur les changements climatiques, «Intergovernmental Panel on Climate Change», en 1995/1996 (organisée dans le cadre du Programme des Nations unies pour l’environne- ment et de l’organisation météorologique mondiale). 1. 3. 2. Le but de la communication de la Commission est de démontrer le potentiel de réalisation des objectifs de réduction des émissions moyennant le recours aux possibilités innovatrices technologiques ou administrati- ves, et particulièrement: — la réduction de la consommation d’énergie, en particulier grâce à l’amélioration de l’efficacité par la transformation et l’exploitation de l’énergie (par exemple grâce à la production combinée d’électricité et de chaleur) et par des mesures correspondantes pour d’autres gaz ayant une incidence climatique; — la modification des habitudes de consommation des citoyens et des priorités de consommation de l’économie, par des incitations à l’internalisation des coûts externes (au nombre desquels doivent également figurer les changements climatiques), par exemple au moyen d’instruments économiques de politique d’environnement (y compris les taxes et redevances); — meilleure maîtrise de l’énergie au niveau local et régional; — le renforcement de l’utilisation des énergies primai- res, sources d’émissions de CO2 plus limitées (par exemple le gaz naturel) ou inexistantes (énergie nucléaire, énergies renouvelables). Afin de pouvoir mettre en œuvre ces mesures, la Commission propose d’intégrer de manière accrue la politique en matière climatique dans les autres politiques, et d’encourager le développement et la recherche. 2. Avis sur la stratégie de la Commission en matière climatique 2. 1. Le Comité économique et social s’est intéressé à plusieurs reprises aux stratégies de réduction des émissions de CO2 et d’autres gaz à «effet de serre» (1). L’avis du Comité sur la communication de la Commis- sion «Vue globale de la politique et des actions énergéti- ques» (2) reprend l’exigence d’un développement durable dans le domaine de l’énergie. 2. 2. En accord avec ces avis, le Comité approuve dans son principe la communication de la Commission, mais émet quelques observations critiques. 2. 2. 1. Le fait que les objectifs stratégiques et les propositions de mise en œuvre soient décalés dans le temps pose des problèmes. 2. 2. 1. 1. Les objectifs stratégiques ne doivent être développés que dans la mesure où ils sont également réalisables, et où une volonté d’application est percepti- ble ou envisageable. Il n’est pas très pertinent, voire démotivant, de conclure lors d’une conférence stratégi- que un accord sur des objectifs qui resteront ensuite lettre morte lors de la phase de réalisation, comme ce fut malheureusement souvent le cas, précisément dans le domaine de la politique climatique. Ces réserves se justifient d’autant plus que les conséquences économi- ques et sociales de la stratégie n’apparaîtront que lorsque le plan d’action sera publié. En particulier, le Comité trouve matière à 2. 2. 1. 2. préoccupation dans le fait que l’on ne dispose pas encore d’indications quant aux coûts que représentent globalement les plans de la Commission concernant le domaine énergétique. Le Comité trouve également matière à préoccupation dans le fait que n’aient pas encore été fournies d’informations à propos des taxes sur l’énergie que proposera la Commission, et notam- ment dans le fait qu’il n’existe encore aucune évaluation des conséquences qui sont à prévoir à cet égard pour ce qui concerne l’emploi. A propos de ce dernier point, il est rappelé à la Commission que la prise en compte des questions d’emploi doit maintenant faire partie intégrante de l’analyse et de la planification des politi- ques. (1) Avis sur un «Programme spécifique de recherche et de développement technologique dans le domaine de l’envi- ronnement (1990-1994)» (JO C 332 du 31. 12. 1990). — Avis sur «La politique de l’environnement et le marché intérieur» (JO C 332 du 31. 12. 1990). — Avis sur la «Conclusion de la Convention cadre sur le changement climatique» (JO C 201 du 26. 7. 1993). — Avis sur «La croissance économique et l’environnement: quelques implications pour la politique économique» (JO C 155 du 21. 6. 1995). (2) Docs COM(97) 167 final. 21. 1. 98 FR Journal officiel des Communautés européennes C 19/89 2. 2. 1. 3. Au demeurant, le CES comprend le rapport entre stratégie et plan d’action de telle manière que les réflexions contenues dans cette communication ne limitent pas les mesures qui doivent être proposées dans le plan d’action. 2. 2. 2. politique de dimension mondiale. La politique climatique est bien entendu une 2. 2. 2. 1. Une stratégie mondiale suppose pour l’essen- tiel un accord entre les grands acteurs internationaux, c’est-à-dire en particulier entre l’UE et les États-Unis, d’autant plus que ces deux partenaires sont à l’origine des plus importantes émissions à effet de serre de la planète. Le Comité regrette de devoir noter que les États-Unis ne sont actuellement pas prêts à participer à une initiative visant à définir des objectifs en matière de climat, ni à les réaliser. 2. 2. 2. 2. Le Comité estime pertinent que l’UE mène en temps utile avant Kyoto des négociations avec les États-Unis (avec la participation du Japon en tant qu’ «hôte» de la Conférence), afin de promouvoir une position unanime. Ces considérations ne doivent cepen- dant pas empêcher l’UE de se présenter à Kyoto en défendant une position claire et progressiste. Il s’est avéré à de nombreuses reprises que ce type de procédé favorise finalement le consensus. 2. 2. 3. Le Comité économique et social estime que les objectifs prévisionnels sont présentés de manière «concluante» par le Conseil et la Commission; le Comité doit renoncer à évaluer de manière autonome les scénarios qui constituent les fondements de la politique climatique. 2. 2. 3. 1. Le Comité a cependant le sentiment que les fondements économiques des prévisions, dont découlent les objectifs prévisionnels de la Commission en matière climatique et ses réflexions sur l’ampleur du problème, sont très minces et devraient être étoffés. Cela vaut principalement pour: — la relation entre croissance économique et consom- mation d’énergie, aussi bien quant à la croissance attendue qu’à la liaison entre consommation d’éner- gie et croissance; — les effets des innovations technologiques envisagea- bles jusqu’à la date prévue, par exemple en ce qui concerne l’efficacité de la transformation et de la consommation d’énergie; — l’influence de facteurs non politiques sur la demande en énergie; — les objectifs à fixer pour d’autres gaz à incidence climatique que le CO2. 2. 2. 4. Indépendamment de la stabilisation du climat, les chances économiques et techniques d’une évolution telle que se l’imagine la Commission sont grandes. Sur ce point, l’accord en matière de climat peut donner l’impulsion au développement de techniques permettant d’économiser l’énergie, à la recherche de nouvelles sources d’énergie ainsi qu’à l’amélioration de l’efficacité énergétique et permettre globalement la protection des ressources limitées. Les réflexions de la Commission sur ces sujets devraient être encore approfondies. 3. Avis sur la réalisation d’une stratégie en matière climatique Une politique climatique ne peut être mise en 3. 1. œuvre sans une intégration des objectifs en matière climatique dans d’autres politiques. 3. 1. 1. Cela vaut notamment pour la politique agricole commune et pour la politique structurelle. Le CES approuve la proposition de plan d’action de la Commis- sion consistant à promouvoir des mesures renforcées en faveur de la réduction des émissions de «gaz à effet de serre» grâce à des moyens issus des Fonds structurels. 3. 1. 2. Le rôle de la politique des transports devrait être mis davantage en valeur, d’autant plus que la part de ce secteur dans les émissions de CO2 est en augmentation. 3. 2. Le CES estime qu’une stratégie en matière climati- que ne peut être mise en œuvre que si les citoyens et les acteurs économiques et sociaux perçoivent l’intérêt des mesures qui modifieront les normes et les habitudes d’utilisation. Il convient de développer des procédures de consultation et de participation. 3. 2. 1. On devrait donc, en présentant le plan d’action, en particulier en ce qui concerne l’économie et le changement d’énergie, rendre publics encore une fois et de manière approfondie les résultats scientifiques concernant les changements climatiques causés par les activités humaines. Ceci est d’autant plus nécessaire que des doutes ont été récemment avancés dans des publications au sujet des prévisions climatiques. 3. 2. 2. Dans le cadre des mesures destinées à convain- cre et à emporter l’adhésion, il faut mettre cartes sur table en ce qui concerne les risques que l’on court à ne «rien faire» d’une part, et la dépense occasionnée par les mesures que suppose une politique climatique d’autre part. Il faut également faire apparaître le très grand risque potentiel que comportent les changements climatiques surtout pour les lieux situés à proximité de la mer. 3. 3. Le secteur de l’énergie joue un rôle décisif dans la mise en œuvre d’une stratégie en matière climatique. 3. 3. 1. La Commission rappelle le soutien aux mesures d’économies d’énergie (SAVE) et au développement et à l’utilisation d’énergies (renouvelables) alternatives (Altener). Ces réflexions pourraient être complétées dans un plan d’action par des réglementations du type de celles qui ont été adoptées dans certains États membres (par exemple «non fossil fuel obligation», l’obligation pour quelques régions d’employer du com- bustible non fossile, ou l’obligation d’utiliser de l’électri- cité produite par des énergies renouvelables). Les prévisions concernant la part d’énergies 3. 3. 2. renouvelables dans un avenir proche ou lointain, ainsi que l’évolution des coûts de la production d’énergie, fondées sur des techniques différentes, ne sont pas dénuées de spéculations. Un plan d’action s’il veut être réaliste, doit d’abord partir de l’état actuel des connaissances et ensuite, des évolutions technologiques susceptibles de se produire. 3. 3. 2. 1. Le CES estime que l’on ne peut par conséquent renoncer en l’état actuel à utiliser également l’énergie nucléaire, si l’on veut parvenir à une réduction impor- C 19/90 FR Journal officiel des Communautés européennes 21. 1. 98 tante des émissions de CO2 dans un avenir proche (1). La disponibilité de sources d’énergie fossiles à faibles émissions de CO2 (gaz naturel) est limitée ou liée à la production d’autres sources d’énergie. Le développement d’énergies renouvelables est encouragé avec raison; la part de ces énergies va augmenter. Mais il n’est cependant pas envisageable jusqu’à nouvel ordre que ces énergies puissent assumer dans un délai prévisible le rôle que jouent les sources d’énergie fossiles, voire une part importante de celui-ci. 3. 3. 3. Le recours à l’énergie nucléaire présuppose toutefois que soient réglés les problèmes de sécurité et de traitement des déchets, qui empêchent que l’emploi de cette énergie soit acceptée par tous. On peut cependant envisager que ces problèmes de sécurité et de traitement des déchets seront réglés plus tôt que ne le seront ceux qui font obstacle à la substitution équivalente en temps voulu de l’énergie productrice de CO2 par l’énergie renouvelable. 3. 3. 4. Le CES estime en tout cas qu’un plan d’action en la matière doit être conçu de telle manière que toutes les options de production d’énergie sans ou à faible émission de CO2 restent ouvertes. 3. 3. 5. Le plan d’action devra prendre en compte, en particulier, les problèmes qui font obstacle à une mise en œuvre des objectifs de politique climatique dans les États entrant en ligne de compte en tant que candidats à l’adhésion à l’Union européenne. La réduction de la consommation énergétique devrait être atteinte notam- ment grâce à l’amélioration de l’efficacité par la transfor- mation et l’exploitation de l’énergie; les besoins à couvrir précisément dans ce domaine sont énormes dans la plupart des pays candidats à l’adhésion. 3. 4. S’agissant de la position de la Commission en faveur principalement d’«Accords dans le domaine de l’environnement» entre l’industrie et les États membres, le CES rappelle son avis sur ce thème (2). Le Comité y exposait sa conception des domaines d’application, des modalités et des limites des réglementations par ce type d’accords. Dans une publication de 1996 (IAO/OCDE), l’OCDE a présenté des engagements volontaires de l’industrie de certains États membres qui servent la réduction des émissions de CO2 dans certaines bran- ches (3). 4. Le rôle du Comité économique et social Le Comité économique et social souhaiterait collaborer à la préparation du plan d’action pour la mise en œuvre des accords en matière de politique climatique dans l’UE. Il est également prêt à participer à l’information et à la motivation des citoyens et des acteurs socioécono- miques pour réaliser ce plan d’action. (1) Avis sur «Les industries nucléaires dans l’Union euro- péenne» — JO C 206 du 7. 7. 1997, p. 88. (2) JO C 287 du 22. 9. 1997, p. 1. (3) Citation du magazine de l’UE no 6/1996, p. 29. Bruxelles, le 29 octobre 1997. Le Président du Comité économique et social Tom JENKINS


title: Industria del legno, industria della carta, stampa.,Industrie du bois, industrie du papier et imprimerie.,Industristrukturer og Aktiviteter : Koordineret årlig industristatistik i medlemsstaterne.,Structure and activity of industry : Coordinated annual inquiry into industrial activity in the Member States.,Structuur en bedrijvigheid van de industrie : Gecoördineerde jaarlijkse enquête inzake de industriële bedrijvigheid in de Lid-Staten.,Struktur und Tätigkeit der Industrie : Koordinierte Jahreserhebung über die Tätigkeit der Industrie in den Mitgliedstaaten.

eurovoc_concepts:
EU Member State
branch of activity
economic survey
furniture industry
industrial statistics
joinery
printing
publishing
pulp and paper industry
statistical method
wood industry
wood product


title: REGOLAMENTO (CE) N. 2131/97 DELLA COMMISSIONE del 29 ottobre 1997 che fissa le restituzioni massime all'esportazione di olio di oliva per la ventiduesima gara parziale effettuata nell'ambito della gara permanente indetta dal regolamento (CE) n. 2081/96

eurovoc_concepts:
award of contract
export refund
olive oil


title: COMMISSION REGULATION (EC) No 2122/97 of 29 October 1997 altering the export refunds on white sugar and raw sugar exported in the natural state


title: Advies van het Economisch en Sociaal Comité over: - het "Voorstel voor een richtlijn van de Raad betreffende de uitbreiding tot het Verenigd Koninkrijk van Groot-Brittannië en Noord-Ierland van Richtlijn 94/45/EG van de Raad van 22 september 1994 inzake de instelling van een Europese ondernemingsraad of van een procedure in ondernemingen of concerns met een communautaire dimensie ter informatie en raadpleging van de werknemers", en - het "Voorstel voor een richtlijn van de Raad tot uitbreiding tot het Verenigd Koninkrijk van Groot-Brittannië en Noord-Ierland van Richtlijn 96/34/EG van de Raad van 3 juni 1996 betreffende de door de UNICE, het CEEP en het EVV gesloten raamovereenkomst inzake ouderschapsverlof"

eurovoc_concepts:
European undertaking
Northern Ireland
United Kingdom
parental leave
worker consultation

text: C 19/44 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 21. 1. 98 Advies van het Economisch en Sociaal Comité over: — het „Voorstel voor een richtlijn van de Raad betreffende de uitbreiding tot het Verenigd Koninkrijk van Groot-Brittannie¨ en Noord-Ierland van Richtlijn 94/45/EG van de Raad van 22 september 1994 inzake de instelling van een Europese ondernemingsraad of van een procedure in ondernemingen of concerns met een communautaire dimensie ter informatie en raadpleging van de werknemers”, en — het „Voorstel voor een richtlijn van de Raad tot uitbreiding tot het Verenigd Koninkrijk van Groot-Brittannie¨ en Noord-Ierland van Richtlijn 96/34/EG van de Raad van 3 juni 1996 betreffende de door de UNICE, het CEEP en het EVV gesloten raamovereenkomst inzake ouderschapsverlof” (98/C 19/12) Op 7 oktober 1997 heeft de Raad besloten om het Economisch en Sociaal Comité, overeenkomstig artikel 100 van het Verdrag tot oprichting van de Europese Gemeenschap, te raadplegen over de voornoemde voorstellen. De Afdeling voor sociale aangelegenheden, gezinsvraagstukken, onderwijs en cultuur, die was belast met de voorbereiding van de desbetreffende werkzaamheden, heeft haar advies goedgekeurd op 17 oktober 1997. Algemeen Afdelingsrapporteur was mevrouw Maddocks. Het Economisch en Sociaal Comité heeft tijdens zijn 349e Zitting (vergadering van 29 oktober 1997) het volgende advies uitgebracht dat met 107 stemmen vo´ o´r en 4 tegen, bij 8 onthoudingen werd goedgekeurd. Het Economisch en Sociaal Comité heeft een actieve rol gespeeld bij de totstandkoming en bevordering van het Gemeenschapshandvest van de sociale grondrechten van de werkenden. Het heeft er consequent voor gepleit om dit Handvest alsmede de Overeenkomst inzake het sociale protocol op te nemen in het Verdrag zodat zij van toepassing zijn op alle lid-staten. Derhalve is het bijzonder verheugd dat het Verenigd Koninkrijk heeft besloten, toe te treden tot het sociale protocol, en staat het achter het door de Europese Raad in Amsterdam genomen besluit om het concept van de sociale grondrechten op te nemen in het nieuwe Verdrag. Bijgevolg steunt het Comité de twee voorstellen van de Commissie om de toepassing van de bestaande richtlijnen uit te breiden tot het VK. Brussel, 29 oktober 1997. De voorzitter van het Economisch en Sociaal Comité T. JENKINS


title: VERORDNUNG (EG) Nr. 2131/97 DER KOMMISSION vom 29. Oktober 1997 betreffend die Festsetzung der Höchstbeträge der Erstattungen bei der Ausfuhr von Olivenöl für die 22. Teilausschreibung im Rahmen der mit der Verordnung (EG) Nr. 2081/96 eröffneten Dauerausschreibung


title: Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Förslag till Europaparlamentets och rådets beslut om godkännande av ett program för gemenskapsåtgärder 1999-2003 för ovanliga sjukdomar inom ramen för insatser på folkhälsoområdet"

eurovoc_concepts:
EU programme
action programme
health policy
illness
public health

text: C 19/4 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 21. 1. 98 samt vad gäller utvärderingsförfarandet, skall hänsyn tas till synpunkter från arbetsmarknadens parter och andra intresseorganisationer som är involverade i arbetet med att förebygga personskador. 3. 4. Artikel 7: Kontroll och utvärdering. Kommittén konstaterar med tillfredsställelse att man kommer att få kopior av rapporterna om utvärderingen och genomfö- randet. Bryssel den 29 oktober 1997. Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Tom JENKINS Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om ”Förslag till Europaparlamentets och rådets beslut om godkännande av ett program för gemenskapsåtgärder 1999-2003 för ovanliga sjukdomar inom ramen för insatser på folkhälsoområdet” (1) (98/C 19/02) Den 27 juni 1997 beslutade rådet att i enlighet med bestämmelserna i artikel 129 i EG-fördraget begära Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande om ovannämnda förslag. Sektionen för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, som ansvarade för kommitténs arbete i frågan, antog sitt yttrande den 7 oktober 1997. Föredragande var Christoph Fuchs och medföredragande var Markku Lemmetty och Georges Linssen. Vid sin 349:e plenarsession den 29-30 oktober 1997 (sammanträdet den 29 oktober 1997) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med röstfördelningen 101 för, 3 emot och en nedlagd röst. 1. Inledning 1. 1. Det föreslagna femårsprogrammet (1999-2003), som grundar sig på artikel 129 i EG-fördraget och som åtföljs av ett meddelande, har till syfte att bekämpa problemet med ovanliga sjukdomar inom gemenskapen genom att komplettera pågående åtgärder i medlemssta- terna på detta område. Problemet med ovanliga sjukdo- mar, som i de flesta medlemsstater — till skillnad från Förenta staterna — hittills inte varit föremål för några systematiska åtgärder, identifierades som ett av åtta prioriterade områden för gemenskapsåtgärder i kommis- sionens meddelande av 1993 om ramen för insatser på folkhälsoområdet (2). 1. 2. Som svar på detta meddelande gav både Ekono- miska och sociala kommittén (3) och Europaparlamen- tet (4) sitt stöd till planerna på ett handlingsprogram för ovanliga sjukdomar. Rådet uppmanade dessutom kommissionen att inventera existerande kunskap och erfarenheter om ovanliga sjukdomar och undersöka situationen i gemenskapen med avseende på läkemedel för sällsynta sjukdomar (5). 1. 3. Kommissionen föreslår ett antal specifika åtgär- der för att bekämpa problemet med ovanliga sjukdomar. Dessa åtgärder kan sammanfattas under tre rubriker: i) A˚ tgärder för att förbättra informationen om ovanliga sjukdomar (t. ex. stöd till att upprätta en europeisk databas över ovanliga sjukdomar); ii) åtgärder för att stödja patient- och familjestödgrupper (t. ex. gynna bildandet av sådana grupper och främja gruppernas samarbete) samt iii) åtgärder för att hantera kluster av ovanliga sjukdomar (t. ex. kontrollen av ovanliga sjukdomar och skapandet av särskilda arbetslag för att hantera sådana kluster). (1) EGT C 203, 3. 7. 1997, s. 6. (2) KOM(93) 559 slutlig. (3) Se ESK:s yttrande av den 6 juli 1994 — EGT C 388, 31. 12. 1994. (4) Se Europaparlamentets resolution A4-0311/95 om det medelfristiga sociala handlingsprogrammet för 1995-1997 — EGT C 32, 5. 2. 1996. (5) Se rådets resolution av den 20 december 1995 — EGT C 350, 30. 12. 1995. 21. 1. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 19/5 1. 4. Två metoder kommer att användas när man genomför dessa åtgärder. Den ena är att stödja projekt som genomförs i medlemsstaterna och på gemenskapsni- vå. Den andra metoden är att finansiera specifik verk- samhet för att uppnå programmets mål. En rådgivande kommitté bestående av företrädare för medlemsstaterna kommer att bistå kommissionen vid genomförandet av programmet. 1. 5. Liksom för de andra två handlingsprogrammen på folkhälsoområdet som kommissionen nyligen lagt fram (”Förebyggande av personskador” och ”Sjukdomar orsakade av miljöförorening”) har ett gemenskapsanslag på 1,3 miljoner ecu föreslagits för att (sam)finansiera åtgärder under programmets första år (1999). Finansie- ringsramen för de sista fyra åren liksom de årliga anslagen kommer att fastställas efter det att den kom- mande finansprognosen upprättats. Parallellt med det föreslagna handlingsprogram- 1. 6. met får forskningsverksamheten om ovanliga sjukdomar och läkemedel mot dessa stöd från fjärde ramprogram- met för forskning och teknisk utveckling (1994-1998). Dessutom förbereder kommissionen för närvarande en förordning för att fastställa villkoren för beteckning av läkemedel som ”särläkemedel” och främja insatser för forskning, utveckling och marknadsföring när det gäller sådana produkter. 2. Allmänna kommentarer Kommittén välkomnar handlingsprogrammet 2. 1. som är ett steg i rätt riktning mot ett mer systematiskt sätt att närma sig problemet med ovanliga sjukdomar i gemenskapen. Kommittén ställer sig emellertid mycket tveksam till huruvida programmets målsättningar skall kunna uppnås inom den föreslagna budgeten. 2. 2. För att många av de föreslagna åtgärderna skall bli så effektiva som möjligt (t. ex. övervakningen av långsiktiga tendenser) är det viktigt att se till att programmet fullföljs även efter år 2003. Kommittén håller med kommissionen om att 2. 3. gemenskapsinitiativ på området för ovanliga sjukdomar kan ge ett betydande mervärde. Vi vill dock samtidigt betona att det behövs ytterligare åtgärder och samord- ning på medlemsstatlig nivå. 3. Särskilda kommentarer 3. 1. Kommittén fäster stor vikt vid definitionen av ”ovanliga sjukdomar”. Vi håller med om att det är svårt att hitta en lämplig definition och inser att man måste ta hänsyn till såväl kvantitativa som kvalitativa aspekter. ESK anser att den gräns för antalet fall som kommissio- nen föreslår är korrekt (en allmänt accepterad förekomst på färre än 5 per 10 000 personer inom gemenskapen), även om kommittén är medveten om att man i Förenta staterna har fastställt mindre restriktiva kriterier för sjukdomsfrekvens. Kommissionen bör se till att den definition 3. 1. 1. som anges i handlingsprogrammet överensstämmer med den som används i lagförslaget om läkemedel för sällsynta sjukdomar. 3. 2. Kommittén hyser stor oro för programmets budgetramar. För det första är gemenskapens anslag till genomförandet av programmet under det första året så litet att man endast kan stödja ett fåtal av de föreslagna åtgärderna och då endast i mycket liten utsträckning. För det andra måste det även ses som en svaghet att man inte garanterar finansieringen de sista fyra åren och därmed inte heller att programmet fullföljs. 3. 2. 1. För att programmet skall bli framgångsrikt anser därför ESK att det är av grundläggande betydelse att gemenskapens anslag för 1999 höjs ordentligt och att budgetmyndigheterna därefter garanterar att pro- grammet fullföljs på denna höjda finansieringsnivå efter 1999. Kommittén stöder i stort valet av programmets 3. 3. tre specifika mål samt de konkreta åtgärder som föreslås under vart och ett av dem. 3. 3. 1. När det gäller åtgärder för gemenskapsinfor- mation skulle kommittén vilja föreslå att man gör det möjligt att via Internet konsultera den föreslagna europeiska databasen över ovanliga sjukdomar. Vidare bör man klargöra skillnaden mellan de ”nätverk” man talar om i samband med den andra åtgärden under det första målet och ”gruppernas samarbete och nätverk” som nämns i samband med den andra åtgärden i det andra målet. 3. 3. 2. Kommittén anser att Internet (”newsgroups” och ”chatgroups”) även kan spela en värdefull roll för att utveckla kontakter mellan patienter och yrkesverk- samma inom vården, eftersom personer som lider av ovanliga sjukdomar oftast lever långt ifrån varandra. 3. 3. 3. Vad gäller hanteringen av kluster av ovanliga sjukdomar anser kommittén att man innan man inrättar särskilda team (”task-forces”) måste nå fram till en grundläggande överenskommelse om hur man skall agera när sådana kluster framträder. Kommittén vill påpeka att man vid till exempel ”Center for Disease Control” har utarbetat praktiska riktlinjer för detta ändamål. Dessa riktlinjer bör differentieras beroende på vilken sjukdom det är fråga om, eftersom det sätt man bör behandla sjukdomarna på uppenbarligen varierar i hög grad (t. ex. sökning efter smittämnen, cancerfram- kallande faktorer, faktorer som framkallar genetiska sjukdomar). C 19/6 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 21. 1. 98 3. 3. 3. 1. I detta sammanhang framhåller kommittén bland annat att kontrollsystem för ovanliga sjukdomar är viktiga för att man skall kunna kartlägga tidstendenser och regionala förekomster. Eftersom man i de flesta fall måste vänta tio år innan en tendens visar sig vore det enligt ESK klokt att försäkra sig om att handlingspro- grammet fullföljs även efter 2003. 3. 4. Det säger sig självt att kommissionen bör se till att samtliga gemenskapsinitiativ om ovanliga sjukdomar överensstämmer med och kompletterar varandra. Detta gäller främst det föreslagna handlingsprogrammet, på- gående och framtida forskningsverksamhet om ovanliga sjukdomar och den planerade förordningen om särläke- medel (man måste noga samordna forskning, utveckling och marknadsföring av sådan medicin). 3. 5. Kommittén ser positivt på att kommissionen har planer på att inom ramen för programmet få till stånd samarbete med berörda internationella organisationer och tredje land, vilket bör innefatta även Japan och Förenta staterna. Bryssel den 29 oktober 1997. Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Tom JENKINS Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om ”Förslag till Europaparlamentets och rådets beslut om godkännande av ett program för gemenskapsåtgärder 1999-2003 avseende sjukdomar orsakade av miljöförorening inom ramen för insatser på folkhälsoområdet” (1) (98/C 19/03) Den 27 juni 1997 beslutade rådet att samråda med Ekonomiska och sociala kommittén, enligt artikel 129 i EG-fördraget, ifråga om ovannämnda förslag. Sektionen för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, som ansvarade för kommitténs beredning av ärendet, antog yttrandet den 7 oktober 1997. Föredragande var Markku Lemmetty och medföredragande var Christoph Fuchs och Georges Linssen. Vid sin 349:e plenarsessionen den 29-30 oktober 1997 (sammanträdet den 29 oktober 1997) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med röstsiffrorna 106 för och 3 nedlagda. 1. Inledning 1. 1. Kommissionen har lagt fram ett meddelande om ett program för gemenskapsåtgärder avseende sjukdo- mar orsakade av miljöförorening inom ramen för insat- ser på folkhälsoområdet. Meddelandet åtföljs av ett förslag till Europaparlamentets och rådets beslut om godkännande av ett program för gemenskapsåtgärder avseende sjukdomar orsakade av miljöförorening, som skall genomföras inom dessa ramar under perioden 1999-2003. A˚ tgärdsprogrammet bygger på artiklarna 3(o) 1. 2. och 129 i EG-fördraget, där hälsoskydd är en prioriterad målsättning. I kommissionens meddelande av den 24 no- vember 1993 om åtgärder inom området folkhälsa (2) definieras ramarna för framtida åtgärder på gemen- skapsnivå i syfte att uppnå dessa mål. 1. 2. 1. Såsom en uppföljning till kommissionens med- delande har man nyligen också antagit ett åtgärdspro- gram för att förebygga skador och sällsynta sjukdomar. 1. 3. Ekonomiska och sociala kommittén har vid ett antal tillfällen betonat kopplingen mellan miljöförore- ning och hälsa. I kommitténs yttrande av den 6 juli (1) EGT C 214, 16. 7. 1997, s. 7. (2) KOM(93) 559 final, 24. 11. 1993


text: 21. 1. 98 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 19/87 cui consumi energetici sono inevitabilmente destinati a crescere. Gli accordi per lo scambio di emissioni e l’applicazione congiunta (emissions trade e joint imple- mentation), tra paesi sviluppati e in via di sviluppo, a cui gli Stati Uniti vorrebbero subordinare i negoziati di Kyoto, costituiscono una tappa successiva, che puo` essere costruita solo se i paesi sviluppati perseguono coerentemente misure di riduzione delle emissioni nel proprio sviluppo economico. 3. Conclusioni Convinto che la posizione negoziale dell’Unione 3. 1. europea puo` contribuire a fare di Kyoto un successo, il Comitato accoglie favorevolmente la comunicazione della Commissione e si riserva comunque di esprimersi e di valutare le proposte concrete di misure e la loro ripartizione in seno all’Unione una volta acquisiti i risultati della conferenza di dicembre. Bruxelles, 29 ottobre 1997. Il Presidente del Comitato economico e sociale Tom JENKINS Parere del Comitato economico e sociale sul tema «La dimensione energetica del cambiamento climatico» (Comunicazione della Commissione al Consiglio, al Parlamento europeo, al Comitato economico e sociale e al Comitato delle regioni) (98/C 19/24) La Commissione, in data 20 maggio 1997, ha deciso, conformemente al disposto dell’articolo 198 del Trattato che istituisce la Comunità europea, di consultare il Comitato economico e sociale sul tema di cui sopra. La Sezione «Energia, questioni nucleari e ricerca», incaricata di preparare i lavori del Comitato in materia, ha formulato il parere sulla base del rapporto introduttivo del relatore Boisserée, in data 19 settembre 1997. Il Comitato economico e sociale ha adottato il 29 ottobre 1997, nel corso della 349a sessione plenaria, con 98 voti favorevoli, 10 contrari e 11 astensioni, il seguente parere. 1. Introduzione 1. 1. La Commissione europea ha inviato al Comitato economico e sociale — e contemporaneamente al Consi- glio, al Parlamento europeo e al Comitato delle regioni, — una comunicazione sul tema «La dimensione energeti- ca del cambiamento climatico». Tale comunicazione si fonda sulla Convenzione quadro delle Nazioni unite sul cambiamento climatico (Rio de Janeiro 1992), cui la Comunità europea e gli Stati membri hanno allora aderito. Nel dicembre 1997 i firmatari terranno a Kyoto la terza Conferenza per l’attuazione della convenzione. La comunicazione riflette nel contenuto la 1. 1. 1. posizione che il Consiglio dell’Unione europea ha elaborato il 3 marzo 1997 per tale conferenza, soprattutto al fine di rafforzare l’impegno dei paesi industrializzati a favore di una riduzione progressiva delle emissioni di CO2 e di altri gas ad «effetto serra» (in particolare metano e protossido di azoto). Tali emissioni sono ritenute responsabili del rischio di cambiamento climatico. 1. 1. 2. La comunicazione intende esplicitare la sfida rappresentata dai problemi climatici che la politica energetica europea deve affrontare ed indicare una serie di settori nei quali le misure e le opzioni in campo energetico possono contribuire a ridurre le emissioni che influiscono sul clima. È prevista un’altra comunicazione entro il 1997 che includerà tutti i settori coinvolti nella problematica del clima ( in particolare, oltre alla politica energetica, i trasporti, l’industria e l’agricoltura). Dopo la Conferenza di Kyoto verrà elaborato un piano d’azione per attuare gli obiettivi stabiliti nel corso della conferenza stessa. Tale piano d’azione sarà finalizzato alla riduzione delle emissioni che influiscono sul clima, in particolare tramite il risparmio energetico e il cambia- mento delle fonti di energia. 1. 1. 3. Obiettivo negoziale dell’UE per la Conferenza di Kyoto è, secondo una decisione del Consiglio dei C 19/88 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 21. 1. 98 ministri del marzo e del maggio 1997, una riduzione del 15 % (rispetto all’anno di riferimento 1990) entro il 2010 delle emissioni che influiscono sul clima negli Stati dell’OCSE e nei «paesi emergenti». Cio` è stato conferma- to al Consiglio europeo di Amsterdam del 16 e 17 giugno 1997. La Commissione osserva che, secondo le stime attuali, le emissioni di CO2 entro il 2020 dovrebbero aumentare dell’8 % rispetto al 1990 (scenario «business as usual») e, conseguentemente, l’obiettivo negoziale di Kyoto corrisponderebbe a una riduzione di oltre 20 punti percentuali. Il Consiglio ha fissato nel giugno 1997 anche un obiettivo a breve termine (7,5 % entro il 2005). 1. 2. La Commissione ritiene che, per conseguire i suddetti obiettivi, occorrano notevoli sforzi nel campo della politica ambientale, economica ed energetica degli Stati membri ed auspica di ricevere dai destinatari della Comunicazione un «forte segnale politico» che confermi la disponibilità ad appoggiare tale posizione. 1. 3. Le riflessioni della Commissione si basano su ipotesi (scenari) fondate sullo sviluppo demografico e sulla crescita economica degli ultimi decenni, nonché sul potenziale di riduzione calcolato dalla Commissione e da esperti. 1. 3. 1. Facendo riferimento all’accordo concluso nel 1992 a Rio de Janeiro nell’ambito dell’ONU si constata che la base previsionale per il programma non ha avuto bisogno di una nuova motivazione: si conferma la previsione del rischio di un cambiamento climatico scatenato dalle attività umane, con conseguenze in tutto il mondo (innalzamento del livello degli oceani, con particolari ripercussioni per le località costiere), tanto più che tale ipotesi è stata avvalorata dalla relazione dell’«Intergovernmental Panel on Climate Change» del 1995/1996 (organizzato nel quadro dell’UNEP e del- l’OMM (Programma delle Nazioni Unite per l’Ambiente e Organizzazione meteorologica mondiale). 1. 3. 2. La comunicazione della Commissione è mirata a dimostrare il potenziale di fattibilità degli obiettivi di riduzione delle emissioni, conseguiti facendo ricorso a possibilità innovative, tecnologiche o amministrative, in particolare: — riduzione del consumo energetico, migliorando l’effi- cienza nella trasformazione e nell’utilizzazione dell’e- nergia (ad es. tramite la produzione mista calore- elettricità) e analoghe misure per altri gas che influiscono sul clima; — cambiamento delle abitudini di consumo dei cittadini e delle priorità di consumo nei diversi settori dell’eco- nomia incentivando l’internalizzazione dei costi esterni (fra i quali rientrano anche i cambiamenti climatici), ad esempio con strumenti economici della politica ambientale (incluse tasse e imposte); — sviluppo di una migliore gestione dell’energia a livello locale e regionale; — maggior impiego di energie primarie, che producono emissioni di CO2 in quantità limitata (ad es. gas naturale) o nulla (energia nucleare, energie rinnova- bili). Per poter attuare tali misure, la Commissione propone di integrare maggiormente la politica climatica in altre politiche settoriali e di promuovere lo sviluppo e la ricerca. 2. Parere sulla strategia climatica della Commissione 2. 1. Il Comitato economico e sociale si è ripetutamen- te occupato di strategie atte a ridurre le emissioni di CO2 e degli altri gas ad effetto serra (1). Il parere del Comitato sulla Comunicazione della Commissione «Panoramica della politica e delle azioni energetiche» (2) ribadisce la necessità di uno sviluppo sostenibile nel settore dell’energia. 2. 2. In linea con i precedenti pareri, il Comitato approva fondamentalmente la comunicazione della Commissione, ma formula alcune osservazioni critiche. 2. 2. 1. È problematico operare una separazione tem- porale fra posizione strategica e proposte di attuazione: 2. 2. 1. 1. Gli obiettivi strategici dovrebbero essere svi- luppati solo nella misura in cui siano attuabili e se sussiste o si prevede possa sussistere la volontà di attuarli. È poco sensato e demotivante accordarsi, ad una conferenza strategica, su obiettivi che poi «si bloccano» a livello di realizzazione, come purtroppo è accaduto ripetutamente proprio con la politica climatica. Tali preoccupazioni sono tanto più fondate, in quanto le conseguenze economiche e sociali della strategia saranno evidenti solo al momento della pubblicazione del piano d’azione. 2. 2. 1. 2. Il Comitato esprime preoccupazione segnata- mente per l’attuale carenza di informazioni sui costi globali dei piani della Commissione in campo energetico. Si preoccupa altresı` per la mancanza di informazioni sulle tasse sull’energia che la Commissione intende proporre e, in particolare, per l’attuale mancanza di una valutazione delle ripercussioni previste sull’occupazione. A tale proposito, il Comitato ricorda alla Commissione che adesso le questioni occupazionali formano parte integrante dell’analisi e della programmazione delle politiche. (1) Parere sulla proposta di decisione del Consiglio relativa ad un programma specifico di ricerca e di sviluppo tecnologico nel settore dell’ambiente — GU C 332 del 31. 12. 1990. Parere in merito alla politica ambientale e mercato interno europeo — GU C 332 del 31. 12. 1990. Parere sulla proposta di decisione del Consiglio concernente la conclusione della convenzione quadro sul cambiamento climatico — GU C 201 del 26. 7. 1993. Parere sulla crescita economica ed ambientale: implicazioni per la politica economica — GU C 155 del 21. 6. 1995. (2) Doc. COM(97) 167 def. 21. 1. 98 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 19/89 2. 2. 1. 3. Inoltre, secondo il Comitato, il rapporto fra strategia e piano d’azione deve impedire che le riflessioni esposte nella comunicazione in oggetto limitino le misure da proporre nel piano d’azione. 2. 2. 2. politica mondiale. La politica climatica è per sua natura una 2. 2. 2. 1. Una strategia mondiale necessita essenzial- mente un accordo fra i grandi soggetti internazionali, ovvero in particolare fra l’UE e gli USA, tanto più che essi sono, a livello mondiale, i maggiori responsabili delle emissioni ad effetto serra. Il Comitato constata con rammarico che proprio recentemente gli USA non si sono dichiarati disponibili a collaborare alla definizione e alla realizzazione degli obiettivi climatici. 2. 2. 2. 2. Esso ritiene opportuno che l’UE porti avanti tempestivamente dei negoziati con gli USA prima della Conferenza di Kyoto (con la partecipazione del Giappo- ne in quanto paese ospitante della conferenza), per promuovere una posizione comune. Tale considerazione non deve tuttavia impedire all’UE di presentarsi a Kyoto con una posizione chiara e progressista. Si è spesso verificato che un tale modo di procedere finisce per suscitare consenso. 2. 2. 3. Il Comitato ritiene che gli obiettivi elaborati dal Consiglio e dalla Commissione siano stati presentati in modo «concludente»; esso deve astenersi dal valutare in modo autonomo gli scenari sui quali si basa la politica climatica. 2. 2. 3. 1. Esso ha pero` l’impressione che le previsioni dalle quali la Commissione deduce gli obiettivi della politica climatica e le affermazioni riguardanti la portata del problema, si fondino su una base scientifica ristretta che dovrebbe essere ampliata. Cio` vale soprattutto per i seguenti temi: — rapporto fra crescita economica e consumo energeti- co sia per quanto riguarda le dimensioni della crescita prevista, sia per quanto concerne la relazione consumo energetico-crescita; — ripercussioni delle innovazioni tecniche previste entro il periodo fissato per gli obiettivi, ad esempio per quanto riguarda l’efficienza nella trasformazione e nel consumo di energia; — fattori estranei alla politica che influenzano la domanda di energia; — obiettivi per altri gas che influenzano il clima, oltre al CO2. 2. 2. 4. Indipendentemente dalla stabilizzazione del clima, sono elevate le possibilità tecniche ed economiche che si verifichi uno sviluppo come quello prefigurato nella comunicazione della Commissione. La convenzio- ne sul clima puo` costituire pertanto uno stimolo a sviluppare tecniche di risparmio energetico e nuove fonti di energia, a migliorare l’efficienza energetica e in generale a preservare le risorse scarse. Le riflessioni della Commissione in merito dovrebbero essere ulteriormente approfondite. 3. Parere sull’attuazione della strategia climatica 3. 1. Nessuna politica climatica potrebbe essere attua- ta senza integrarne gli obiettivi nelle altre politiche settoriali. 3. 1. 1. Questo vale anche per la politica agricola comune e per la politica strutturale. Il Comitato accetta la proposta della Commissione di promuovere maggior- mente le misure atte a ridurre l’emissione di gas ad effetto serra con i mezzi dei fondi strutturali conformemente al piano d’azione. 3. 1. 2. Occorrerebbe sottolineare maggiormente il ruolo della politica dei trasporti, tanto più che la quantità di CO2 prodotta da tale settore è in aumento. 3. 2. Secondo il Comitato, una strategia climatica puo` essere attuata solo se i cittadini e gli attori socioeconomici comprendono appieno il significato delle misure intese a modificare le norme e le abitudini di utilizzo. Sarebbe opportuno elaborare procedure di consultazione e di partecipazione. 3. 2. 1. Nel presentare il piano d’azione, specie per quanto riguarda il risparmio e il cambiamento delle fonti energetiche, occorrerebbe pertanto pubblicare di nuovo e in modo completo i dati scientifici riguardanti i cambiamenti climatici dovuti all’attività umana, tanto più che recentemente sono stati espressi dubbi in merito alle previsioni climatiche. 3. 2. 2. Per quanto riguarda le misure volte a convincere e a suscitare consenso, occorrerebbe delucidare la ponderazione fra i rischi del «non fare nulla», da un lato, e il costo delle misure dettate dalla politica climatica, dall’altro. Cio` significa altresı` chiarire il grande potenziale di rischio che un eventuale cambia- mento climatico comporterebbe soprattutto per le loca- lità costiere. Il settore dell’energia svolge un ruolo determinan- 3. 3. te nella realizzazione di una strategia climatica. La Commissione si riferisce alla promozione 3. 3. 1. di misure volte al risparmio energetico (SAVE) e allo sviluppo e all’utilizzo di energie alternative (rigenerative) (Altener). In un piano d’azione tali considerazioni potrebbero essere completate da regolamentazioni, come quelle adottate da alcuni Stati membri (ad es. «non fossil fuel obligation» per singole regioni o impegno ad utilizzare l’elettricità ottenuta tramite energie rinnova- bili). Le previsioni sulla quota delle energie rinnova- 3. 3. 2. bili in un futuro vicino o lontano o sull’evoluzione dei costi per la produzione di energia su una diversa base tecnica sono in gran parte frutto di speculazioni. Per essere realistico, un piano d’azione deve innanzi tutto poggiare sullo stato attuale delle conoscenze e sullo sviluppo tecnologico che ne risulta possibile. 3. 3. 2. 1. Ne consegue, secondo il Comitato, che non si puo` rinunciare ad utilizzare anche l’energia nucleare, se si mira ad ottenere a breve termine una riduzione C 19/90 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 21. 1. 98 delle emissioni di CO2(1). La disponibilità di fonti di energia fossili con emissioni particolarmente ridotte di CO2 (gas naturale) è limitata o legata ad altre fonti energetiche. È giusto promuovere lo sviluppo delle energie rinnovabili. La quota di tali energie aumenterà, ma non è immaginabile che in un lasso di tempo prevedibile esse possano sostituirsi in gran parte alle energie fossili. Il ricorso 3. 3. 3. all’energia nucleare presuppone tuttavia che si risolvano i problemi di sicurezza e di smaltimento che si contrappongono all’accettazione generale dell’utilizzo di tale tipo di energia. Con tutta probabilità si impiega pero` meno tempo a risolvere i problemi di sicurezza e di smaltimento che quelli legati alla sostituzione della produzione energetica implicante emissioni di CO2 con un’equivalente produzione energe- tica da fonti rinnovabili. 3. 3. 4. In ogni caso, secondo il Comitato, un piano d’azione per il settore energetico deve essere concepito in modo che restino aperte tutte le opzioni per la produzione di energia senza emissioni di CO2 o con emissioni ridotte di CO2. 3. 3. 5. Il piano d’azione dovrà prendere in considera- zione, in particolare, i problemi che si frapporranno all’attuazione degli obiettivi di politica climatica negli Stati candidati all’adesione all’Unione europea. La riduzione del consumo energetico va conseguita anzitut- to migliorando l’efficienza nel processo di trasformazio- ne e nell’utilizzo dell’energia. La maggior parte degli Stati candidati hanno da colmare un enorme divario proprio in questo settore. Per quanto riguarda la concezione difesa dalla 3. 4. Commissione, secondo la quale sono soprattutto «gli accordi ambientali» fra industria e Stati membri ad essere presi in considerazione come strumenti di attuazione, il Comitato rimanda al parere sul tema «Accordi in materia di ambiente» (2). In tale parere, esso aveva esposto la sua posizione sui campi di applicazione, le modalità e i limiti delle norme introdotte con gli accordi ambientali. In una pubblicazione del 1996 (ILO/OCSE), l’OCSE ha presentato gli obblighi autoimposti dall’industria di alcuni Stati membri, intesi a ridurre le emissioni di CO2 nei singoli settori (3). 4. Il ruolo del Comitato economico e sociale Il Comitato economico e sociale è interessato a collabora- re alla preparazione del piano d’azione per attuare gli accordi di politica climatica. È anche disposto a fornire il proprio contributo per informare e motivare i cittadini e gli interlocutori economici e sociali circa l’attuazione del piano d’azione. (1) Parere in merito alla Comunicazione della Commissione «Le industrie nucleari dell’Unione europea» — GU C 206 del 7. 7. 1997, pag. 88. (2) GU C 287 del 22. 9. 1997, pag. 1. (3) Cit. : EU-Magazin, n. 6/1996, pag. 29. Bruxelles, 29 ottobre 1997. Il Presidente del Comitato economico e sociale Tom JENKINS


title: INTERROGAZIONE SCRITTA n. 3479/97 dell'on. Raúl ROSADO FERNANDES alla Commissione. Programma di sostegno all'ammodernamento agricolo e forestale (PAMAF)

eurovoc_concepts:
EAGGF Guidance Section
EU programme
Portugal
agricultural education
farm modernisation
forestry policy

formats: html print


title: Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommissionens forslag til Rådets forordning (EF) om ændring af forordning (EØF) nr. 2847/93 om indførelse af en kontrolordning under den fælles fiskeripolitik«

eurovoc_concepts:
Baltic Sea
common fisheries policy
data transmission
fishing area
fishing controls

text: 21. 1. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 19/71 ikke UHT-behandlet mælk, hvorfor udbuddet næppe har en negativ effekt på markeder uden for Finland og Sverige. Der er heller ikke noget i forslaget, der forhindrer andre medlemslande i at markedsføre konsummælk, der opfylder reglerne i den fælles lovgivning, i Finland og Sverige. 3. Særlige bemærkninger 3. 1. Artikel 3. 1 indeholder kriterierne for konsum- mælk, bl. a. det tilladte fedtindhold. Skummetmælk må højst have et fedtindhold på 0,3 %. Forbrugerne kunne få større valgfrihed uden nogen afgørende ændring af de nugældende regler, hvis man tillod et fedtindhold i skummetmælk på op til 0,5 %. På f. eks. det svenske marked udgør efterspørgslen efter konsummælk med en fedtprocent på mellem 0,3 og 0,5 hele 17 % af den samlede efterspørgsel. Kan man tilgodese denne efterspørgsel, vil det have en meget positiv effekt på mælkemarkedet. 3. 2. Artikel 3. 2 omhandler den toårige forlængelse af Finlands og Sveriges undtagelse fra artikel 3. 1. I lyset af de overgangsregler, andre lande har haft, mener ØSU, at en overgangsperiode på 5 år ville stå bedre mål med den tilpasning, der er behov for i de to lande. Andre medlemsstater har til sammenligning haft en meget længere overgangsperiode til gennemførelse af deres tilpasning. Bruxelles, den 29. oktober 1997. Tom JENKINS Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommissionens forslag til Rådets forordning (EF) om ændring af forordning (EØF) nr. 2847/93 om indførelse af en kontrolord- ning under den fælles fiskeripolitik« (1) (98/C 19/21) Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 29. juli 1997 under henvisning til EF-traktatens artikel 43 og 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne. Det Økonomiske og Sociale Udvalg udpegede Eduardo Chagas til hovedordfører. Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 349. plenarforsamling af 29. og 30. oktober 1997, mødet den 29. oktober 1997, med 97 stemmer for, og 1 stemme hverken for eller imod, følgende udtalelse: 1. Kommissionens forslag 1. 1. Som fastsat i Rådets forordning (EF) nr. 779/97 om en forvaltningsordning for fiskeriindsatsen i Østersø- en (2) fremlægger Kommissionen et forslag om anvendel- se af afsnit IIa i Rådets forordning (EØF) nr. 2847/93 (3), især bestemmelserne om registrering og fremsendelse af oplysninger om fiskeriindsatsen. 2. ØSU’s bemærkninger Som ØSU allerede har understreget flere gange, 2. 1. er det vigtigt at sikre overholdelsen af fællesskabsbestem- melserne om forvaltning af fiskeriindsatsen. Dette frem- (1) EFT C 267 af 3. 9. 1997, s. 62. (2) EFT L 113 af 30. 4. 1997, s. 1. (3) Forordning om indførelse af en kontrolordning under den fælles fiskeripolitik, EFT L 261 af 20. 10. 1993, s. 1. C 19/72 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 21. 1. 98 hæves også i Komissionens beretning om kontrollen med den fælles fiskeripolitik (1995) (1): »Det er en nødvendig forudsætning for gennemfø- relsen af den fælles fiskeripolitik, at der vedtages et effektivt overvågningssystem på alle ansvarsni- veauer«. 2. 2. ØSU godkender derfor Kommissionens forslag, som i øvrigt følger af forordning (EF) nr. 779/97. 2. 3. ØSU mener desuden, at EU bør vedtage foran- staltninger til kontrol med fiskeriindsatsen i samarbejde med Den Internationale Østersø-Fiskerikommission, således at de kommer til at gælde for alle lande, der driver fiskeri jf. ØSU’s udtalelse om forslaget om indførelse af en forvaltningsordning for fiskeriindsatsen i Østersøen (2). i Østersøen, (1) KOM(97) 226 endelig udg. (2) EFT C 296 af 29. 9. 1997. Bruxelles, den 29. oktober 1997. Tom JENKINS Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget: Et europæisk initiativ inden for elektronisk handel« (98/C 19/22) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 21. april 1997 under henvisning til EF-traktatens artikel 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne. Det forberedende arbejde henvistes til ØSU’s Sektion for Industri, Handel, Håndværk og Tjenesteydelser, som udpegede Christos Folias og Knud Erik Skouby til ordførere. Sektionen vedtog sin udtalelse den 8. oktober 1997. Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 349. plenarforsamling af 29. og 30. oktober 1997, mødet den 29. oktober 1997, med 99 stemmer for, 1 imod og 1 hverken for eller imod, følgende udtalelse. I. INDLEDNING II. ET EUROPÆISK INITIATIV INDEN FOR ELEK- TRONISK HANDEL Kommissionen forholder sig i meddelelsen »Et euro- pæisk initiativ inden for elektronisk handel« til de aktuelle udfordringer og søger at tilføre ny dynamik til den spirende debat om udviklingen af den elektroniske handel såvel internt i EU som på internationalt plan (i henhold til de internationale aftaler). ØSU hilser meddelelsen velkommen som et dokument, der har sat gang i en omfattende debat. (For let at kunne sammenholde udtalelsen med Kommissionens meddelel- se, er meddelelsens titler og overskrifter overtaget i uændret form, ligesom der henvises til punkterne i meddelelsen i parentes. ) 1. 1. (Pkt. 4) Et af den elektroniske handels grundlæg- gende parametre fremhæves dog ikke tilstrækkeligt blandt de elementer, der i meddelelsen nævnes som de vigtigste, nemlig behovet for at fremme anvendelsen af den elektroniske handel blandt handelsforetagender, tjenestegrene og distributionsnet og ikke mindst blandt de små og mellemstore virksomheder med henblik på at nå op på det nødvendige antal forbrugere. Herved giver indledningen (omend ufrivilligt) indtryk af at undervurdere forbrugernes (dvs. såvel privatpersoners som virksomhedernes) rolle, hvis holdning til og opfattel- se af den elektroniske handel dog ellers må siges at være den mest relevante


title: PERGUNTA ESCRITA n. 3493/97 do Deputado W.G. van VELZEN à Comissão. Fiscalização da oferta de novos serviços de telecomunicações pelas empresas que dominam o mercado

eurovoc_concepts:
application of EU law
communications systems
competition law
dominant position
market supervision
public service
systems interconnection
technical standard
telecommunications
transmission network


title: Prodcom : Elenco 1998.

eurovoc_concepts:
EC Regulation
EU Member State
economic activity
industrial production
nomenclature


title: SKRIFTLIG FORESPØRGSEL nr. 3494/97 af Carmen DÍEZ DE RIVERA ICAZA til Kommissionen. Euroen og bankers omvekslingsgebyr

eurovoc_concepts:
EU Member State
Economic and Monetary Union
bank charges
consumer protection
currency convertibility
national currency
transitional period (EU)


title: WRITTEN QUESTION No. 3513/97 by Jup WEBER to the Commission. EU forestry strategy

eurovoc_concepts:
EU Member State
European Commission
European Union
forestry policy
proposal (EU)
resolution of parliament