title: Beretning fra Kommissionen - Fornyet gennemgang på grundlag af den opnåede erfaring med Rådets direktiv 85/384/EØF af 10. juni 1985 i henhold til dettes artikel 30

text: KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER Bruxelles, den 08. 07. 1997 KOM(97) 350 endelig udg. BERETNING FRA KOMMISSIONEN Fornyet gennemgang på grundlag af den opnåede erfaring med Rådets direktiv 85/384/EØF af 10. juni 1985 i henhold til dettes artikel 30 BERETNING FRA KOMMISSIONEN Fornyet gennemgang på grundlag af den opnåede erfaring med Rådets direktiv 85/384/EØF af 10. juni 1985 i henhold til dettes artikel 30 I. INDLEDNING Ifølge artikel 30 i Rådets direktiv 85/384/EØF foretager Kommissionen en fornyet gennemgang af dette direktiv på grundlag af den opnåede erfaring og forelægger om nødvendigt ændringsforslag efter høring af det rådgivende udvalg. Ifølge artiklen burde rapporten have været fremlagt i 1990. Årsagerne til forsinkelsen er følgende: Først og fremmest er gennemførelsen af direktiv 85/384/EØF i visse medlemsstater blevet meget forsinket i forhold til den fastsatte frist (5. august 1987 i almindelighed, og 5. august 1988, for så vidt angår artikel 22). Belgien gennemførte således først direktivet i 1990, Grækenland gennemførte det først i 1993, og Italien foretog kun en delvis gennemførelse i 1992, inden det meste af direktivet blev gennemført i 1995. Tysklands forening den 3. oktober 1990 medførte ikke blot, at de nye delstater i Forbundsrepublikken Tyskland også skulle gennemføre direktiv 85/384/EØF, og at Tysklands gennemførelse af det pågældende direktiv således endnu ikke var fuldstændig, men også at alle EF's medlemsstater måtte gennemføre artikel 8 i direktiv 90/65 8/EØF af 4. december 1990 om tilpasning, som følge af Tysklands forening, af visse direktiver om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser (EFT L 353 af 17. december 1990), ifølge hvilken artikel 6 i direktiv 85/384/EØF ophæves. Endelig har der måttet tages hensyn til ikrafttrædelsen af aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (1. 1. 1994) samt til Østrigs, Finlands og Sveriges tiltræ delse af Det Europæiske Fællesskab (1. 1. 1995). Det var nødvendigt at vente et stykke tid, inden omfanget og virkningerne af disse udviklinger kunne kortlægges. Det ville nemlig ikke have været forsvarligt at fremlægge en vurderingsrapport, der var begrænset til 12 stater, når EF omfatter 15. Gennemførelsen i Østrig blev således tilendebragt i oktober 1995. Disse årsager til forsinkelsen af udarbejdelsen af nærværende rapport er blevet forklaret og gentaget flere gange for medlemsstaterne, og disse har i almindelighed godtaget dem. II. DIREKTIV 85/384/EØF 1. Rådets direktiv 85/384/EØF af 10. juni 1985 (EFTL233 af 21. august 1985) var resultatet aflange og vanskelige forhandlinger, der varede næsten 18 år. Resultatet blev derfor nødvendigvis et indviklet kompromis mellem medlemsstaterne. I mod sætning til direktiverne om anerkendelse af eksamensbeviser vedrørende de lægelige erhverv, fastsættes der i direktiv 85/384/EØF ikke mindstekrav om uddannelse inden for arkitekturområdet, men kun kvalitative (artikel 3) og kvantitative kriterier (artikel 4), for at et eksamensbevis kan opnå anerkendelse på EF-plan (artikel 7 og 8, der omhandler procedurereglerne herfor). Varigheden af de forhandlinger, der førte til vedtagelsen af direktiv 85/384/EØF samt dettes særpræg i forhold til direktiverne om anerkendelse af eksamensbeviser for visse lægelige erhverv viser meget godt, hvor sammensat, følsomt og ømtåleligt arkitekturområdet er. Den vigtigste årsag til disse vanskeligheder var den undertiden meget udtalte forskel mellem EF-medlemsstaternes bestemmelser på arkitek turområdet. Udvidelserne i 1973 og 1981 indebar på deres side, at der skulle tages hensyn til fire yderligere sæt retsregler, hvilket i første omgang gjorde forhandlin gerne endnu mere indviklede. Det er nemlig nødvendigt at tage hensyn til, at arkitekturområdet i visse medlems stater ikke er lovreguleret (Irland, Danmark, Sverige og Finland i EF og f. eks. Norge i EØS). I andre medlemsstater er kun stillingsbetegnelsen arkitekt beskyttet (det er f. eks. tilfældet i Nederlandene, Det Forenede Kongerige og Tyskland). Endelig er i andre medlemsstater stillingsbetegnelsen arkitekt beskyttet, og der er derudover (med få undtagelser) virksomhedsmonopol for arkitekter (dette er f. eks. tilfældet med Spanien, Belgien og Frankrig). Endvidere har arkitekturområdet (dvs. arkitekternes beføjelser og forpligtelser) et indhold og en udstrækning, der er meget forskellig fra medlemsstat til medlemsstat. Vanskelighederne i forbindelse med disse forskelle, der undertiden er meget store, for så vidt angår bestemmelserne vedrørende arkitekterhvervet og arkitekturområdet, er årsag til, at direktiv 85/384/EØF ikke indeholder en nøjagtig definition af sidstnævnte (se i den forbindelse betragtning 7, 9 og 10 samt artikel 1, stk. 2). 2. Det skal anføres, at der i direktiv 85/384/EØF henvises til eksamensbeviser, der giver adgang til arkitekturområdet, og dermed til erhvervsmæssig anerkendelse af disse eksamensbeviser. Endvidere gælder denne anerkendelse kun eksamensbeviser, der er udstedt af EFs medlemsstater til EF-borgere. Med ikrafttrædelsen af aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS - 1. januar 1994) gælder samme bestemmelser for Island, Norge og (siden den 1. maj 1995) Liechtenstein. For så vidt angår Østrig, Finland og Sverige har bestemmelserne også fundet anvendelse siden den 1. januar 1994 i henhold til EØS-aftalen, og siden den 1. januar 1995 i henhold til EF-traktaten. 3. Direktiv 85/384/EØF omfatter to grupper af bestemmelser om eksamensbeviser, der giver adgang til arkitekturområdet. Den første (kapitel II) udgør den fælles ordning, der er beskrevet i ovenstående afsnit 1. Den anden (kapitel III) tager sigte på at tilrettelægge ordningen vedrørende de "opnåede rettigheder", dvs. den gensidige anerkendelse af visse eksamensbeviser (der anføres på udtømmende vis), som ikke kan opfylde de i kapitel II (artikel 3 og 4) fastsatte mindstekrav, men for hvilke de dertil hørende studier er indledt senere i løbet af det tredje akademiske år efter meddelelsen af direktiv 85/384/EØF (5. august 1985), dvs. i løbet af det akademiske år 1987/1988. Som led i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde og traktaterne om udvidelse af EF fra henholdsvis 1986 og 1995 blev listen over eksamensbeviser under "opnåede rettigheder" udvidet til at omfatte dem, der vedrører de stater, der berøres af disse tre traktater (for så vidt angår udvidelsen i 1986, skete dette gennem to rådsdirektiver, 85/614/EØF af 20. december 1985, og 86/17/EØF af 27. januar 1986). Det pågældende direktiv indeholder også bestemmelser, der skal lette den effektive udøvelse af etableringsretten og den frie udveksling af tjenesteydelser (kapitel V). 4. Imidlertid omhandler det pågældende direktiv ikke en fuldstændig harmonisering af arkitektuddannelserne. Der kan derfor findes andre arkitektuddannelser, der ikke er i overensstemmelse med det pågældende direktiv, men som er fuldt lødige. Det kan også være, at en person har fuldført en del af uddannelsen i én medlemsstat og en anden del (f. eks. praktikperioden) i en anden medlemsstat, i hvilket tilfælde vedkommende måske ikke har det i direktivet omhandlede eksamensbevis (hverken det "nye" eller det, der faldt ind under "opnåede rettigheder"). Alle disse uddannelser (og eksamensbeviserne herfor) skal tages i betragtning i henhold til EF-traktatens artikel 52 som fortolket af Domstolen i dom af 7. maj 1991 i sag C- 340/89 "Vlassopoulou". Ifølge denne retspraksis er værtslandet forpligtet til, når det få- forelagt en ansøgning om at udøve et lovreguleret erhverv af en indvandrer, der i hjemlandet eller det seneste opholdsland har tilladelse til at udøve dette erhverv, at andre tage hensyn kvalifikationsbeviser samt erhvervserfaring. Svarer disse kvalifikationer til dem, der kræves i den nationale lovgivning for at arbejde inden for arkitekturområdet, skal indvandreren gives tilladelse hertil. Er dette ikke tilfældet skal han gives mulighed for at udfylde hullerne i sin uddannelse. Endelig skal enhver administrativ beslutning være begrundet og kunne indbringes for domstolene, således at det kan kontrolleres, at den er i overensstemmelse med EF-retten. eksamensbeviser, indvandrerens certifikater og til 5. Den i direktivet omhandlede anerkendelse (samt den, der har umiddelbar hjemmel i EF-traktatens artikel 52), gælder kun for eksamensbeviser, der er opnået af EF- borgere i én af Unionens medlemsstater. Er eksamensbeviset opnået i et tredjeland, er anerkendelsen frivillig og henhører under de enkelte medlemsstaters beføjelser. En medlemsstats anerkendelse af et eksamensbevis, der er udstedt af et tredjeland, forpligter ikke de øvrige medlemsstater til at anerkende dette eksamensbevis (jf. EF- Domstolens domme af 9. februar 1994 i henholdsvis sag C-319/92 "Hairn" og sag C- 154/93 "Tawil-Albertini"). 6. Den lovfæstede definition af arkitekturområdet samt retsordningen for arkitekt erhvervene (f. eks. rettigheder, beføjelser, uforeneligheder) henhører under værts landets nationale lovgivning. Indvandrerens retlige status vil således være den samme som den der indehaves af de erhvervsudøvere, der har opnået deres kvalifikationer i værtslandet. Dette kan medføre, at visse former for virksomhed, indvandreren kunne udøve i hjemlandet eller det seneste opholdssted, ikke findes i værtslandet. III. GENNEMFØRELSE Som tidligere nævnt har gennemførelsen af direktiv 85/384/EØF givet anledning til undertiden store forsinkelser. Der kan imidlertid anlægges den betragtning, at gennem førelsen nu stort set er tilfredsstillende. De konkrete problemer findes især i Italien og skyldes de usædvanlig lange og tunge procedurer. Gennemførelsen af direktiv 85/384/EØF har givet anledning til, at EF-Domstolen har afsagt nogle domme. Domstolen har således erklæret, at Italien ikke overholdt sine forpligtelser i henhold til EØF-traktaten ved ikke inden udløbet af den fastsatte frist at træffe foranstaltninger til gennemførelse af direktiv 85/384/EØF, 85/614/EØF og 86/17/EØF (domaf ll. juli 1991 i sagC-296/90). Domstolen har også erklæret, at Grækenland ikke overholdt sine forpligtelser i henhold til EØF-traktaten ved ikke inden for de fastsatte frister at træffe foranstaltninger til gennemførelse af direktiv 85/384/EØF, 85/614/EØF og 86/17/EØF (dom af 7. november 1991 i sag C-309/90). I øvrigt har Domstolen erklæret, at Grækenland også havde undladt at opfylde sine forpligtelser i henhold til EØF-traktatens artikel 50 og 59, ved at opretholde bestemmelser, der ikke udtrykkeligt gav statsborgere fra de øvrige medlemsstater ret til at blive optaget som almindelige medlemmer af Grækenlands tekniske kammer, selv om optagelse her som almindeligt medlem er betingelse for og letter bl. a. adgang til at optage og udøve arkitekterhvervet i Grækenland (dom af 14. juli 1988 i sag 38/87; siden har Domstolen i dom af 30. januar 1992 i sag C-328/90 erklæret, at Grækenland har overtrådt EØF-traktatens artikel 171 ved ikke at efterkomme førnævnte dom af 14. juli 1988. Ud over de tre overtrædelsesprocedurer, der mundede ud i ovennævnte domme, er der tre overtrædelsesprocedurer i gang mod Spanien, Italien og Luxembourg, hvoraf de to første vedrører utilstrækkelig gennemførelse (med hensyn til Spanien, hvor kun ét særligt klage punkt henstår, se nedenstående punkt V), og den sidste vedrører forkert anvendelse af det pågældende direktiv. Siden 1987 har der været i alt 42 klager. Disse vedrørte hovedsagelig manglende eller for sen gennemførelse eller forkert gennemførelse eller anvendelse af direktiv 85/384/EØF. Nogle af dem har givet anledning til de førnævnte overtrædelsesprocedurer, andre er blevet ordnet, efter at Kommissionen har gjort forestillinger over for medlemsstaterne, og andre igen har vist sig grund- eller meningsløse. For øjeblikket er der fire klager til behandling (to mod Belgien og to mod Østrig). Som konklusion kan det anføres, at gennemførelsen af direktiv 85/384/EØF har været lang og undertiden vanskelig. Den er endnu ikke formelt tilendebragt, og der er fortsat konkrete problemer. Kommissionen er i regelmæssig kontakt med klagerne og med medlemsstaterne, og i påkommende tilfælde vil der blive indledt overtrædelsesprocedurer i henhold til EF-traktatens artikel 169. IV. EVALUERING AF DIREKTIVETS VIRKNING 1. Siden 1987 (sidste frist i almindelighed for gennemførelse af direktiv 85/384/EØF) har Kommissionen indført en ordning for udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne, for så vidt angår statistiske data vedrørende vandringsbevægelsen blandt arkitekter. Disse statistiske data gør det muligt at kortlægge de ret nuancerede kendsgerninger. Det fremgår af statistikkerne, at vandringsbevægelser blandt arkitekter i EF ikke er af uhyre omfang, især ikke for så vidt angår etablering. Det skal imidlertid tages i betragtning, at de pågældende statistikker måske ikke giver en fuldstændig oversigt over forholdene. I de lande, hvor erhvervet ikke er lovreguleret, er det nemlig vanskeligt, undertiden umuligt, at få sikre data, eftersom der ikke er nogen tvungen optagelse i et register eller en erhvervsorganisation. Endvidere er simple tjenesteydelser ofte vanskelige at kortlægge, selv i lande, hvor adgangen til arkitekturområdet er lovreguleret, eftersom formaliteterne for disse ydelser er lettere og enklere (eller undertiden slet ikke forefindes retligt eller faktisk). Alle disse forhold skal der tages behørigt hensyn til, når virkningen af direktiv 85/384/EØF skal evalueres. 2. Under alle omstændigheder er det ubestrideligt, at vandringsbevægelserne blandt arkitekter i EF ikke er særlig omfattende. De foreliggende statistikker omfatter hovedsagelig etablering, og de økonomiske, finansielle, sociale og kulturelle hindringer forklarer det ringe antal optegnede tilfælde. I den forbindelse må det bemærkes, at det pågældende direktiv dog har muliggjort en vis bevægelse blandt arkitekter og gensidig automatisk anerkendelse af de eksamensbeviser i arkitektur, der er omfattet af direktivet. Mellem 1987 og 1995 har nemlig mindst 1 500 arkitekter nydt godt af direktiv 85/384/EØF. Endvidere er især artikel 3 stadig en vigtig referenceramme for arkitektuddannelser i EF og endog andetsteds. giver mulighed Det pågældende direktiv er derfor afgjort en landvinding i forhold til direktiv 89/48/EØF og 92/51/EØF, ifølge hvilke der er indført en generel ordning for anerkendelse af ikke ud på automatisk anerkendelse af eksamensbeviser. Denne ordning går eksamensbeviser, for så vidt som der ikke er tale om samordning af uddannelserne, men den indvandrer udligningsforanstaltninger i tilfælde af væsentlige forskelle mellem indhold og varighed af dennes uddannelse i forhold til den, der kræves i værtslandet for at få adgang til at optage og udøve det pågældende erhverv eller den pågældende virksomhed. Til forskel fra direktiverne om den generelle ordning omhandler direktiv 85/384/EØF endvidere en særordning for simpel udveksling af tjenesteydelser, som er af stor betydning for arkitekturområdet. Direktiv 85/384/EØF giver indvandreren mere udstrakte rettigheder end direktiv 89/48/EØF. at værtslandet kan pålægge for, en Af alle disse årsager ser det ud til, at direktiv 85/384/EØF på trods af vedtagelsen af de to førnævnte direktiver stadig er nyttigt og fordelagtigt. Desuden er den generelle ordning meget nyere, og den er endnu ikke helt gennemført i alle medlemsstaterne. Det må derfor sluttes, at det pågældende direktiv fortjener at bevare sin plads blandt sektordirektiverne om anerkendelse af erhvervskvalifikationer. til Det Rådgivende Udvalg I direktiv 85/384/EØF henvises der for Arkitekturområdet. Udvalget omfatter tre sagkyndige for hver medlemsstat, der repræsenterer henholdsvis erhvervet, læreanstalterne og de kompetente myndigheder (Rådets afgørelse 85/385/EØF). Det har til opgave at bidrage til sikringen af en arkitektuddannelse på et højt sammenligneligt niveau i EF. Det vedtager rapporter og henstillinger om uddannelse og afgiver udtalelser, når der er tvivl om et eksamens bevis (se nedenfor artikel 7-9). Udvalget har to arbejdsgrupper, "Uddannelse" og "Eksamensbeviser". Siden 1987 har det holdt otte møder og vedtaget de i bilaget omhandlede rapporter, henstillinger og udtalelser. V. ANALYSE AF DIREKTIVETS VIGTIGSTE ARTIKLER ARTIKEL 1 1 denne artikel defineres det materielle anvendelsesområde for direktiv 85/384/EØF. Der henvises til arkitektur og ikke til arkitekter, fordi det i flere medlemsstater forholder sig således, at arkitekter ikke er de eneste, der har beføjelse til at arbejde med arkitektur. Dette, og de store forskelle mellem medlemsstaternes bestemmelser, er også årsag til, at der i stk. 2 anvendes udtrykket "sædvanligvis" (se også betragtning nr. 9 og 10). ARIIKEL2 Denne artikel er en bekræftelse af det grundlæggende princip om eksamensbevisers ligeværdighed og medlemsstaternes gensidige anerkendelse heraf. Det indebærer, at indvandreren i værtslandet har de samme rettigheder, beføjelser og pligter som de arkitekter, der har opnået deres kvalifikationer i denne stat. Med hensyn til gennemførelsen af denne artikel har Kommissionen indledt en over trædelsesprocedure mod Spanien, hvis gennemførelseslov indeholder bestemmelse om, at for visse former for virksomhed på arkitekturområdet har indvandreren de beføjelser, der fremgår af hjemlandets lovgivning, og ikke de mere fordelagtige, der fremgår af den spanske lovgivning. ARTIKEL 3 Denne artikel omhandler den ramme, som de studieforløb, der fører til de eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser, som medlemsstaterne anerkender, skal passe ind i. Rammen er ret generel og indeholder kun de vigtigste kvalitative principper, som studieforløbene skal overholde for at blive anerkendt i henhold til direktiv 85/384/EØF1. ARTIKEL 4 1. Artikel 4 indeholder forskrifterne for, hvor længe studieforløbene skal vare, for at de kan anerkendes i henhold til direktivet. Undtagelsesbestemmelsen vedrørende "Fachhochschulen" i Tyskland er behandlet i en særskilt rapport fra Kommissionen (dok. KOM(95) 672 af 15. december 1995). Domstolen har i sin retspraksis fastsat de nærmere betingelser for, hvorledes semestre med praktisk uddannelse kan indgå i arkitektstudieforløbene (domme i henholdsvis sag C-310/90 af 21. januar 1992 og C- 166/91 af 8. april 1992). Arkitektuddannelserne skal bestå af mindst 4 års fuldtidsstudier eller 6 års deltidsstudier, heraf mindst tre på fuld tid, på et universitet eller en tilsvarende læreanstalt. Uddannelserne skal altid afsluttes med en eksamen på universitetsniveau. 2. I 1992 vedtog Det Rådgivende Udvalg for Uddannelse inden for Arkitekturområdet en henstilling til medlemsstaterne om at udvide arkitektuddannelsens varighed til 5 år, der skal følges af en praktikperiode på 2 år. Det skal anføres, at medlemsstaterne drøftede denne henstilling i 1993 og 1994 (i 1994 i ad hoc-gruppen af højtstående embedsmænd med ansvar for fri bevægelighed inden for arkitekturområdet med deltagelse af de lande, der dengang havde ansøgt om tiltrædelse). Det viste sig da, at med hensyn til praktikperioden, var der ingen af medlemsstaterne, der gik ind for, at der på europæisk plan indføres en ttvungem praktikperiode på to år. For så vidt angår spørgsmålet om uddannelsens varighed, har det vist sig, at der ikke er enighed om, at det skal være obligatorisk med 5 år. I grunden synes det ikke nødvendigt, at noget, der allerede er tilladt ifølge direktiv 85/384/EØF skal gøres obligatorisk. De stater, der ønsker det, kan indføre en uddannelsesordning på grundlag af henstillingen (det gjorde Nederlandene i 1995). Kommissionen foreslår således ikke, at dette stykke ændres. Det skal bemærkes, at myndighederne i Nederlandene i december 1993 på universitetet i York (Institute of Advanced Architectural Studies) bestilte en sammenlignende undersøgelse af arkitektuddannelsen i Nederlandene, Spanien, Tyskland, Belgien, Frankrig og Storbritannien. Undersøgelsen er foretaget på grundlag af kriterierne i artikel 3 og uafhængigt af de nederlandske myndigheder. Af den pågældende undersøgelse fremgår det, at arkitektuddannelsen i Nederlandene giver de studerende mulighed for at nå et niveau, der er i overensstemmelse med kriterierne i artikel 3, og som tåler sammenligning med det niveau, de studerende har i de andre lande, der er omfattet af undersøgelsen. Den nederlandske uddannelse kan forbedres yderligere, for så vidt angår den praktiske undervisning. 3. Stk. 2 omhandler en særlig ordning vedrørende alternativer til den gængse uddannelse. Hidtil er to uddannelsesbeviser blevet godkendt som led i nedenstående procedure (se under artikel 7-9) nemlig "Part II" eksamen fra RIBA (Royal Institute of British Architects) (i 1988) og den franske DPLG (architecte diplômé par le gouvernement) som led i efteruddannelse og forbedring af den sociale status (1994), og dette skete på trods af en negativ udtalelse fra det rådgivende udvalg (se nedenfor). ARTIKEL 7-9 Disse artikler vedrørende proceduren for anerkendelse af et eksamensbevis, certifikat eller andet kvalifikationsbevis inden for arkitekturområdet (bortset fra opnåede rettigheder, se nedenfor under artikel 10-15). Der er tale om en indviklet procedure for en medlemsstats meddelelse af nye uddannelser, den anser for at være i overensstemmelse med artikel 3 og 4 i direktiv 85/384/EØF. Medlemsstaterne og Kommissionen har derefter 3 måneder til at bestride denne overensstemmelse. Er dette tilfældet forelægges sagen for det rådgivende udvalg, der afgiver en ikke-bindende udtalelse om denne overensstemmelse inden tre måneder efter forelæggelsen. Derpå kan medlemsstaten trække sin meddelelse tilbage eller ændre den, eller Kommissionen kan indlede en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 169 (alt sammen inden tre måneder efter udtalelsen). Er dette ikke tilfældet optages eksamensbeviset på fortegnelsen i artikel 7, der offentliggøres, og det anerkendes gensidigt af medlemsstaterne (se også artikel 8). For så vidt angår sletning af et eksamensbevis fra samme fortegnelse (artikel 9), såfremt en medlemsstat eller Kommissionen mener, at dette ikke længere er i overensstemmelse med direktivet, kan de forelægge sagen for det rådgivende udvalg, der afgiver en ikke-bindende udtalelse inden tre måneder. Kommissionen kan slette et eksamensbevis fra én af de fortegnelser, der er offentliggjort i henhold til artikel 7, enten i forbindelse med den pågældende medlemsstat eller efter en domstolsdom. Mellem 1987 og 1997 udtalte det rådgivende udvalg sig 10 gange (9 i henhold til artikel 8 og 1 i henhold til artikel 9) om, hvorvidt eksamensbeviser var i overensstemmelse med kriterierne i artikel 3 og 4 i direktiv 85/384/EØF. To udtalelser var positive, otte var negative (herunder den, der blev afgivet i henhold til artikel 9). To af disse udtalelser blev ikke fulgt (herunder den, der blev afgivet i henhold til artikel 9). Fortegnelsen over de eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser inden for arkitekturområdet, der gensidigt anerkendes af medlemsstaterne (se artikel 7, stk. 2, i direktiv 85/384/EØF) findes i meddelelse 96/C 205/05 (EFT C 205 af 16. 7. 1996, s. 6). I den pågældende procedure er der et punkt, som kræver afklaring. Når det bestrides, at et eksamensbevis, der skal offentliggøres, er i overensstemmelse med direktivet, fremgår det af ordlyden af artikel 8, at høringen af det rådgivende udvalg skal ske inden udløbet af den frist på tre måneder, der er fastsat for indsigelsen. Dette har ofte vist sig umuligt, eftersom indsigelsen hyppigt meddeles den sidste dag inden fristens udløb. Det må derfor fastsættes, at Kommissionen forelægger sagen for udvalget senest to måneder efter udløbet af den frist, der er sat for at bestride det meddelte eksamensbevis1 overensstemmelse med direktiv 85/384/EØF. ARTIKEL IQ-15 1. Kapitel III i direktiv 85/384/EØF omhandler den såkaldte ordning for opnåede rettigheder. Ordningen tager sigte på at sikre anerkendelse af kvalifikationsbeviser inden for arkitekturområdet, der er opnået efter uddannelser, der ligger forud for direktivets vedtagelse eller ikrafttræden. Det har nemlig været nødvendigt at bevare rettighederne for dem, der allerede havde beføjelse ti! at arbejde inden for arkitekturområdet ved direktivets vedtagelse/ikrafttræden, eller som stod for at få det på dette tidspunkt. Direktivets artikel 10 henviser derfor til de i artikel 11 nævnte eksamensbeviser, hvis disses indehavere havde dem allerede på datoen for direktivets meddelelse (5. august 1985), eller hvis de har indledt deres studier, som fører frem til disse eksamensbeviser, senest i løbet af det tredje akademiske år efter nævnte meddelelse (dvs. til og med det akademiske år 1987/1988). Disse frister gælder også de spanske og portugisiske eksamensbeviser, efter Spanien og Portugals tiltrædelse af EF fandt sted den 1. januar 1986. For de stater, der tiltrådte Unionen i 1995, er det denne dato, der anvendes ved beregning af fristerne for opnåede rettigheder for indehaverne af eksamensbeviser i disse stater. De studier, der fører til disse eksamensbeviser, kan således indledes til og med det akademiske år 1997/1998). For så vidt angår de EFTA-stater, på hvilke EØS-aftalen finder anvendelse, er sidste frist det akademiske år 1996/1997 (iberegnet) for Island og Norge og det akademiske år 1997/1998 (iberegnet) for Liechtenstein. 2. Domstolen har i sin retspraksis foretaget en klar sondring mellem ordningen for opnåede rettigheder (kapitel III) og den fælles ordning i kapitel II (i direktiv 85/384/EØF) for de uddannelsesbeviser, der er udstedt efter ovenstående datoer. Ifølge Domstolen forholder det sig nemlig således, at den åbne ordning i direktivets artikel 7-9 står i modsætning til den lukkede, særlige og afvigende ordning for opnåede rettigheder. De artikler, der henviser hertil, skal derfor fortolkes strengt, og de giver ikke mulighed for en bred fortolkning og/eller en fortolkning på grundlag af lignende tilfælde. Domstolen fastslog klart disse principper i dom af 9. august 1994 i sag C-477/93, Dreessen/Conseil National de l'Ordre des Architectes de Belgique. 3. I den forbindelse indgav Irland i 1990 en anmodning om ændring af fortegnelsen over irske eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser, der anerkendes i forbindelse med opnåede rettigheder, idet man ønskede at tilføje et yderligere eksamensbevis. Ansøgningens engelske ordlyd er som følger: "the following additional qualification to article 11(f) of the Directive - a certificate issued by the competent authorities to the effect that a person, who, on the date of entry into force of this Directive, had, over a period of at least five years prior to that date, pursued architectural activities, the nature and importance of which in the opinion of the competent authorities give that person an established right to pursue those activities". Kommissionen imødekom ikke anmodningen. Som det allerede er fremhævet, er den pågældende ordning en særlig, afvigende ordning, og en tilføjelse til fortegnelsen over uddannelsesbeviser, der anerkendes under denne ordning, kan kun ske i ganske særlige tilfælde, såsom nye staters tiltrædelse af Den Europæiske Union. At tage spørgsmålet op til ny behandling mere end ti år efter direktivets vedtagelse vil være det samme som at rokke ved hele ligevægten i det pågældende direktiv. Det eksamensbevis, de irske myndigheder foreslog, bestod desuden kun i en attest fer udøvelse af virksomhed inden for arkitekturområdet (der hverken er defineret eller lovreguleret i Irland), som ifølge de irske myndigheder bekræftede de pågældendes opnåede rettigheder. Der er altså tale om et tilfælde, der afviger fra tilfældene i syvende og ottende led i artikel 11 h) (Nederlandene) og andet og tredje led i artikel 11 i) (Det Forenede Kongerige), eftersom de eksamensbeviser i disse lande, der omhandles i disse led (som tilsyneladende ligner det irske ændringsforslag) vedrører attester for kompetence og/eller optagelse i et register, hvilket er nødvendigt for at kunne kalde sig arkitekt, men er ukendt i Irland. 4. Også de nederlandske myndigheder har foreslået ændringer med hensyn til de opnåede rettigheder. For så vidt angår artikel 12 vil de nederlandske myndigheder gerne have den forenklet. For de nederlandske myndigheder er denne artikels udformning så indviklet, at det er vanskeligt at fastslå, hvilke dokumenter (attester) medlemsstaterne skal anerkende. Der omhandles (mindst) to attester: 1. en attest, hvorved det bekræftes, at indehaveren har faet tilladelse til at benytfc; stillingsbetegnelsen arkitekt inden direktivets iværksættelse, og 2. en attest, hvorved det bekræftes, at indehaveren har udøvet den pågældence virksomhed i mindst tre på hinanden følgende år inden for de fem år, der går forud for "attesternes udstedelse". Vanskeligheden ligger i at fastslå forbindelsen mellem disse to attester og den anden attests nøjagtige rækkevidde. Skal sagen forstås således, at den pågældende rent faktisk har udøvet den pågældende virksomhed i mindst tre på hinanden følgende år inden for de fem år, der går forud for den første attests udstedelse (altså under aie omstændigheder inden 1985/87), eller inden for de fem år, der går forud for den attest, han anmodes om, f. eks. i 1995 (altså mellem 1990 og 1995)? I første tilfælde kan kravet om forelæggelse af en attest, hvorved erhvervserfaringen bekræftes, ifølge de nederlandske myndigheder ophæves; der skal nemlig være en gensidig tillid mellem medlemsstaterne, således at de erhvervede rettigheder, som rjr blevet indrømmet i en mere eller mindre fjern fortid i en medlemsstat, skal anerkendes af de øvrige medlemsstater. I det andet tilfælde må dette krav udtrykkeli jt omhandles i artikel 12. De nederlandske myndigheder foreslår derfor, at artikel 12 forenkles eller omformes. Den pågældende artikel blev forklaret af generaladvokat Darmon i dennes konklu sioner (punkt 28-32) i ovennævnte Dreessen-sag (C-477/93): Ifølge Darmoiis konklusioner er de pågældende bestemmelser først og fremmest bestemmelser i den medlemsstat, som udsteder de pågældende attester, der kun vedrører den virksomhed, som udøves på samme stats område. Selv om det ifølge artikel 12 pålægges alle medlemsstater, at give en attest, der af en anden medlemsstat er udstedt til en E •?- borger vedrørende dennes udøvelse af arkitektvirksomhed i et givet tidsrum, samme virkning som de attester, den pågældende medlemsstat selv udsteder, kan en sådan attest nemlig - det fremgår af henvisningen tiln disse bestemmelser" - kun vedrøre dan virksomhed, der er udøvet på området for den medlemsstat, der udsteder den. En E ?- borger, der udelukkende har udøvet sin erhvervsvirksomhed i én medlemsstat, kin 10 derfor ikke påberåbe sig nogen som helst attest, der er udstedt af en anden medlemsstat vedrørende denne virksomhed (punkt 31 og 32 i konklusionerne). Det afgørende tidsrum er desuden det, der er gået forud for meddelelsen af direktiv 85/384/EØF (5. august 1985), for så vidt angår første led, og det, der er gået forud for samme direktivs gennemførelse (under alle omstændigheder senest den 5. august 1987, for så vidt angår andet led). De pågældende skal senest på disse datoer have haft tilladelse til at benytte stillingsbetegnelsen arkitekt og ligeledes opfylde betingelserne for udøvelse af virksomhed på arkitekturområdet. Af disse årsager anlægger Kommissionen den betragtning, at det ikke er nødvendigt at ændre den pågældende artikel. De nederlandske myndigheder har også ønsket en ændring af artikel 11 h), ottende led, idet de hævdede, at alderskriteriet er en hindring. De foreslår, at alders bestemmelsen ophæves og erstattes af en bestemmelse om 10 års relevant erhvervserfaring inden ikrafttrædelsen af direktiv 85/384/EØF. Det fremgår imidlertid af sidste punktum i det pågældende afsnit, at den pågældende bestemmelse blot er en overgangsbestemmelse af midlertidig art, der før eller senere vil blive ophævet af sig selv i Nederlandene. Det ville være i strid med den pågældende bestemmelses egenart og med den almindelige ligevægt inden for ordningen for opnåede rettigheder at erstatte den med en anden på nuværende tidspunkt. Kommissionen agter derfor ikke at foreslå ændringer af fortegnelsen over opnåede rettigheder, bortset fra ophævelsen af artikel 15, som klart er meningsløs og forældet. ARTIKEL 16-32 For så vidt angår etableringsretten og den frie udveksling af tjenesteydelser, mener Kommissionen, at eventuelle ændringer hovedsagelig skal vedrøre klarere procedurer for adgang til at udøve arkitektvirksomhed, således at de bliver mere effektive og hurtigere, og ændre eller ophæve visse artikler, der ikke længere har nogen mening. Med henblik herpå foreslås det at ændre artikel 24 i direktiv 85/384/EØF, for at der klart kan sondres mellem tilfælde af etablering og tilfælde af udveksling af tjenesteydelser (et punkt, Nederlandene i øvrigt har bragt på bane). I denne artikel står der nemlig, at indvandreren skal forelægge et bevis for, at han ikke tidligere har været erklæret konkurs, og for økonomisk formåen. Dette krav er meget ofte yderst strengt og besværligt for en tjenesteyder. Henvisningen i artikel 24, stk. 1, til den tidligere anvendelse af artikel 17 og 18 (der gælder etableringsretten) har ikke noget at gøre med tjenesteydelser. Det foreslås derfor, at der i artikel 24, stk. 1, indsættes en sætning om, at oplysninger, der udstedes i overensstemmelse med artikel 17 og 18, vedrører tilfælde af etablering, og at for tilfælde af tjenesteydelser finder artikel 22 anvendelse. Derimod kan Kommissionen ikke imødekomme den nederlandske anmodning om at gøre den nederlandske ordning vedrørende det centrale register obligatorisk. Er artikel 28 gennemført på rette måde, er denne nemlig tilstrækkelig til, som den er, at løse de problemer, der kan opstå på dette område. 11 Endelig vil der være en traditionel bestemmelse om direktivets gennemførelse. Sidste frist for gennemførelse er sat til den 31. december 1999. VI. TREDJELANDE OG UDVIDELSE 1. Kommissionen agter ikke at imødekomme et fransk forslag om at lade det rådgivende udvalg evaluere eksamensbeviser fra tredjelande. Henstilling 85/386/EØF om eksamensbeviser fra tredjelande er nemlig ikke retligt bindende. Endvidere har Det Rådgivende Udvalg for Uddannelse inden for Arkitekturområdet ikke beføjelser til at evaluere eksamensbeviser fra tredjelande ifølge den rådsafgørelse, på grundlag af hvilken det er nedsat. Under alle omstændigheder har det ikke, ikke en gang for så vidt angår EF-eksamensbeviser, besluttende myndighed, men kun myndighed til at udstede ikke-bindende udtalelser. For så vidt angår direktiv 89/48/EØF og den generelle ordning for anerkendelse af ikke tale om nogen automatisk anerkendelse af eksamensbeviser, er der eksamensbeviser, som det er tilfældet med direktiv 85/384/EØF. Endvidere kan eksamensbeviser fra tredjelande inden for den generelle ordning først anerkendes på EF-plan, når indehaverne (EF-borgere) har opnået tre års erhvervserfaring, hvilket skal attesteres af den medlemsstat, der først har anerkendt eksamensbeviset. Det skal understreges, at et lignende forslag, der blev fremsat inden for de lægelige erhverv, blev forkastet af myndighederne i medlemsstaterne og at der ikke opnåedes enighed om at gå ind for den franske holdning på mødet i oktober 19995 i ad hoc- gruppen af højtstående embedsmænd med ansvar for den frie bevægelighed inden for arkitekturområdet. Endelig henhører de omtalte områder under EF's og medlemsstaternes beføjelser (udtalelse nr. 1/94 fra Domstolen af 15. november 1994), for så vidt som EF ikke har enebeføjelser vedrørende statsborgere fra tredjelande. Et ikke ubetydeligt antal tilfælde vil nemlig komme til at vedrøre statsborgere fra tredjelande. Desårsag mener Kommissionen ikke, at det er muligt at lade Det Rådgivende Udvalg inden for Arkitekturområdet behandle eksamensbeviser fra for Uddannelse tredjelande. for fremtidige udvidelser, 2. Under alle omstændigheder skal det erindres, at det rådgivende udvalg i juni 1994 vedtog en erklæring, hvori det giver udtryk for ønsket om at blive hørt i forbindelse med fortegnelsen over de arkitekteksamensbeviser i ansøgerlandene, der anerkendes som opnåede rettigheder. Udvalget gav ved samme lejlighed udtryk for sin bekymring med hensyn til visse arkitekteksamensbeviser, der blev anerkendt i forbindelse med EØS-aftalen og udvidelsen i 1995, stadig for så vidt angår opnåede rettigheder. Erklæringen blev oversendt til medlemsstaternes repræsentanter på mødet i oktober 1994 i ad hoc- gruppen af højtstående embedsmænd med ansvar for fri bevægelighed inden for arkitekturområdet. så vidt angår 12 VII. KONKLUSION På baggrund af ovenstående agter Kommissionen at forelægge et forslag til direktiv om ændring af direktiv 85/384/EØF. I overensstemmelse med EF-traktatens artikel 3B vil forslaget blive begrænset til de ændringer, der har vist sig at være uomgængelig nødvendige. På sigt, når den generelle ordning er vel indkørt, kan det komme på tale at overveje spørgsmålet om, hvorvidt arldtektvirksomhed skal inddrages i den generelle ordning, der blev indført ved direktiv 89/48/EØF. I den forbindelse skal det erindres, at Kommissionen har fremlagt en beretning om, hvor langt man er nået med gennemførelsen af den generelle ordning for anerkendelse af eksamensbeviser inden for videregående uddannelse (dok. KOM(96)46), der er udarbejdet i henhold til artikel 13 i direktiv 89/48/EØF, og hvori det anføres, at det endnu er for tidligt med endelige konklusioner vedrørende den generelle ordning, og at den undersøgelse, der skal gennemføres i 1999 om direktiv 92/51 //EØF, vil give Kommissionen mulighed for på ny at foretage en samlet gennemgang af den generelle ordnings virkemåde. Med udsigten til de kommende tiltrædelser må der også anstilles overvejelser om det rådgivende udvalgs fremtid og om en erstatning på sigt af den nuværende fremgangsmåde for evaluering af eksamensbeviserne (direktivets artikel 7-9) med en udvalgsprocedure af samme art som den, der omhandles i artikel 15 i direktiv 92/51/EØF. Udkastet til forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv vil stort set komme til at se ud som følger: 1) 2) Påmindelse om, at ifølge artikel 30 i direktiv 85/384/EØF skal Kommissionen foretage en fornyet gennemgang af dette direktiv på grundlag af den opnåede erf åring og om nødvendigt forelægge ændringsforslag efter høring af det rådgivende udvalg afklaring af den i det pågældende direktivs artikel 8 fastsatte fremgangsmåde, således at Kommissionen får en vis frist til at forelægge sagen for det rådgivende udvalg på baggrund af, at der ofte gives udtryk for tvivl lige før fristens udløb 3) ophævelse af direktivets artikel 15, der er blevet meningsløs 4) ændring af artikel 24, stk. 1, idet der skal foretages en sondring mellem etablering og tjenesteydelser, fordi de foreskrevne formaliteter med hensyn til økonomisk formåen er for besværlige for tjenesteydere og kan overlappe dem, der er fastsat i artikel 22, stk. 3 og dem (kun vedrørende etablering), der er fastsat i artikel 17 og 18 5) gennemførelsesfrist pr. 31. december 1999. På dette stadium er det planlagt først at oversende nærværende rapport til Parlamentet, Rådet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg samt Det Rådgivende Udvalg for Uddannelse inden for Arkitekturområdet, således at disses bemærkninger kan fremsættes, inden der fremsættes et formelt forslag til ændring af direktiv 85/384/EØF. 13 RAPPORTER OG HENSTILLINGER III/D/5149/4/88 i | ; Rapport og henstillinger, arkitekt- uddannelsen - praktisk uddannelse og erfaring - vedtaget den 30. 5. 1989 BILAG i III/D/5144/5/89 III/D/9033/3/89 III/D/9125/3/89 [ • f: i] III/D/500^/3/90 • " • ' - ^ " • ' - - • r' '- - -- - III/F/4326/7/90 III/F/5359/8/90 ; i Henstilling om arkitektuddannel- Denne henstilling er sens varighed 14. 3. 1990 ikke - vedtaget den blevet modtaget gunstigt af alle medlemsstater Rapport og henstillinger om forholdet mellem undervisning og praksis i arkitektfaget - vedtaget den 14. 3. 1990 Betragtninger og henstillinger vedrørende artikel 3 - vedtaget den 14. 3. 1990 • • • •- •• — I I- — H UM. 1- I II! I I I—. 11 • - — — - — — — ^ _ ™ « - -. ^ ^ ^ _ - * » — « — — — ,. _ _ - « _ « _ ». _ » - _ _ • « - •_ Rapport og henstillinger om post diplom-arkitektstudiet - vedtaget den 14. 3. 1990 Rapport og henstillinger om post af diplom-arkitektuddannelse lærere: etik og praksis - vedtaget den 23. 10. 1991 Rapport og henstillinger om uddannelse som forberedelse til udøvelse af faget i alle dets aspekter - vedtaget den 23. 10. 1991 III/F/5184/4/92 Rapport og henstilling om ændring Denne rapport og henstilling ikke blevet modtaget af artikel 4 i direktiv 85/384/EØF - er gunstigt af alle medlemsstater vedtaget den 6. 10. 1992 I I 14 III/5043/6/92 Rapport og henstillinger om udarbej delse af projekter på arkitektfakulte terne - vedlaget den 20. 10. 1993 III/F/5182/3/93 Rapport om ændringer af 6. , 7. og 8. Denne rapport er ikke betragtning og artikel 23 i direktiv blevet modtaget gunstigt i 85/384/EØF for at tage hensyn til alle medlemsstater indholdet i udvalgets rapport og henstilling om ændring af artikel 4 (dok. III/F/5184/4/92 - vedtaget den 20. 10. 1993) III/F/5168/5/93 III/F/5172/7/92 Rapport og henstillinger om arkitekt uddannelsen - Specialopgave ved studiets afslutning: indhold og evalu ering - vedtaget den 20. 10. 1993 Rapport og henstillinger om adgangen - vedtaget den til arkitektstudiet 15. 6. 1994 15 UDTALELSER vedrørende Udtalelse eksamensbevis' overensstemmelse med Eksamensbeviset ej offent- artikel 3 og 4 i direktiv 85/384/EØF - vedtaget den 29. 7. 1987 belgisk Negativ udtalelse. liggjort i EFT et vedrørende Udtalelse eksamensbevis' overensstemmelse med Eksamensbeviset ej offent- artikel 3 og 4 i direktiv 85/384/EØF - vedtaget den 29. 7. 1987 belgisk Negativ udtalelse. liggjort i EFT et vedrørende Udtalelse eksamensbevisers med artikel 3 og 4 i direktiv 85/384/EØF - vedtaget den 29. 7. 1987 tyske Negativ udtalelse, men overensstemmelse eksamensbeviset er offent- i EFT C 88 af liggjort 19. 10. 1988 visse Udtalelse vedrørende visse portugisiske Negativ udtalelse. eksamensbevisers med artikel 3 og 4 i direktiv 85/384/EØF -vedtaget den 29. 7. 1987 liggjort i EFT overensstemmelse Eksamensbeviset ej offent- Udtalelse vedrørende visse britiske Positiv eksamensbevisers med artikel 3 og 4 i direktiv 85/384/EØF - vedtaget den 29. 7. 1987 og overensstemmelse eksamensbeviset er offent- liggjort i EFT C 88 af 19. 10. 1988 udtalelse, Udtalelse vedrørende visse italienske Negativ udtalelse. eksamensbevisers med artikel 3 og 4 i direktiv 85/384/EØF -vedtaget den 13. 4. 1988 liggjort i EFT overensstemmelse Eksamensbeviset ej offent- edile"-eksamensbevisers Eksamensbeviset ej offent- Udtalelse vedrørende visse italienske Negativ udtalelse. "Ingegneria overensstemmelse med artikel 3 og 4 i direktiv 85/384/EØF - vedtaget den 19. 10. 1993 liggjort i EFT et vedrørende Udtalelse eksamensbevis' overensstemmelse med artikel 3 og 4 i direktiv 85/384/EØF - vedtaget den 10. 12. 1994 (94/C 350/06) 19. 10. 1993 fransk Negativ udtalelse, men (DPLG) eksamensbeviset er offent- liggjort i EFT C 350 af III/D/1661/1/87 III/D/1662/1/87 III/D/1663/1/87 III/D/1664/1/87 III/D/1665/1/87 III/D/895/1/88 III/D/8303/3/93 III/D/8304/3/93 I 16 I1I/D/8314/1/94 Udtalelse om, hvorvidt det bevis for "licienciatura em Arquitectura", der udstedes af Escola Superior Artistica do Porto (Oportos kunstakademi), er i overensstemmelse med artikel 3 og 4 i direktiv 85/384/EØF - vedtaget den 15. 6. 1994 udtalelse, Positiv og eksamensbeviset er offent liggjort i EFT C 65 af 16. 3. 1995 (95/C 65/03) 17 ISSN 0254-1459 KOM(97) 350 endelig udg. DOKUMENTER DA 04 13 16 06 Katalognummer : CB-CO-97-343-DA-C ISBN 92-78-22386-7 Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer L-2985 Luxembourg If


title: WRITTEN QUESTION No. 2463/97 by Ernesto CACCAVALE to the Commission. VAT levy on European Funds for SMUs

eurovoc_concepts:
EU aid
Italy
Structural Funds
VAT
aid to undertakings
fraud against the EU
small and medium-sized enterprises
tax system

formats: html pdf print

text: C 102/42 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 3. 4. 98 (98/C 102/60) SKRIFTLIG FR¯GA E-2445/97 fr(cid:229)n Graham Watson (ELDR) till kommissionen (16 juli 1997) A¤mne: Internet-anslutningar via brittiska televerket Som en del av sitt valprogram utlovade det brittiska labourpartiet att mo¤jliggo¤ra tillg(cid:229)ng till Internet o¤ver hela Fo¤renade kungariket. En o¤verenskommelse tra¤ffades med det brittiska televerket om detta. Nu na¤r arbetarpartiet a¤r det regerande partiet i Fo¤renade kungariket, anser kommissionen att varje s(cid:229)dan o¤verenskommelse i praktiken kommer ge det brittiska televerket monopol som huvudleveranto¤r av Internet- anslutningar? Kommer kommissionen att sa¤tta ig(cid:229)ng med en underso¤kning fo¤r att klarla¤gga huruvida denna o¤verenskommelse strider mot EU:s konkurrenslagstiftning? Svar fr(cid:229)n Karel Van Miert p(cid:229) kommissionens va¤gnar (15 september 1997) Det har inte fo¤rekommit n(cid:229)gra diskussioner med kommissionen om eventuella fo¤ljder fo¤r konkurrensen av en s(cid:229)dan o¤verenskommelse, vare sig fo¤r den brittiska regeringens, British Telecoms (BT), eller bero¤rda tredje parters ra¤kning. Om en s(cid:229)dan o¤verenskommelse skulle genomfo¤ras, o¤nskar kommissionen om tilla¤mpligt underso¤ka fo¤ljderna mot bakgrund av artiklarna 85 och 86 i EG-fo¤rdraget och mo¤jligen a¤ven artiklarna 5 och 90 i EG-fo¤rdraget. Alla parter som p(cid:229)verkas negativt av en s(cid:229)dan o¤verenskommelse kan naturligtvis la¤mna synpunkter till kommissionen eller vederbo¤rande nationell tillsynsmyndighet. P(cid:229) Internet-omr(cid:229)det har kommissonen redan p(cid:229)bo¤rjat en underso¤kning av fr(cid:229)gan om tillg(cid:229)ng till den infrastruktur som kontrolleras av offentliga teleoperato¤rer fo¤r leveranto¤rer av Internet-tja¤nster i Fo¤renade kungariket och i n(cid:229)gra andra medlemsstater. (98/C 102/61) SKRIFTLIG FR¯GA P-2463/97 fr(cid:229)n Ernesto Caccavale (UPE) till kommissionen (8 juli 1997) A¤mne: Merva¤rdesskatt p(cid:229) EU-medel fo¤r sm(cid:229) och medelstora fo¤retag Kommissionen har beslutat om totalanslag, fo¤r att finansiera (cid:229)tga¤rder fo¤r lokal utveckling, till mellanorgan, som sedan har till uppgift att lokalisera, va¤lja ut och sto¤dja de slutliga mottagarna, bland annat sm(cid:229) och medelstora fo¤retag. Efter anma¤lningar till ombudsmannen och protester fr(cid:229)n enskilda till kommissionen och Europaparlamentet har det framkommit att beskattningen av de medel som avsatts i totalanslaget ser olika ut fr(cid:229)n land till land. Den italienska regeringen anser att merva¤rdesskatt skall tas ut p(cid:229) medlen. Detta inneba¤r att de sm(cid:229) och medelstora fo¤retagen g(cid:229)r miste om en stor del av det sto¤d som sta¤llts till fo¤rfogande av kommissionen, som ju a¤r undantagen fr(cid:229)n nationell skatt. Kan kommissionen redogo¤ra fo¤r det exakta inneh(cid:229)llet i de kontrakt som ing(cid:229)tts med mellanleden om totalanslagen fo¤r de olika medlemsstaterna? Kan kommissionen ocks(cid:229) redogo¤ra fo¤r vilken beskattning som sker i de la¤nder da¤r kommissionen har anva¤nt sig av totalanslag? Kan kommissionen bekra¤fta om den italienska staten, genom att beskatta medlen i totalanslaget, skaffat sig ofo¤rsvarliga inkomster p(cid:229) bekostnad av de sm(cid:229) och medelstora fo¤retagen? Kan kommissionen la¤mna en detaljerad fo¤rteckning o¤ver de mellanorgan som hittills slutit kontrakt med kommissionen om totalanslagen?


title: Commission Regulation (EC) No 1313/97 of 8 July 1997 altering, for the 1997/98 marketing year, the adjustment aid and additional aid to the sugar refining industry

eurovoc_concepts:
EU aid
aid system
market intervention
marketing
sugar industry

formats: html pdfa1b print


title: RÈGLEMENT (CE) N° 1318/97 DE LA COMMISSION du 8 juillet 1997 modifiant les prix représentatifs et les droits additionnels à l'importation pour certains produits du secteur du sucre

eurovoc_concepts:
CCT duties
import
raw sugar
representative price
sugar product
white sugar


title: KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EG) nr 1318/97 av den 8 juli 1997 om ändring av de representativa priserna och tilläggsbeloppen för import av vissa sockerprodukter


title: Rapport från kommissionen - Granskning, på grundval av den erfarenhet som gjorts, av rådets direktiv 85/384/EEG av den 10 juni 1985 enligt dess artikel 30

eurovoc_concepts:
architecture
recognition of diplomas
right of establishment
town-planning profession
vocational training

text: EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION Bryssel den 08. 07. 1997 KOM(97) 350 slutlig RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN Granskning, på grundval av den erfarenhet som gjorts, av rådets direktiv 85/384/EEG av den 10 juni 1985 enligt dess artikel 30 RAPPORT FRÄN KOMMISSIONEN Granskning, på grundval av den erfarenhet som gjorts, av rådets direktiv 85/384/EEG av den 10 juni 1985 enligt dess artikel 30 I INLEDNING Enligt artikel 30 i rådets direktiv 85/384/EEG skall kommissionen granska direktivet på grundval av den erfarenhet som gjorts och, om det behövs, till rådet överlämna förslag till ändringar, sedan den rådgivande kommittén rådfrågats. Enligt samma artikel skulle en rapport om denna granskning ha lämnats under år 1990. Att rapporten blivit försenad beror på följande förhållanden: För det första har införlivandet av direktiv 85/384/EEG med nationell lagstiftning i flera medlemsstater skett långt efter den föreskrivna tidsfristen (den 5 augusti 1987 för huvud delen av direktivet och den 5 augusti 1988 vad gäller artikel 22). Så till exempel införlivades direktivet först år 1990 i Belgien och 1993 i Grekland. I Italien skedde det endast delvis 1992, varefter större delen av direktivet införlivades 1995. Tysklands enande den 3 oktober 1990 fick till följd inte endast att även de nya tyska delstaterna måste införliva direktiv 85/384/EEG och att denna process alltså ännu inte var avslutad för Tysklands del, utan också att samtliga medlemsstater måste införliva artikel 8 i direktiv 90/65 8/EEG av den 4 december 1990 om ändring av vissa direktiv om erkännande av yrkesbehörighet efter Tysklands enande (EGT nr L 353, 17. 12. 1990), genom vilken artikel 6 i direktiv 85/384/EEG upphävdes. Slutligen har ikraftträdandet av Avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (1. 1. 1994) och Österrikes, Finlands och Sveriges anslutning till Europeiska gemenskapen (1. 1. 1995) behövt beaktas i granskningen. Det var nödvändigt att vänta någon tid för att kunna fastställa hur och i vilken omfattning dessa händelser påverkade tillämpningen av direktivet. Att överlämna en utvärdering, baserad på tolv stater, skulle inte ha varit godtagbart vid en tidpunkt då gemenskapen hade utvidgats till femton medlemsstater. I Österrike genomfördes till exempel införlivandet i oktober 1995. Dessa anledningar till att utarbetandet av denna rapport försenats har vid flera tillfallen förklarats och påpekats för medlemsstaterna, som allmänt har lämnat sitt godkännande. d. n 1. DIREKTIV 85/384/EEG Rådets direktiv 85/384/EEG av den 10 juni 1985 (EGT nr L 233, 21. 8. 1985) antogs efter långa och svåra förhandlingar, som pågick under nästan 18 år. Resultatet blev därför med nödvändighet i många avseenden en kompromiss mellan medlemsstaterna. Till skillnad från direktiven om erkännande av behörighetsbevis inom medicinska yrken innehåller inte direktiv 85/384/EEG minimikrav på utbildningen inom arkitektur utan endast kvalitativa (artikel 3) och kvantitativa (artikel 4) kriterier för att ett behörighetsbevis skall kunna erkännas på gemenskaps nivå (bestämmelserna om förfarandet vid detta erkännande återfinns i artiklarna 7 och 8). Den tid som krävdes för de förhandlingar som ledde fram till att direktiv 85/384/EEG antogs och detta direktivs särskilda egenskaper i förhållande till direktiven om erkännande av behörighetsbevis inom medicinska yrken ger tydligt uttryck för hur komplicerat, känsligt och svårbehandlat arkitekturområdet är. Den viktigaste orsaken till dessa svårigheter har varit skillnaderna, som ibland är mycket långtgående, mellan i gemenskapens medlemsstater. Utvidgningarna av gemenskapen under 1973 och 1981 innebar att ytterligare fyra regelverk måste beaktas, vilket inledningsvis gjorde förhandlingarna ännu mer komplicerade. regelverken på arkitekturområdet Man måste nämligen ta hänsyn till att arkitekturområdet i vissa medlemsstater inte är reglerat (Irland, Danmark, Sverige och Finland inom gemenskapen och inom EES t. ex. Norge). I andra medlemsstater är endast yrkestiteln arkitekt skyddad (detta gäller t. ex. Nederländerna, Storbritannien och Tyskland). I andra medlems stater är slutligen arkitekttiteln skyddad samtidigt som (med några sällsynta undantag) arkitekterna har monopol på verksamheten (så är fallet t. ex. i Spanien, Belgien och Frankrike). Innehållet i och omfattningen av arkitekturområdet (dvs. arkitekternas befogenheter och skyldigheter) varierar också mycket mellan medlemsstaterna. De svårigheter som orsakas av dessa, ibland betydande, skillnader i regelverken om arkitektyrket och arkitekturområdet är orsaken till att det inte finns någon exakt definition av arkitekturområdet i direktiv 85/384/EEG. (Se styckena 7, 9 och 10, beaktandemeningen oräknad, i ingressen och artikel 1. 2. ) 2. Det skall påpekas att direktiv 85/384/EEG gäller behörighetsbevis som ger tillträde till arkitekturområdet och därigenom det yrkesmässiga erkännandet av dessa bevis. Detta erkännande gäller vidare endast behörighetsbevis som utdelats av medlems staterna i gemenskapen till medborgare i dessa stater. I och med att Avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) trädde i kraft den 1 januari 1994 blev samma bestämmelser tillämpliga i fråga om Island, Norge och (sedan den 1 maj 1995) Liechtenstein. Vad gäller Österrike, Finland och Sverige blev be stämmelserna även i dessa länder tillämpliga från och med den 1 januari 1994 enligt EES-avtalet och därefter, från och med den 1 januari 1995, inom ramen för Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen. 3. 4. 5. Direktiv 85/384/EEG innehåller två grupper av bestämmelser om behörighetsbevis som ger tillträde till arkitekturområdet. Den första (kapitel 2) gäller den generella ordningen som beskrivs i punkt 1. Den andra (kapitel 3) syftar till att regiera ordningen med "erkända rättigheter", dvs. det ömsesidiga erkännandet av vissa behörighetsbevis (som redovisas i en uttömmande förteckning). Det kan förekomma att dessa behörighetsbevis inte uppfyller de minimikrav som föreskrivs i artiklarna 3 och 4 i kapitel 2; däremot måste kravet uppfyllas att de studier som lett till att bevisen utfärdades hade påbörjats senast under det tredje läsåret efter anmälan av direktiv 85/384/EEG (5 augusti 1985), dvs. under läsåret 1987/1988. Inom ramen för Avtalet om Europeiska ekonomiska gemenskapen (1986) och anslutnings fördragen (1995) utökades listan över "erkända rättigheter" med sådana som förekommer i de stater med vilka de tre anslutningsfördragen slöts (i fråga om utvidgningen 1986 skedde detta genom två rådsdirektiv: 85/614/EEG av den 20 december 1985 och 86/17/EEG av den 27 januari 1986). Direktivet innehåller även bestämmelser om åtgärder för att underlätta det faletiska utövandet av etableringsrätten och friheten att tillhandahålla tjänster (kapitel 5). Någon fullständig harmonisering av arkitektutbildningarna genomförs dock inte i och med direktivet. Det kan därför finnas andra arkitektutbildningar som inte överensstämmer med direktivet, men som ändå är fullt tillfredsställande. Det kan också förekomma att en person har fullgjort en del av sin utbildning i ett medlems land och en annan (t. ex. praktiken) i ett annat medlemsland. I ett sådant fall kan det inträffa att hans/hennes behörighetsbevis inte omfattas av direktivet (varken enligt de nya bestämmelserna eller med stöd av "erkända rättigheter"). Alla sådana utbildningar (och de behörighetsbevis de leder fram till) måste dock beaktas enligt den tolkning domstolen gör av artikel 52 i EG-fbrdraget i sin dom av den 7 maj 1991 innebär att om en värdmedlemsstat mottar en ansökan om att få utöva ett reglerat yrke från en person som flyttar inom gemenskapen och som i sitt ursprungsland, eller i det land han/hon närmast kommer ifrån, är behörig att utöva detta yrke, skall värdstaten vara skyldig att beakta den sökandes behörighetsbevis och yrkeserfarenhet. Om dessa kvalifikationer är likvärdiga med dem som krävs i den nationella lagstiftningen för verksamhet inom arkitekturområdet skall den sökande förklaras behörig. Om så inte är fallet, skall han/hon kunna komplettera sin utbildning med de delar som fattas. Slutligen skall varje administrativt beslut innehålla en motivering och kunna överklagas på rättslig väg, så att dess förenlighet med gemenskapsrätten kan prövas. fall C-340/89, Vlassopoulou. Denna praxis i Det erkännande som avses i direktivet (och även ett erkännande som direkt grundas på artikel 52 i EG-fbrdraget) är endast tillämpligt på behörighetsbevis som EU- medborgare har förvärvat i någon av unionens medlemsstater. Då det gäl i er behörighetsbevis från tredje land är erkännandet inte obligatoriskt, och varje medlemsstat är ensamt behörig att fatta beslut. Det faktum att ett behörighetsbevis, som utfärdats i tredje land, erkänts av en medlemsstat medför inte någon skyldighet för övriga medlemsstater att också erkänna detta bevis (jfr domstolens domar av den 9 februari 1994 i fallen C-319/92, Haim, och C-154/93, Tawil-Albertini). I fråga om den rättsliga definitionen av arkitekiurområdet och de rättsliga ramarna för arkitektyrket (tex. rättigheter och skyldigheter, befogenheter, bestämmelser om vad som är oförenligt med verksamhet som arkitekt) är det värdmedlemsstatens nationella lagstiftning som gäller. Detta innebär att 3'rkesutövare som flyttar inom gemenskapen skall ha samma rättsliga status som de som förvärvat sina kvalifikationer i värdmedlemsstaten. En följd av detta kan bli att vissa verksam heter, som den som flyttar kunde utöva i sitt ursprungsland, eller i det land han/hon närmast kommer ifrån, inte längre är tillåtna för honom/henne i värdsmedlems staten. III INFÖRLIVANDE Som tidigare påpekats, har det förekommit - ibland beryd^de - förseningar i införlivandet av direktiv 85/384/EEG med nationell lagstiftning. Nv. fcsr. dock det allmänna läget betraktas som i stort sett tillfredsställande. Konkreta problem förekommer framför allt i Italien och beror på att förfarandena är alltför tidskrävande och -^ingrodda. Införlivandet av direktiv 85/384/EEG har föranlett Europeiska gemenskapernas domstol att utfärda några domar. Domstolen har förklarat att Italien inte i: si uppfyllt sina förpliktelser enligt EEG-fördraget genom att inte inom föreskriven tid vidtr. åtgärder för att införliva direktiven 85/384/EEG, 85/614/EEG och 86/17/EEG (dom av den 11 juli 1991 i fall C- 296/90). Vidare har domstolen förklarat att Grekland inte haj uppfyllt sina förpliktelser enligt EEG- fördraget genom att inte inom föreskriven tid vidta åtgärder för att införliva direktiven 85/384/EEG, 85/614/EEG och 86/17/EEG (dom av den 7 november 1991 i fall C-309/90). Domstolen har dessutom förklarat att Grekland inte heller har uppfyllt sina förpliktelser enligt artiklarna 50 och 59 i EEG-fördraget genom att upprätthålla bestämmelser som inte uttryckligen ger medborgare i andra medlemsstater rätt att upptas som ordinarie medlemmar i den grekiska ingenjörskammaren, ett medlemskap som bland annat är en av förutsättningarna för och underlättar tillträdet till arkitektyrket och till verksamhet inom arkitekturområdet i Grekland. (Dom av den 14 juli 1983 i fall C-38/87; i sin dom av den 30 januari 1992 i fall C-328/90 förklarade domstolen därefter att Grekland hade brutit mot artikel 171 i EEG-fördraget genom att inte följa den nämnds domen av den 14 juli 1988. ) Förutom de tre ovannämnda förfaranden om överträdelse som lett tili dom, pågår för närvarande ytterligare tre förfaranden om överträdelse, mot Spanien, Italien och Luxemburg, de två första på grund av bristande införlivande (ved gäller förfarandet mot Spanien, i vilket enbart en punkt kvarstår, se avsnitt 5 nedan) och den sista för bristande tillämpning av direktivet i fråga. lämnats Sedan 1987 har totalt 42 anmälningar in. D-siz anmälningama gäller huvudsakligen uteblivet eller försenat införlivande eller bristc. vide införlivande eller tillämpning av direktiv 85/384/EEG. Vissa av dessa s^ir^Mn^i gav upphov till de förfaranden om överträdelse som redan omnämnts, ZÏIQÏL kunde åtgärdas sedan kommissionen vänt sig till medlemsstaten ifråga och andre, visade sig vara ogrundade eller irrelevanta. För ögonblicket handläggs fyra anmälningar (två mc. Belgien och två mot Österrike). Sammanfattningsvis kan sägas att införlivandet av direktiv 85/384/EEG har varit en lång och ibland svår process. Förfarandet är ännu inte formellt avslutat och det uppstår fortfarande svårlösta konkreta fall. Kommissionen har regelbunden kontakt med anmälarna och medlemsstaterna, och i tillämpliga fall kommer förfaranden om överträdelse enligt artikel 169 i EG-fördraget att inledas. IV UTVÄRDERING AV EFFEKTERNA AV DIREKTIVET 1. Sedan 1987 (då införlivandet av direktiv 85/384/EEG i stort sett skulle vara avslutat) finns ett system, som införts av kommissionen, för informationsutbyte mellan medlemsstaterna i fråga om statistik om arkitekternas rörlighet inom gemenskapen. Dessa uppgifter gör det möjligt att få grepp om de faktiska förhållandena som i stort ger en ganska sammansatt bild. Det framgår av denna statistik att arkitekterna inte flyttar inom gemenskapen i någon uppseendeväckande hög utsträckning. Framför allt gäller detta etablering av verksamhet. Man bör dock ta hänsyn till att det är möjligt att statistiken inte ger en helt fullständig bild av situationen. I de länder där verksamheten inte är reglerad är det nämligen mycket svårt och ibland till och med omöjligt att skaffa fram tillförlitliga uppgifter, eftersom det inte finns något obligatoriskt krav på att arkitekter skall tas upp i ett register eller tillhöra en yrkesorganisation. Det är dessutom ofta svårt att få fram uppgifter, också i länder där tillträdet till arkitekturområdet är reglerat, då det endast rör sig om tillhandahållande av tjänster, eftersom de formaliteter som krävs för sådana tjänster är enklare och mindre betungande (och ibland till och med saknas, i lagtexten eller i praktiken). Alla dessa faktorer måste beaktas fullt ut när man utvärderar effekterna av direktiv 85/384/EEG. 2. Inte desto mindre är det obestridligt att arkitekternas rörlighet inom gemenskapen inte är av någon uppseendeväckande omfattning. Den täcker huvudsakligen etablering av verksamhet, och de krav som därvid ställs i ekonomiskt, finansiellt, socialt och kulturellt avseende förklarar att antalet registrerade fall är så litet. tillgängliga statistiken I det sammanhanget bör man ta med i bedömningen att direktivet trots allt har möjlig gjort en viss rörlighet bland arkitekter och även det ömsesidiga erkännandet av de behörighetsbevis för arkitekter som omfattas av direktivet. Mellan 1987 och 1995 har minst 1 500 arkitekter utnyttjat direktiv 85/384/EEG. Dessutom är särskilt artikei 3 fortfarande en viktig referensram för arkitektutbildningar inom och även utom EG. Direktivet har alltså inneburit ett steg framåt och ger obestridliga fördelar jämfört med direktiven 89/48/EEG och 92/51/EEG, genom vilka en generell ordning infördes för erkännande av behörighetsbevis. Denna ordning innebär inte något automatiskt erkännande av behörighetsbevis, i de fall det inte finns någon samordning av utbildningen, men ger däremot värdmedlemsstaten möjlighet att kräva kompenserande åtgärder av den som flyttar inom gemenskapen om det finns betydande skillnader i innehåll eller längd mellan dennes utbildning och den som värdlandet kräver för tillträde till det yrke eller den verksamhet det gäller. Dessutom innehåller direktiv 85/384/EEG - till skillnad från direktiven om den generella ordningen - särskilda bestämmelser för de fall då det endast rör sig om tillhandahållande av tjänster, vilket är mycket vanligt inom arkitekturområdet. Genom direktiv 85/384/EEG får den som flyttar inom gemenskapen mer omfattande rättigheter än genom direktiv 89/48/EEG. Alla dessa skäl talar för att direktiv 85/384/EEG även fortsatt är till påtaglig nytta och ger reella fördelar, trots antagandet av de två direktiv som nämnts tidigare. Den generella ordningen har dessutom införts betydligt senare och har ännu inte etablerats fullständigt i alla medlemsstater. Slutsatsen måste därför bli att direktivet fortfarande förtjänar sin plats bland de sektorsmrilc&de direktiven om erkännande av yrkeskvalifikationer. 3. Direktiv 85/384/EEG hänvisar till Rådgivande kommittén för arldtektutbildning. Denna kommitté består av tre experter från varje medlemsstat som representerar de yrkesverksamma, universiteten och de behöriga myndigheterna (Rådets beslut 85/385/EEG). Denna kommitté har i uppgift att bidra till att säkerställa en jämförelsevis hög nivå på utbildningen på arkitekturområdet inom gemenskapen. Den antar rapporter och rekommendationer på itbildningsområdet och kommer med synpunkter i de fall ett examensbevis ifrågasatte (se artikel 7 till 9 nedan). Kommittén har två arbetsgrupper, "Utbildning" och "E-^rnensbevis". Sedan 1987 har den sammanträtt åtta gånger och har då antagit de rapporter, rekommendationer och synpunkter som omnämns i bilagan till ôzr&s. rs. ppcrt. ANALYS AV DE VIKTIGASTE ARTIKLARHA ii DIREKTIVET ARHKEL1 I denna artikel definieras det faktiska tillämpningsorm mel for direktiv 85/384/EEG. Det hänvisas till "arkitektur", inte till "arkitekter", eftersom i många medlemsstater även andra än arkitekter är behöriga till verksamhet inom arkitekturområdst. Detta, tillsammans med de stora skillnaderna i lagstiftningen mellan medlemsstaterna, är även förklaringen till att uttrycket "vanligtvis" används i punkt 2 (se även styckena 9 cch 10, beaktandemeningen oräknad, i ingressen). AEHKEL2 Genom denna artikel bekräftas den grundläggande principen om likvärdighet mellan behörighetsbevis och ömsesidigt erkännande av dem mellan medlemsstaterna. Detta innebär att en arkitekt sorn flyttar inom gemenskapen skall ha samma rättigheter, befogenheter och skyldigheter i värdstaten som de arkitekter som förvärvat sina kvalifikationer där. Beträffande denna artikel har kommissionen inlett ett förfarande om brott mot gemenskaps lagstiftningen mot Spanien. Enligt den lag genom vilken direktivet införlivades i det landet skall en arkitekt som flyttar inom gemenskapen, då det £"•>. / "issa verksamheter inom arkitekturområdet, ha de befogenheter som anges i ursprungs;arde. s lagstiftning och inte de, mer vittgående, som följer av den spanska lagstiftningen. ARHKEL1 I denna artikel anges referensramarna för de kursplaner som anger kraven för examens-, utbildnings- och andra behörighetsbevis som erkänns ömsesidigt av medlemsstaterna. Dessa ramar är ganska allmänt hållna och tar endast upp de viktigaste kvalitetsprinciper som kursplanerna skall följa för att kunna erkännas enligt direktiv 85/384/EEG1. ARTIKEL 4 1. Artikel 4 innehåller bestämmelser om den längd en utbildning skall ha för att kunna erkännas enligt direktivet. Undantaget till förmån för "Fachhochschulen" i i en särskild rapport från Förbundsrepubliken Tyskland har behandlats kommissionen (Dok. KOM(95) 672,15. 12. 1995). Genom domstolens praxis har en precisering gjorts av villkoren för att terminer med praktisk utbildning på ett tillfredsställande sätt skall kunna ingå i kursplanerna för arkitektutbildningen (domar av den 21 januari 1992, fall C-310/90, och 8 april 1992, fall C-166/91). Arkitektutbildningarnas totala längd skall omfatta antingen minst fyra års studier på heltid eller minst sex års studier på deltid, varav minst tre på heltid, i båda fallen vid ett universitet eller en därmed jämförlig läroanstalt. Utbildningarna skall alltid avslutas med en godkänd examen på universitetsnivå. 2. År 1992 antog Rådgivande kommittén för arkitektutbildning en rekommendation till medlemsstaterna om att förlänga utbildningstiden för arkitekter till fem år, följt av två års obligatorisk praktik. Denna rekommendation diskuterades av medlemsstaterna under 1993 och 1994 (inom ad hoc-gruppen bestående av högre tjänstemän med ansvar för den fria rörligheten inom arkitekturområdet, och under 1994 med deltagande av de länder som då ansökte om anslutning till gemenskapen). I fråga om praktiktiden framkom det därvid att ingen medlemsstat var för att en obligatorisk praktik på två år skulle införas på unionsnivå. Vad gäller frågan om utbildningens längd visade det sig inte finnas någon enighet om att införa ett obligatoriskt krav på fem år. I sakfrågan förefaller det inte nödvändigt att göra något som redan tillåts i direktiv 85/384/EEG obligatoriskt. De medlemsstater som så önskar kan införa ett utbild ningssystem som bygger på rekommendationen (vilket senare skedde i Neder länderna år 1995). Kommissionen föreslår således ingen ändring av denna punkt. Det skall påpekas att de nederländska myndigheterna i december 1993 av universitetet i York (Institute of Advanced Architectural Studies) beställde en jämförande undersökning av arkitekt utbildningarna i Nederländerna, Spanien, Tyskland, Belgien, Frankrike och Storbritannien. Denna undersökning byggde på kriterierna i artikel 3 och genomfördes självständigt i förhållande till de nederländska myndigheterna. Av undersökningen framgår att arkitektutbildningen i Nederländerna ger studenterna möjlighet att nå en kompetensnivå som överensstämmer med artikel 3 och som är jämförbar med nivån hos studenterna i de andra länder som ingick i undersökningen. Den nederländska utbildningen kan ytterligare förbättras i fråga om den praktiska undervisningen. 3. Punkt 2 innehåller en särskild ordning för alternativ till de klassiska utbildnings- vägarna. Två utbildningsbevis har hittills godkänts enligt det förfarande som beskrivs nedan (artikel 7-9), nämligen "Part H"-examen vid RIBA (Royal Institute of British Architects), 1988, och den franska "DPLG" (architecte diplômé par le gouvernement) inom ramen för fortbildning i yrkeslivet och en social reformplan, 1994 - i det senare fallet trots avstyrkande från Rådgivande kommittén (se nedan). ARTIKEL 7-9 Dessa artiklar gäller förfarandet för erkännande av ett examens-, utbildnings- eller annat behörighetsbevis inom arkitekturområdet (med undantag av s. k. erkända rättigheter; se nedan artikel 10-15). Det rör sig om ett förfarande med flera moment, som inleds med att en medlemsstat anmäler ny utbildning som den anser överensstämma med artiklarna 3 och 4 i direktiv 85/384/EEG. Därefter har övriga medlemsstater och kommissionen tre månader på sig att göra invändningar i fråga om utbildningens överensstämmelse. Om så sker hänskjuts ärendet till Rådgivande kommittén som skall avge ett yttrande (utan tvingande verkan) om överensstämmelsen inom tre månader från det att ärendet hänskjutits till kommittén. Därefter kan medlemsstaten dra tillbaka eller ändra sin anmälan eller kommissionen inleda ett förfarande enligt artikel 169 i EG-fördraget (i båda fallen inom tre månader efter det att yttrandet avgivits). Om så inte sker offentliggörs behörighetsbeviset i den lista som avses i artikel 7 och blir ömsesidigt erkänt i medlemsstaterna (jfr även artikel 8). Då det i stället gäller att avföra ett behörighetsbevis från samma lista är förfarandet följande enligt artikel 9: Om en medlemsstat eller kommissionen finner att ett behörighetsbevis inte längre överensstämmer med direktivet kan de vända sig till Rådgivande kommittén som skall avge ett yttrande (utan tvingande verkan) inom tre månader. När kommissionen drar tillbaka ett behörighetsbevis som är uppfört på de offentliggjorda listorna enligt artikel 7, sker det antingen i samförstånd med den berörda medlemsstaten eller efter en dom i EG- domstolen. Mellan 1987 och 1997 har Rådgivande kommittén avgivit tio yttranden (nio enligt artikel 8 och ett enligt artikel 9) om behörighetsbevisens överensstämmelse med kriterierna i artiklarna 3 och 4 i direktiv 85/384/EEG. Två yttranden har varit positiva och åtta negativa (bl. a. yttrandet enligt artikel 9). Två av dessa yttranden har inte följts (bl. a. yttrandet enligt artikel 9). Listan över de examens-, utbildnings- och andra behörighetsbevis inom arkitekturområdet som erkänns ömsesidigt av medlemsstaterna (se artikel 7. 2 i direktiv 85/384/EEG) ingår i meddelande 96/C 205/05 (EGT nr C 205, 16. 7. 1996, s. 6). Ett inslag i förfarandet bör förtydligas: När det ifrågasätts om ett behörighetsbevis som skall offentliggöras i listan är förenligt med direktivet skall enligt texten i artikel 8 ärendet föreläggas Rådgivande kommittén lore utgången av den tremånadersperiod under vilken invändningar skall kunna göras. Detta har ofta visat sig ogörligt, eftersom invändningarna vid flera tillfallen har överlämnats på den sista dagen av tidsfristen. Det är därför lämpligt att föreskriva att kommissionen skall hänskjuta ärendet till Rådgivande kommittén senast inom två månader från det att tidsfristen gått ut för att bestrida det anmälda behörighetsbevisets överensstämmelse med direktiv 85/384/EEG. ARTIKEL 10-15 1. 2. 3. Kapitel 3 i direktiv 85/384/EEG innehåller ordningen för de s. k. erkända rättig heterna. Syftet med denna ordning är att säkerställa erkännandet av behörighets bevis inom arkitektur som erhållits efter utbildningar från tiden innan direktivet antogs eller trädde i kraft. Det var nämligen nödvändigt att se till att rättigheterna bevarades för de personer som redan hade förklarats behöriga - eller inom kort skulle förklaras behöriga - till verksamhet inom arkitekturområdet innan direktivet antogs resp. trädde i kraft. Artikel 10 i direktivet avser därför de behörighetsbevis som anges i artikel 11 i de fall innehavarna av bevisen redan hade tilldelats dem den dag då direktivet anmäldes (5 augusti 1985) eller hade inlett de studier som leder till dessa bevis senast under det tredje läsåret efter anmälan av direktivet (dvs. senast under läsåret 1987/1988). Dessa tidsfrister gäller även spanska och portugisiska behörighetsbevis, eftersom Spaniens och Portugals anslutning till gemenskaperna ägde rum den 1 januari 1986. För de länder som anslöt sig till Europeiska unionen år 1995 är det anslutningsdatum som ligger till grund för att beräkna tidsfristerna för länder. erkända rättigheter för Rättigheterna gäller därför studier som leder fram till sådana bevis och som inleds senast under läsåret 1997/1998. Vad gäller de Efta-stater som omfattas av EES- avtalet skall studierna ha påbörjats senast under läsåret 1996/1997 beträffande Island och Norge samt senast under läsåret 1997/1998 beträffande Liechtenstein. innehavare av behörighetsbevis från dessa EG-domstolen har i sin praxis gjort en tydlig åtskillnad mellan ordningen med "erkända rättigheter" (kapitel 3) och den generella ordningen i kapitel 2 (i direktiv 85/384/EEG), då det gäller behörighetsbevis som utfärdats efter de ovan redovisade tidpunkterna. Domstolen ställer nämligen den öppna ordningen i direktivets artikel 7-9 i motsats till den slutna - exceptionella och undantagsmässiga - ordningen med "erkända rättigheter". De artiklar som avser den senare ordningen skall därför tolkas strikt, och någon extensiv eller analogisk tolkning kan inte tillåtas. Domstolen har klart lagt fast dessa principer i sin dom av den 9 augusti 1994 i fall C-477/93, Dreessen/Conseil National de l'Ordre des Architectes de Belgique. I denna fråga inlämnade Irland år 1990 en begäran om att listan över de irländska examens-, utbildnings- och andra behörighetsbevis som skall erkännas enligt principen om erkända rättigheter skulle ändras genom att ytterligare ett behörighets bevis lades till. I den ursprungliga engelskspråkiga lydelsen begär Irland "the following additional qualification to article 11(f) of the Directive - a certificate issued by the competent authorities to the effect that a person, who, on the dale of entry into force of this Directive, had, over a period of at least five years prio; tc that date, pursued architectural activities, the nature and importance of which in the opinion of the competent authorities give that person an established right to pursue those activities". Kommissionen tillmötesgick inte denna begäran. Som redan framhållits är ordningen exceptionell och undantagsmässig, och ett tillägg till listan över de behörighetsbevis som erkänns enligt denna ordning kan endast komma i fråga i extraordinära fall, som t. ex. vid nya staters anslutning till Europeiska unionen. Att på nytt ta upp frågan över tio år efter det att direktivet antogs skulle innebära att den jämvikt som uppnåtts i direktivet som helhet på nytt ifrågasattes. Dessutom skulle det behörighetsbevis som föreslogs av de irländska myndigheterna endast utgöras av rent intyg om erfarenhet av verksamhet inom arkitekturområdet (ett område som varken är definierat eller reglerat i Irland), som eniigt de irländska myndigheterna skulle bedömas ge de berörda "erkända rättigheter". Det rör sig alltså om ett fall som skiljer sig från dem som anges i strecksatserna 7 och 8 i artikel 11 h (Nederländerna) samt i strecksatserna 2 och 3 i artikel 11 i (Storbritannien), eftersom de behörighetsbevis som avses i dessa strecksatser (och som företer en viss likhet med den ändring som föreslås av Irland) i dessa länder avser intyg om behörighet och/eller inskrivning i ett register - en inskrivning som är nödvändig för att få bära yrkestiteln arkitekt, och som inte förekommer i Irland. 4. Även de nederländska myndigheterna har föreslagit ändringar i fråga om "erkända rättigheter". Vad gäller artikel 12 skulle de nederländska myndigheterna vilja få till stånd en förenkling. För de nederländska myndigheten:;:, är artikelns lydelse så invecklad att det är svårt att avgöra vilka dokunisnt ; ir. yg "} som medlemsstaterna skall erkänna. Det handlar om (minst) två intyg: 1. Ett intyg som bekräftar att innehavaren har fatt tniaeise att använda yrkestiteln arkitekt innan direktivet trädde i kraft, och 2. Ett intyg som bekräftar att innehavaren har ägnat sig åt den aktuella verksamheten i minst tre på varandra följande år under de fem åren före "intygens utfärdande". Svårigheten ligger i att fastställa sambandet mellan cessa två intyg och det andra intygets exakta betydelse. Skall man förstå det son) at i::t: scsenten skall ha ägnat sig åt den aktuella verksamheten under minst tre på vara^era följande år under de fem år som inföll före utfärdandet av det första intyget (aiksåunee: aila omständigheter före 1985/1987) eller under de fem år som inföll före in •ämnandet av det intyg som krävs av innehavaren, t. ex. år 1995 (alltså mellan 1990 cch 1995)? I det första fallet kan kravet på inlämnande av ett intyg cm yrkeserfarenhet, enligt de nederländska myndigheterna, upphävas; det måste nämligen finnas en ömsesidig tillit mellan medlemsstaterna, för att de förvärvade rättighet?!' som beviljats i en mer eller mindre avlägsen tid i en medlemsstat, skall erkännas i ds anors medlemsstaterna. I det andra fallet skall detta krav uttryckligen skrivas in i artikel 12. De nederländska myndigheterna föreslår därför att artikel 12 förenklas och tin och med omformuleras. Generaladvokat Darmon gav en förklaring av dznm. artikel i sina slutsatser (punkt 28-32) i del tidigare nämnda fallet Dreessen (C-477/93). Enligt generaladvokat Dormons slutsatser är de bestämmelser som avses i fxj;a hanci bestämmelserna i den medlemsstat som utfärdar utbildningsbeviset i fråga, ett bevis som endast kan hänföra sig till verksamhet som utövats inom denna medleinrs. a,s venkoriuni. När det i artikel /;. intyg som en annan 12 föreskrivs att "varje medlemsstat skall erkänn: medlemsstat utfärdat nnnenskapen beträffande arkitektverksamhet som denna medborgare utövai ur. de: c;n viss tid, kan detta intyg endast - detta framstår klart genom hänvisningen ti'i "(hrsa bestämmelser" - gälla verksamhet som utövats inom territoriet i den rr^i ernse. a1 som utfärdat intyget. Följaktligen kan en medborgare inom gemenskapen ?c:r n j u t a n de har utövat sin en medborgare i n cr till yrkesverksamhet i fin medlemsstat inte hänvisa till något slag av intyg som någon annan medlemsstat utfärdat i fråga om denna verksamhet" (punkt 31-32 i slutsatserna). Vidare är den tidsperiod som är avgörande för om erkännande skall ges perioden före anmälan av direktiv 85/384/EEG (5 augusti 1985) i fråga om första strecksatsen och perioden före genomförandet av samma direktiv (vilket inte i något fall kan innebära ett senare datum än den 5 augusti 1987) i fråga om andra strecksatsen. Det är allra senast vid dessa tidpunkter som de berörda personerna måste ha erhållit tillstånd att bära yrkestiteln arkitekt och även ha uppfyllt de villkor som gäller verksamhet inom arkitekturområdet. Av dessa skäl anser kommissionen att en ändring av artikeln i fråga inte är nödvändig. De nederländska myndigheterna önskade även en ändring av åttonde strecksatsen i artikel 11 h med motiveringen att ålderskriteriet utgör ett hinder. De föreslår att ålderskravet skall ersättas med krav på minst tio års yrkeserfarenhet inom området innan direktiv 85/384/EEG trädde i kraft. Av sista stycket i artikel 11 h framgår dock att den ifrågasatta bestämmelsen har karaktär av provisorisk övergångsåtgärd och på sikt kan komma att upphävas även inom Nederländerna. Att nu ersätta den med en ny bestämmelse skulle inverka negativt på strukturen i bestämmelsen och på den allmänna jämvikten i ordningen för erkända rättigheter. Kommissionen har således inte för avsikt att föreslå någon ändring av listan över erkända rättigheter förutom ett upphävande av artikel 15 som av uppenbara skäi inte längre är relevant. ARTIKEL 16-32 Vad gäller etableringsrätten och friheten att tillhandahålla tjänster anser kommissionen att de ändringar som eventuellt bör göras i huvudsak bör inriktas på att skapa klarhet i förfarandena för tillträde till verksamhet inom arkitekturområdet så att dessa blir effektivare och snabbare samt på att ändra eller upphäva vissa artiklar som inte längre är tillämpliga. I detta syfte föreslås att artikel 24 i direktiv 85/384/EEG ändras så att en tydlig åtskillnad görs mellan fall av etablering och fall av tillhandahållande av tjänster (denna fråga har för övrigt även väckts av Nederländerna). Enligt denna artikel skall nämligen den som flyttar inom gemenskapen visa intyg om konkursfrihet och ordnad ekonomi. Detta krav är mycket ofta ytterst betungande och hindrande för dem som tillhandahåller tjänster. Vidare är hänvisningen i artikel 24. 1 till en föregående tillämpning av artiklarna 17 och 18 (som specifikt gäller etableringsrätten) inte förenlig med vad som gäller för tillhandahållande av tjänster. Kommissionen föreslår därför att en mening skall läggas till i artikel 24. 1 som klargör att den information som lämnas i enlighet med artiklarna 17 och 18 gäller fall av etablering, och att det vid fall av tillhandahållande av tjänster är artikel 22 som skall tillämpas. Däremot kan kommissionen inte ställa sig bakom Nederländernas begäran att det neder ländska systemet med en central registreringsmyndighet skall göras obligatoriskt. Om artikel 28 införlivas på ett korrekt sätt är den med nuvarande skrivning tillräcklig för att lösa de problem som kan uppstå inom detta område. il Slutligen kommer det att finnas en bestämmelse av vedertaget slag om införlivandet av direktivet. Den sista dag för detta som kommer att anges är den 31 december 1999. VI TREDJE LAND OCH UNIONENS UTVBDGNMG 1. Kommissionen avser inte att följa ett förslag från Frankrike om att Rådgivande kommittén skall ges till uppgift att bedöma behörighetsbevis från tredje land. Rekommendation 85/386/EEG om behörighetsbevis från tredje land är nämligen inte juridiskt tvingande. Vidare har Rådgivande kommittén för arkitektutbildning inte någon behörighet att bedöma sådana bevis från tredje land enligt det rådsbeslut genom vilket kommittén inrättades. Den har inte ens någon beslutsbehörighet i fråga om bevis som utfärdats inom gemenskapen utan endast behörighet att avge yttranden utan tvingande verkan. Vad gäller direktiv 89/48/EEG och den generella o nningen för erkännande av behörighetsbevis rör det sig där inte om något automatiskt erkännande av behörighetsbevis som i direktiv 85/384/EEG. Vidare kan behörighetsbevis från tredje land inte erkännas på unionsnivå inom ramen för den generella ordningen förrän innehava na (som skall vara EU-medbcrgare) har tre års yrkeserfarenhet, intygad av den medlemsstat som först erkänt behörighetsbeviset. Det bör erinras om att ett liknande förslag som avsåg området medicinska yrken mottogs negativt av myndigheterna i medlemsstaterna och att någon enighet till förmån för Frankrikes inställning inte uppnåddes vid sammanträdet i oktober 1995 i ad hoc-gruppen bestående av högre tjänstemän med an:var för den fria rörligheten inom arkitekturområdet. Slutligen har såväl gemenskapen som medlemsstaterna behörighet i de ärenden förslaget gäller (domstolens yttrande nr 1/94 av den 15 november 1994), i så måtto att gemenskapen inte har ensam behörighet då det gäller medborgare i tredje land och att en inte obetydlig andel av ärendena just skulle gälla medborgare i tredje land. Av dessa skäl anser kommissionen inte att det är möjligt att överlåta bedömningen av behörighetsbevis från tredje land till Rådgivande kommittén för arkitekt utbildning. 2. För berörda parters kännedom erinras om att Rådgivande kommittén i juni 1994 antog ett uttalande, i vilket den uttryckte sin önskan att i samband med kommande utvidgningar rådfrågas om listan över de behörighetsbevis inom arkitekturområdet i ansökarländema som skall erkännas enligt ordningen för erkända rättigheter. Kommittén uttryckte även vid samma tillfälle sin cro beuäiTnride vissa behörighets bevis inom arkitekturområdet som erkändes i sa"brnd med EES-avtalet och utvidgningen 1995, också enligt ordningen fö1: erkän 'a rättigheter. Detta uttalande överlämnades till medlemsstaternas företrädare vid sanim an trädet i oktober 1994 i ad hoc-gruppen bestående av högre tjänstemän med en: a: för den fria rörligheten inom arkitekturområdet. 12 VII SLUTSATSER Kommissionen har, mot bakgrund av ovanstående, för avsikt att lägga fram ett förslag till direktiv om ändring av direktiv 85/384/EEG. I enlighet med artikel 3b i EG-fördraget kommer detta förslag att begränsas till de ändringar som visat sig nödvändiga. På sikt när den generella ordningen ytterligare befästs, kommer det att finnas anledning att noga överväga frågan om arkitekturområdet skall integreras i den generella ordningen enligt direktiv 89/48/EEG. I detta sammanhang bör det påminnas om att kommissionen, i enlighet med artikel 13 i direktiv 89/48/EEG, har lagt fram en lägesrapport om tillämpningen av den generella ordningen för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning (Dok. KOM(96) 46). Enligt denna rapport är det ännu för tidigt att dra några definitiva slutsatser om den generella ordningen. Det påpekas vidare att den undersökning som skall göras 1999 om tillämpningen av direktiv 92/51/EEG kommer att ge kommissionen möjlighet till förnyad granskning av hur den generella ordningen fungerar i sin helhet. Med tanke på de framtida utvidgningarna är det också nödvändigt att överväga Rådgivande kommitténs roll i framtiden och en ersättning på sikt av det nuvarande förfarandet för bedömning av behörighetsbevis (artikel 7-9 i direktivet) med ett kommittéförfarande liknade det i artikel 15 i direktiv 92/51/EEG. Det planerade förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv kommer i stora drag att omfatta följande: (1) (2) En hänvisning till att kommissionen, enligt artikel 30 i direktiv 85/384/EEG, skall granska det direktivet på grundval av den erfarenhet som gjorts och, om det behövs, överlämna förslag till ändringar, sedan den rådgivande kommittén rådfrågats. Ett klarläggande av förfarandet i direktivets artikel 8, genom vilket kommissionen ges en tidsfrist för att framlägga ärenden inför Rådgivande kommittén med anledning av att tvivel beträffande anmälda behörighetsbevis ofta uttrycks i slutet av tidsfristen för att meddela sådana. (3) Upphävande av direktivets artikel 15 som inte längre är tillämplig. (4) Ändring av artikel 24. 1, så att en åtskillnad görs mellan fall av etablering och fall av tillhandahållande av tjänster med anledning av att de föreskrivna förfarandena beträffande sökandens ekonomiska förhållanden är ett alltför stort hinder för dem som tillhandahåller tjänster och kan omfatta förhållanden som även regleras genom förfarandena i artikel 22. 3 och (endast beträffande etablering) artiklarna 17 och 18. (5) Sista dag för införlivandet med nationell lagstiftning fastställs till den 31 december 1999. I detta skede avses rapporten först överlämnas till Europaparlamentet rådet och Ekonomiska och sociala kommittén samt till Rådgivande kommittén för arkitektutbildning för yttrande, så att deras synpunkter kan beaktas i det formella förslag som därefter skall läggas fram om ändring av direktiv 85/384/EEG. 13 BILAGA rekommendation alla av inte RAPPORTEROCK REKOMMENDATIONER III/D/5149/4/88 Rapport och rekommendationer om arkitektutbildning: praktisk utbildning och erfarenhet (antaget den 30 maj 1989) III/D/5244/5/89 i ;. III/D/9033/3/89 ! i • Rekommendation om arkitekt- Denna utbildningens längd (antaget den välkomnades 14 mars 1990) medlemsstater Rapport och rekommendationer j om samband mellan undervisning i och praktik (antaget den 14 mars 1990) : III/D/9125/3/89 | i Överväganden rekom- mendationer angående artikel 3 (antaget den 14 mars 1990) och III/D/5009/3/90 ! ! III/F/5326/7/90 | III/F/5359/8/90 ^ _ _ _ _ _ _ _ _ _ —_ III/F/5184/4/92 Rapport och rekommendationer j om undervisning och utbildning ! efter examen (antaget 14 mars 1990) ! Rapport och rekommendationer ! om lärarnas utbildning: etik och praktik (antaget den 23 oktober 1991) Rapport och rekommendationer om utbildning som förberedelse för att arbeta som projektledare (antaget den 23 oktober 1991) ' Rapport och rekommendation om | Denna och ändring av artikel 4 i direktiv ! rekommendation välkomnades 85/384/EEG oktober 1992) inte av alla medlemsstater (antaget den 6 rapport 14 I III/F/5043/6/92 III/F/5182/3/93 1 Rapport och rekommendationer om projektarbete som inlärningsform på arkitektfakulteterna (antaget den 20 oktober 1993) Rapport om ändringarna av punkt Denna rapport välkomnades sex, sju och åtta samt av artikel 23 i direktiv 85/384/EEG för att beakta och kommitténs inte av alla medlemsstater rapport III/F/5168/5/93 III/F/5172/7/92 angående rekommendationer ändringen av artikel 4 (dok. III/F/5184/4/92)(antaget den 20 oktober 1993) Rapport och rekommendationer om arkitektutbildningen - Självständigt examensarbete: och utvärdering (antaget den 20 oktober 1993) Rapport och rekommendationer om tillträde arkitektutbildning till (antaget den 15 juni 1994) innehåll 15 III/D/1661/1/87 III/D/1662/1/87 III/D/1663/1/87 III/D/1664/1/87 III/D/1665/1/87 III/D/895/1/88 III/D/8303/3/93 III/D/8304/3/93 YTTRANDE Yttrande om huruvida ett belgiskt examensbevis överensstämmer med artikel i direktiv 85/384/EEG (antaget den 29 juli 1987) 3 och 4 Negativt yttrande. Examensbevis ej offentlig gjort i EGT. Yttrande om huruvida ett belgiskt \ Negativt yttrande, examensbevis överensstämmer med I Examensbevis ej offentlig artikel 85/384/EEG (antaget den 29 juli ! 1987) i direktiv | gjort i EGT. 3 och 4 Yttrande om huruvida ett tyskt \ examensbevis överensstämmer med ! artikel 3 och 4 i direktiv i 85/384/EEG (antaget den 29 juli ' ! 1987) Negativt yttrande, men examensbevis offentliggjort i EGT nr C 88, 19. 10. 1988. om Yttrande huruvida vissa | portugisiska examensbevis överens- i stämmer med artikel 3 och 4 i ! direktiv 85/384/EEG (antaget den i 29 juli 1987) Negativt yttrande. Examensbevis ej offentlig gjort i EGT. i Yttrande om huruvida vissa brittiska ! examensbevis överens-stämmer ; med artikel 3 och 4 i direktiv ' 85/384/EEG (antaget den 29 juli j 1987) Yttrande vissa ; italienska examensbevis överens- j stämmer med artikel 3 och 4 i ; direktiv 85/384/EEG (antaget den ! | 13 april 1988) huruvida om yttrande Positivt och examensbevis offentliggjort i EGT nr C 88, 19. 10. 1988. Negativt yttrande. Examensbevis ej gjort i EGT. offentlig- Yttrande om huruvida italienska ! examensbevis i "Ingegneria edile" ! överensstämmer med artikel 3 och 4 l i direktiv 85/384/EEG (antaget den j 19 oktober 1993) Negativt yttrande. Examensbevis ej offentlig gjort i EGT. Yttrande om huruvida det franska examensbeviset i arkitektur DPLG överensstämmer med artikel 3 och 4 i direktiv 85/384/EEG (antaget den 19 oktober 1993) Negativt yttrande, men examensbevis offentliggjort i EGT nr C 350, 10. 12. 1994 (94/C 350/06). 16 Yttrande huruvida om examensbeviset "licenciatura em Arquitectura" som ges av Escola Porto Superior Artistica överensstämmer med artikel 3 och 4 i c ektiv 85/384/EEG (antaget den 15 juni 1994) do Positivt yttrande. Examensbevis offentliggjort i EGT nr C 65, 16. 3. 1995 (95/C 65/03) 17 ISSN 1024-4506 KOM(97) 350 slutlig ENT 16 06 sv Katalognummer : CB-C0-97-343-SV-C ISBN 92-78-22395-6 Rymn lor Europeiska gemenskapernas ofliciella publikationer L-2985 Luxemburg it


title: PREGUNTA ESCRITA n. 2431/97 del Edouard des PLACES a la Comisión. Autorización de comercialización de productos fitosanitarios

eurovoc_concepts:
brand name
import
marketing
patents licence
pharmaceutical legislation
pharmaceutical product
plant health product
public health

formats: html print


title: QUESTION ECRITE no 2462/97 de Antonios TRAKATELLIS à la Commission. Ouverture de procédures contre la Grèce pour manquements à la législation communautaire dans le domaine de la protection de l'environnement et de la santé publique

eurovoc_concepts: action for failure to fulfil an obligation


title: SKRIFTLIG FORESPØRGSEL nr. 2430/97 af David HALLAM til Kommissionen. Europa-Parlamentets beslutning af 1988 om tegnsprog for døve

eurovoc_concepts:
EU aid
equal treatment
facilities for the disabled
language
non-governmental organisation
physically disabled person

text: C 45/176 DA De Europ(cid:230)iske F(cid:230)llesskabers Tidende 10. 2. 98 Svar afgivet p(cid:229) Kommissionens vegne af Manuel Mar(cid:14)·n (31. juli 1997) Inden suspensionen af programmerne for decentralt samarbejde, som Kommissionen traf beslutning om i slutningen af 1995 som fłlge af Revisionsrettens s(cid:230)rrapport (1), blev der via Med-Campus-programmet i det akademiske (cid:229)r 1994-1995 samfinansieret 103 projekter for universitetssamarbejde; listen over disse projekter sendes direkte til det (cid:230)rede medlem og til Parlamentets generalsekretariat. 43 af projekterne vedrłrte łkonomisk udvikling, 27 miljł, 21 management og 12 kultur. Det finansieringsforslag, som Kommissionen vedtog i 1994 efter positiv udtalelse fra MED-Udvalget, vedrłrte 8,9 mio. ECU i form af gavebistand fra budgetpost B7-4080 »Aktioner til fremme af det multilaterale, regionale og subregionale samarbejde i Middelhavsomr(cid:229)det«. Med-Campus-programmet vil blive sat i gang igen i lłbet af sidste kvartal 1997. (1) EFT C 240 af 19. 8. 1996. (98/C 45/234) SKRIFTLIG FORESP(cid:216)RGSEL P-2430/97 af David Hallam (PSE) til Kommissionen (8. juli 1997) Om: Europa-Parlamentets beslutning af 1988 om tegnsprog for dłve Hvilke foranstaltninger har Kommissionen truffet til opfłlgning af den beslutning, som Europa-Parlamentet vedtog i 1988 (1) med opfordring til anerkendelse af tegnsprog i Europa? (1) EFT C 187 af 18. 7. 1988, s. 236. Svar afgivet p(cid:229) Kommissionens vegne af Pa·draig Flynn (30. juli 1997) I 1995 bevilgede Parlamentet 500 000 ECU til foranstaltninger vedrłrende tegnsprog i F(cid:230)llesskabet. Dette skridt blev positivt modtaget af Kommissionen, som er klar over, hvilken betydning tegnsprog har for dłves lige muligheder. Kommissionen har siden truffet de nłdvendige foranstaltninger til at f(cid:229) den ikke-statslige organisation, Den Europ(cid:230)iske Dłveunion, til at etablere sprogprojekter i 1996 og 1997, som l(cid:230)gger Parlamentets resolution fra 1988 til grund for deres udvikling. Resultaterne af dłvetegnsprogprojektet i 1996/1997 vil blive behandlet p(cid:229) en konference i Bruxelles i september 1997 med henblik p(cid:229) at freml(cid:230)gge konkrete forslag til yderligere foranstaltninger med sigte p(cid:229) tegnsprog i hele F(cid:230)llesskabet. (98/C 45/235) SKRIFTLIG FORESP(cid:216)RGSEL P-2431/97 af Edouard des Places (I-EDN) til Kommissionen (8. juli 1997) Om: Tilladelse til markedsfłring af fytosanit(cid:230)re produkter Hvorledes forholder Kommissionen sig › under henvisning til Domstolens dom af 12. november 1996 i sag C-201/94 om farmaceutiske specialiteter › til de tilf(cid:230)lde, hvor den kompetente myndighed i en medlemsstat har bevis for, at en fytosanit(cid:230)r specialitet, til hvis markedsfłring der er givet tilladelse i en anden medlemsstat, og en fytosanit(cid:230)r specialitet, for hvilken den selv har givet tilladelse til markedsfłring, fremstilles af den samme


title: Verordening (EG) nr. 1312/97 van de Commissie van 8 juli 1997 houdende wijziging van Verordening (EG) nr. 3582/93 tot vaststelling van bepalingen ter uitvoering van Verordening (EEG) nr. 2073/92 van de Raad inzake maatregelen om de consumptie van melk en zuivelproducten in de Gemeenschap te stimuleren en de markten voor melk en zuivelproducten te verruimen

eurovoc_concepts:
food consumption
market enlargement
milk
milk product
project evaluation
sales promotion