title: Meddelande från Kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén - Klimatförändringar - Europeiska unionens hållning inför Kyotokonferensen

eurovoc_concepts:
UN convention
climate change
environmental protection
greenhouse gas
pollution control measures

text: EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION Bryssel den 01. 10. 1997 KOM(97)481 slutlig MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET, EUROPAPARLAMENTET, EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN OCH REGIONKOMMITTÉN Klimatförändringar - Europeiska unionens hållning inför Kyotokonferensen 1. Inledning Den 3 mars 1997 antog Europeiska unionens miljöministerråd en förhandlingsposition i fråga om klimatförändringar där man bl. a. ställde upp ett bestämt utsläppsminskningsmål som skall ingå i gemenskapens protokollförslag till FN:s ramkonvention om klimatförändringar (UNFCCC). Enligt förslaget skall alla industriländer som har undertecknat konventionen fram till år 2010 minska utsläppen av de tre växthusgaserna koldioxid (C02), metan (CH4) och dikväveoxid (N20) med 15 % jämfört med 1990, antingen var för sig eller gemensamt. Vid rådets möte den 19-20 juni enades miljöministrarna också om att låta ett mellanliggande mål på minst 7,5 % fram till år 2005 ingå i Europeiska unionens förhandlingsförslag. EU: s position omfattar en genomsnittlig minskning för en korg bestående av tre växthusgaser. På det här stadiet har inget beslut fattats om exakta mål för de tre gaserna. EU:s position i förhandlingarna har varit föremål för omfattande diskussioner både inom EU och på internationell nivå, särskilt bland övriga industriländer. Reaktionerna har varierat kraftigt från positiva erkännanden av en ambitiös politik till ett överdrivet skeptiskt ifrågasättande av målens tekniska, ekonomiska och politiska genomförbarhet och i vissa fall öppet motstånd. Detta meddelande försöker sätta in EU:s förhandlingsposition i ett övergripande sammanhang och är avsett att visa att det både är tekniskt genomförbart och, inom sunda politiska ramar, ekonomiskt hanterbart att minska utsläppen av växthusgaser med 15 % fram till år 2010 trots den underliggande uppåtgående trenden. Målen fastställdes därför att de är nödvändiga med hänsyn till miljön och på grundval av undersökningar som visar att de med användning främst av nu tillgängliga tekniska lösningar och förfaranden är tekniskt och ekonomiskt genomförbara. Dessa mål bygger på antagandet att andra industriländer gör jämförbara åtaganden. Samtidigt erkänner man att uppnåendet av målen kommer att utgöra en politisk utmaning. EU:s förhandlingsposition omfattar en korg bestående av tre växthusgaser. Den absolut viktigaste av dessa är koldioxid, som svarar för omkring 80 % av effekterna när gaserna vägs enligt sin sk. globala uppvärmningspotential. Koldioxidutsläppen är också de utsläpp som är svårast att minska eftersom det till skillnad från andra utsläpp som är en följd av användning av fossila bränslen, t. ex. kväveoxider och svaveldioxid, ännu inte finns några färdiga lösningar för koldioxid. I fråga om metan och dikväveoxid tyder scenarier med oförändrade förhållanden på att utsläppen sannolikt kommer att minska och kanske t. o. m. minska kraftigt. Detta innebär att en kostnadsefTektiv minskning av de sammanlagda utsläppen av dessa tre gaser skulle kunna bestå av en större minskning än 15 % av metan- and dikväveoxidutsläppen och en lägre minskning än 15 % av koldioxidutsläppen. På grund av koldioxidens höga relativa vikt skulle det emellertid ändå vara nödvändigt att minska koldioxidutsläppen med mer än 10 % för att uppnå det sammanlagda minskningsmålet på 15 %. Det är av dessa skäl som meddelandet främst är inriktat på minskningar av koldioxidutsläppen. De särskilda villkoren för de andra två gaserna behandlas i kapitel 6. I det arbetsdokument som kommissionen utarbetade samtidigt med detta meddelande ges en mer fullständig beskrivning av de tekniska och ekonomiska motiven bakom EU s förhandlingsposition och förklaras närmare var de nödvändiga minskningarna av utsläppen av växthusgaser förväntas äga rum, de sannolika ekonomiska effekterna av åtgärderna och möjliga styrmedel för genomförandet av politiken. I detta dokument beskrivs även ett antal redan framlagda EU-förslag som när de antas kommer att underlätta begränsning och minskning av utsläppen av växthusgaser. I detta meddelande granskas EU:s förhandlingsposition för är 2010, som har varit föremål för internationella diskussioner och är viktigare för en långsiktig klimatstrategi. Det är viktigt att komma ihåg att själva kärnan i varje strategi för att skydda det globala klimatet är att bryta växthusgasernas långsiktiga tendens att öka globalt och uppnå en kraftig minskning. Detta kräver åtgärder idag vars gynnsamma effekter kommer att vara utspridda över en längre tidsperiod. 2. Varför behövs åtgärder idag? Vid den första konferensen för parterna till ramkonventionen om klimatförändringar, som hölls i Berlin i april 1995, beslutade man att inleda förhandlingar om de åtaganden som industriländerna måste göra att begränsa och minska utsläppen av växthusgaser under perioden efter år 2000. EU har alltid varit en stark anhängare av Berlinmandatet. I den andra utvärderingsrapporten från den mellanstatliga panelen för klimatförändringar (IPCC), som offentliggjordes i början av 1996, bekräftades den ståndpunkt som EU redan hade intagit om att det är nödvändigt att omedelbart for att genomföra nödvändiga förändringar av produktions- och konsumtionsmönstren åstadkomma den långsiktiga minskning av de globala utsläppen av växthusgaser som krävs för att uppnå klimatkonventionens långsiktiga mål. EU har insett att underlåtenhet att göra detta skulle kunna leda till skadliga effekter på sikt eftersom samhället måste ha en realistisk tidsplan ibr att förändringarna skall kunna äga rum på ett öppet och genomsynligt sätt. Medan förhandlingarna om klimatkonventionen under början av 1990-talet grundades på försiktighetsprincipen (dvs. att åtgärder kan vara nödvändiga även om det saknas definitiva bevis för skador) går den andra utvärderingsrapporten ett steg längre genom att fastställa att "den övervägande delen av de vetenskapliga bevisen tyder på att det föreligger en märkbar antropogen påverkan på det globala klimatet". De globala problem som följer av klimatförändringarna kan medföra betydande negativa effekter för den globala jordbruksproduktionen och produktiviteten, minska den biologiska mångfalden, leda till markförluster och befolkningsförflyttningar samt öka ett antal vektorburna sjukdomar. Skadorna kommer sannolikt vara proportionellt större i utvecklingsländerna. Det är viktigt att understryka att de vetenskapliga bevisen för klimatförändringar (däribland forskning som redovisas i eller som inleddes efter IPCC:s andra utvärderingsrapport) tyder på att oacceptabla sociala, ekonomiska och ekologiska effekter kan uppstå under kommande decennier. Detta kräver en försiktig inställning. Många av de förväntade negativa effekterna av klimatförändringarna kommer dessutom sannolikt att drabba länder som endast marginellt har bidragit till problemet och som saknar ekonomiska resurser att gottgöra eventuella skador. Om industriländerna inte vidtar åtgärder idag för att mildra klimatförändringarna kommer framtida generationer inte bara att tvingas bära kostnaderna för klimatförändringarnas effekter utan kostnaderna för utsläppsbegränsningar kan bli mycket större eftersom man inte kommer ha lika mycket tid på sig att genomföra anpassningar. Ett särskilt skäl varför man bör vidta tidiga åtgärder för att minska koldioxidutsläppen är den langa tid det tar innan politiska beslut tar full verkan avseende utsläppen. 1 fråga om många "traditionella" miljöproblem kan man tillämpa relativt snabba, lösningar för avskiljning av utsläpp eller ändra befintlig teknik t. ex. minska svaveldioxidutsläppen, ta bort bly från bensin eller avskaffa freon. Detta är inte fallet med koldioxid Eftersom koldioxidutsläppen beror på användningen av fossila bränslen (kol, olja, gas) och eftersom det ännu inte finns någon ekonomisk avskiljningsteknik kan koldioxidutsläppen bara minskas genom ändring av strukturer, processer, utrustning och beteende som direkt eller indirekt ger upphov till användning av fossila bränslen. På grund av den mycket långa livstiden för investeringar inom transport- och energisektorerna och på grund av den relativt långa livstiden för många energikonsumerande varor (bilar, kylskåp etc. ) måste man vid genomförandet av en strategi för att minska koldioxidutsläppen ha ett mycket längre perspektiv än i fråga om de flesta andra miljöproblem. Som anges i kapitel 7 är tidiga åtgärder av industriländerna också en förutsättning för att begränsa ökningen av utsläppen av växthusgaser från utvecklingsländerna. Detta är en utveckling som förväntas bli allt mer betydande under kommande år. 3. Möjligheter att minska koldioxidutsläppen Alla möjligheter att minska koldioxidutsläppen medför kostnader och ju mer samhället är villigt att betala, desto fler minskningsmöjligheter finns det. Bland de åtgärder för att minska utsläppen av växthusgaser, antingen genom investeringar i befintlig effektiv teknik eller tillämpning av nya tekniska metoder och förfaranden, behandlas i detta meddelande endast de åtgärder som kan förväntas vara politiskt godtagbara. Med tanke på detta far inte minskningsmöjligheterna vara alltför dyrbara eller medföra oacceptabla sociala och fördelningsmässiga effekter. Dessa utsläppsminskningsmöjligheter har varit föremål för flera undersökningar under senare år och frågan om hur denna potential skall förverkligas har varit en grundläggande del av förberedelserna inom EU inför förhandlingarna om ett klimatprotokoll. Vid analysen av minskningsmöjligheterna inom de olika sektorerna av EU: s ekonomi har scenariot före Kyotokonferensen i tabell I använts som referens. I scenariot antas en ökning på 8 % av de totala koldioxidutsläppen fram till år 2010 jämfört med 1990, under förutsättning att inga ytterligare nya åtgärder vidtas. Tabell I - Fördelningen av koldioxidutsläpp mellan olika sektorer inom EU - i miljoner ton Sektor/år Transport Industri Energiomvandling och intern energianvändning) Hushåll/Tjänster El- och värmeproduktion Totala utsläpp (Raffinaderier 1990 743 626 141 654 1036 3200 2010 1032 532 158 680 1057 3459 ökning i %/dec + 39 % - 1 5% + 12% + 4% + 2% + 8 % Källa: Scenariot före Kyotokonferensen på grundval av Eurostats uppgifter (omfattar inte bunkerolja men inbegriper internationell luftfart) Tabell I visar att det kommer att bli viktigt att ta itu med transportsektorn där den normala tendensen mot fortsatt kraftig ökning gör uppnåendet av vilket utsläppsminskningsmål som helst till en utmaning. Tabell I anger en ökning med 39 % av koldioxidutsläppen från transportsektorn under perioden 1990-2010, varav en stor del kommer att komma från vägtransporter och luftfart. I detta sammanhang bör det påpekas att eftersom energipriserna inom transportsektorn är högre än i andra delar av ekonomin krävs riktade åtgärder som syftar till att fa bort befintliga marknadsbrister och ineffektivitet inom transportsektorn för att kraftigt minska utsläppen till låg kostnad. Rådet har redan antagit ett utsläppsminskningsmål avseende koldioxid som motsvarar en förbättring av den genomsnittliga bränsleekonomin hos nya bilar på marknaden jämfört med dagens genomsnitt på ungefär 30 % fram till år 2005. Den framtida bränsleanvändningen tas inte till fullo med i beräkningen då fordonet köps. Med tillgänglig teknik kan emellertid fordonens bränsleekonomi förbättras till låg kostnad. För att uppnå detta för kommissionen idag diskussioner med bilindustrin om möjligheten att ingå ett effektivt och genomsynligt miljöavtal där industrin förbinder sig att minska koldioxidutsläppen från bilar. Andra inslag i strategin är skatteåtgärder och bränsleekonomimärkning för att påverka fordonsmarknaden. Den ofullbordade inre marknaden för järnvägar och de hinder som finns för kombinerad transport är andra exempel på den ineffektivitet som finns inom transportsektorn och vars undanröjande också skulle leda till energibesparingar till låg kostnad. Kommissionen har redan föreslagit flera åtgärder för att ta itu med dessa frågor. Liberaliseringen och vitaliseringen av gemenskapens järnvägar förväntas transportkostnaderna och förbättra kvaliteten på tågtransporttjänster som därmed kan locka till sig trafik som idag sker på vägar. På samma sätt bör genomförandet av det åtgärdsprogram som föreslagits av kommissionen i dess meddelanden om medborgarnas nätverk rörande förbättring av allmänna kommunikationer och om kombinerad godstransport leda till att man i större utsträckning utnyttjar alternativen till vägtransporter och luftfart. t. ex. pressa ned Slutligen bör de åtgärder för att förbättra prissättningen av transporter som föreslagits av inom transportsektorn, både inom och mellan olika kommissionen förbättra effektiviteten transportsätt. Även om det är uppenbart att dessa politiska åtgärder kräver avsevärda anpassningar inom transportsystemet skulle deras genomförande kunna medföra betydande gynnsamma effekter ur miljösynpunkt, transportsynpunkt och ekonomisk synpunkt. Kommissionen håller på att sammanställa en rapport om en strategi för att minska ökningen av koldioxidutsläpp från transporter, och den kommer att antas inom en snar framtid. Industrisektorn kännetecknas av att energiintensiteten och koldioxidutsläppen varierar kraftigt från en delsektor till en annan. De mest energiintensiva sektorerna, särskilt de som är utsatta för internationell konkurrens, ägnar i allmänhet redan stor uppmärksamhet åt energihushållning av ekonomiska skäl, eftersom deras internationella konkurrenter betalar lägre slutliga energipriser. För andra industrisektorer har ett antal marknadshinder i kombination med internationella låga energipriser under mer än 10 år lett till att denna fråga prioriterats ned. Även om de direkta koldioxidutsläppen från industrin börjar bli mindre betydande i förhållande till de totala utsläppen finns det i flera medlemsstater belägg för att de kan minskas ytterligare inom de flesta sektorer. I detta sammanhang är de nederländska erfarenheterna av en årlig ökning av energieffektiviteten på ungefär 2 % sedan 1990, som uppnåtts inom ramen för förhandlingsavtal, särskilt övertygande. faktum innebär. Detta Elproduktionssektorn spelar en avgörande roll när det gäller att möta den utmaning som elförsörjningssektorn, klimatförändringarna medlemsstaternas myndigheter och kommissionen. Kommissionen har tillsammans med Eurelectric och andra aktörer gjort en fördjupad granskning av elproduktionssektorns bidrag till uppnåendet av både en hållbar utveckling och en minskning av utsläppen av växthusgaser. Det har fastställts som grundläggande för dessa mål att utveckla energitjänster, vilket i kombination med bättre försörjningsteknik, ökad övergång till andra bränslen och ökad användning av icke-fossila bränslen kommer att leda till betydande minskningar av utsläppsnivåerna. av både erkänns På det hela taget avspeglas minskningspotentialen inom elsektorn i effektiviseringar hos slutanvändarna, som minskar den totala efterfrågan, samt ökad produktionseffektivitet. Det finns flera sätt att förbättra, effektiviteten på slutanvändningssidan, inom såväl industrisektorn tvättmaskiner och som hushålls- och tjänstesektorerna. Kylskåp, datorer, TV-apparater, glödlampor är bara några exempel där utnyttjandet av redan tillgänglig teknik skulle göra det möjligt att upprätthålla samma tjänster med mycket lägre energikonsumtion. Elektriska motorer som används i stor utsträckning inom industrin kan förbättras på liknande sätt. EU har redan utarbetat ett system för obligatorisk energieffektivitetsmärkning av de viktigaste vitvarorna och obligatoriska standarder för kylskåp/frysar för att förbättra effektiviteten. Kommissionen håller nu på att tillsammans med berörda industrisektorer förhandla fram standarder för ett större antal produkter. På utbudssidan låg den genomsnittliga termiska verkningsgraden hos befintliga kraftverk inom EU som drivs med fossila bränslen på omkring 38 % 1994 jämfört med nya kraftverk som i allmänhet har en verkningsgrad på omkring 50 % eller t. om. mer. Det finns därför visst utrymme för att minska koldioxidutsläppen genom en snabbare nedläggning av gamla kraftverk med låg verkningsgrad. Ytterligare minskningar kommer att ske till följd av den övergång från kol till naturgas som planeras i flera medlemsstater. Kombinerad värme- och kraftproduktion kan bidra ytterligare en ökning av kraftvärmeproduktionens andel av EU:s elproduktion från den nuvarande nivån på 9 % till 18 % år 2010 spara upp till 150 miljoner ton koldioxid till minskningsmöjligheterna. Enligt beräkningarna skulle Kommissionen anser att en fördubbling av de förnybara energislagens andel av EU:s energikonsumtion från nuvarande 6 % av den totala energikonsumtionen till 12 % år 2010 är ett realistiskt mål även om det är en utmaning för elindustrin. Vindkraft och ökad användning av biomassa inom elproduktionen är det mest konkurrenskraftiga sättet att använda förnybara energislag. Om inte åtminstone hälften av ökningen av förnybara energislag sker inom elsektorn är det inte sannolikt att man når upp till 12 %. Erfarenheten från Danmark där den installerade vindkraftskapaciteten uppgår till nästan 1000 MW och svarar för omkring 5 % av elkonsumtionen är ett övertygande exempel på att kommissionens mål inte är orealistiskt. I en grönbok från kommissionen betonades nyligen att förverkligandet av denna potential kommer att kräva kraftfulla åtgärder som t. ex. tillgång till elnäten, skyldighet att använda förnybara energislag, ökad betalning för förnybara energislag och finansiella arrangemang som främjar förnybara energislag. En kommande vitbok kommer att fastställa inriktningen för kommissionens politik för framtida utveckling av förnybara energislag tillsammans med en övergripande och detaljerad åtgärdsplan. Publicering planeras ske före årsskiftet. De flesta av de möjliga utsläppsminskningar som tas upp i kommissionens arbetsdokument har, åtminstone kvalitetsmässigt, varit accepterade i flera år. Dessutom har den tekniska utvecklingen på vissa områden ökat potentialen eller pressat ned kostnaderna för liera av de tekniska lösningarna till mer acceptabla kostnadsnivåer. Det är emellertid en besvikelse att användningen av tillgänglig klimatvänlig teknik överlag har varit blygsam. Låga energipriser och förväntningarna pä att detta kommer att fortsätta är en viktig del av förklaringen till detta. Det faktum att (låga) investeringskostnader spelar större roll för både industri och privata konsumenter än den långsiktiga totala kostnaden är en annan del av förklaringen. Följden är att det, även om kostnaden för olika åtgärder varierar kraftigt, redan finns ett stort antal möjligheter att minska utsläppen av växthusgaser till ingen eller låg kostnad. Slutsats: Vilken del av denna tekniska potential att minska utsläppen av växthusgaser som kan förverkligas beror slutligen på vilka ekonomiska, sociala eller politiska kostnader som anses vara acceptabla. Det arbete som hittills har gjorts visar att det är möjligt att identifiera tekniska möjligheter att minska koldioxidutsläppen med 800 miljoner ton. Detta skulle vara tillräckligt för att uppnå en minskning av koldioxidutsläppen med 15 % fram till 2010 jämfört med 1990 istället för den ökning på 8 % av denna gas som förutses i det scenario på grundval av oförändrade förhållanden som används i tabell I. Om denna tekniskt hållbara minskningspotential förverkligas med rätt blandning av kostnadseffektiva politiska åtgärder kan den bli både ekonomiskt hanterbar och politiskt godtagbar. från slutanvändarna och 100 miljoner I tabell II görs beräkningar av potentiella möjligheter att minska koldioxidutsläppen från de största sektorerna inom EU. Möjligheterna att minska koldioxidutsläppen beräknas uppgå till omkring 300 miljoner ton inom elproduktionssektorn, 180 miljoner ton inom transportsektorn, 200 miljoner ton (inom uppvärmningssektorn). Kommissionen betonar att dessa minskningar av koldioxidutsläppen kommer att utgöra en utmaning för de politiska beslutsfattarna. Kvantiteterna avspeglar genomförandet av en rad politiska strategier och åtgärder liknande dem som förs fram i nästa kapitel. För varje delsektor beror den minskning som kan uppnås på åtgärdernas detaljerade utformning. energislag förnybara från ton I kommissionens arbetsdokument ges närmare upplysningar om de åtgärder som måste vidtas för att uppnå dessa möjliga minskningar av koldioxidutsläppen. Tabell II - Beräkningar av möjliga minskningar av koldioxidutsläppen (miljoner ton koldioxid) per sektor inom EU Sektor Möjlig utsläppsminskning Transport • varav personbilar • övergång till andra transportslag • andra åtgärder Industri Energiomvandling (Raffinaderier och intern energianvändning) Hushåll/Tjänster Förnybara energislag/Värme Kraftproduktion varav - Övergång från fossila bränslen - Mer kraftvärme/högre termisk verkningsgrad - Förnybara energislag/elektricitet TOTALT 180 100 50 30 100 20 100 100 300 50 150 100 800 4. Inslag i en klimatförändringsstrategi En framgångsrik klimatstrategi måste vara övergripande, kostnadseffektiv, tekniskt och politiskt genomförbar och far inte innebära att den politik som krävs för att genomföra strategin leder till negativa sociala eller regionala bieffekter. Detta meddelande syftar inte till att föreskriva en sådan strategi i detalj utan strävan är att beskriva eventuella inslag i en framgångsrik strategi. Det är inte möjligt att utforma en fullständig strategi förrän man vet resultatet av Kyotokonferensen. Samtidigt som en EU-strategi måste kunna uppnå de mellanliggande målen måste den inleda en process av tekniska och beteendemässiga förändringar som tyglar de ökande utsläppen av växthusgaser och far ner dem på hållbara nivåer som uppfyller kravet på fortsatta minskningar år 2010 och därefter. Detta innebär att man måste ta itu både med utsläppsintensiteten hos ekonomiska verksamheter och den växande efterfrågan på varor och tjänster som ligger bakom ökningen av utsläppen av växthusgaser. Det är inte bara viktigt ur teknisk och ekonomisk synpunkt att välja rätt strategi med rätt blandning av styrmedel, utan detta är också själva kärnan i den politiska utmaningen att göra framsteg för att skydda del globala klimatet. Vid utarbetandet av denna strategi måste man säkerställa att åtgärderna vidtas pä rätt sätt - biide för att säkerställa en kostnadsellekliv strategi och för att undvika att genomförandet av politiken leder till negativa effekter socialt, regionalt och ur rättvisesynpunkt. Kommissionen är därför övertygad om att en övergripande strategi med alla dessa inslag har högsta prioritet. Kommissionen har redan lagt fram ett antal förslag, däribland följande: - Meddelandet om klimatförändringens energidimension1 och rådets slutsats om meddelandet där rådet uppmanar kommissionen att lägga fram ett åtgärdsprogram inom energisektorn för att ta Kom (97) 1% sluttig, 14. 5. 1W7. itu med klimatförändringarna politiska åtgärder. inom energisektorn genom gemensamma och samordnade - Förlängningen av SAVE II till år 2000 med en budget på 45 miljoner ecu och ett förslag till ett ALTENER Il-program. - Ett förslag rörande rationell planeringsteknik inom utbuds- och efterfrågecykeln. - Ett meddelande som fastställer en strategi för att minska koldioxidutsläppen från bilar. - Förslag inom ramen för den gemensamma transportpolitiken om vitalisering och liberalisering av järnvägssektorn och för Europeiska motorvägar för godstransporter på järnväg tor att uppmuntra en övergång av godstransporter från vägar till järnväg. - Ett förslag till ett rådsdirektiv om omstrukturering av gemenskapens rambestämmelser för beskattning av energiprodukter (KOM(97)30). - Ett förslag till Femte ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling för perioden l()og- 2002 med ett föreslaget belopp på 16,3 miljarder ecu. Kommissionen är emellertid övertygad om att de förslag som har lagts fram och de som häller pä att utarbetas inte räcker för att uppnå de mål som föreslås av EU och kommer beroende pä resultatet av Kyotokonferensen att lägga fram ytterligare förslag som kraftigt kommer att minska koldioxidutsläppen, varav vissa redan har tagits upp i arbetsprogrammet, för att fullborda den sina åtaganden. efter strategi som kommer att göra det möjligt Kyotokonferensen. Ytterligare förslag skulle kunna inbegripa följande: för EU att uppfylla - Ett förslag som syftar till att avsevärt öka de förnybara energislagens andel av EU:s energikonsumtion fram till år 2010 enligt de planer som lades upp i kommissionens grönbok nyligen. - Ett förslag för att fram till år 2010 avsevärt öka den kombinerade kraftvärmeproduktionens andel av EU:s elproduktion. - En rad åtgärder avseende standardisering, harmonisering och skyldighet att främja kombinerad godstransport. - Revidering av riktlinjerna för de transeuropeiska näten för att införliva strategiska miljöhänsyn - Förslag för att avsevärt förbättra kraftverkens totala termiska verkningsgrad. Ökat genomslag för kombinerad kraftvärmeproduktion skulle vara ett särskilt effektivt sätt att förbättra den termiska verkningsgraden. Dessutom finns det möjligheter att utvecka en övergripande metod för att främja hållbara konsumtionsmönster som gynnar de klimatpolitiska målen För att underlätta en sådan andrad inriktning avseende konsumenternas beteende och valmöjligheter är det nödvändigt att främja konsumenternas medvetenhet och tillhandahälla lämplig utbildning, tillförlitlig information och råd. En övergripande strategi kräver att man använder en bred spännvidd av politiska styrmedel. Traditionella lagstiftande åtgärder kommer att spela en viktig roll i vissa fall (som exempel på lagstiftning kan nämnas ett förbud mot användning av fluorerat kolväte (HFC) i självkylande burkar, högre effektivitetsstandarder för viss elektrisk utrustning). På många områden innebär emellertid ökad flexibilitet för de ekonomiska sektorerna klara fördelar. Ekonomiska stimulansåtgärder - såväl positiva som negativa - är ett sätt att säkerställa en hög grad av flexibilitet och kan ofta innebära att ett mål uppnås snabbare och till en bråkdel av kostnaderna för lagstiftning. I det här sammanhanget är det viktigt att vara medveten om att användningen av skattemässiga inte innebär högre skatter överlag. Inom områden som redan beskattas kan stimulansåtgärder stimulansåtgärder skapas genom differentiering (vilket gjordes för att främja blyfri bensin). Att flytta över skattebördan från arbete till energi- och kolintensiv produktion är en intäktsneutral möjlighet som sannolikt minskar hindren och ökar konsumenternas acceptans av kostnadseffektiv teknik. Några av de viktigaste utmaningarna kommer att vara att identifiera och genomföra politiska åtgärder som gör det möjligt att utnyttja energieffektiviseringar inom det nuvarande beståndet av byggnader och utrustning. Den sociala diskonteringsränta som tillämpas är den som används inom det offentliga beslutsfattandet. Privata diskonteringsräntor kan naturligtvis vara högre. Av detta skäl behövs åtgärder som kan överbrygga gapet mellan samhällets avkastningsgrad och den privata avkastningsgrad som tillämpas av näringslivet vid investeringsbeslut. Det finns också andra marknadsbaserade alternativ, t. ex. förändringar av den nuvarande subventionsstrukturen. Den nuvarande utvecklingen att avskaffa subventioner för energiprodukter som kol bör fortsätta och påskyndas när detta gynnar utsläppsminskningen. Samtidigt är användning av kortsiktiga och tillfälliga subventioner för att uppmuntra förnybara energislag eller ren teknik också ett alternativ. Avtal som förhandlas fram mellan offentliga myndigheter och bestämda industrisektorer. Sådana avtal erbjuder i princip maximal flexibilitet för industrin att agera på ett kostnadseffektivt sätt. Kommissionen utfärdade nyligen ett meddelande i vilket man beskrev under vilka villkor framförhandlade avtal skulle kunna fungera som användbara styrmedel. De tekniska alternativ som används för att uppnå EU:s utsläppsminskningsmål fram till är 2010 bygger huvudsakligen pä redan tillgänglig teknik. Ny teknisk forskning och utveckling kan endast spela en begränsad roll inom detta perspektiv Ytterligare ansträngningar ar nödvändiga för alt minska kostnaderna för redan tillgänglig avancerad teknik eftersom denna teknik för närvarande inte alltid ar konkurrenskraftig. Social och ekonomisk forskning är vidare nödvändig för att ge ökade kunskaper om hindren för tillämpning av tillgänglig teknik för utsläppsminskningar och om de organisatoriska aspekterna av införandet av ny teknik. Det behövs även forskning om ekonomiska styrmedels påverkan på mikro- och sektorsnivå och om villkoren (inbegripet konsumtionsmönster). tor beteendemässiga förändringar Beträffande forskning och teknisk utveckling är det mycket viktigt att betona behovet av fortsatt riktad forskning som kan bedöma de sociala, ekonomiska och ekologiska effekterna av klimatföl ändringar (särskilt pä regional nivå) och utveckla de tekniska lösningar som behövs att minska växthusgaserna efter är 2010 och hantera eventuella negativa effekter. Sådant K) forskningsarbete kan också gynna EU:s konkurrensförmåga och leda till bättre möjligheter för EU:s exportörer av sådan teknik. i det föregående. Många möjligheter att minska utsläppen Genomförandet av åtgärder för att förverkliga denna potential och minska utsläppen, i synnerhet om det skall ske snabbare än den normala takten för utbyte av utrustning, kommer emellertid sannolikt inte att äga rum utan ett kraftfullt handlande. Det finns inget styrmedel som ensamt är tillräckligt för att uppnå gemenskapens utsläppsmål utan det krävs en kombination av åtgärder. inom EU har identifierats Varje politik eller strategi måste därför säkerställa bredast möjliga samarbete och acceptans frän alla inblandade: regeringar, industri, fackföreningar och allmänheten. Flera samhällssektorer och liera regioner i Europa kommer att tvingas ta itu med avsevärda förändringar om en övergripande minskning av utsläppen av växthusgaser inom EU med 15 % skall uppnäs under de kommande 13 åren. Man bör eftersträva alternativ som leder till gynnsamma effekter för sysselsättningen och den ekonomiska tillväxten. Även om liberalisering i allmänhet bidrar till ökad effektivitet gynnar det inte i samma utsträckning investeringar som lönar sig på lång snarare än kort sikt. Globaliseringen av kapitalmarknaderna har lett till att investerare förväntar sig snabba vinster av investerat kapital. Lönsamheten för de mer kostnadseffektiva åtgärderna för att minska koldioxidutsläppen kräver emellertid ofta längre återbetalningsperioder för investeringen. Detta är ett problem som man kommer att tvingas hantera på ett politiskt plan som en del av genomförandet av varje framtida strategi. Investerare behöver den visshet som ett fast åtagande avseende minskningar innebär för att övertyga dem om att investera i kostnadseffektiva verkningsfulla åtgärder. Politiska åtgärder för att bryta ökningen av utsläppen måste angripa problemet från två håll. De måste minska utsläppsintensiteten hos berörda ekonomiska verksamheter och de måste tygla den växande efterfrågan på varor och tjänster som ligger bakom utsläppen av växthusgaser. En strategis miljömässiga framgång kommer följaktligen att bero på de politiska åtgärdernas förmåga att uppmuntra de tekniska och beteendemässiga förändringar som krävs. Deras politiska, ekonomiska och sociala framgång kommer att bero på deras ekonomiska och fördelningsmässiga effekter. Därför bör en kostnadsminimeringsstrategi som omfattar flera gaser, sektorer och länder - och som ännu inte har utarbetats i detalj - eftersträvas. il 5. ekonomiska konsekvenser Inte heller en övergripande strategi baserad på kostnadsminimeringssmetoder är gratis utan också den medför kostnader. Produktionsprocesser och produkter måste anpassas för att bli mindre förorenande eller bränsle- och energikonsumerande, ny teknik måste utvecklas, spridningen av redan tillgängliga rena tekniska metoder måste påskyndas, ersättningen av gamla och kraftigt förorenande produktionsanläggningar med modernare och miljövänliga kapitalanläggningar måste påskyndas och konsumtionsmönster och -vanor måste förändras. Allt detta medför kostnader, resurskostnader för att utveckla och tillämpa ny teknik, anpassnings- och fördelningskostnader för anpassning till ändrade ramar för utbud och efterfrågan och för en annan utbuds- och till följd av ingrepp i produktions- och efterfrågedynamik, samt andra välfärdskostnader konsumtionsbeslut för att begränsa utsläppen av växthusgaser. Detta kommer att göra genomförandet av en sådan politik till en utmanande process. De flesta av de ovannämnda kostnadskomponenterna kommer emellertid, åtminstone delvis, att kompenseras genom kostnadsbesparingar. Investeringar i en mer bränsle- och energiintensiv produktionsprocess eller produkt kommer att leda till bränsle- och energibesparingar2, och en minskning av den överdrivna användningen av konstgödsel inom jordbruket kommer att minska produktionsmedelskostnaderna. En minskning av efterfrågan på förorenande produkter och tjänster frigör dessutom finansieringsresurser för annan användning. Ju större spridning den utsläppsminskande tekniken far, desto troligare är det att skalekonomiska fördelar kommer att uppstå och kraftigt sänka kostnaderna för att minska utsläppen samt resurskostnaderna, vilket kan skapa en god cirkel. Dessutom kommer de flesta ansträngningarna även att få positiva sekundära inom jordbruket kommer även att främja effekter: minskad användning av konstgödsel grundvattenkvaliteten, minskad efterfrågan på trafiktjänster kommer även att förbättra den omgivande luftkvaliteten och minska buller, trafikstockningar och olyckor och minskad bränsleförbrukning kommer att bidra till minskad försurning. Det bör påpekas att det är svårt att exakt beräkna de totala gynnsamma miljöeffekterna som kan uppstå genom undvikandet av ekologiska skador till följd av negativ klimatpåverkan (och därmed förbundna sociala och ekonomiska gynnsamma effekter). Det är emellertid absolut nödvändigt att ta hänsyn till dem i den övergripande bedömningen. Kostnader: En beräkning av nettokostnaderna för en strategi för att bekämpa utsläppen av växthusgaser kräver detaljerad och tillförlitlig information om kostnaderna för utsläppsminskningar, helst på det enskilda företagets nivå, för hela ekonomin och beträffande alla relevanta växthusgaser. Dessutom måste graden och effekterna av anpassningen av produktions- och konsumtionsmönster i enlighet med de planerade politiska målen kvantifieras, och samma sak gäller de välfärdskost nåder som följer av ingrepp i produktions- och konsumtionsmönster. Detta gäller även avräkningen av kostnadsbesparingar och bieffekter. De olika kostnadskomponenterna, inbegripet avräkningen av Att ersätta ett gammalt koldrivel kraftverk med cll kombinera! gaslurbinkrallverk leder normal! enbär! 2 till fördelar för säväl miljön som kraftproducenten. Att investera i en bil med förbättrad bränslccflcktivitel medför noll livstidskostnader för bilägaren i Europa så länge investeringskostnaderna för effektivitetsförbättringstekniken inte är för höga. 12 kostnadsminskningar och resursbesparingar, kommer slutligen inte att vara desamma i alla sektorer, regioner eller över tiden. Politiska åtgärder kräver att man först gör stora investeringar i utsläppsminskande teknik och förändrar konsumtionsmönstren innan man kan dra fördel av resurskostnadsbesparingar, gynnsamma bieffekter och huvudeffekter. Dessutom är sektorer och företag förändrade konsumtionsbeteenden inte desamma som de sektorer och företag som kommer att tvingas investera i renare produktion. tillhandahåller utsläppsminskande eller gynnas teknik som av Denna information finns ännu inte tillgänglig i tillräckligt detaljerad form och tillräckligt stor omfattning. Många ansträngningar görs emellertid för att kvantifiera de totala kostnaderna för en politik för att minska utsläppen av växthusgaser. Dessa beräkningar använder bottom-up- och top- öfcwtf-metoder, ofta baserade på bristfällig information, förenklade antaganden och avspeglar ofta bara läget i delar av ekonomin och en del av de ekonomiska effekterna. Trots dessa brister ger de icke desto mindre ett första intryck av vad det är fråga om kvantifierat i ekonomiska termer. För en minskning av koldioxidutsläppen med 15 % jämfört med 1990 varierar beräkningarna av de direkta genomförandekostnaderna för åtgärder för att minska efterfrågan på energiförsörjning3 mellan 15 miljarder ecu och omkring 35 miljarder ecu årligen fram till år 2010. Detta motsvarar grovt räknat 0,2 och 0,4 % av BNP är 2010. Denna beräkning utgår enbart frän koldioxid eftersom en komplettering med metan och dikväveoxid inte förväntas innebära någon dramatisk förändring. En kostnadseffektiv strategi för flera växthusgaser skulle till och med kunna medföra något lägre kostnader. Den lägre kostnadssiffran bygger pä antagandet att en del av minskningen kan uppnås med nollkostnadsåtgärder eller låga nettokostnadsåtgärder, dvs. resurskostnaderna för införandet av effektivare utsläppsminskande teknik förväntas (nästan) helt betalas genom bränsle- och energibesparingar under investeringens livstid. De lägre kostnadsberäkningarna bygger också på antagandet att den politiska beslutsprocessen lyckas genomdriva kostnadseffektiva lösningar för att minska koldioxidutsläppen, dvs. driva den politik som gör det möjligt att uppnå minskningsmålet till lägsta kostnad. Detta förutsätter att koldioxidutsläppen minskas med de kvantiteter och i de länder och sektorer där detta är billigast. Figur 1 visar de årliga direkta genomförandekostnaderna (år 2010) som en funktion av utsläppsminskningen jämfört med 1990. En minskning med 15 % jämfört med 1990 skulle om den uppnås med kostnadsminimering kunna kosta mellan 15 miljarder och 30 miljarder ecu beroende på modellen. Kostnadsberäkningarna i POLES-modellen tyder på kostnader pä 30 miljarder ecu (35 miljarder ecu om utsläppen inte baseras på kostnadsminimering). Kostnaderna är också höga pä grund av att POLES-modellen utgår ifrån att koldioxidutsläppen kommer att oka med 15 %, att jämföra med utsläppsökningen med 8 % i scenariot före Kyotokonferensen. Resultaten i PRIMES- modellen finns endast tillgängliga för minskningar av utsläppen med upp till 12 %. Om dessa resultat extrapoleras till en minskning av utsläppen med 15 % erhålls en liknande spännvidd av kostnader som med övriga modeller. Ytterligare upplysningar om detta och följande finns i kommissionens arbetsdokument. Ytterligare upplysningar om detta finns i kommissionens arbetsdokument I \ Figur 1. Årliga direkta genomförandekostnader år 2010 minskning i % (jämfört med 1990 års referensnivåer) •POLES PRIMES CRASH91 minskning i % (för år 1990) Beräkningarna utgår från diskonteringsräntor på 8 %5 och bygger på redan tillgänglig teknik. Ny teknik och betydande skalekonomiska fördelar, så snart det finns en snabbt växande marknad för sådan teknik, kan minska utsläppsminskningskostnaderna. Arbete som utförts inom IPPC har dessutom nyligen bekräftat att ett gemensamt genomförande avsevärt kan minska de totala kostnaderna (med upp till 50 %). Gemenskapen har aktivt stött idén om ett gemensamt genomförande i protokollförhandlingarna och det finns belägg för att flera industriländer, t. ex. de associerade länderna, kan erbjuda relativt billiga möjligheter att minska koldioxidutsläppen. På samma sätt skapar handel med utsläppsrättigheter i princip utrymme för en övergripande kostnadsminskning. Det är emellertid viktigt att se till att ett eventuellt system för handel med utsläppsrättigheter inrättas på ett sätt som garanterar att de övergripande minskningsmålen uppnås. Bedömningen av de makroekonomiska effekterna visar på en större spännvidd. Medan de direkta statiska effekterna till följd av högre resurskostnader är negativa är de totala effekterna, om man tar hänsyn till de traditionella multiplikatoreffekterna, mycket svårare att förutse och i stor utsträckning beroende av vilket politiskt ätgärdspaket man väljer. Kommissions arbetsdokument tar upp olika undersökningar där man försökt uppskatta de totala kostnaderna. Inte alla undersökningar har utgått frän minskningen med 15 % fram till är 2010. Beräkningarna i tillgängliga undersökningar varierar mellan en positiv påverkan på BNP med I % och en negativ påverkan med upp till 1,5 %. Detta tyder på att den absoluta BNP-nivån kan vara 1,5 % lägre med en klimatpolitik än utan. Dessa synpunkter ligger i linje med en färsk rapport från World Resources Institute (WRI) och med IPPC:s andra utvärderingsrapport. Positiva effekter kan uppstå om intäkterna från kol/energiskatter (eller intäkterna från försäljning av utsläppsrättigheter) används Resultaten i POLES- och PRIMES-modellerna bygger på en diskonteringsränta på 8 % och 5 CRASH91-modellen använder 5-8% (beroende på land). Dessa diskonteringsräntor är de som normalt tillämpas för det offentliga politiska beslutsfattandet. Liknande diskontenngsräntenivåer används i AUTO olje- och försurningsstrategin och rekommenderas av internationella organisationer som OHCD. Privata diskonteringsräntor kan naturligtvis vara högre. 14 på ett effektivt sätt för att t. ex. minska arbetsgivarnas arbetskraftskostnader eller ge skatteförmåner i samband med investeringar. Det är viktigt att påpeka att trots osäkerheten är ingen av kostnadsberäkningarna oroväckande hög jämfört med den totala BNP eller jämfört med den förväntade BNP-tillväxten på 50 % under perioden 1990-2010. Det underliggande antagandet för EU:s politik i klimatförändringsfrågan är att andra industriländer gör jämförbara åtaganden att minska utsläppen av växthusgaser. Med ensidiga åtgärder enbart inom EU skulle förändringarna av industriell struktur och kostnaderna bli mycket större. Energiintensiva industrier skulle flytta utanför EU. Dessutom kan energikonsumtionen sjunka inom EU men samtidigt öka någon annanstans (eftersom de globala energipriserna skulle sjunka). Detta skulle leda till ökade koldioxidutsläpp i resten av världen (kolläckage), vilket delvis skulle upphäva effekterna av ansträngningarna inom EU att minska de globala utsläppen. Gynnsamma effekter: Det är svårt att kvantiftera de gynnsamma effekterna av en klimatstrategi i ekonomiska termer. Detta beror särskilt på klimatförändringsfrågans globala karaktär och att den berör flera generationer. Ytterligare komplikationer uppstår på grund av svårigheterna att sätta ett ekonomiskt värde på kategorier som ekologiskt skydd och effekter på människors hälsa. De gynnsamma effekterna av utsläppsminskningar, både primära och sekundära, är ofta mindre tydliga och de ovannämnda kostnadsberäkningarna bortser från de positiva ekonomiska primära och sekundära effekterna av minskade skador till följd av mindre luftföroreningar. Beräkningar av de primära (klimatmässiga) gynnsamma effekterna beror på de antaganden som görs avseende diskonteringsräntor, klimatkänslighet, referenspunkten för utsläppen och den vikt som fästs vid miljöförstöring i utvecklingsländerna. Om alla dessa faktorer tas med i beräkningen kan de globala gynnsamma effekterna av en minskning av koldioxidutsläppen inom EU med 15 % förmodas uppgå till mellan 0,3 miljarder och 101 miljarder ecu/år. Dessa beräknade gynnsamma effekter gäller för hela världen och endast en del av dem kommer att gynna EU. Den stora spännvidden i beräkningarna av de gynnsamma effekterna beror främst på vilket värde man sätter på skador som kommer att inträffa i en avlägsen framtid. Om detta värde är mycket högt (diskonteringsräntan är noll) är framtida skador värda lika mycket som skador idag. Om värdet är lågt (t. ex. en diskonteringsränta på 10 %) skulle värdet av 100 miljoner ecu i skador om 50 år vara värt mindre än 1 miljon ecu idag. Det är i grunden fråga om ett politiskt val. Ovannämnda beräkning tar ännu inte hänsyn till de kostnader för skador som kan undvikas (sekundära gynnsamma effekter) till följd av minskningen av andra förorenande ämnen. Strategin skulle inte bara minska utsläppen av växthusgaser utan också minska utsläppen av svaveldioxid, kväveoxider, svavel och partiklar med 15-25 % om inte mer. De gynnsamma effekterna av detta (främst avseende människors hälsa, jordbruket och skador på infrastruktur) kan uppskattas till minst 11-32 miljarder ecu. Minskningen av koldioxidutsläppen skulle dessutom sänka de ärliga kostnaderna för genomförandet av kommissionens föreslagna försurningsstrategi med åtminstone 4 miljarder ecu varje år. De sammanlagda (primära och sekundära) gynnsamma effekterna i samband med minskningen av växthusgaserna är svåra att uttrycka och kvantifiera termer. Tillgängliga uppskattningar tyder på att de kan variera rån 15-137 miljarder ecu per år. Tillsammans med de i ekonomiska 15 föreslagna direkta genomförandekostnaderna utsläppsminskningen på det hela taget kan medföra nettofördelar om man sätter ett högt värde på skador i en avlägsen framtid. beräkning denna tyder den att på En övergripande förbättring av resurstilldelningen, t. ex. genom bättre omstrukturering av skattesystemen, skulle tendera att totalt få positiva effekter på sysselsättningen. Minskningar av koldioxidutsläppen hänger ofta samman med mer arbetsintensiva lösningar, importerade bränslen skulle t. ex. kunna ersättas med inhemskt producerad teknik för utsläppsminskning. Även om detta är svårt att kvantifiera i allmänna termer måste det vara ett viktigt inslag i den detaljerade utformningen av en klimatförändringsstrategi efter Kyoto. Det är slutligen nödvändigt att betona argumenten för ett gemensamt handlande av först och främst industriländerna. Ensidiga åtgärder skulle innebära att EU skulle bära hela kostnaden för politiken ensam. Samtidigt skulle andra länder gynnas utan att ha bidragit till lösningen. Samordnade åtgärder säkerställer en bättre balans mellan de miljömässiga kostnaderna och förmånerna för EU. Gemensamma åtgärder tillsammans med andra industriländer är därför grundläggande för att övervinna den obalans som skulle följa av ensidiga åtgärder och är det enda sättet för parterna att uppnå en effektiv klimatpolitik. Slutsatser t. ex. för särskilda sektorer vars Även om de sammanlagda kostnaderna kan se relativt hanterbara ut kan kostnaderna vara betydligt högre på specificerad nivå, internationella konkurrensförmåga kan påverkas om inte andra industriländer gör liknande åtaganden. I vilken omfattning kostnaderna är politiskt och socialt godtagbara beror på samhällets villighet att investera i en Europapolitik som tar itu med den globala uppvärmningen. Detta kommer på ett avgörande sätt bero på de åtaganden som görs av andra industriländer som beskrivs i kapitel 7. Gemensamma åtgärder är en förutsättning för en lämplig balans mellan kostnader och förmåner för alla berörda länder. Kostnaderna för utsläppsminskning varierar mellan ekonomier, regioner, sektorer och företag och även mellan olika växthusgaser. Dessa skillnader och mångfalden av angreppspunkter och politiska åtgärder för att minska utsläppen av växthusgaser gör valet av den faktiska politiska kombinationen och den geografiska täckningen för en övergripande klimatpolitik till en avgörande fråga. De politiska beslutsfattarna bör arbeta för att genomföra en politisk kombination som uppnår det eftersträvade utsläppsminskningsmålet till lägsta kostnad. Detta gäller såväl inom enskilda länder som internationellt. Ju fler styrmedel och åtgärder som finns tillgängliga och ju bredare den geografiska täckningen är, desto billigare och mer politiskt godtagbar kommer en kostnadseffektiv strategi att visa sig vara. Gemensamma och samordnade politiska åtgärder skulle dessutom kunna innebära att nytt handlingsutrymme skapades för kostnadseffektiva politiska åtgärder, bl. a. eftersom detta skulle göra politiken globalt mer miljömässigt effektiv, t. ex. genom att begränsa risken för kolläckage (omlokalisering av koldioxidgenererande verksamhet). 6. Andra växthusgaser Metan är den näst viktigaste växthusgasen i EU:s korg. Är 1990 svarade jordbruket för 45 %, avfall för 32 % och energi för 23 % av metanutsläppen inom EU. Beräkningar som tas upp i kommissionens meddelande om metan (KOM (96) 557), visar att det är möjligt att uppnå en minskning av metanutsläppen med upp till 13-15 % är 2010 jämfört med 1990 med nuvarande politik. En minskning med 40 % under samma period är vad som maximalt beräknas vara teknisk genomförbart om betydande ändringar av politiken genomförs. Kostnaderna för denna extra minskning av metan med 25 % (från omkring 15 % till omkring 40 %), motsvarande omkring 100 miljoner ton koldioxid, kan beräknas till omkring 20-30 ecu/ton minskad koldioxidekvivalent vilket ger en årlig kostnad på omkring 2-3 miljarder ecu. Denna ytterligare minskning av metanutsläppen med 25 % skulle emellertid göra det möjligt att minska koldioxidutsläppen med endast 12 % istället för 15 %. Det bör noteras att denna ytterligare minskning med 25 % förutsätter en minskning av metanutsläppen med 60 % inom avfallssektorn och 34 % inom jordbruket och energisektorn. Vad beträffar jordbruket krävs det ytterligare analyser för att säkerställa att man endast satsar på åtgärder som är tekniskt genomförbara, politiskt acceptabla och är förenliga med andra politiska mål. Det är därför osäkert hur stor del av den potentiella minskningen av metanutsläpp utöver 15% som faktiskt kommer att genomföras. Politiska åtgärder måste eftersträvas som syftar till bättre avfallshantering, metanåtervinning i nya och befintliga deponier, bästa tillgängliga återvinningsteknik i kolgruvor, minimering av utsläppen vid havsbaserad eller landbaserad produktion av olja och naturgas, lägsta läckagestandarder och tätare kontroll av gasrörledningar. I fråga om jordbruket är bättre lagring och behandling av gödsel ett lovande alternativ och det behövs analyser av hur den gemensamma jordbrukspolitiken och politiken för landsbygdsutveckling kan bidra till en sådan utveckling, t. ex. i form av stimulansåtgärder eller investeringsstöd för övertäckta lagerutrymmen för gödsel kombinerat med intensiva djurproduktionsenheter. Forskning om biogasutnyttjande, möjligheterna att förbättra utfodringen av djur bör också uppmuntras inom ramen för gemenskapens program för jordbruksforskning. särskilt större för Utsläppen av dikväveoxid (N2O) uppgick 1990 till 0,9 miljoner ton, vilket motsvarar omkring 300 miljoner ton koldioxid. Minskningar av dikväveoxidutsläppen från industrin, särskilt från den nylonproducerande sektorn som svarar för en tredjedel av de totala dikväveoxidutsläppen, kan leda till en minskning av dikväveoxidutsläppen på 30 % år 2010. Dikväveoxidutsläppen från energianvändning (kraftverk) förväntas ligga kvar på samma nivå fram till år 2010 eftersom de flesta nya kraftverk sannolikt kommer att vara gaseldade och de lägre utsläppen av dikväveoxidutsläpp mer än väl kommer att uppväga tillväxten i elproduktion. Utsläppen av dikväveoxidutsläpp från jordbruket beräknas sjunka till följd av minskad användning av konstgödsel och denna utveckling bör stödjas ytterligare genom att jordbrukskomponenten i form av den gemensamma jordbrukspolitiken stärks inom ramen för Agenda 2000. Minskningarna inom dessa sektorer kommer mer än väl att uppväga ökningarna från transportsektorn till följd av katalysatorer. De beräknade minskningarna av dikväveoxid skulle därför kunna ligga på mellan 70 och 95 miljoner ton koldioxid (ekvivalent). Minskningen av dikväveoxid (0,285 miljoner ton) skulle kunna kosta omkring 120 ecu/ton dikväveoxid eller 0,36 ecu/ton koldioxidekvivalent, dvs. totalt 0,03 miljarder ecu. Vad gäller politiska styrmedel kan, beträffande utsläppen från industrin, åtgärder vidtas för att säkerställa att avtalen omfattar samtliga producenter. Inom jordbruket bör ökat stöd ges till miljövänliga odlingsmetoder, t. ex. bästa praxis vad gäller konstgödselanvändning. Intensivare forskning bör eftersträvas inom energisektorn för att minska dikväveoxidutsläppen från fluidiserade bäddar för fossila bränslen och det krävs förbättrad katalysatorteknik inom transportsektorn. 17 7. Alla industriländer måste åta sig att genomföra jämförbara åtgärder Det är inte möjligt för enskilda länder eller grupper av länder som Europeiska gemenskapen att genomföra minskningar av utsläppen av växthusgaser som kan åstadkomma betydande förändringar av produktions- och konsumtionsmönstren. Många industrier verkar i ett klimat med allt starkare global konkurrens där relativt små kostnadsmarginaler är viktiga. Allt fler ekonomiska sektorer tävlar om kapital på en global marknad där kortsiktig lönsamhet är viktig. Och flera viktiga industrisektorer i Europa har stått inför eller kommer att stå inför överkapacitet vilket gör det svårt att uppnå förändringar. Erfarenheterna av genomförandet av klimatkonventionen efter Riokonferensen visar tydligt att det bara är möjligt att åstadkomma den förändring av utsläppstrenden som är nödvändig genom en global ordning med delat ansvar och jämförbara åtaganden. Det är av denna anledning som EU- förslaget är en föhandlingsposition och inte ett ensidigt åtagande. Det grundas på antagandet att övriga industriländer måste och kan agera på samma sätt och hänger samman med förslaget om att fastställa gemensamma och samordnade politiska strategier och åtgärder för att uppnå målen. Det har hävdats att överenskomna gemensamma och samordnade politiska strategier och åtgärder kommer att minska flexibiliteten för parterna till protokollet när dessa skall fullgöra sina åtaganden. EU: s position grundas på övertygelsen om att en global samordning av politiska strategier och åtgärder i vissa fall gör det lättare att eftersträva kostnadseffektiva lösningar och minskar det politiska motståndet mot att vidta åtgärder som lätt kan anses gälla endast vissa parter till protokollet. Det är viktigt att betona att den potential för minskningar av koldioxidutsläppen som har identifierats inom EU för att uppnå det föreslagna EU-målet fram till år 2010 finns tillgänglig även för andra industriländer. Betydande förbättringar av bränsleeffektiviteten hos bilar och hushållsapparaters elförbrukning kan uppnås i hela världen. Ökad prestanda hos kraftverk som drivs med fossila bränslen eller en påskyndad användning av förnybara energislag kan också uppnås liksom förbättrad energi effektivitet inom industrin. Det står också klart att flera av dessa åtgärder även kan tillämpas i utvecklingsländer. Det finns anledning att tro att även utan ett rättsligt åtagande av utvecklingsländerna kommer en betydande spridningseffekt att kunna skönjas. Bilars bränsleeffektivitet bestäms i grunden av internationella tillverkare i Europa, USA och Japan och bilar som exporteras eller tillverkas i länder utanför dessa länder kommer inte att fortsätta med högre specifik bränslekonsumtion. Detsamma kommer att gälla inom flera andra områden. 8. Utvecklingsländer I såväl klimatkonventionen som Berlinmandatet fastställs att industriländerna måste gå i spetsen när det gäller att minska utsläppen av växthusgaser. Industriländernas utsläpp utgjorde 75 % av de globala utsläppen basåret 1990 och koldioxidutsläppen per capita i industriländerna är i genomsnitt tio gånger högre än i utvecklingsländerna. Det är också på det hela taget sant att den pågående och förväntade utvecklingen i utvecklingsländerna i framtiden sannolikt kommer att leda till mycket högre utsläpp frän dessa länder, även om de flesta utvecklingsländerna per capita kommer att ligga långt under utsläppsnivåerna i industriländerna. Denna utmaning måste antas på tre fronter. För det första måste industriländernas skyldighet att agera nu befästas. Bara genom ett politiskt och tekniskt ledarskap kan man skapa en situation som far utvecklingsländerna att delta i den globala processen. För det andra måste man hitta metoder att säkerställa att de mer utvecklade utvecklingsländerna gradvis påtar sig allt större ansvar när deras utvecklingsnivå motiverar detta. Det finns inget utrymme för gratisåkare när det gäller denna fråga. Detta avspeglar det faktum att både utsläppen av växthusgaser och den ekonomiska förmågan att begränsa eller minska utsläppen av växthusgaser varierar enormt mellan utvecklingsländerna. Om industriländerna för att fullgöra sina åtaganden att minska utsläppen tillämpar och utvecklar teknik som medför låga utsläpp av växthusgaser kommer slutligen mycket av denna teknik sannolikt även att tillämpas av utvecklingsländerna för att minska deras utsläpp. Kommissionen inser att gemenskapen för att främja denna tekniköverföring måste fokusera och utvidga sitt tekniska och ekonomiska samarbete med utvecklingsländerna. 9. Slutsatser Sammanfattningsvis betonar kommissionen att - de potentiella framtida skadorna och kostnaderna till följd av antropogena klimatförändringar gör det absolut nödvändigt att omedelbart minska utsläppen av växthusgaser, - industriländerna måste fortsätta att gå i spetsen, - minskningsmålen är tekniskt genomförbara och ekonomiskt hanterbara inom EU endast om alla industriländer gör jämförbara ansträngningar för att åstadkomma minskningar, - många av de åtgärder som anges i detta meddelande för en kostnadseffektiv strategi också kan tillämpas i andra industriländer, - valet av den rätta kombinationen av styrmedel är absolut nödvändig för en kostnadseffektiv klimatstrategi, - alla delar av samhället måste delta med hänsyn till den politiska utmaningen och behovet av handling. »£>• kommissionen kommer att utarbeta en mer detaljerad klimatförändringsstrategi när överenskommelser om åtaganden avseende utsläppsminskningar har trätfats i Kyoto. ISSN 1024-4506 KOM(97) 481 slutlig DOKUMENT SV 14 15 Katalognummer : CB-C0-97-511-SV-C ISBN 92-78-25622-6 Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer L-2985 Luxemburg


title: INTERROGAZIONE SCRITTA n. 3013/97 dell'on. Amedeo AMADEO alla Commissione. Progetti italiani per il programma urbano

eurovoc_concepts:
EU financing
EU programme
Italy
distribution of aid
municipality
regional and local authorities
reserves
town
urban area

formats: html pdf print

text: C 117/126 IT Gazzetta ufficiale delle Comunita‘ europee 16. 4. 98 L(cid:146)interrogante non solo sollecita con forza il suddetto riconoscimento, ma fa notare: che sono ormai tre anni che tutta la «pratica» e‘ stata preparata e adeguatamente documentata; che l»oro verde» del barese ha caratteristiche di prima qualita‘ gia‘ ben note nei mercati internazionali; e, infine, che ogni ulteriore ritardo rappresenterebbe solo un vero e proprio sabotaggio ai danni di un «comparto» che interessa, nel barese, 60 mila aziende, con una produzione di circa 800 mila quintali e un fatturato di 500 miliardi; e cioe‘, in sintesi, quasi il 20% della produzione olivicola italiana ed il 50% di quella pugliese. Risposta data dal sig. Fischler a nome della Commissione (14 ottobre 1997) La Commissione ha il piacere di informare l’Onorevole Parlamentare che la denominazione «Terra di Bari», riferita ad un olio extravergine d’oliva, e‘ gia‘ stata inserita nell’elenco delle denominazioni che la Commissione ha proposto di registrare come denominazioni d’origine protette (DOP), conformemente all’articolo 17 del regolamento (CEE) n. 2081/92 del 14 luglio 1992 (1). Il progetto di regolamento della Commissione relativo al «quinto elenco» delle denominazioni d’origine protette e delle indicazioni geografiche protette e‘ stato esaminato dal comitato di regolamentazione durante la riunione del 17 settembre 1997. La Commissione si propone pertanto di sottoporlo ad approvazione nella prossima riunione del comitato. Se quest’ultimo formulera‘ un parere favorevole sul «quinto elenco», la Commissione potra‘ decidere quanto prima la registrazione della denominazione «Terra di Bari» come DOP e la sua pubblicazione, nel quadro di detto elenco, nella Gazzetta ufficiale delle Comunita‘ europee. (1) GU L 208 del 24. 7. 1992. (98/C 117/162) INTERROGAZIONE SCRITTA E-3013/97 di Amedeo Amadeo (NI) alla Commissione (1o ottobre 1997) Oggetto: Progetti italiani per il programma urbano Il 10 gennaio 1997 e‘ scaduto il termine per la presentazione di progetti di sviluppo urbano nel quadro del programma URBAN per il periodo 1997-1999. Puo‘ la Commissione far sapere quanti dei progetti presentati provengono dall(cid:146)Italia? Quanti e quali riguardano comuni delle citta‘ della Circoscrizione Nord-Ovest, in particolare Milano, Torino, Genova? (98/C 117/163) INTERROGAZIONE SCRITTA E-3033/97 di Amedeo Amadeo (NI) alla Commissione (1o ottobre 1997) Oggetto: Progetti italiani del programma URBAN Il 10 gennaio 1997 e‘ scaduto il termine per la presentazione dei progetti di sviluppo urbano, nel quadro del programma URBAN per il periodo 1997-1999. Qual e‘ l(cid:146)importo dei finanziamenti che la Commissione ha destinato ai progetti italiani facenti capo a tale programma? Che parte spetta a progetti provenienti dalla Circoscrizione Nord-Ovest?


title: PREGUNTA ESCRITA n. 3006/97 del Roberta ANGELILLI a la Comisión. Residuos peligrosos en un depósito en desuso de la industria química Zucchet, en Roma

eurovoc_concepts:
Latium
cessation of trading
chemical industry
dangerous substance
environmental protection
industrial waste
public health
waste disposal
waste management
waste recycling

text: 30. 4. 98 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas C 134/55 (98/C 134/67) PREGUNTA ESCRITA E-3006/97 de Roberta Angelilli (NI) a la Comisio·n (1 de octubre de 1997) Asunto: Residuos peligrosos en un depo·sito en desuso de la industria qu(cid:14)·mica Zucchet, en Roma El 9 de diciembre de 1996, el Municipio de Roma, con la correspondiente ordenanza municipal, decidio· proceder a la eliminacio·n de los residuos que permanec(cid:14)·an en el depo·sito y laboratorio de ana·lisis, en desuso, de la industria qu(cid:14)·mica Zucchet, situados en Roma, calle Pian Due Torri (zona de Magliana). En esta zona, a proximidad del T(cid:14)·ber, de instalaciones deportivas y algunas viviendas, se hab(cid:14)·a constatado la presencia de cientos de bidones de metal, recipientes y sacos que conten(cid:14)·an sustancias no identificadas. A pesar de la mencionada ordenanza, nadie se preocupo· de aplicarla y los residuos siguen en el antiguo depo·sito, a pesar de los preocupantes informes de la empresa sanitaria local, Rm D, que sen(cid:152)alan la necesidad de identificar estos residuos. › ¿Puede decir la Comisio·n si este asunto constituye una violacio·n de la Directiva 96/61/CE (1) sobre la prevencio·n integrada de la contaminacio·n, en particular de la letra f) del art(cid:14)·culo 3 segu·n la cual al cesar la explotacio·n, se tomara·n las medidas necesarias para evitar cualquier riesgo de contaminacio·n y para que el lugar de la explotacio·n vuelva a quedar en un estado satisfactorio? › ¿Puede decir asimismo si este caso constituye una violacio·n de la Directiva 91/689/CEE (2) relativa a la gestio·n de los residuos peligrosos? › Si se comprobara la violacio·n de la normativa comunitaria relativa al medio ambiente, ¿piensa la Comisio·n intervenir ante las autoridades italianas para garantizar el cumplimiento de la ley? (1) DO L 257 de 10. 10. 1996, p. 26. (2) DO L 377 de 31. 12. 1991, p. 20. Respuesta de la Sra. Bjerregaard en nombre de la Comisio·n (11 de noviembre de 1997) Su Sen(cid:152)or(cid:14)·a sen(cid:152)ala que, a pesar de la existencia de la ordenanza de 9 de diciembre de 1996, los residuos generados por la industria qu(cid:14)·mica Zucchet siguen estando almacenados en bidones y bolsas que contienen substancias no identificadas. La Directiva 75/442/CEE sobre residuos, modificada por la Directiva 91/156/CEE (1) prohibe el abandono, vertido o desecho incontrolado de residuos. Adema·s, en dicha Directiva se establece que los Estados miembros debera·n garantizar que los residuos se recuperan o vierten sin poner en peligro la salud pu·blica y sin recurrir a procesos o me·todos que puedan perjudicar el medio ambiente. La Directiva 91/689/CEE sobre desechos peligrosos (2) establece que los Estados miembros tomara·n las medidas necesarias para garantizar que, en todos los lugares en que se viertan (descarguen) residuos peligrosos, dichos residuos se identifiquen y registren. Adema·s, esta Directiva prohibe la mezcla de ma·s de un tipo distinto de residuo peligroso o la mezcla de residuos peligrosos con residuos no peligrosos, substancias o materiales. A lo largo del proceso de recogida, transporte y almacenamiento temporal, los residuos debera·n envasarse y etiquetarse de acuerdo con las normas internacionales y comunitarias en vigor. Las autoridades italianas debera·n garantizar el cumplimiento de los requisitos antes mencionados, y la Comisio·n dirigira· una carta a su atencio·n a este fin. (1) DO L 78 de 26. 3. 1991. (2) DO L 377 de 31. 12. 1991


title: Opinion of the Economic and Social Committee on the 'Communication from the Commission on "Cohesion and the information society"'

eurovoc_concepts:
European social policy
information technology
new technology
regional disparity
telecommunications

formats: html pdfa1b print


title: PERGUNTA ESCRITA n. 2988/97 do Deputado Nikitas KAKLAMANIS à Comissão. Relatório da Comissão sobre os portos europeus

eurovoc_concepts:
Council of the European Union
European Commission
European Parliament
European Union
economic development
exchange of information
harbour installation
report
trans-European network
transport network

text: 16. 4. 98 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias C 117/123 A Unia(cid:152)o condenou inequivocamente a aplica(cid:231)a(cid:152)o da Fatwa contra Salman Rushdie. Esta questa(cid:152)o, assim como o julgamento de Faradj Sarkouhi e o regresso dos embaixadores dos Estados-membros a Teera(cid:152)o esta(cid:152)o naturalmente a ser discutidos no a(cid:136)mbito da pol(cid:14)·tica externa e de seguran(cid:231)a comum. (98/C 117/156) PERGUNTA ESCRITA E-2987/97 apresentada por Nikitas Kaklamanis (UPE) a‘ Comissa(cid:152)o (1 de Outubro de 1997) Objecto: Cata·strofe ecolo·gica no Mediterra(cid:136)neo causada por uma alga que sofreu muta(cid:231)o(cid:152)es Nos u·ltimos anos, expande-se de forma incontrola·vel no Mediterra(cid:136)neo um tipo de alga tropical que sofreu muta(cid:231)o(cid:152)es, a «Kaulerpa ta·xifolia», a qual foi trazida para a Europa, a fim de decorar o aqua·rio de um jardim zoolo·gico alema(cid:152)o. A alga citada sofreu uma muta(cid:231)a(cid:152)o, de que resultou um novo tipo, o qual se multiplica a grande velocidade e resiste a toda e qualquer tentativa de elimina(cid:231)a(cid:152)o. Onde a referida alga apare(cid:231)a, deixam de existir corais, esponjas, crusta·ceos e qualquer outro tipo de flora e fauna marinhas; por fim, desaparecem tambe·m os peixes. Esse novo tipo multiplica-se a grande velocidade e conduz a uma enorme cata·strofe ecolo·gica na sens(cid:14)·vel Bacia Mediterra(cid:136)nica. Podera· a Comissa(cid:152)o indicar como tenciona reagir e que iniciativas tenciona adoptar, com vista a inverter o processo conducente a‘ cata·strofe para que o Mediterra(cid:136)neo com toda a certeza se dirige? Resposta dada pela Comissa·ria Bjerregaard em nome da Comissa(cid:152)o (30 de Outubro de 1997) A Comissa(cid:152)o co-financiou entre 1992 e 1995, atrave·s do instrumento financeiro Life, um projecto internacional destinado a estudar o problema da expansa(cid:152)o da alga Caulerpa taxifolia no Mediterra(cid:136)neo e prever a evolu(cid:231)a(cid:152)o posterior do feno·meno. O projecto foi realizado por equipas francesas, espanholas e italianas. Tendo em conta os resultados deste projecto e a cont(cid:14)·nua expansa(cid:152)o da alga, a Comissa(cid:152)o decidiu em 1995 conceder um segundo financiamento no quadro de Life a uma ac(cid:231)a(cid:152)o destinada a experimentar te·cnicas de erradica(cid:231)a(cid:152)o da alga e aplicar uma estrate·gia de controlo da sua expansa(cid:152)o. O projecto e· coordenado pelo Grupo de Interesse Cient(cid:14)·fico (GIS) Possido·nia em Marselha, que podera· fornecer ao Senhor Deputado uma informa(cid:231)a(cid:152)o mais detalhada. O GIS Possido·nia organizou nomeadamente em 19 e 20 de Setembro de 1997 um colo·quio internacional consagrado ao controlo da expansa(cid:152)o da Caulerpa taxifolia cujas actas sera(cid:152)o em breve publicadas. E· importante salientar que se a Comissa(cid:152)o, atrave·s do instrumento financeiro Life, participa na caracteriza(cid:231)a(cid:152)o deste problema e nas fases experimentais da resolu(cid:231)a(cid:152)o, mas as eventuais medidas estruturais a tomar sera(cid:152)o da responsabilidade dos Estados-membros afectados. (98/C 117/157) PERGUNTA ESCRITA E-2988/97 apresentada por Nikitas Kaklamanis (UPE) a‘ Comissa(cid:152)o (1 de Outubro de 1997) Objecto: Relato·rio da Comissa(cid:152)o sobre os portos europeus Ao longo das consultas do Parlamento com Comissa(cid:152)o e o Conselho relativas a‘s redes transeuropeias de transporte, a Comissa(cid:152)o manifestou-se expressamente empenhada na redac(cid:231)a(cid:152)o e promo(cid:231)a(cid:152)o, no in(cid:14)·cio de 1997, um relato·rio sobre as medidas de ac(cid:231)a(cid:152)o visando o desenvolvimento dos portos europeus. Podera· a Comissa(cid:152)o indicar, se tal documento foi ja· redigido e quando o mesmo sera· transmitido ao Parlamento?


title: Proposal for a Council Regulation (EC) amending Council Regulation 3094/95 thereby further prolonging the revelant provisions of the Seventh Council Directive on aid to Shipbuilding

eurovoc_concepts:
OECD
State aid
competition policy
control of State aid
shipbuilding

text: 15. 4. 98 EN Official Journal of the European Communities C 114/13 II (Preparatory Acts) COMMISSION Proposal for a Council Regulation (EC) amending Council Regulation (EC) 3094/95 thereby further prolonging the relevant provisions of the Seventh Council Directive on aid to Ship(cid:220) building (98/C 114/07) (Text with EEA relevance) COM(97) 469 final - 97/0248(CNS) (Submitted by the Commission on 2 October 1997) THE COUNCIL OF THE EUROPEAN UNION, Having regard to the Treaty establishing the European Community, and Articles 92(3)(e), 94 and 113 thereof, in particular Having regard to the proposal from the Commission, Having regard to the opinion of the European Parliament, Having regard to the opinion of the Economic and Social Committee, Whereas, an agreement respecting normal competitive conditions in the commercial ship(cid:220) building and repair industry concluded between the European Community and certain third countries within the framework of the Organisation for Economic Cooperation and Devel(cid:220) opment (OECD)(cid:216)(˛), has still not yet entered into force, Whereas, therefore Council Regulation 3094/95 of 22 December 1995(cid:216)(ˇ) on aid to ship(cid:220) building has not yet entered into force, Whereas, in accordance with Article 10 of Regulation 3094/95, as amended by Regulation 1904/96(cid:216)(—) the relevant rules of Council Directive 90/684/EEC on aid to shipbuilding(cid:216)((cid:209)) continue to apply ad interim, pending the entry into force of the OECD agreement and until 31 December 1997 at the latest, Whereas given the continuing uncertainties over entry into force of the OECD agreement, which may be further delayed beyond 31 December 1997, the Council needs to take appro(cid:220) priate steps pending decisions on a possible new aid arrangement, Whereas Regulation 3094/95 should therefore be modified, HAS ADOPTED THIS REGULATION: Article 1 The third paragraph of Article 10 of Regulation 3094/95 shall be replaced by the following: "Pending the entry into force of the said Agreement, the relevant provisions of Directive 90/684/EEC shall apply until the Agreement enters into force and until 31 December 1998 at the latest. ’ This Regulation shall be binding in its entirety and directly applicable in all Member States. Article 2 (˛)(cid:217)OJ C 375, 30. 12. 1994, p. 3. (ˇ)(cid:217)OJ L 332, 30. 12. 1995, p. 1. (—)(cid:217)OJ L 251, 3. 10. 1996, p. 5. ((cid:209))(cid:217)OJ L 380, 31. 12. 1990, p. 27


title: Stellungnahme des Wirtschafts- und Sozialausschusses zum Thema "Nachhaltige Entwicklung - Bauen und Wohnen in Europa"

eurovoc_concepts:
EU policy
environmental protection
housing policy
industrial economy
sustainable development