title: Rapport från kommissionen -Sysselsättningen i Europa (1997)

eurovoc_concepts:
EU employment policy
economic growth
fight against unemployment
labour market
report

text: EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION Bryssel den 01. 10. 1997 KOM(97)479 slutlig RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN Sysselsättningen i Europa 1997 Sammanfattning — Sysselsättningsagenda för år 2000 Sammanfattning — Sysselsättningsagenda för år 2000 Rapporten Sysselsättningen i Europa 1997 kommer vid en avgörande tidpunkt i unionens utveckling. Det nya fördraget som avtalades i Amsterdam erkänner att sysselsättningen är en fråga som berör alla och det inför sysselsättningen som ett uttryckligt mål för unionen. Denna rapport är ett bidrag till förberedelserna inför Europeiska rådets extraordinära möte om sysselsätt ning och arbetslöshet samt till att ytterligare utveckla den europeiska sysselsättningsstrategin. Den lägger fram de senaste trenderna inom sysselsättningen och på arbetsmarknaden och blickar framåt mot utmaning arna på 2000-talet när Europeiska unionen förbereder sig för sin nya utvecklingsfas när den inre marknaden har genomförts, den tredje EMU-etappen har avslutats och inför förberedelserna inför den nya utvidgningen. Den senaste utvecklingen när det gäller arbete och möjlighet till anställning av kvinnorna som var arbetslösa 1995 hade hittat arbete 1996. Arbetslösheten bland kvinnor är fortfarande ca 3% högre än bland män (12,7% jämfört med 9,4%). Medan ungdomsarbetslösheten har minskat något på grund av demografiska faktorer och ett högre deltagande i utbildning, förblir den i genomsnitt över 20% inom unionen. Under de senaste tio åren är det mest inom de sektorer som står för mindre än en fjärdedel av unionens sysselsättning som de flesta arbetstillfäl lena har gått förlorade. Av befolkningen i arbetsför ålder har 17% funktions hinder och nästan hälften av dessa är i åldern 15-64 år. Den genomsnittliga sysselsättningsnivån bland funktionshindrade är 44%, vilket är nästan 17% under totalnivån. Med 1,5% var den ekonomiska tillväxten långsam 1996, och återhämtningen fick fart först i slutet av året. Inflationen på 2,5% fortsatte att vara låg och löneut vecklingen var måttlig. Huvudfrågorna i sysselsättningsprogrammet - Sysselsättningsnivån ökade med 600. 000 personer 1996, vilket inte var tillräckligt för att i högre grad gottgöra de arbetstillfällen som gått förlorade under lågkonjunkturen eller för att minska arbetslöshe ten. - Deltidsarbetet stod igen för all nettoökning inom sysselsättningen 1996, vilket det har gjort varje år sedan 1990. - Större möjligheter till anställning ledde till att arbetskraften ökade. Antalet kvinnor ökade ytterli gare från 56,5% till 57% och förre män drog sig tillbaka från arbetsmarknaden. - Arbetslösheten förblir hög och stannar envist vid 10,8% i mitten av 1997, och 1996 hade över 5% av unionens arbetskraft varit arbetslös under ett år eller längre. - De arbetslösa har mycket svårt att hitta arbete. Mindre än en tredjedel av männen och en fjärdedel Nästa årtiondes utmaningar ger upphov till allvarliga frågor som gäller den europeiska arbetsmarknadens förmåga att anta utmaningarna. Den inre marknaden och EMU riktar uppmärksamheten på mekanismer för ekonomisk anpassning och deras effektivitet samt på frågan om den europeiska arbetsmarknaden är tillräck ligt flexibel för att kunna säkra en balanserad och hållbar sysselsättningsutveckling under de kommande åren. Huvudproblemet är att skapa arbetstillfällen Vilket sambandet än är mellan sysselsättningen och produktionstillväxten, är det klart att huvudproblemet är att skapa fler arbetstillfällen. Svaret i form av högre förvärvsfrekvens på den relativt lilla förbättringen av arbetsmöjligheter under tidsperioden 1994-96 visar att det i Europa finns en arbetskraftsreserv som kan mobi liseras utöver dem som har registrerats som arbetslösa. I jämförelse med sysselsättningsnivån i Förenta stater na uppgår denna reserv till över 20 miljoner människor -1 Sammanfattning — Sysselsättningsagenda för år 2000 »om man bör hitta arbete åt. En rad åtgärder behövs för att låsa upp denna tallvftxtpeteatial oeh för att gara denna tillväxt varaktig. - På kort sikt är nettoökningen av arbetstillfällen huvudsakligen beroende av produktionstillväxten och på lång sikt också av institutionella strukturer och samhällets prioritering av sysselsättningspro blemet och av hur eventuella konflikter, särskilt på kort sikt, mellan denna prioritering och upprätthål- landet av produktivitetens tillväxt och konkurrenskraft löses. - Skatteförmånssystemen bör fortsättningsvis göras mer sysselsättningsfrämjande för att skapa ett kli mat som stimulerar företag och skapandet av arbetstillfällen. - Investering särskilt i infrastrukturprojekt som om fattar hela Europa kan ha stor inverkan på sysselsättningen, bidra till resurs- och produktions p o t e n t i al då inflationsrisken är lägre än inom konsumtionen samt gynna konkurrenskraften och en varaktig tillväxt. - Skapandet av arbetstillfällen är i hög grad beroende av det rätta ekonomiska klimatet. Marknaden för produkter och tjänster måste fungera effektivare för att skapa nya möjligheter som leder till en ökad efterfrågan på arbetskraft. Därför bör de åtgärder som föreslås inom ramen för handlingsplanen för den inre marknaden genomföras omedelbart på nationell nivå och på gemenskapsnivå. Kompetensluckor - Ett stort strukturellta problemet — kompetensluckor Det faktum att unionens arbetskraft åldras samtidigt som ny teknik införs allt snabbare betyder att vi står inför ständigt växande kompetensluckor. Samhället måste bibehålla sin konkurrenskraft med hjälp av ett krympande antal unga människor med moderna färdig heter och med en stor andel äldre arbetstagare som har utbildning i tekniker som inte längre används eller för arbete som inte längre behövs. Därför behövs det en tredelad strategi som strävar efter att säkerställa att lärande, utbildning och uppgradering av kunskaperna och kompetensen är en process som pågår hela livet, dvs. att först omorganisera från grunden de grundläg gande utbildningssystemen för att överbygga klyftan mellan skolan och arbetet och för att ge ungdomar möjlighet att senare i arbetslivet vara anpassningsbara genom att säkerställa att de har relevanta kunskaper och kompetens. För det andra bör regeringen och han deln mycket mer än för närvarande engagera sig mer i att öka hela arbetskraftens kompetens och att fortlö pande utbilda den så att den har förmåga att anta utmaningar som de nya teknikerna för med sig, och för det tredje bör man utarbeta bättre program som kom binerar utbildning, stimulans och möjligheter för arbetslösa och avskedade arbetstagare för att förse dem med färdigheter och förmåga att åter delta till fullo i samhällslivet. Att överbygga kompetensluckor är nyck eln till en mer flexibel och dynamisk arbetsmarknad. Samtidigt måste strävan att förbättra arbetskraftens kompetensnivå gå hand i hand med en fortsatt strävan att säkerställa en tillräckligt flexibel arbetsmarknad och att arbetskraftskostnaderna tillräckligt bidrar till att skapa arbetstillfällen för dem vars kompetensnivå troli gen kommer att förbli begränsad oberoende av hurdan utbildning de erhåller och i vilken utsträckning. Detta innebär särskilt att den totala sysselsättningskostnaden för det sistnämnda inklusive andra arbetskraftskostna der än löner skall vara på en lämplig nivå i relation till produktiviteten och att konstgjorda hinder som hämmar skapandet av arbetstillfällen skall undanröjas. Sådana åtgärder kommer också att bidra till att höja förtroendet för att riktlinjer för ökad efterfrågan på arbetskraft inte bara leder till stigande inflation. Flexibel arbetsrytm Flexibilitet på varu- och tjänstemarknaden i form av till exempel lindrigare bestämmelser för handel på sönda garna kommer till uttryck på den europeiska arbetsmarknaden i form av atypisk arbetsrytm och atypiska anställningsavtal. Deltidsarbete och fast anställning har blivit standardsvaret på en långsam marknadstillväxt och osäkerhet. En sådan rytm kan också vara resultatet av reglering på hög nivå, som har ändrat på arbetsgivarnas sätt att anställa arbetskraft samt påverkat nettosysselsättningsnivån. Därför behövs ett nytt tillvägagångssätt som varken fördömer dem eller gynnar dem ytligt sett. Omsorgsfullt utarbe tade program för ändring av befintliga bestämmelser behövs, och de skall helst ha förhandlats fram genom social dialog mellan regeringar och arbetsmarknadens parter. Sådana program bör både sätta stopp for diskri minering av fasta anställningsavtal, som orsakas av överdriven reglering, och utvidga socialskyddet samt erhållna och överförbara rättigheter till att också gälla atypiska former av arbete. Flexibilitet på löneområdet De europeiska arbetskraftskostnaderna har under se nare år utvecklats i gynnsam riktning i jämförelse med Förenta staterna och Japan. Lönenivåskillnaderna ten derar att vara större i hela Europa än i Förenta staterna inte endast mellan medlemsstaterna, vilket är väntat, utan också mellan regioner inom medlemsstaterna. De 2- genomsnittliga lönekostnaderna varierar som mest från 5 ecu per timme till över 25 ecu per timme. Sådana skillnader återspeglar i stor utsträckning variationer i arbetskraftens produktivitet, och det finns få tecken på att lönerna skulle vara orimliga i förhållande till det mervärde som arbetskraften bidrar medpå en icke konkurrenskraftig nivå. En analys av skillnader mellan arbetskraftskostnader mellan regioner i Europa och i Förenta staterna ger vid handen att lokala problem infrastruktur, den lokala ar orsakade av otillräcklig betskraftens låga kompetens och så vidare kan vara en lika viktig orsak som flexibla löner till en obalanserad ekonomisk utveckling och ökad sysselsättning. Därför skall riktlinjerna riktas inpå att rätta till dessa problem som kan och på osmidiga arbetsmarknadsbestämmelser hämma skapandet av arbetstillfällen. Geografisk rörlighet Storleken på migrationen till unionen är relativt liten: mindre än 0,5% av befolkningen i arbetsför ålder 1995. Inströmningen till unionen har minskat avsevärt sedan början av 1990-talet. Endast hälften av invandrarna är från tredje land och många av de övriga är medborgare som återvänder. Medan politiken för arbetskraftens migration måste fortsätta att prioritera införlivandet av överutbudet av arbetskraft i EU, måste den också erkänna värdet på det bidrag som migranterna ger unionens ekonomier, samt i enlighet med de fördrag som är i kraft främja deras rättigheter och lika behand ling av dem i rimlig proportion till bidraget. Också inom unionen är arbetskraftens rörlighet mellan medlemsstaterna liten. Den är mycket mindre än rör ligheten mellan olika landsdelar i Förenta staterna. Mindre än 2% av befolkningen i arbetsför ålder i EU:s medlemsstater är från andra EU-länder. Rörligheten mellan regioner inom medlemsstaterna är emellertid mycket större än mellan länder och är till sin storlek jämförbar med rörligheten mellan delstaterna i Förenta staterna. Under 1993-94 flyttade i genomsnitt knappt 1,5% av befolkningen mellan NUTS 1-regioner i Euro pa, vilket kan jämföras med drygt 2,5% i Förenta staterna. I de flesta fall är flyttandet knutet till anställ ning eller utbildning och är särskilt viktigt i de yngre åldersgrupperna. Riktlinjerna bör syfta till att ge män niskor en verklig valmöjlighet mellan att stanna på den plats där de växte upp eller att flytta någon annanstans for att bo och arbeta. Sammanfattning — Sysselsättningsagenda för år 2000 arbetslös som vill flytta från sin bosättningsort till en annan del av landet för att söka arbete. Riktlinjerna bör syfta till att minska dessa hinder. Regional rörlighet b e g r ä n s ar i n te migrationen. Storskalig pendling förekommer i många delar av unio nen och är potentiellt viktig när man rättar till obalans på arbetsmarknaden. Riktlinjerna bör syfta till att for- bättra alternerandet mellan och nackdelar som uppkommer på andra politiska områden i samband med tillhandahållandet tjänster och med trafik och miljöförstörelse. av sociala fördelar sådana Rörlighet i arbetslivet Rörlighet i sektorer och i arbetslivet är också viktiga aspekter av flexibiliteten på arbetsmarknaden och det finns bevis på att den är relativt hög i de flesta med- r ö r l i g h e t en på l e m s s t a t e r n a. År 1995 v ar arbetsmarknaden ungefär 16% för män och 19% för kvinnor. Att underlätta byte av arbete och säkerställa tillgången på nödvändig omskolning är viktigt för att som uppkommer, minska bekämpa kompetensbrister avbrott i produktiviteten och därigenom främja tillväx ten och sysselsättningen. Anpassning till den enskilde individens resurser för och d en a r b e t s t a g a r na En flexibel arbetsmarknad innebär att också arbetsgi varna anpassar sig till den enskilde individens behov och resurser och att deras potential utnyttjas för att maximera tillgången på kompetens. Bevis på brist på sådan anpassning är det begränsade utbildningsut l å ga b u d et anställningsfrekvensen bland funktionshindrade. Även om detta varierar mellan medlemsstaterna tenderar den att vara högre i länder där den totala sysselsätt ningsnivån också är hög. Funktionshinder har ofta orsakats av farliga arbetsförhållanden och låg säker hetsnivå. Varje år drabbas tio miljoner människor av arbetssjukdomar, arbetsskador och olycksfall i arbetet. Ett målmedvetet genomförande av avtalade hälso- och säkerheten, säkerhetsnormer skulle väsentligt förbättra minska offentliga utgifter och höja arbetskraftens möj ligheter till anställning. Arbetsmarknadens dynamik Storleken på den regionala migrationen var både i Europa och i Förenta staterna något lägre 1994 än 1990, kanske för att den ekonomiska verksamheten var lägre mot slutet av året. Detta ger vid handen att tillgången på arbete kan vara lika viktigt för att upp muntra människor som bristen på arbetstilifäilen. Den kan också återspegla de hinder som uppkommer för en Av de arbetslösa hittar i genomsnitt cirka 30% arbete inom ett år. Denna siffra tenderar att öka svagt under perioder av stark tillväxt, vilket ger vid handen att god framgång inom skapande av arbetstillfällen påverkar människors möjligheter att hitta arbete, och minskar därför arbetslösheten. År 1996 hade cirka 5,5 miljoner människor varit arbetslösa i mer än två år. År 1992 var 3- Sammanfattning — Sysselsättningsagenda för år 2000 denna siffra tre miljoner, vilket visar att även den svår lösta långtidsarbetslösheten kan lösas under perioder med oavbruten ekonomisk tillväxt. En strukturbetingad arbetslöshet återspeglar ekonomins karaktär och inte den enskilde individen. Riktlinjerna skall ta hänsyn till att arbetslöshetsproblemet är tredelat. Det behövs en till räcklig samt bärkraftig tillväxttakt for att lösa hur de arbetslösa skall få möjlighet till anställning genom att ge dem möjlighet att kontinuerligt öka sin kompetens i linje med arbetsmarknadens behov och genom att förbättra och forenkla affärsklimatet. Vägen framåt: Sysselsättningsagenda för år 2000 I Amsterdam-resolutionen efterlyser man enuppmanias att förbättring av den europeiska marknadens funktion och främjande av samordning av den ekonomiska politi ken. Den uppmanar också till att genast genomföra de relevanta bestämmelserna i det nya fördragets avdelning om sysselsättning. Nyckelbestämmelsen är hänvisning en till att sysselsättningen är en gemensam angelägenhet. Därför innehåller det bestämmelser om lämplig samordning av sysselsättningspolitiken på EU-nivå och utvecklingen av en gemensam sysselsätt ningsstrategi. Meddelandet från Amsterdam är att både genomförandet av den inre marknaden, monetär disci plin och skapande av arbetstillfällen skall fullföljas parallelltsida vid sida. Detta är något som alla berörda måste lösa tillsammans. I kommissionens meddelande "Agenda 2000" presente ras de ekonomiska, tekniska och sociala trenderna i Europas samhälle under de kommande åren. Detta meddelande utgör grunden till kommissionens bidrag till att ytterligare utveckla den europeiska sysselsätt ningsstrategin. Det lägger fram följande fyra inriktningar för åtgärder i detta hänseende: Att fast ställa villkoren för en varaktig sysselsättningsintensiv tillväxt, att ställa kunskap och teknik i förgrunden, att modernisera sysselsättningssystem och att förbättra levnadsförhållanden. Vissa prioriteringsprogram som får mervärde av åtgärder på gemenskapsnivå lyfts fram. De inbegriper transeuropeiska nätverk, forsk ning, utbildning, införande av miljövänlig teknik och åtgärder som stöder små och medelstora företag. stabilitet och strukturreformer för att modernisera arbetsmarknaden, har tillämpats ända sedan december 1994. Det finns exempel på goda framsteg och resultat både på nationell nivå och lokal och regional nivå. Den demografiska rapporten 1997 är inriktad på de under liggande befolkningsändringar som kommer att påverka utvecklingen inom arbetskraften under nästa århundrades första årtionde. Dessa ändringar måste beaktas i utvecklingen av sysselsättningsstrategin för år 2000. Frågan är dock vem som skall ta ansvar för verksamheten och hur den skall delas. Medlemssta- t e r na för sysselsättningspolitiken och skapandet av en varaktig tillväxt och ett gynnsamt affärsklimat. fortsättningsvis ansvariga är Arbetsgivarna skall framförallt upprätthålla sina före tags konkurrenskraft och kapacitet att skapa arbetstillfällen. Upprätthållandet och utvecklandet av arbetskraftens produktiva kapacitet och motivation är beroende av tillhandahållandet av fortgående och rele vant utbildning och av att behandla arbetstagarna som en investering och inte som en omkostnad för företaget. Många anställningsmöjligheter går förlorade om före tagen ställs inför komplexa och svåra administrativa bestämmelser när de bildas och under deras första år samt när de förflyttas. Genom att underlätta affärskli matet kan man lösa de problem som arbetsgivarna ställs inför. Fackföreningarna spelar en huvudroll genom att skapa rättvisa på arbetsmarknaden genom främjande av ansvarskännande lönepolitik som ökar investeringar, produktivitet och välfärd och som hjälper dem som har arbete att behålla det och dem som inte har arbete att komma in på arbetsmarknaden. Lokalförvaltningarna skall med utgångspunkt i en enhetlig nationell strategi sammanföra alla relevanta organ och etablera partner- skap för att skapa lokal utveckling och utnyttja lokala resurser och marknader för att hitta nya sysselsättnings möjligheter. De skall också sätta igång utvecklingen och främja en bärkraftig lokal omstrukturering. Den enskilde individen kräver att få vissa möjligheter, men det är också viktigt att kombinera dessa möjlighe ter med ett individuellt ansvar, dvs. att vara villig att anpassa sig, att reagera på stimulans och att skaffa sig nya kunskaper och färdigheter. Den europeiska sysselsättningsstrategin är av grundläggande vikt när det gäller att lösa sysselsätt ningsproblemet, och kommer att bli ännu viktigare när den ekonomiska och monetära unionen har genomförts. En hög sysselsättning och en väl fungerande arbets marknad är i sig mål som bör prioriteras, och en hög sysselsättning är det bästa sättet att göra EMU till en framgång. Den befintliga sysselsättningsstrategi, som grundar sig på en kombination av makroekonomisk De europeiska institutionerna kan ge ett viktigt bidrag till utvecklingen. I enlighet med de slutsatser som drogs vid Europeiska rådets möte i Amsterdam, kommer kommissionen att lägga fram ett förslag till en gemen sam sysselsättningsrapport och till ett utkast till riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik. Dessa förslag kommer att överlämnas vid det "syssel sättningstoppmöte" som kommer att hållas i slutet av 1997. Förslagen kommer att utarbetas för att specifice- -4 Sammanfattning — Sysselsättningsagenda för år 2000 ra ett sysselsättningsprogram för år 2000 och framåt, och för att ge en utgångspunkt för den konkreta verk samheten med syfte att tillhandahålla fler och bättre arbetstillfällen inom unionen. -5 Sysselsättningsagenda för år 2000: frågeställningar och strategier Syaselsättningsagenda för år 2000: frågeställningar och strategier Rapporten Sysselsättningen i Europa 1997 kommer vid en avgörande tidpunkt i unionens utveckling. Antagandet av en avdelning om sysselsättningen i fördraget innebar ett erkännande av att sysselsättningen är en fråga som berör alla medlemsstater och ger de nödvändiga instrumenten for att man skall kunna ta itu med problemet på europeisk nivå. I rapporten går man igenom utmaningarna när det gäller sysselsättningen och arbetsmarknadspolitiken under de kommande åren, och man föreslår vilka frågor som huvudsakligen bör prioriteras i denna politik. Sysselsättningen berör alla Införandet av en avdelning om syssel- sättningen i fördraget är en markering av ett starkare erkännan de av att sysselsättningen utgör ett uttryckligt mål för unionen. I fördra get anges "Medlemsstaterna skall- betrakta främjande av sysselsättning en som en gemensam angelägenhet och skall samordna sina åtgärder. ". Detta avspeglar medlemsstaternas förpliktelse att vara huvudansvarig för genomförandet av den avgörande åtgärd som krävs för att man skall kunna åstadkomma en verklig och beständig förbättring av sysselsätt ningsläget. Den ger också möjlighet att vidta åtgärder på gemenskapsni vå: "Målet att uppnå en hög sysselsättningsnivå skall beaktas när gemenskapens politik och verksam het utarbetas och genomförs. " I fördraget fastställs att "främjande av en utbildad och anpassningsbar ar betskraft och arbetsmarknader som kan klara av ekonomiska förändring ar" är huvudmålet för att utveckla en samordnad sysselsättningsstrategi. Omarbetningen av artikel 2 i fördra get ger dessutom gemenskapen i uppgift att främja lika möjligheter för kvinnor och män. Detta är inte bara kulmen på den process som bör- jade med vitboken Tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning 1993 utan också ett erkännande av att de grundläggande orsakerna bakom den nuvarande situationen går 25 år tillbaka i tiden till 1970-talets ekono miska kris och det europeiska ekonomiska systemets uppenbara oförmåga att återhämta sig helt efter perioder av ekonomisk nedgång. Den tredje och senaste av dessa kriser, som förvärrades av att den ekonomiska po litiken misslyckades att upprätthålla tillväxten under det senaste decen niet, har försatt oss i den nuvarande situationen. I det kaos som rådde i början av 1990-talet gick hälften av de nya arbetstillfällen som skapades under perioder av snabb tillväxt i slutet av 1980-talet förlorade - 4,9 miljoner mellan 1991 och 1994 (även om, såsom det konstaterades i senaste års sysselsättningsrapport, syssel sättningen i små och medelstora fö retag steg mellan 1988 och 1995, vilket kompenserade i viss mån de arbetstillfällen som gick förlorade i större företag). Arbetslöshetstalen steg till nya höjder och översteg 1994 för första gången någonsin 11% i genomsnitt. Varken själva produktionssystemet eller den makroekonomiska politik som lig ger till grund för det verkar klara av att skapa den tillväxt i produktio nen som behövs för att man skall klara av sysselsättningsproblemet. I en värld med ökande internationa- lisering började man försöka förbättra det europeiska sysselsätt ningsläget inom ramen för en stabi- litetsorienterad ekonomisk politik och strukturreformer som syftar till att öka tillväxtens sysselsättnings- skapande effekter. Om man skall kunna göra något åt den otillräckliga tillväxten och den oacceptabelt stora arbetslösheten krävs en grundlig modernisering av Europas ekonomi och dess sociala system inför det 21:a århundradet utan att man för den skull gör avkall på de grundläggande solidaritets principer som även i fortsättningen bör vara Europas kännetecken. Ge nomförandet av den inre marknaden och övergången till en ekonomisk och monetär union kommer att ge medborgarna, både som arbetstaga re och konsumenter, tillgång till ökat b -7 Sysselsättningsagenda för år 2000: frågeställningar och strategier välstånd, större stabilitet och val möjligheter. Samtidigt sker en modernisering av arbetsmarknaden och en reform av socialförsäkrings systemet för att skapa en ny balans mellan flexibilitet och trygghet. Genom de nya bestämmelserna i för draget uppnås en ny jämvikt, eftersom sysselsättningen utgör ett uttryckligt mål och eftersom unio nen får en viktig roll i utvecklingen av en gemensam sysselsättnings strategi. Ekonomiska och monetära unionen och sysselsättningen Europa har nu kommit igenom en lång period med valutainstabiUtet och hög inflation. Det finns nu en stark politisk vilja att bibehålla den monetära stabihtet som skall upp nås genom den tredje fasen av den ekonomiska och monetära unionen och konvergensprogrammen. EMU kommer att påverka tillväxten och sysselsättningen genom sin inver kan på sammansättningen av politiken som förs i euro-zonen som helhet. Genom införandet av EMU kommer det att bli ännu viktigare att sysselsättningsstrategin genom förs framgångsrikt. Insatser som gjordes i slutet av 1980- talet och under 1990-talet för att skapa en inre marknad var en utbudsstimulans för den europeiska ekonomin. Införandet av en gemen sam valuta kommer att tillsammans med genomförandet av handlings planens åtgärder avsevärt förbättra den inre marknadens funktion. På detta sätt erhåller den europeiska ekonomin en solid ekonomisk grund som bidrar till att säkerställa att EMU kommer att fungera. MMsättningen med den ekonomiska och monetära unionen är att modernisera den europeiska ekonomin och att åstad komma ett mera integrerat system som syftar till monetär stabilitet, vilket leder till en ökad ekonomisk tillväxt och sysselsättning på längre sikt samt en höjd levnadsstandard i medlems staterna. Eftersom EMU leder till att stör ningar på valutamarknaden mellan deltagarländerna försvinner, un danröjs ett stort hinder för tillväxt. Samtidigt kommer godkännandet av en gemensam valutapolitik som är inriktad på prisstabilitet, den bud gettidsplan som är en följd av konvergenskriterierna samt stabili tets- och tillväxtpakten att avsevärt minska risken för en konflikt mellan budget- och valutapolitiken. I en så dan situation är det troligt att målsättningen för prisstabiliteten och sysselsättningsskapande inve steringars lönsamhet också kommer att beaktas inom löneutvecklingen. Sålunda skulle risken för en stabili tetskonflikt, som tidigare flera gånger bidragit till otillfredsställan de tillväxt och sysselsättning i gemenskapen, kunna undvikas un der de kommande åren. allmänna ekonomiska politiken inklusive inom gemenskapen uttryckligen en varaktig tillväxt utan inflation och en hög sysselsätt ningsnivå. Ju mer valutapolitikens uppgift att stabilisera underlättas, desto mer kommer det att främja till växten och sysselsättningen. Nationella budgeters utgifter utgör cirka hälften av gemenskapens brut- tonationalprodukt och budgetpolitiken kommer att förbli medlemsstaternas ansvarsområde. Jämte bestämmelserna för att upp nå och bibehålla budgetdisciplin kommer stabilitets- och tillväxtpak ten att främja genomförandet av den nödvändiga disciplinen och på så sätt säkerställa att det inte uppstår någon konflikt mellan budget- och valutapolitiken. Dessutom kommer genomförandet av denna pakt att ge medlemsstaterna möjlighet att åter ställa det handlingsutrymme som budget- och skattemyndigheterna behöver för att kunna förvalta sina ekonomier optimalt inom EMU. Löneutvecklingen kommer fortsätt ningsvis att till stora delar bestämmas genom förhandlingar mellan arbetsmarknadens parter, även om de nationella systemens särdrag skiljer sig avsevärt i unio nen. Löner inklusive socialavgifter utgör cirka hälften av gemenska pens bruttonationalprodukt. Den makroekonomiska politiken kom mer att gynna tillväxten och sysselsättningen så länge som lö neutvecklingen inte leder till en soliditetskonflikt med den gemen samma valutapolitiken och bibehåller eller ökar i förekomman de fall de sysselsättningsskapande investeringarnas lönsamhet. Lö neutvecklingen kommer när det gäller olika länder, regioner, kvalifi kationer och sektorer inte att vara densamma inom hela euro-området. Skillnader i i produktionstrender samt konkur renskraft kommer på alla nivåer att spela den sedvanliga rollen inom lö nesättningen. pris och Även om EMU inte är en "sysselsätt ningspolitik", ger den möjlighet till att uppnå en makroekonomisk poli tik som är gynnsam för en hållbar tillväxt när det gäller produktion som ligger över tillväxttakten för ar betskraftens produktivitet, vilket skulle leda till att sysselsättningen ökar netto. På detta sätt skulle den uppfylla sin roll enligt artikel 2 i fördraget att skapa en hög sysselsätt ningsnivå, en hög nivå på det sociala skyddet, en ökning av levnadsstan darden och livsvillkoren, ekonomisk och social sammanhållning och soli daritet bland medlemsstaterna. Den makroekonomiska politiken be stäms genom samverkan mellan de tre viktigaste variablerna: pengar, offentliga sektorns budget och löner. En enda valutapolitik kommer att s t a r kt påverka den makro ekonomiska politiken inom hela euro-området. Emedan huvudmål sättningen är prisstabilitet, är en annan målsättning att stödja den 8- Arbetsmarknadens parter spelar en roll när det gäller att bestämma löneutvecklingen, och de har därför ett viktigt ansvar i EMU att bidra till genomförandet av en tillväxt- och sysselsättningsorienterad poli tik, vilket framgick av Europeiska rådets möte i Amsterdam. att förhindra en alltför stor migra tion av arbetsstyrkan som reaktion på brist på arbetstillfällen. Detta bör undvikas om man skall kunna bibe- ekonomisk hålla sammanhållning inom unionen och kommer att fortsättningsvis vara en målsättning för strukturfonderna. en Sysselsättningsagenda för år 2000: frågeställningar och strategi? De ekonomiska resultaten utjämnas Under femårsperioden mellan 1991 och 1996 noterade EU-ekonomin sina sämsta tillväxt- och sysselsätt ningsresultat efter kriget. Dessa dåliga resultat har ofta tillskrivits internationaliseringen eller infö randet av nya tekniker, men orsa kas i själva verket huvudsakligen av den djupa konjunkturnedgången under 1992/93, som var resultatet av en stabilitetskonflikt; en inle dande överhettning av produk tionsprocessen blev försvårad av en snedvriden politik, som ytterligare förstärktes av verkningarna av Tysklands enande. Efter en nedtrappning av den ekono- miska tillväxten under andra hälften av 1995 och början av 1996 verkar ett gradvist uppsving av den ekonomiska verksamheten vara på väg. Detta underbyggs av en sund återbalansering av den makroeko nomiska politiken och framsteg inom konvergensen. I kombination Anpassningar av arbetsmarknaden är det andra viktiga elementet i des sa mekanismer. Är den europeiska arbetsmarknaden tillräckligt stark för att anta utmaningen att bidra till att säkerställa en balanserad utveckling av sysselsättningen i unionen i tillräckligt snabb takt för att säkerställa att både arbetslösa och nytillträdande på arbetsmark naden får arbete? Dessa frågor behandlas i det följande. Huvudtendenser under 1996 En mera detaljerad analys av de tendenser som belyses nedan finns i bakgrundsanalysen i bilagan till denna rapport. Ärlig förändring i sysselsättning inom unionen, 1970-96 Ärlig förändring i % % av arbetskraften 12 Arbetslöshetsnivå I Ärlig förändring inom den totala sysselsättningen -1,2 miljoner arbetstillfällen 1975 -2 1970 1972 1974 1976 1978 1980 1982 1984 1986 1988 1990 1992 1994 1996 -3 9- EMU betyder under inga omstän digheter att det inte skulle finnas behov av att genomföra strukturre former för att arbetsmarknaden skall fungera bättre, vilket också har framkommit vid flera möten i Europeiska rådet sedan mötet i Essen i december 1994. Dessa refor mer utgör en integrerad del av den europeiska sysselsättningsstrate gin, med eller utan den monetära unionen, och ansträngningar att genomföra dem måste fortsätta som tidigare förstärkt av det kontrollför farande som anges i den nya avsnit tet om sysselsättningen. EMU fokuserar uppmärksamheten på mekanismer som gäller ekono misk anpassning och deras effekti vitet. Enligt EMU är den viktiga anpassningsmekanism som svarar mot kortsiktiga fluktuationer i den ekonomiska verksamheten i vissa delar av unionen de automatiska fiskala stabilitetsåtgärderna, och inte villkorliga förändringar av den monetära politiken eller budget politiken. Justering av växelkurser na blir med en gemensam valuta inte längre möjlig. Politiken måste därför syfta till att säkerställa att sådana stabiliser ingsåtgärder kan fungera så effek tivt som möjligt, så att regioner som lider av en nedgång i den ekonomis ka verksamheten och ökad arbets löshet kommer att dra fördel av de större nettoöverföringar från den nationella budgeten (i form av lägre skatter och högre sociala överför ingar) på det fiskala området som automatiskt blir resultatet. Samtidigt blir det nödvändigt att i högre grad fokusera på att uppnå en balanserad regional utveckling för Sysselsättningsagenda för år 2000: frågeställningar och strategier med låg och sjunkande inflation och utsikter till måttfulla löneökningar har detta banat väg för en väsentlig förbättring av de monetära villko ren. Sålunda har den ekonomiska politikens ställning kommit att bidra till en ihållande expansion av produktion, investeringar och sys selsättning. För gemenskapen som helhet för väntas bruttonationalprodukten vara 2,4% under 1997 och 2,8% un der 1998. Denna progressiva acceleration av bruttonationalpro duktens tillväxt utöver den uppåtgående produktiviteten på ar betsmarknaden förutspås resultera i att sysselsättningen ökar med 0,5% och 0,9% under 1997 och 1998, vilket innebär en kumulerad ökning med omkring 2 miljoner arbetstillfällen. Minskningen av arbetslösheten kommer dock även fortsättningsvis att vara ganska begränsad (från 11% i arbetsstyrkan under 1996 till 10,3% under 1998), eftersom utbudet av arbetskraft fortfarande förväntas öka ungefar 0,5% per år. Den politiska utmaningen Denna positiva utveckling är beroende av att man fortsätter med den gynnsamma politiken inklusive en trovärdig budgetpolitik och en lämplig hantering av lönerna. Bud- getkonsolidering i kombination med den politiska viljan att inleda EMU som meddelats, bidrar till en förbätt- ring av själva de ekonomiska utsikterna. De inneboende riskerna i dessa prognoser beror därför på trovärdigheten i genomförandet av en sådan strategi och på att den tred- je fasen i EMU genomförs enligt tidsplanen. Om man börjar gå ifrån budgetmålen, riskerar man de gynn- samma tendenserna vad gäller räntor och växelkurser, och det skul le därför underminera utsikterna inte bara för EMU utan också för en starkare ekonomisk tillväxt och sys selsättning. Stabilisering av sysselsättnings- och arbetslöshetsnivån År 1996 kan beskrivas som ett år av "time-out" vad gäller sysselsättning och arbetslöshet. Situationen var ken förvärrades eller förbättrades i någon väsentlig utsträckning. Den ökning av sysselsättningsnivån som började under 1995 avtog under 1996; den ökade med mindre än 600 000 arbetstillfällen, vilket är hälften så mycket som under 1995. Det tota la antalet arbetstagare i unionen som helhet är nu strax över 148 mil joner, vilket fortfarande är över 3 miljoner färre än den topp på 151,5 miljoner som nåddes under 1991. Sysselsattningsnivån i unionen, Förenta staterna och Japan, 1974-46 3 Arbetslöshetsnivån i unionen, Förenta staterna och Japan, 1974-46 % befolkning, 1 M4 % av arbetskraften Japan 1974 1976 1978 1980 19S2 1984 1986 1988 1990 1992 1994 1996 1974 1978 1978 1980 1982 1984 1986 1968 1990199219941996 10- Det tar lång tid att ersätta de 5 mil- joner arbetstillfällen som gick förlorade i början av 1990-talet, för att inte tala om att skapa en tillväxt takt när det gäller de arbetstillfällen som behövs för att sysselsätta det ökande antal människor som skulle vilja arbeta (Figur 1). Sysselsättningsnivån i unionen har därför också i stort sett varit oför ändrad sedan förra året, strax över 60% av befolkningen i arbetsför ålder. I både USA och Japan nådde däremot sysselsättningsnivån en topp, under efterkrigstiden, under 1996, i linje med den uppåtgående tendensen under de senaste 25 åren (Figur 2). Under 1996 utgjorde liksom under tidigare år deltidssysselsättningen hela nettoökningen av antalet arbetstillfällen, och andelen männi skor som arbetar deltid ökade igen. På grund av den låga tillväxten i sysselsättningen skedde ingen minskning av arbetslösheten. I början av 1996 ökade arbetslöshe ten och nådde 11% i mars och har inte ändrats just något sedan dess utan den har stabiliserats och var i juli 1997 10,6%. I åtta av de 15 med lemsstaterna var arbetslösheten i juli 1997 högre än under 1994, i Tyskland markant högre. Arbets lösheten ökade också i Japan för femte året i rad. I USA har däremot arbetslösheten fortsatt att minska, och under 1996 var den strax över den lägsta nivån för de senaste 22 åren (Figur 3). De unga — det ljusnar För personer under 25 år av båda könen har förvärvsfrekvensen för visso fortsatt att minska (till 47%), dock bara med hälften jämfört med de föregående fyra åren. Den lång siktiga tendensen att en större andel unga människor studerar under längre tid var fortfarande påtaglig, men ökningen är mindre eftersom antalet arbetstillfällen ökade. Sysselsättningsagenda för år 2000: frågeställningar och strategiei U n g d o m s a r b e t s l ö s h e t en h ar minskat något under de senaste 15 åren. Fastän den fortfarande är ungefär dubbelt så stor som för vuxna (omkring 20% jämfört med under 10%), har sammansättning- en av gruppen arbetslösa förändrats avsevärt under det senaste decenniet, eftersom det re lativa antalet unga arbetslösa har minskat som ett resultat av både demografiska faktorer och minskad förvärvsfrekvens, medan det r e l a t i va a n t a l et vuxna arbetslösa är mycket större. Fler arbetstillfällen för kvinnor Nästan två tredjedelar av nettoök ningen av det antal arbetstillfällen som har skapats i unionen som hel het under åren 1994-1996 gick till kvinnor, vilket är en fortsättning av tendensen från de senaste åren. Trots att deltidsarbete har gjort det möjligt för många kvinnor att gå ut på arbetsmarknaden, har det ännu inte bidragit till en ökad lika behandling mellan de arbetstagare som arbetar deltid och de som arbetar heltid. Sysselsättningsni vån för kvinnor har varit i sort sett oförändrad under åren med kon- j u n k t u r n e d g å n g, medan sysselsättningsnivån för män har sjunkit markant. är ungefär Den genomsnittliga arbetslöshets nivån för både män och kvinnor i unionen har i stort sett varit oför ändrad under de senaste två åren, även om nivån för kvinnor fortfa r a n de t re procentenheter högre än för män - 12,7% jämfört med 9,4%. Arbets lösheten bland män v e r k ar påverkas mera av fluktuationer i den ekonomiska verksamheten än arbetslösheten bland kvinnor. Det finns nämligen en stark koncent ration av män i fluktuerande känsliga sektorer, såsom särskilt fabriks- och byggnadsindustrin, och tendensen är att flera kvinnor går in i arbetsstyrkan medan flera män träder ut (Figur 4). Långtidsarbetslöshet - ett svårbehandlat problem Långtidsarbetslösheten har i stor utsträckning följt tendensen i den samlade arbetslösheten under de senaste 15 åren med en eftersläp ning på ett år eller mera. Även om den totala arbetslösheten började minska under 1985 fortsatte föl jaktligen långtidsarbetslösheten att öka och började visa tendenser att minska först 1986, när den tota la arbetslösheten minskade för and ra året i rad. Båda fortsatte sedan att minska fram till 1990. Medan 4 Arbetslöshetsnivån enligt kön i unionen, 1983-maj 1997 % av arbetskraften 8 Den arbetslösheten och långtids arbetslösheten i unionen, 1966-96 14 % av arbetskraften • Arbetslös < 1 ar •Arbetslös >1 ar arbetslösheten sedan började öka i och med konjunkturnedgången, fortsatte långtidsarbetslösheten att minska, och en ökning skedde först 1992 och har fortsatt att göra så sedan dess — den nådde 5% under 1996 (Figur 5). Utvecklingen under de senaste tolv åren bevisar därför att för att lång tidsarbetslösheten skall minska krävs inte bara att arbetslösheten minskar utan det måste till en både relativt stark och kontinuerlig till växt av sysselsättningen. En mera detaljerad analys av dessa tre politikområden (sysselsättning av unga, lika möjligheter och lång tidsarbetslöshet) kommer att offentliggöras senare i år. Underliggande faktorer - strukturella tendenser och justeringar Det sätt på vilket den europeiska ekonomin reagerar på ekonomiska kriser och strukturförändringar beror på befintliga underliggande ekonomiska tendenser och på hur den europeiska ekonomin och, framför allt, arbetsmarknaden an- till dessa. De p a s s ar sig 6 Förändring i unionens sysselsättning och BNP, 1974-96 6 Ärlig förändring 1 % -Sysselsättning • - - BNP med tvä kvartals eftersläpning S I- 4 3 2 1983 1985 1987 19 1991 1993 1995 1997 1986 196719661989 1990 1991 1992 1993199419961996 1074 I»7» 1978 tMO IM2 IM4 l»M HM 1W0 I H2 1994 !M4 - 1 1- Sysselsättningsagenda för år 2000: frågeställningar och strategier utmaningar som unionen står in för under den närmaste framtiden kommer att väcka allvarliga frågor gällande styrkan och flexibiliteten i dessa anpassningsmekanismer och huruvida Europa är redo att ta itu med dem eller inte. I de följande avsnitten görs en analys av en del av orsakerna till den allmänna tendens som beskrivs ovan. En mera djupgående analys av alla dessa frågor är beroende av att ak tuell arbetsmarknadsstatistik som är harmoniserad och konsekvent tillhandahålls kontinuerligt samt i synnerhet av behovet att vidta åt- g ä r d er för a tt k o n t i n u e r l i gt undersöka arbetskraften och er hålla resultat åtminstone en gång i kvartalet. Produktionstillväxt och sysselsättning - två nödvändiga element från Nedgången i sysselsättningstill växten under 1996 avspeglar ned gången i produktionstillväxten i unionen 2,5% under 1995 till 1,5% under 1996. Den ökning av sysselsättningen som faktiskt h ar inträffat under åren 1994-96 låg i linje med den långsiktiga tendensen i EU när det gäller förhållandet mellan bruttonationalprodukt och syssels ättningstillväxt, som medför att en tillväxt av bruttonational produkten på knappt 2% per år är nödvändig för att över huvud taget kunna leda till en ökning av syssel sättningen. Detta förhållande har varit mycket stabilt under de senaste 20 åren, även om det finns tecken på en mycket liten ökning av sysselsättningen under de senaste tio åren jämfört med de föregående tio åren (Figur 6). Den politiska utmaningen Det är ett viktigt politiskt mål i hela Europeiska unionen att försöka säkerställa att sysselsätt ningstillväxten är förenlig med andra ekonomiska mål, såsom bibehållandet av konkurrenskraf ten på lång sikt. Det är stora skillnader mellan länder med jäm förbara inkomstnivåer både vad gäller det sätt som bruttonational produkten framställs på och antalet arbetstillfällen. Detta ty der på att antalet personer som arbetar är långt ifrån det mekanis ka resultatet av marknadskrafter som verkar i ett institutionellt va kuum och a tt det finns ett väsentligt inslag av val (i högre grad för samhället än för indivi den) och att det därför ger en möjlighet att vidta åtgärder på po litisk väg. - Skillnaderna i bruttonational produkt per capita mellan medlemsstaterna i Europeiska unionen hänger delvis samman med skillnader i arbetskraftens produktivitet och delvis med sys selsättningsnivån, så till vida att mera välmående länder ten derar att ha både en hög produk tionsnivå per arbetad timme och en högre sysselsättningsnivå. Denna koppling är emellertid inte på något sätt systematisk, och det finns slående skillnader i både produktiviteten och sys selsättningsnivån mellan länder som har ungefar samma väl ståndsnivå. - Även om en del länder lyckas bättre än andra med att uppnå hög sysselsättningsnivå, är de nya arbetstillfällena inte kon centrerade till vissa sektorer, och skillnaden i sammansätt ningen av arbetstillfällen mel lan länder där man har en hög sysselsättningsnivå verkar återspegla skillnaden i kompa tibla fördelar. Turistsektorn är ett exempel på en sektor med goda framtidsutsikter för till växt och sysselsättning. Den står redan för cirka 5,5% av bruttonationalprodukten och 6% av den totala sysselsättningen. Denna siffra förväntas stiga till 9% före utgången av nästa år tionde. På motsvarande sätt skulle den sociala sektorn med 5% av den totala sysselsättning en och 6% av företagen inom den privata sektorn kunna vara en viktig potential källa till nya ar betstillfällen om den understöds på rätt sätt. Hur skall man få de arbetslösa tillbaka i arbete? En relativt liten andel av de som var arbetslösa 1995 hade lyckats hitta ett arbete ett år senare. För unionen som helhet gäller att mindre än en tredjedel av de män som var arbets lösa året innan hade lyckats hitta ett arbete under 1996 (vid den tid punkt då arbetskraftsundersök ningen utfördes). Hälften av dem var fortfarande arbetslösa - vilket stämmer överens med siffrorna för långtidsarbetslöshet - medan åter stoden ( 17%) inte längre ingick i den potentiella arbetsstyrkan (så till vida att de inte längre aktivt sökte arbete). För kvinnor var andelen av dem som var arbetslösa 1995 och som funnit ett arbete under 1996 ännu lägre, nämligen strax över en fjärdedel, hälften var fortfarande arbetslösa medan 23% inte längre sökte arbete. Siffrorna för enskilda medlemssta ter är i stort sett desamma som för unionen som helhet. I Belgien och Irland var andelen under 20%. I båda fallen avspeglas de arbetslö sas möjlighet att finna ett arbete i siffrorna för långtidsarbetslöshet, som är mycket högre än för resten av unionen. I Irland har därför den stora andel nya arbetstillfällen (3,5% under 1996) inte varit till nå gon större nytta för de arbetslösa, eftersom den största delen av ökningen äts upp av den växande arbetsstyrkan (genom att emigran ter återvänder hem och genom att förvärvsfrekvensen ökar) snarare än att folk kan gå från arbetslöshet til) sysselsättning. 12- Sysselsättningsagenda för år 2000: frågeställningar och strategier Den politiska utmaningen Det faktum att det är svårt för arbetslösa att komma tillbaka till arbetslivet har länge varit ett kän- netecken för den europeiska arbetsmarknaden, även i perioder av sysselsättningstillväxt, vilket säkert är en nödvändig förutsätt ning. - En stor del av de arbetslösa är inte rustade för arbetsmarkna den: under 1996 hade 35% av de arbetslösa männen och kvinnor na över 25 år ingen utbildning utöver grundläggande skolut bildning. - Om situationen skall bli bättre är det viktigt att se till att de arbetslösa, och framför allt de långtidsarbetslösa, fortfarande är attraktiva på arbetsmarkna den. - Det är bl. a. viktigt att man upp täcker problemen tidigt och att man agerar snabbt om politiken bättre skall kunna ta sikte på att de arbetslösa återintegreras och förhindras att bli långtidsar betslösa. Utvecklingen av arbetsstyrkan - förvärvsfrekvens och sysselsättning Det ökande antalet möjligheter till arbetstillfällen har påverkat utvecklingen av arbetsstyrkan. I slutet av 1980-talet ledde den öka de förvärvsfrekvensen kombinerat med en ökad andel av befolkningen i arbetsför ålder till att unionens arbetsstyrka ökade med närmare 1,5 miljoner människor. Under åren 1990-1994 ledde sjunkande förvärvsfrekvens till att tillväxten av den totala arbetsstyrkan mins kade med en miljon per år; så att den istället för att öka med ungefär 5 miljoner under hela perioden bara ökade med strax över en mil- jon. Minskningen av antalet arbetstillfällen åtföljdes därför av en minskning av den andel männi skor i arbetsför ålder som aktivt söker arbete. Detta var en väsent lig orsak till att arbetslösheten inte fortsatte att stiga. Under åren 1994-96, när mäns förvärvsfrekvens sjönk, var minsk ningen mycket mindre markant än under lågkonjunkturen. Med undantag av dem som var under 25 år fortsatte kvinnornas för värvsfrekvens att stiga i en ännu snabbare takt. År 1996 när för värvsfrekvensen ånyo steg ökade a r b e t s k r a f t en med cirka 850. 000 personer. Detta var näs tan lika mycket som under hela lågkonjunkturen, den fyraåriga ökningen av antalet sysselsatta 1996 åtföljdes därför snarare av en ökande och inte en sjunkande sys selsättning. Politiska utmaningar Den europeiska befolkningens medelålder kommer att stiga avse värt under de kommande åren till följd av sjunkande födelsetal, högre medellivslängd och att babyboom- e f t e r k r i g s t i d e ns g e n e r a t i o n en å l d r a s. Att befolkningen åldras anses få stora följder inom tio till femton år för både den europeiska arbetskraften och för budgeten för den sociala tryggheten när efterkrigstidens generationer uppnår pensionsål dern. Det har framlagts att den arbetsföra befolkningen inom unionen före 2015 kommer att minska i nästan alla medlemssta ter och mer än hälften av den kommer att vara 40 år eller mera. - Det är tydligt att de underlig gande demografiska tendenser na påverkar unionen arbetskraftens produktivitet och anpassningsförmåga. Den fulla i -13 på att effekt dessa demografiska tren der har på arbetskraften kom mer hur bero förvärvsfrekvensen förändras i framtiden. Erfarenheterna av de senaste decennierna visar klart att förändringar i den är nära sammanbundna med både för ändringar inom den ekonomiska verksamheten och sysselsätt ningen. Om de nuvarande tendenserna fortsätter när det gäller för värvsfrekvensen, skulle det in nebära att unionens arbetskraft inte åldras i lika snabb takt under de följande tio åren, men därefter är det osannolikt att tendenserna avsevärt kommer att utjämna den demografiska utvecklingen när det gäller åld rande. Detta framhäver vikten av att vända trenden för män att dra sig ur arbetslivet i allt yngre år, även om detta innebär en attitydföränd grundläggande ring i förhållande till äldre arbetstagare bland arbetsgivar na och i den bakomliggande arbetsmarknadssituationen, som under en alltför lång tid har karaktäriserats av för många människor som söker alltför få arbeten. Denna framtida minskning av unionens arbetskraft bör inte ses som en lösning på arbetslös hetsproblemet. Den låga syssel sättningsnivån inom unionen visar vid jämförelse med mot svarande utvecklade ekonomier hur stor arbetskraftsreserv som kommer (över 20 miljoner). En detaljerad ana lys av dessa utvecklingar pre senteras i huvudrapporten. att behövas framtida Unionens sysselsättningspro blem kommer inte att försvinna när demografiska trender breder ut sig. De kan däremot mycket väl bli mer akuta när befolkningen åldras och dess behov av inkomststöd ökar. Sysselsättningsagenda för år 2000: frågeställningar och strategier Flexibilitet och möjlighet till anställning — kompetensluckor Det finns vissa tecken på att det blir vanligare att kompetensen inom unionen inte svarar mot behovet. Sysselsättningstrenderna i unio nen stärker den tudelade arbets m a r k n a d e n, vilket leder till en högre sysselsättningsnivå och nya arbetstillfällen inom yrken som kräver hög kompetens. Sysselsätt ningens hela nettoökning var under åren 1994-96 praktiskt taget resul tatet av fler arbetstillfällen som krävde relativt hög kompetens. Medan antalet chefer, akademiskt utbildade personer och tekniker ökade med över 2% per år sjönk antalet arbetstagare inom arbete utan krav på särskild yrkesutbild ning. Bland arbeten som inte krä ver någon högre kompetens var det endast antalet arbetstagare inom försäljnings- och servicearbete som ökade avsevärt och cirka två tredje delar av nettoökningen av dessa arbetstillfällen gick till kvinnor. Det finns vissa bevis för att kunna säga att kompetensbrister kan vara ett särskilt problem för små och medelstora företag. Vid jämförelse företagsundersökningar som ge av nomfördes 1989 och 1994 framgår det att bristen på tillräckligt kom petenta arbetstagare fortsatte att vara ett större problem för företag som hade färre än 200 anställda än för större företag. I själva verket ansåg 1989 mellan 59% och 62% av de stora företagen i alla störleks- klasser som överskrider 200 an ställda att detta var ett stort eller mycket stort hinder för att anställa fler arbetstagare. År 1994 var detta emellertid endast ett stort hinder för företag som h a de färre än 200 anställda (41%) eller 2 0 0- 499 anställda (33%). Siffrorna för storföretag som har 500-999 an ställda (26%) och med över 1000 an ställda (16%) hade sjunkit betyd ligt. Man bör emellertid komma ihåg att de ekonomiska förhållan dena skilde sig mycket från varand ra under dessa två år. År 1989 var ett år med hög sysselsättningstill växt, medan 1994 var efterfrågan på a r b e t s k r a ft d en l ä g s ta på många år. Även om ett mycket större antal personer har deltagit i utbildning och yrkesutbildning efter grund skolan i alla medlemsstater under de senaste åren, är det ett faktum att ett oproportionerligt antal av de arbetslösa har otillräckliga kvalifi kationer för att på ett effektivt sätt kunna konkurrera om arbetstillfäl lena. År 1996 hade i hela unionen över hälften av alla män i åldern 25-64 år och knappt över hälften av kvinnorna ingen utbildning föru tom grundskoleutbildning. I mot s a ts till d e t ta v ar k n a p pt en tredjedel av de män som arbetade och ungefar samma andel av kvin norna i samma ställning. Denna skillnad är särskilt markant i många av de nordliga medlemssta terna där en relativt stor andel av den ekonomiska v e r k s a m h e t en finns i jämförelsevis utvecklade sektorer, såsom handelssektorn och den finansiella tjänstesektorn, där arbetet vanligen förutsätter goda yrkeskunskaper, och en liten andel i sektorer där arbete som inte krä ver högre kompetens överväger, såsom i n om j o r d b r u k, e n k e lt fabriksarbete och distributionsar bete. För kvinnor är skillnaden ännu större när det gäller utbildningsni vån mellan dem som har arbete och dem som är utan arbete än mellan yrkesverksamma och arbetslösa. Inom hela unionen hade 63% av de kvinnor i åldern 25-59 år som inte var yrkesverksamma ingen utbild ning förutom grundskoleutbildning i motsats till endast 34% av dem som var yrkesverksamma. Såsom det konstaterades i Sysselsättning i Europa 1996, är skillnaden bety 14- \x. dande i alla medlemsstater, men den är särskilt utpräglad i länder där andelen kvinnor ute i arbetsli vet ännu är jämförelsevis liten, såsom i Spanien (84% av kvinnorna som inte är yrkesverksamma har inte någon kon~ ^etuis, medan mot svarande '2 yrkesverk samma är 51 ?h; „SftLiand(62%mot 27%). Detta torde delvis återspegla attitydskillnaden när det gäller att arbeta mellan välutbildade kvinnor och kvinnor med lägre utbildning i dessa länder, men det återspeglar också den r e l a t i va b r i s t en på arbetsmöjligheter för dem som en dast har grundutbildning. Den politiska utmaningen För att kunna anta nästa årtiondes utmaningar behöver vi reformera v å ra u t b i l d n i n g s s y s t em på ett grundläggande sätt så att de grun dar sig på livslångt lärande, höja hela arbetskraftens kompetensnivå genom att börja med ungdomarna och fortsätta med dem som snart lämnar arbetslivet, men som gag nar oss och som vi behöver under de kommande åren. - över en tredjedel av ungdomar na i åldern 20 till 24 år ansluter sig till arbetskraften utan någon annan utbildning än grundsko leutbildning. Man bör sträva ef ter att höja den genomsnittliga nivån till samma nivå som den de bästa medlemsstaterna har. För dem som tycker att det är svårt att dra nytta av en formell utbildning bör man hitta ett bre dare utbud av yrkesutbildnings möjligheter och de bör helst inbegripa arbetserfarenhet för att förbättra möjligheterna att erhålla arbete efter utbildning en. - Att överbygga klyftan mellan skolan och arbetslivet är ett avgörande steg vilken kompe tensnivå en person än har. Lär- lingsskap är ett av de mest Sysselsättningsagenda för år 2000: frågeställningar och strategier sätt effektiva sätten att hjälpa ung domar att erhålla kunskaper och färdigheter som motsvarar arbetsmarknadens behov och på denna underlätta så övergång. När det gäller lär- lingsskap bör lika lösningar utarbetas inom unionen tillsam mans med tillräcklig yrkesväg ledning. i Samtidigt måste riktlinjerna för att höja kompetensnivån gå hand i hand med en fortsatt strä van att säkerställa en tillräck ligt flexibel arbetsmarknad och se till att arbetskraftskostnader tillräcklig utsträckning na bidrar till att skapa arbetstillfäl len för dem vars kompetensnivå troligen kommer att förbli begränsad oberoende av hurdan utbildning de erhåller. Detta innebär särskilt att den totala sysselsättningskostnaden för det sistnämnda inklusive andra arbetskraftskostnader än löner skall ligga på en lämplig nivå i relation till produktiviteten och att konstgjorda hinder som hämmar skapandet av ar betstillfällen skall undanröjas. Syftet med detta är uteslutande att lägga grunden till en flexibel och anpassningsbar framtida arbetskraft. De tekniska föränd ringarna sker med en sådan i hastighet att arbetskraften framtiden i allt högre grad kom mer att vara tvungen att byta och anpassa sig till nya färdighe ter och krav och radikalt byta arbete ofta under hela sin arbetsföra ålder. Detta innebär att utbildningen måste vara inte bara riktad till dem som står på tröskeln til1 ^betslivet utan till alla uiw. Y rjia deras arbetsliv. En sådan strategi för att förbätt ra kompetensen är det enda sätt genom vilket unionen kan anta utmaningen om att anpassa sig till den nya miljön. I Europa är arbetslösheten mest utbredd bland dem som har låg utbildning, eller bland dem som har förlorat sin kompe tens. Den till synes obändiga arbetslösheten är delvis en reak tion på detta. En markant minskning av arbetslösheten och särskilt långtidsarbetslöshe ten kommer inte att uppnås om inte de berörda personernas kompetens kan höjas genom utbildning. segregering av Yrkesmässig kvinnor och män minskar flexibiliteten på arbetsmarkna den. Flickor och pojkar bör uppmuntras att variera sina yrkesval och på detta sätt bidra till en större desegregation på arbetsmarknaden och större möjligheter för kvinnor att hitta arbete. Eftersom högt kvalificerade ar beten inom unionen är ojämnt fördelade inom de växande sek torerna, kommer de problem som kompetensluckorna medför sannolikt att bli mer akuta med tiden och leda till en allt större andel personer som endast har grundutbildning och som kom mer att få det allt svårare att hitta arbete. Att öka och utvidga kompetensen medan man arbe tar skulle kunna vara den vikti gaste och mest lönsamma investeringen för att förhindra långtidsarbetslöshet och för bättra möjligheterna till anställ ning. Inom unionen är det ingen brist på potentiella företagare och våra nya företagare klarar sig i genomsnitt lika bra som våra konkurrenters. Det oaktat är det viktigt att våra utbild ningssystem ger kunskaper i företagsverksamhet och före tagskultur. De sociala trygghetssystemen borde också reformeras för att bli mer sysselsättningsfrämjan de. Enbart åtgärder för att upprätthålla de arbetslösas in 15 andra komster förbättrar inte möjlig heterna till anställning eller tryggheten för de personer som tillfälligt har slagits ut från arbetsmarknaden. De belopp som anslås för arbetslöshetsför måner och passiva arbetsmarknadsåtgärder, vilka fortfarande utgör ungefär två tredjedelar av de sammanlagda arbetsmarknadsutgifterna, bör omdirigeras och mobiliseras för att förbättra möjligheterna till anställning och för att på nytt komma in på arbetsmarknaden. En sådan omstrukturering av de offentliga utgifterna är viktig på lång sikt för att minska beroen det och den sociala utslagningen samt för att hjälpa människor att den potential de har både till förmån för ekonomin och sig själva. förverkliga hela På grund av detta behövs en tredi- mensionerad strategi för att förbättra grundutbildningen och ungdomars utbildning och på detta sätt införliva dem i arbetskraften samt ge dem möjlighet att anta nya utmaningar senare i livet. Det behövs en positiv inställning till att öka den befintliga arbetskraf tens kompetens under hela dess arbetsföra ålder samt ett aktivt ut bildningsprogram för arbetslösa och särskilt långtidsarbetslösa. Europeiska socialfonden stöder denna strategi. 7 Förändring i deltids- och heltidsarbete, 1987-96 , % total sysselsättning I basar 1987 1988 1989 1990 1991 1992 1993 1994 1995 1996 Sysselsättningsagenda för år 2000: frågeställningar och strategier Flexibilitet och arbetsorganisation Den växande flexibiliteten när det gäller den arbetsrytm som fastställ des i den senaste års rapporten om sysselsättningen i Europa fortsatte under 1996. Utöver den totala omsättningen på 10 miljoner eller fler arbetstillfäl len som s k a p as och försvinner varje år inom u n i o n e n, h å l l er d en n o r m a la a r b e t s v e c k a n, s t a n d a r d a v t a l et e l l er s t a n d ardkarriären med ett arbete under hela livet på att gradvis minska. Under lågkonjunkturen skedde hela nettoökningen av arbetstill fällen när det gäller deltidsarbete, vilket var ett flexibelt svar på svå ra arbetsmarknadsförhållanden. Eftersom det skedde en nettoök ning av heltidsarbete 1996, var trenden på lång sikt mer deltidsar bete (Figur 7). Nu är 17% av alla arbetstagare deltidsanställda, ök ningen på lång sikt av antalet deltidsarbetande män har varit ge mensam för alla medlemsstater. Under de sex åren från 1990 till 1996 ökade andelen deltidsanställ da män från under 4% till 5,5% inom hela unionen och hittills har det funnits få tecken på att denna tendens kommer att försva gas när den totala sysselsättning en ö k a r. Ä v en om ö k n i n g en under 1996 var något lägre än under tidigare år, utgjorde deltids anställningarna trots det 70% av nettoökningen när det gällde an ställande av män. Antalet deltidsarbetande kvinnor fortsatte att öka också 1996 med över 31,5% deltidsarbetande kvin nor av alla yrkesverksamma kvin nor. K v i n n o r n as d e l t i d s a r b e te utgjorde ungefär 60% av ökningen av antalet kvinnor som anställts under året. Av unionens arbetskraft har 12% tidsbestämda anställningsavtal. Medlemsstaternas tillämpning av dessa avtal skiljer sig mycket från varandra beroende på vilken lag stiftning och vilka regler som gäller. Detta påverkar arbetsmarknadens funktion samt både arbetsgivarnas och arbetstagarnas beteende och innebär att de väljer olika slag av flexibilitet. Däremot är det inte lika uppenbart om dessa olika slag av flexibilitet f ö r b ä t t r ar läget på arbetsmarknaden, höjer tillväxten eller levnadsstandarden. Jämförel ser som grundar sig på OECD:s in d e x r e g l e r i n g, som är e tt r ä tt subjektivt mått, visar i bästa fall endast ett svagt samband mellan dessa variabler. Den politiska utmaningen Den europeiska sysselsättnings strategi som har använts sedan 1994 har helt v : rrekt starkt beto n at en \ ' £Ï •. "•* ^exibilitet på arbetsmarkiiac3ii. Det slag av flex ibilitet som kommer att krävas av en europeisk ekonomi inom ramen för en fullständigt fungerande inre marknad och ekonomisk och mone tär union kommer att vara mycket mer komplext än att helt enkelt avreglera arbetsmarknaden. på - Det nya slaget av flexibilitet bör vara en parallell process med fortgående strukturella refor mer både på varumarknaden och på marknaden för tjänster samt arbetsmarknaden. Avreglering och ökad konkur rens på varumarknaden och marknaden för tjänster bör ses som ett sätt att höja produktivi teten och skapa fler arbetstillfäl len på en varaktig grund. Detta stämmer delvis när det gäller tjänstesektorn där det fortfaran de finns en enorm potential för att skapa arbetstillfällen inom en lång rad verksamheter. - Flexibilitet på produktmarkna den innebär flexibilitet på före- Icke-medborgare i medlemsstaterna enligt medborgarskap, 1995 % befolkning 8 Arbetskraftskostnader per timme och mervärde per timme arbetad i NUTS 1 «regioner, 1992 Mervärde per timme (ecu) 40 35 30 25 20 15 10 5 0 *• • <:> • • i 40 35 30 25 20 H 15 10 5 0 10 15 20 30 Timkostnader (ecu) 16- Sysselsättningsagenda för år 2000: frågeställningar och strategier tagsnivå. En sådan flexibilitet kommer att kräva allt mer foku- sering på nya slag av arbetsorga nisationer, vilket kan leda till en mer flexibel arbetstidsrytm. Det "flexibla företaget" bör bli nor malfallet och inte undantaget. Vid införandet av ny arbetstids rytm bör vissa principer följas, dvs. de bör vara specifika för den enskilda fabriken eller kontoret och de bör ha förhandlats fram av arbetsgivarna och arbetsta garna. Det nya avtalet om del tidsarbete som har träffats av arbetsmarknadens parter på eu ropeisk nivå inom ramen för av talet om socialpolitik bör ses som en inledning till att söka de stra tegier som man helst vill ha. - Flexibilitet och säkerhet behö ver inte utesluta varandra. För ett växande antal människor kommer troligen ett säkert arbe te att betyda att kraven på ny teknik och ny flexibilitet leder till ett nytt partnerskap bör ut vecklas mellan arbetstagare, ar betsgivare och regeringar för att garantera möjlighet till anställ ning under hela arbetslivet och inte längre att ha samma arbe te hela livet. Detta innebär framförallt åtgärder för att upp rätthålla och uppdatera färdig heterna. förenkla och - Kommissionen kommer att in tensifiera sina ansträngningar att förbättra affärsklimatet inklusive att in rätta en arbetsgrupp som arbe tar med affärsklimatet som svar på uppmaningen från Europeis ka rådets möte i Amsterdam. FlexiM-. /:^ och uppdelning av arbetskrafts kostnaderna Arbetskraftskostnaderna varierar avsevärt inom unionen och sträcker sig från ca 5 ecu per timme inom industrin i Portugal 1992 till unge fär 23 ecu per timme i största delen av Tyskland samt 27 ecu i Hamburg. Dessa skillnader åters peglar till stor del variationerna i arbetsproduktiviteten (Figur 8). Ar betskraftskostnaderna per enhet skiljer sig relativt lite totalt sett inom unionen och de tenderar fak tiskt inte att vara lägre på platser där de genomsnittliga kostnaderna för att anställa människor också är låga. Skillnader i produktionen ten derar att kompensera för kostna derna för arbetskraften och därför finns det få grunder för företagen att flytta sin produktion från en medlemsstat till en annan åtmin stone totalt sett. Skillnaderna när det gäller arbets kraftskostnader mellan regioner är mycket mindre uttalade än i Fören ta staterna och variationerna mel- lan kostnad per enhet för produktion är jämförelsevis små mellan Förenta staternas olika landsdelar. Detta är vad man kan förvänta sig, eftersom Förenta sta terna har varit en effektiv inre marknad under en lång tid, har en enda valuta och en högre grad av ekonomisk integrering mellan del staterna än vad som tillsvidare är fallet i Europa. När det gäller ar betsmarknadens anpassning är det mer relevant att jämföra storleken på skillnaderna mellan arbets kraftskostnaderna inom medlems staterna i Europa och inom olika delar eller större regioner i Förenta staterna. De genomsnittliga arbetskrafts kostnaderna i de två dyraste regio nerna var cirka 30% högre än i de två billigaste i fyra av de fem största europeiska länderna 1992. I det femte landet Tyskland var skillna den 18%, om de nya förbundslän derna inte räknas med. I Förenta staternas vidsträckta regioner var skillnaden mellan 20 och 30% i var je fall. Vid användning av ett mera sofistikerat statistiskt sätt att mäta skillnader (variansen och stand ardavvikelse) och vid viktning av regioner enligt antalet anställda skiljer sig de genomsnittliga kost naderna för arbetskraft mindre i alla av de nio regionerna i Förenta staterna förutom i två mindre än vad som är fallet i europeiska länder. Det finns också en tendens till mindre variation, när det gäller arbetskraftskostnader per enhet, mellan Förenta staternas delstater än mellan europeiska regioner inom länderna, särskilt i Spanien och i Förenade kungariket. Detta ger vid handen att ekonomierna är mycket mer flexibla i Förenta sta terna än i vissa delar av Europa, eller att det finns färre hinder för både producenter och arbetstagare att förflytta sig i det hänseende att det finns mer än en tendens bland marknadskrafterna att undanröja alla skillnader som uppkommer mellan arbetskraftskostnader per enhet (genom att till exempel främ ja förflyttning av ekonomisk verk samhet mellan delstaterna). En mer detaljerad analys presenteras i huvudrapporten. Den politiska utmaningen Vid Europeiska rådets möte i Amsterdam betonades behovet att göra skattesystemen och de sociala trygghetssystemen mer sysselsätt ningsfrämjande och att skapa ett beskattningsklimat som stimule rar företagen och skapandet av arbetstillfällen. Särskilt skatte systemens nuvarande struktur i medlemsstaterna och storleken på skatteklyftan (mellan arbetsgivar nas arbetskraftskostnader och arbetstagarnas nettolöner) bör granskas på nytt mot bakgrund av effekten på sysselsättningens till växt s ä r s k i lt när det gäller lågutbildade arbetstagare med låg lön. - Medlemsstatenia bör ges frihet att välja på vilket sätt arbets- kraftsbeskattninpen skall sän- 17 Sysselsättningsagenda för år 2000: frågeställningar och strategier kas och hur dessa sänkningar skall finansieras. Man kan dra stor nytta av utbyte av informa tion och erfarenheter när det gäller dessa frågor samt av att samordna beskattningsåtgär derna som en del av strävan i hela gemenskapen att minska arbetslösheten. Migration och rörlighet Arbetskraftens rörlighet är ett av de sätt på vilket arbetsmarknaden klarar av anpassning till långvari- i ekonomiska ga s k i l l n a d er möjligheter och sysselsättnings möjligheter mellan länder och regioner - skillnader som struk turpolitiken strävar efter att minimera. Med tiden bör emeller tid behovet av anpassning till skillnader på lång sikt minska när en mer balanserad ekonomisk ut veckling uppnås, och det kommer att vara en större ekonomisk och social sammanhållning mellan länder och regioner. Cirka 5% av befolkningen i arbets för ålder i unionens medlemsstater är ickemedborgare (Figur 9). Av dessa kommer ungefär en tredje del från andra EU-länder. Även om de flesta medlemsstater na i unionen har upplevt en nettoinvandring sedan slutet på 1980-talet, vilket har ökat deras antal i arbetsför ålder, har omfatt ningen varit relativt liten. Endast i Tyskland, Grekland och Österrike har nettoinvandringen genomgående utgjort mer än 0,3% av befolkningen under hela denna tidsperiod, men invandringen har nu avtagit. Nettoinvandringens topp inföll ungefär vid övergången till detta årtionde, när den utgjor de 1% av befolkningen i Tyskland och Österrike och drygt 0,5% i Grekland. Huvudorsaken var in strömningen från Central- och Östeuropa, vilken nu verkar vara förbi. Cirka 30% av invandrarna till med lemsstaterna är medborgare som återvänder och 17% är medborgare från en annan m e d l e m s s t a t. Invandring till unionen från länder utanför den utgjorde under 0,5% av unionens befolkning i arbetsför ålder 1995. Detta är endast lite mindre än inströmningen till Förenta staterna. Dessutom utgjor des cirka hälften av migrationsflö- det i EU av människor som utvandrade från unionen (mer än den mycket låga utströmningen från Förenta staterna). Eftersom detta är ungefar dubbelt så mycket som befolkningens naturliga till växt, utgör invandringen ett bety dande bidrag till den arbetsföra befolkningens tillväxt och till unio nens potentiella arbetskraft. In strömningen är särskilt viktig i medlemsstater såsom Tyskland där befolkningssiffran helt naturligt sjunker. Arbetskraftens rörlighet i Förenta staterna är större än i Europa, men den är inte mycket större. Ef tersom rörligheten över långa sträckor från en del av landet till en annan är vanligare än mellan olika delar av Europa, är migratio nen mellan regioner eller delstater inom dessa "delar" eller vidsträck ta regioner (inom låt oss säga Mellanvästern eller de nordostliga delarna) i praktiken bara lite hög re än mellan regioner i unionens medlemsstater. Under 1993-94 flyttade i genomsnitt på drygt 2,5% av den bofasta befolkningen mel lan antingen en delstat eller en vidsträckt region i Förenta stater na, vilket kan jämföras med en siffra på knappt 1,5% av personer som flyttade mellan antingen NUTS 1-regioner eller medlems stater i Europa ungefär vid samma tidpunkt. Migrationen mellan regioner i med lemsstaterna skiljer sig inte så mycket från rörligheten mellan del staterna i Förenta staterna. Under 1993-94 flyttade i genomsnitt knappt 1,5% av befolkningen (14 av 1000) i var och en av de nio vid sträckta regionerna i Förenta sta terna från en delstat till en annan inom denna region. Inom hela unionen reser ett avse värt antal rr-nr,--iskor regelbundet rätt lång-: r "rr'-'t. -. o- ". 3n sina hemor ter till sina u. rl. ;:splatser, och i vis sa fall reser de även över nationella gränser. En sådan pendling bidrar till att förstora det som kanske van ligtvis kallas för en lokal arbets marknad och förekommer mycket oftare än byte av bosättningsort på grund av ny anställning. År 1995 levde knappt 3,5% av ar betstagarna i en NUTS 1-region och arbetade i en annan. För Bel gien var antalet (nästan 13%) avsevärt högre än unionens ge nomsnitt liksom för Österrike (över 10%) och utgjordes till stör sta delen av dem som reste till Bryssel respektive Wien. Cirka 0,5% av arbetstagarna (600. 000 personer) inom unionen levde 1995 i ett land och arbetade i ett annat. Hälften av dessa arbets tagare arbetade i en annan med lemsstat och den andra hälften utanför unionen (huvudsakligen i Schweiz). Alla dessa pendlade inte nödvändigtvis dagligen, utan arbe tade kanske i ett annat land under en längre tidsperiod utan att byta bosättningsort. Största delen pend lade emellertid nästan säkert regel bundet. Den politiska utmaningen Det finns olika slag av hinder för migration mellan länderna i E u r o p a, såsom k u l t u r- och språksvårigheter, osmidiga be stämmelser, spridningseffekten av begränsningar för inflyttande från tredje land och rasistiska attity der. Dessa är svåra att övervinna genom ekonomisk och arbetsmark- s t i m u l a ns av n a d s i n r i k t ad migrationen. 18- stor ökning - Den anpassning som krävs på en mer integrerad europeisk ar betsmarknad innebär inte emel lertid en inom migrationen eller den geografis ka rörligheten. Utvecklingen av EMU bör leda till att löne- och prisjämförelser blir mer genom- blickbara, men andra faktorer spelar möjligen en ännu större roll i anställnings- och lönebe slut. Det finns behov av att kun tillhandahålla potentiella na migrerande en verklig valmöj lighet mellan att stanna och sä kerheten att flytta genom att skapa tillräckligt med arbetstill fällen på den ort där de bor och genom att undanröja konstgjor da hinder för att arbeta någon annanstans. - Främjandet av arbetsmöjlighe ter i potentiella migrationsom- råden - både de områden varifrån migranter far och till vilka de kommer - kommer att minska hindren och förbättra in tegrationen. Sådana riktlinjer kommer i synnerhet att vara in riktade på problem med diskri minering lokala arbetsmarknaden, vilka grun dar sig på en rädsla för att de som kommer utifrån tar arbetet. den på - Utöver detta bör verksamheten vara inriktad på att underlätta fri rörlighet genom att undanrö ja hinder för arbetstagarnas rör lighet, av vilka många inte egentligen är knutna till arbets marknaden, som till exempel pensioner och boende, förbätt rad information om arbetsmöj ligheter och genom att utvidga mekanismer som Eures, som bistår rinn- ~im vin flytta. Även om hi rids i vor gränsöverskridan de pendling har minskat avse värt under de senaste åren, finns det fortfarande stora hinder för människor som arbetar i en an nan medlemsstat. U n d e r l ä t t a n d et av r ö r l i g h e ten k o m m er a tt b i d ra på e tt Sysselsättningsagenda för år 2000: frågeställningar och strategier positivt sätt till att bekämpa kom- p e t e n s b r i s t e r, a tt r ä t ta t i ll produktivitetsskillnader och däri g e n om och sysselsättning. t i l l v ä xt f r ä m ja Rörlighet i sektorer och i arbetslivet Rörligheten mellan sektorer är re lativt hög inom hela unionen. Är 1995 var omsättningen på arbets marknaden cirka 16% per år för män och cirka 19% för kvinnor. R ö r l i g h e t e ns p r o c e n t t al döljer emellertid stora skillnader både mellan sektorerna och mellan med lemsstaterna. I a l l m ä n h et t e n d e r ar a n t a l et nykomlingar att vara högre i sekto rer som utvidgas mer än de övriga, även om kopplingen till växande sysselsättning inte är systematisk. Särskilt rörligheten inom sektorer är mycket större i sektorer som ho tell- och restaurangsektorn (cirka 25% av alla arbetstagare i sektorn har inte arbetat där året innan), där en större andel av nykomlingarna tenderar att vara sådana som har avbrutit skolgången än inom t. ex. bank- och försäkringsväsendet samt utbildning och hälsovård där det krävs att arbetstagarna har högre utbildnings- och kunskapsni vå, vilket både begränsar antalet l ä m p l i ga s ö k a n de och gör a tt arbetsgivarna inte vill förlora ar betstagare som de har anställt och utbildat. En hög personalomsätt n i ng är m ed a n d ra ord i n te synonymt med en hög konkurrens kraft. Den politiska utmaningen Skillnader i storleken på omsätt ningen verkar emellertid inte syste matiskt hänföra sig till graden av a r b e t s m a r k n a d s r e g l e r i n g, eller mer specifikt till hur strikt eller uppluckrat uppsägningskyddet är, vilket vanligen anses påverka ar 19 betsgivarnas benägenhet att an ställa nya arbetstagare. I Spanien h ar man till exempel ett av de stabilaste systemen för anställ n i n g s t r y g g h et (enligt OECD:s bedömning), men också en av de största personalomsättningarna. Finland har också en hög personal omsättning i förening med ett arbe t a r s k y dd över g e n o m s n i t t e t. Belgien har den lägsta omsättning en inom unionen och bedöms ha ett uppsägningsskydd som ligger un der genomsnittet. - från Istället för att avhålla arbetsgi vare att anställa nya arbetstagare kan strikta upp sägningsbestämmelser ändra anställningssättet, särskilt ge nom att uppmuntra arbetsgivar na till att använda tidsbestämda anställningsavtal. Detta leder paradoxalt nog till att höja per sonalomsättningen istället för att minska den, vilket det finns bevis på. - Bestämmelser om uppsägning brukar höja antalet tillfälligt an ställda och följaktligen personal omsättningsnivån. Detta kan leda till att det utvecklas en tu- delad arbetsmarknad med fast anställda som åtnjuter ett högt uppsägningsskydd och andra som har ett litet eller inget upp sägningsskydd alls. Detta är inte nödvändigtvis det mest önskvärda eller effektivaste sät tet att förbättra arbetsmarkna dens flexibilitet. - Det finns behov av radikalt om- tänkande när det gäller alla re levanta arbetsmarknadssystem - anställningsskydd, arbetstid, social trygghet och hälsa och sä kerhet - för att anpassa dem till ett arbetsliv som kommer att or ganiseras på ett nytt sätt, enligt vilket begreppet "arbetstagar nas säkerhet" måste omformule ras och mer inriktas på säkerhet som grundar sig på möjlighet till anställning än på säkerhet i ett specifikt arbete. Sysselsättningsagenda för år 2000: frågeställningar och strategier - Tyngdpunkten bör flyttas från en alltför förenklad diskussion om reglering och avreglering till en ny jämvikt mellan flexibilitet och anställningsskydd med på tagliga förmåner för både ar betstagarna och arbetsgivarna. Arbetstagarna kommer att bätt re kunna kombinera arbete och familjeliv medan arbetsgivarna ges möjlighet till snabbare an passning till de allt fler föränd ringarna på marknaden. Integrering av funktionshindrade på arbetsmarknaden Om den tidigare utvecklingen fort sätter, kommer en allt större andel av dem som är i arbetsför ålder att vara funktionshindrade i och med att befolkningen i unionen åldras. Detta ger upphov till politiska problem av många slag när det gäller en känslig fråga som har polariserat diskussionen tidigare och som i år behandlas i ett speciellt avsnitt i rap- p o r t en om s y s s e l s ä t t n i n g en i Europa. Uppskattningsvis 17% av unionens befolkning i arbetsför ålder har funk tionshinder. Nästan hälften av dessa är i åldern 50-64 år. Den genom snittliga sysselsättningsnivån för denna personkategori i unionen är 44%, vilket är nästan 17 procenten heter under totalnivån, även om detta varierar mycket mellan med lemsstaterna. Nivåerna tenderar att vara högre i länder där den totala sysselsättningsnivån också är hög. En betydande andel av dem som ar betar tenderar dessutom att vara människor som har blivit funktions hindrade under arbetet och som har stannat hos samma arbetsgivare även om de kanske inte har samma arbetsuppgifter längre. Faktum är att cirka 10 miljoner människor drabbas årligen av arbetssjukdomar eller är med i olycksfall i arbetet och drabbas av skador på arbetsplatsen. I motsats till vad man skulle tro är arbetslöshetsnivån bland funktions hindrade inte mycket högre i de flesta länder än vad den är för resten av arbetskraften. I hela unionen är genomsnittsnivån mindre än två procentenheter högre än för hela ar betskraften. Andelen icke yrkesverksamma är emellertid avsevärt högre än för andra grupper. Detta är särskilt fal let i länder som Grekland, Spanien, Irland och Italien, där familjestödet fortfarande är starkt. Dessa länder tillsammans med Portugal är också sådana länder där de funktions- hindrades utbildningsnivå är lägre än den övriga befolkningens och där ett oproportionerligt antal personer arbetar inom jordbruket och i all mänhet med arbete som inte kräver särskild yrkesutbildning, medan det i andra länder där funktions hindrade har en motsvarande ut b i l d n i n g s n i vå som den övriga befolkningen inte finns några större skillnader i de sektorer och inom de yrken som de arbetar. Den politiska utmaningen Tidigare fanns det en stark socio- ekonomisk fördom i många av med lemsstaterna när det gällde att bevilja handikappförmåner till dem som har svårt att hitta arbete. Det ta har lett till att kostnaderna för sådana förmåner har stigit till den tredje största utgiftsposten i unio nens budget för social trygghet efter pensioner och sjukförmåner, och 1993 uppgick de till 10,5% av den totala budgeten. Detta är mer än vad som används för arbetslöshets (7% 1993). förmånerna Två av de största hinder som funk tionshindrade ställs inför när det gäller att få arbete är förutfattade meningar och fördomar. Detta har resulterat i en omfattande verk samhet bland de funktionshindrade för att införa en lagstiftning mot diskriminering för att skydda deras medborgerliga rättigheter och för 20 "skälig anpassning", så att de kan använda sig av sin rätt till arbete. Ur ekonomiskt perspektiv är detta en investering i mänskliga resurser som liksom socialförmånerna utlo var vinst i statsbudgeten såtillvida att ytterligr förvärvsverksamma ger u_ / ' »• i : katteinkomster istället för till utgifter i form av utkomststöd till dem som inte är yrkesverksamma. - Lagstiftningen mot diskriminer ing bör kompletteras med åtgär der som är inriktade på att förbättra de funktionshindrades anställning till möjligheter såsom i till exempel Sverige och på detta sätt höja den konkur renskraft som arbetskraften i unionen har samt förbättra de funktionshindrades utsikter att få arbete. - Kvot- och avgiftssystemen bör nyorienteras fullständigt för att svara mot den nya arbetsmiljö där arbetstagarna uppmuntras att lära sig nytt och att ändra på arbetsprocessen medan de lär sig och på det viset bli en del av företagskapitalet. I sådana an passnings- och anställningsvän liga miljöer är det mycket mer sannolikt att de funktionshind rade stannar och utvecklar sina individuella färdigheter. De funktionshindrades utsikter att få arbete kan emellertid inte åt skiljas från de allmänna villko ren på arbetsmarknaden. De funktionshindrade är vanligen de första som förlorar sina arbe ten och hör till de sista som an ställs, dvs. införandet av kvoter är kontraproduktivt om syssel sättningsbasen som de tillämpas på minskar. Mi^Jö och sysselsättning Miljön har blivit ett viktigt område inom sysselsättningen. Miljörelate- rade arbeten inbegriper en lång rad verksamheter, av vilka de viktigas- Sysselsättningsagenda för år 2000: frågeställningar och strategier te är r e n i ng av avfallsvatten, avfallshantering, reducering av luftföroreningar, sanering av föro renad mark och reducering av bul ler. Miljön skapar arbetstillfällen och står för åtminstone 1,5 miljoner arbetstillfällen eller 1% av all sys selsättning inom Europeiska unio nen. Andra arbeten är knutna till till handahållandet av miljövaror och miljötjänster som inte enbart har miljösyfte och därför är svårare att i d e n t i f i e r a. D e s sa i n b e g r i p er återanvändning, användning av förnybar energi, natur- och land skapsvård och återställande av stadsdelar. Preliminära uppskatt ningar ger vid handen att dessa v e r k s a m h e t er k an b i d ra m ed ytterligare 1,5 miljoner arbetstill fällen inom unionen och därmed h ö ja i n om s y s s e l s ä t t n i n g en miljösektorn - brett definierad - till t o t a la r u nt 2% av u n i o n e ns sysselsättning. Miljösektorn är en sektor med positiva framtidsutsik ter när det gäller ökad sysselsätt ning. Miljöpolitiken kan naturligtvis även ha negativa effekter på syssel sättningen inom andra sektorer när kontroll av förorening och åtgärder för att minska de ekologiska ska dorna införs. Trots problem som detta kan medföra för vissa sekto rer eller regioner särskilt på kort sikt, finns det inga övertygande be vis för att miljöpolitiken är ansvarig för negativa effekter på sysselsätt ningen eller konkurrenskraften som helhet, och den kommer sanno likt på lång sikt att stärka båda. Nyligen gjorda analyser ger vid handen att uppställandet av miljö- ,T ättningar har all inriktar1 • ™ m ä nt t ag is i. en positiv om än begränsad effekt på sysselsättning en. Långt viktigare än "gröna indust rins" betydelse för en hållbar till växt på lång sikt är problemet med det rådande konsumtions- och inve- s l e r i n g s m ö n s t r e t. Det kommer sannolikt att behövas stora inve steringar under de kommande åren för att förnya den nuvarande kapi t a l r e s e rv genom a tt ta i b r uk mer miljövänlig teknik och produk tionsmetoder särskilt inom tillverk- n i n g, e n e r gi och transport. j o r d b r u k, Vägen framåt i R a p p o r t en S y s s e l s ä t t n i n g en Europa 1997 belyser ett antal vikti ga faktorer som sannolikt kommer att leda till att miljön på lång sikt på arbetsmarknaden i Europa kom mer att ändras mycket under de följande två årtiondena i jämförelse med de sista 25 åren av 1900-talet. Den europeiska sysselsättnings strategin, som bygger på att syssel- s ä t t n i n g en är e tt g e m e n s a mt problem, fastställs i Amsterdamför draget och kommer att spela en viktig roll vid säkerställandet av en hög n i vå i n om s k a p a n d et av nettoarbete, vilket är väsentligt för att kunna säkerställa att EMU blir f r a m g å n g s r i k t. till denna strategi togs vid rådets möte i E s s en och d en k o m b i n e r ar m a k r o e k o n o m i sk s t a b i l i t et för a tt och s t r u k t u r r e f o r m er modernisera a r b e t s m a r k n a d e ns funktion. I n i t i a t i v et Under det kommande årtiondet måste den lägga ännu mera vikt på att höja kunskaperna om infrastruk turen, vilket kommer att säkerställa en varaktig tillväxt inom en konkur renskraftig världsekonomi och öka de mänskliga resurserna, så att alla i arbetskraften kan bibehålla och öka sin kompetens och sina möjlig heter till anställning. Flexibiliteten måste grunda sig på arbetstagarens förtroende för sin anpassningsför måga och sina möjligheter till anställning samt på att bygga upp ett effektivt partnerskap mellan ar betstagarna och arbetsgivarna. På unionsnivå har ett antal beslut fattats, nya åtaganden har gjorts 21 och nya institutionella arrange mang har genomförts för att sätta följande åtgärder inom sysselsätt ningspolitiken i unionen och med lemsstaterna i fokus: - - Införandet avdelning av en om sysselsättning vid gransk ningen av fördraget kommer att ge unionen de hjälpmedel som behövs för att utveckla en sam ordnad sysselsättningsstrategi för behoven på 2000-talet, och samtidigt ta hänsyn till de olika situationerna i medlemsstater na. Inrättandet av en sysselsätt tillhandahåller ningskommitté ett av främjande för forum samordningen mellan medlems staternas sysselsättnings- och arbetsmarknadspolitik samt för att ge råd till rådet och kommis sionen i dessa frågor. - Kommissionen kommer att fast ställa riktlinjer för sysselsätt ningen och dessa diskuteras och godkänns av Europeiska rådet efter omfattande förberedande samråd. De kommer att vara i enlighet med de övergripande ekonomiska riktlinjerna. - Medlemsstaternas sysselsätt ningspolitik kommer att överva kas kontrolleras mot och bakgrund av dessa riktlinjer. - I sysselsättningen kommer man att ta hänsyn till all gemen skapspolitik och gemenskaps verksamhet som åtföljs av en granskning av all relevant be fintlig gemenskapspolitik för att säkerställa att den är inriktad på att skapa arbetstillfällen. Sysselsättningspolitiken måste anta globala utmaningar. Sist och slutligen är allting beroende av vår förmåga att tillhandahålla alla våra medborgare som vill arbeta ett an ständigt arbete med rimlig betal ning. Europa måste anta denna utmaning. Sysselsättningsagenda för år 2000: frågeställningar och strategier 22- ISSN 1024-4506 KOM(97) 479 slutlig DOKUMENT SV 04 17 05 Katalognummer : CB-CO-97-509-SV-C ISBN 92-78-25600-5 Byrån för Luropeiska gemenskapernas officiella publikationer 1,-2985 Luxemburg fa