eurovoc_concepts:
EU relations
Estonia
accession to the European Union
economic situation
political situation

text: EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION Bryssel den 15. 07. 1997 KOM(97)2006 slutlig Kommissionens yttrande över Estlands ansökan om medlemskap i Europeiska unionen Innehåll A. INLEDNING a) Förord Ansökan om medlemskap Bakgrund till yttrandet Yttrandets innehåll b) Förbindelserna mellan Europeiska unionen och Estland Historiskt och geopolitiskt sammanhang Estlands ståndpunkt beträffande Europeiska unionen Avtalsförbindelser Strategin inör anslutningen Handelsförbindelser Allmän bedömning B. KRITERIER FÖR MEDLEMSKAP 1. Politiska kriterier 1. 1 Demokrati och rättsstat Parlamentets och den lagstiftande maktens organisation Bedömning av hur parlamentet fungerar Den verkställande maktens organisation Bedömning av hur den verkställande makten fungerar Den dömande maktens organisation Bedömning av hur den dömande makten fungerar 1. 2 Mänskliga rättigheter och skydd av minoriteter Medborgerliga och politiska rättigheter Ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter Minoriteters rättigheter och skydd 1. 3 Allmän bedömning 2. Ekonomiska kriterier 2. 1 Den ekonomiska situationen Bakgrund Liberalisering Stabilisering av ekonomin Strukturomvandling Den finansiella sektorn Ekonomisk och social utveckling 2. 2 Ekonomin inför medlemskapet Inledning Övergången till fungerande marknadsekonomi Förmåga att hantera konkurrens och marknadskrafter Framtidsutsikter och prioriteringar 2. 3 Allmän bedömning 3. Förmåga att påta sig skyldigheterna i samband med ett medlemskap 3. 1 En gränslös inre marknad De fyra friheterna - Den allmänna ramen - Fri rörlighet för varor - Fri rörlighet för kapital - Fri rörlighet för tjänster - Fri rörlighet för personer - Allmän bedömning Konkurrens 3. 2 Ny teknik och framtidsfrågor Informationssamhället Utbildning, yrkesutbildning och ungdomsfrågor Forskning och teknisk utveckling Telekommunikation Den audiovisuella sektorn 3. 3 Ekonomiska och fiskala frågor Den ekonomiska och monetära unionen Beskattning Statistik 3. 4 Politiken inom olika sektorer Industri Jordbruk Fiske Energi Transport Små och medelstora företag 3. 5 Ekonomisk och social sammanhållning Sysselsättning och sociala frågor Regionalpolitik och sammanhållning 3. 6 Miljö och livskvalitet Miljö Konsumentskydd 3. 7 Rättsliga och inrikes frågor 3. 8 Utrikespolitik Handel och internationella ekonomiska förbindelser Utvecklingssamarbete Tull Den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken 3. 9 Finansiella frågor Finansiell kontroll Budgetkonsekvenser 4. Den offentliga förvaltningens förmåga att tillämpa gemenskapens regelverk 4. 1 Den offentliga förvaltningens organisation 4. 2 Administrativ och rättslig kapacitet 4. 3 Allmän bedömning C. SAMMANFATTNING OCH SLUTSATS Bilagor Parlamentets sammansättning Den inre marknaden: Åtgärder enligt vitboken Statistik A. INLEDNING a) Förord Ansökan om medlemskap Estland lämnade in sin ansökan om medlemskap i Europeiska unionen den 24 november 1995 och ministerrådet beslutade den 4 december 1995 att tillämpa det förfarande som föreskrivs i artikel O i fördraget, enligt vilken kommissionen skall höras. Mot denna bakgrund avger kommissionen detta yttrande som svar på den begäran som framlades vid Europeiska rådets möte i Madrid i december 1995 om att kommissionen skulle lägga fram sitt yttrande så snart som möjligt efter regeringskonferensen, som inleddes i mars 1996 och avslutades i juni 1997. Bakgrund till yttrandet Estlands ansökan om medlemskap behandlas samtidigt med ansökningar från nio andra associerade länder. Estlands anslutning skall ses som ett led i en historisk process i vilken länderna i Central- och Östeuropa efter mer än 40 år förenar sig med resten av kontinenten och ansluter sig till det område av fred, stabilitet och välstånd som unionen utgör. Europeiska rådet drog följande slutsats i Köpenhamn i juni 1993: "De associerade länder i Central- och Östeuropa som så önskar skall bli medlemmar i unionen. Anslutning kommer att äga rum så snart ett land kan påta sig de skyldigheter som ett medlemskap medför och uppfyller de ekonomiska och politiska villkoren. Ett medlemskap förutsätter att - kandidatlandet har uppnått en institutionell stabilitet som garanterar demokrati, rättssäkerhet, mänskliga rättigheter och respekt för och skydd av minoriteter, - det finns en fungerande marknadsekonomi samt förmåga att hantera konkurrens och marknadskrafter inom unionen, - landet kan påta sig de skyldigheter som följer med ett medlemskap och ansluta sig till målen för den politiska, ekonomiska och monetära unionen. Unionens förmåga att ta emot nya medlemmar, utan att takten i den europeiska integrationen blir lidande, är också en viktig faktor som ligger i både unionens och kandidatländernas allmänna intresse. " I denna förklaring redogjordes i detalj för de politiska och ekonomiska kriterierna för behandlingen av ansökningarna om anslutning från de associerade central- och östeuropeiska länderna. Europeiska rådet hänvisade vid sitt möte i Madrid i december 1995 till behovet av att inom ramen för strategin inför anslutningen "skapa förutsättningar för en gradvis och harmonisk integrering av dessa stater, särskilt genom att - utveckla marknadsekonomin, - anpassa de administrativa strukturerna, och - skapa stabila ekonomiska och monetära förhållanden". Kommissionen analyserar i sitt yttrande Estlands ansökan separat men med iakttagande av samma kriterier som tillämpas för de andra ansökningar om vilka den skall avge yttranden samtidigt. Därigenom respekteras den önskan som Europeiska rådet uttryckte i Madrid, nämligen att en likvärdig behandling av alla ansökande länder garanteras. Vid sidan av de enskilda yttrandena lägger kommissionen inom ramen för sitt meddelande "Agenda 2000" för rådet även fram en allmän bedömning av anslutningsansökningarna och sina rekommendationer beträffande en strategi för framgångsrik utvidgning av unionen. Samtidigt lägger den fram en bedömning av utvidgningens konsekvenser för unionens politik. Yttrandets innehåll Yttrandet är upplagt med beaktande av slutsatserna från Europeiska rådets möte i Köpenhamn. I yttrandet ingår - en beskrivning av förbindelserna mellan Estland och unionen fram till nu, särskilt inom ramen för associeringsavtalet, - en analys av situationen vad gäller de politiska förhållanden som Europeiska rådet nämner (demokrati, rättssäkerhet, mänskliga rättigheter, skydd av minoriteter), - en bedömning av Estlands situation och framtidsutsikter vad gäller de ekonomiska förhållanden som Europeiska rådet nämner (marknadsekonomi, förmåga att hantera konkurrens), - en analys av Estlands förmåga att påta sig de skyldigheter som ett medlemskap medför, dvs. att anta unionens regelverk i form av fördraget, sekundärrätten och politiken på olika områden, och slutligen - en allmän bedömning av Estlands situation och möjligheter att uppfylla villkoren för medlemskap i unionen och en rekommendation beträffande anslutningsförhandlingarna. I samband med bedömningen av Estland med hänsyn till de ekonomiska kriterierna och till landets förmåga att anta regelverket har kommissionen också gjort en bedömning av framtidsutsikterna: den har försökt uppskatta vilka framsteg som Estland rimligen kan förväntas göra under de närmaste åren, före anslutningen, med beaktande av att också själva regelverket kommer att fortsätta att utvecklas. Av denna anledning är yttrandet inriktat på ett medellångt tidsperspektiv på omkring fem år, utan att detta innebär en förhandsbedömning av den faktiska tidpunkten för anslutningen. Vid utarbetandet av yttrandet har kommissionen erhållit en mängd upplysningar om Estlands från de estniska myndigheterna, och många andra informationskällor har också använts, däribland medlemsstaterna och ett stort antal internationella organisationer. situation (b) Förbindelserna mellan Europeiska unionen och Estland Historiskt och geopolitiskt sammanhang Estland gränsar i öster till Ryssland och i söder till Lettland. Landets yta är 45 000 km2 och dess befolkning 1,5 miljoner. Historiskt sett har Estland över Finska viken och Östersjön haft starka band till Finland och Sverige. Från och med 1200-talets början lydde Estland i sju hundra år under främmande makter, först Danmark, därefter de tyska svärdsriddarna, Polen, Sverige och till sist Ryssland från och med 1710. Under 1800-talet ledde utvecklingen fram till ett nationellt uppvaknande, och ett samhälle med medborgerliga rättigheter växte fram. Estland förklarade sig självständigt den 24 februari 1918 och försvarade framgångsrikt denna självständighet mot sovjetiska styrkor. Den 2 februari 1920 undertecknades i Tartu det estnisk-ryska fredsfördraget. Republiken Estland blev medlem i Nationernas Förbund 1921. Genom den estniska författningen infördes en demokratisk, parlamentarisk republik, där den högsta lagstiftande makten utövades av ett parlament med 100 ledamöter, Riigikogu. Under 1930-talet rådde diktatur vilket ledde till att en ny författning antogs 1937. Såväl samhället som ekonomin och kulturen stod under snabb utveckling. Ekonomin omorganiserades i grunden och fick en inriktning mot Förenade kungariket, Tyskland och de nordiska länderna. I juni 1940 annekterades Estland av Sovjetunionen och 1941-44 var landet ockuperat av Tyskland. Efter kriget återupprättades det sovjetiska styret, vilket de flesta stater i västvärlden emellertid inte erkände. Sovjetregimen innebar massdeportationer och inflyttning av ryssar. En folkomröstning i mars 1990 resulterade i ett klart stöd för återupprättandet av Estland som en självständig republik. I augusti 1991 förklarade sig landet självständigt. De sista ryska väpnade styrkorna drogs tillbaka från Estland i augusti 1994. Efter självständighetsförklaringen antogs genom ännu en folkomröstning i juni 1992 en ny författning och de första parlamentsvalen hölls i september 1992. Trots att flera regeringskoalitioner har avlöst varandra vid makten har de alla varit eniga om att utveckla en liberal marknadsekonomi. Estlands ståndpunkt beträffande Europeiska unionen Sedan självständigheten återupprättades 1991 har Estland aktivt fört en politik som syftar till att stärka de politiska, ekonomiska och sociala banden till Europeiska unionen och till att trygga sin säkerhet och stabilitet genom att närma sig NATO. Estland lämnade in sin ansökan om medlemskap i EU den 28 november 1995. Att Estland var fast beslutet att bli integrerat i Europa och medlem i EU underströks av landets president Lennart Meri i ett tal vid Institut Français des Relations Internationeles den 13 februari 1997, i vilket han bl. a. sade följande: "Så snart Europeiska unionen har satt upp definitiva kriterier för dem som ansöker om medlemskap ligger det i Estlands, likväl som i något annat europeiskt lands, intresse att uppfylla de kriterierna i alla avseenden. Vi behöver inga eftergifter som skulle kunna urholka unionens väsentliga principer och få den att likna vilken maktlös internationell organisation som helst. Även om Estland har ett blodigt förflutet uppfyller landet redan flera av de krav på lagstiftnings- och det ekonomiska området som Europeiska unionen ställt upp. Enligt en bedömning som EBRD gjort är Estland ett av de tidigare kommunistländerna som kommit längst med reformarbetet, och då talar jag inte bara om ekonomiska kriterier. 1997 kan vi i Estland åter igen njuta av något som varit oss kärt och som vi varit berövade under så lång tid: vi lever i ett öppet samhälle där vi genom författningen är garanterade frihet, där militären står under strikt civil kontroll och där en icke statlig sektor frodas och klarar sig på egen hand. Demokratin fungerar i Estland. " Avtalsforbindelser Diplomatiska relationer mellan Europeiska gemenskaperna och Estland upprättades den 27 augusti 1991. Ett handels- och samarbetsavtal slöts den 11 maj 1992 och trädde i kraft 1993. För närvarande är grunden för de rättsliga förbindelserna mellan EU och Estland det frihandelsavtal som undertecknades den 18 juli 1994 och trädde i kraft den 1 januari 1995. Genom detta förmånsavtal avskaffas tullar och kvantitativa restriktioner mellan Estland och Europeiska gemenskapen, med undantag för estnisk export till EU av vissa specificerade produkter (jordbruks- och fiskeriprodukter) för vilka en förmånsbehandling beviljas. Frihandelsavtalet innehåller dessutom bestämmelser för betalningar, konkurrens och andra ekonomiska regler, inklusive tillnärmning av lagstiftningen. Ett Europaavtal mellan Europeiska gemenskaperna och Estland undertecknades den 12 juni 1995. Estland ratificerade avtalet den 1 augusti 1995. Det kommer att träda i kraft när det har ratificerats av samtliga medlemsstater i EU. När det träder i kraft kommer detta Europaavtal att bli den rättsliga grunden för relationerna mellan Estland och unionen. Avtalet syftar till att bli en ram för politisk dialog, främja utökad handel och stärka de ekonomiska banden mellan parterna, lägga en grund för gemenskapens tekniska och ekonomiska stöd samt vara ett steg på vägen för Estland i landets gradvisa integration i unionen. Europaavtalets institutionaliserade ram är ett instrument för att genomföra, förvalta och övervaka vad som händer på alla områden i förbindelserna. I särskilda kommittéer diskuteras sakfrågorna. I associeringskommittén förs på hög tjänstemannanivå en djupgående diskussion om frågor och problem i samband med Europaavtalet och ofta kommer man fram till en lösning på dem. I associeringsrådet görs på ministernivå en samlad bedömning av det aktuella läget i relationerna och av framtidsutsikterna. Härigenom får man en möjlighet att följa och göra eventuella korrigeringar i Estlands förberedelser inför anslutningen. Strategin inför ansjutnjngep Genomförande av frihandelsavtalet och vitboken Frihandelsavtalet fungerar fullt ut enligt den överenskomna tidtabellen. Ett nytt protokoll trädde i kraft den 1 april 1997 genom vilket kumulering av ursprungsreglerna tillåts över hela Europa. Man har förberett och kommit överens om genomförandet av regler för företag och för statligt stöd. I syfte att göra de nödvändiga anpassningarna till följd av såväl unionens utvidgning 1995 som avslutandet av Uruguayrundan, antog gemenskapen autonoma åtgärder jordbruksprodukter och jordbruksprodukter, bearbetade fiskeriprodukter. Ett tilläggsprotokoll har utarbetats för att få med dessa åtgärder i avtalet. Andra frågor av vikt som diskuteras i samband med frihandelsavtalet är följande: tillnärmning av lagstiftningen och strategin inför anslutningen, makroekonomiska åtgärder, tullsamarbete, certifierings- och standardiseringsfrågor samt handelsfrågor. Några djupare motsättningar har inte konstaterats på något område. för införliva och genomföra för att I kommissionens vitbok från 1995 om den inre marknaden fastställs vilken lagstiftning tillämpa som kandidatländerna skulle behöva gemenskapens regelverk liksom de faktorer som är av största vikt för genomförandet av den inre marknaden (s. k. fas 1-åtgärder) och som skulle behöva ges högsta prioritet. Som svar på vitboken utarbetade regeringen i juni 1996 en handlingsplan för inträde i Europeiska unionen. I detta dokument finns en detaljerad förteckning över alla de initiativ på lagstiftningsområdet som är nödvändiga för att genomföra gemenskapens regelverk. För varje lagbestämmelse anges vilket ministerium som har huvudansvaret, hur den nuvarande lagstiftningen ser ut samt en preliminär tidpunkt när tillnärmningen är tänkt att vara uppnådd. Regeringens handlingsplan omfattar nu samtliga fas 1-åtgärder och arbetet med att få med fas 2-åtgärder pågår. 10 I hopp om medlemskap har omfattande åtgärder vidtagits och administrativa rutiner har införts för att samordna integrationspolitiken. Ett utskott på ministernivå, med premiärministern som ordförande, utformar politiken i dess stora linjer och lägger fram förslag till regeringen. Detta utskott bistås av ett råd med högre tjänstemän som ledamöter och av Byrån för integration till premiärministern. I parlamentet finns det nu även ett EU-utskott. i Europa som rapporterar direkt Frihandelsavtalet mellan gemenskapen och Estland fungerar bra. Inga konflikter angående genomförandet har uppstått. Genom att avtalet fungerar bra har landet förts en bit på vägen mot det ökade samarbete med EU som kommer att krävas när Europaavtalet träder i kraft. Den strukturerade dialogen Estland har sedan Europeiska rådets möte i Cannes i juni 1995 deltagit i den strukturerade dialogen. Phare Tekniskt och finansiellt stöd gavs först till Estland genom Tacis-programmet 1991 och har sedan 1992 utökats genom programmet Phare. Under perioden 1992-97 beviljade Phare över 152 miljoner ecu till Estland. Anslaget för 1997 är 32 miljoner ecu (exklusive gränsöverskridande anslag). De viktigaste målen har varit att upprätta de rättsliga och administrativa ramarna, utforma en strategi på nyckelområden till exportsatsningar och utbyggnad av infrastrukturen. Omstruktureringar och privatiseringar ingår också liksom frågor som hör till EU:s tredje pelare. inom reformprogrammet samt att ge stöd Phare har haft en mycket stor betydelse för såväl privatiseringar av företag och jord som för reformerna inom skatteverket och tullväsendet. Deltagande i gemenskapens program När Europaavtalet träder i kraft kommer Estland att vara berättigat att delta i gemenskapens program. Landet har redan ansökt om att få delta i Socrates, Leonardo, SAVE II, LIFE, Raphael, Kaleidoscope, MEDIA II och Ariane. Estland har avsatt medel i budgeten för att täcka de finansiella åtagandena. Handelsförbindelser Sedan 1991 har mönstret i Estlands handel snabbt skiftat. Från att nästan helt ha varit inriktad på OSS är handeln nu starkt knuten till EU. Efter Finlands, Sveriges och Österrikes anslutning och efter det att frihandelsavtalet mellan gemenskapen och Estland 11 trätt i kraft gick 54 % av landets export till EU 1995, under det att 66 % av importen kom från EU. Estlands viktigaste handelspartner inom EU är Finland (29,2 % av importen och 18,4 % av exporten), Tyskland och Sverige. Från EU importerar Estland huvudsakligen maskiner och elektrisk utrustning, jordbruksprodukter samt textilier. Till EU exporterar Estland framför allt trävaror och textilier. Estland har en växande handel med andra kandidatländer, främst Lettland. Ett frihandelsavtal med Lettland och Litauen omfattar handel med alla sorters varor, inklusive jordbruksprodukter från och med den 1 januari 1997. Estland siktar på medlemskap i Centraleuropeiska frihandelsavtalet (CEFTA). Allmän bedömning Relationerna till EU har utvecklats väl sedan Estland återfick sin självständighet. Det har inte uppstått några konflikter i samband med genomförandet av frihandelsavtalet och frihandel har så gott som uppnåtts. Samarbetet kommer att stärkas ytterligare när Europaavtalet med Estland träder i kraft. 12 B. KRITERIER FÖR MEDLEMSKAP 1. Politiska kriterier Vid Europeiska rådets möte i Köpenhamn fastställdes ett antal "politiska" kriterier för de central- och östeuropeiska kandidatländernas anslutning: länderna skall ha "stabila institutioner som utgör en garanti för demokrati, rättssäkerhet, mänskliga rättigheter och respekt för och skydd av minoriteter". För att kunna utföra den begärda bedömningen har Europeiska kommissionen använt sig av ett flertal informationskällor: de estniska myndigheternas svar på det frågeformulär som kommissionen skickade ut i april 1996, uppföljning av bilaterala möten, analyser från medlemsstatemas ambassader och kommissionens delegation, bedömningar som gjorts av internationella organisationer (inklusive Europarådet och Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa, OSSE), rapporter från icke-statliga organisationer osv. î denna analys görs en systematisk undersökning för vart och ett av kandidatländerna av de viktigaste aspekterna av statsmakternas organisation och sätt att fungera och av mekanismenia för skydd av de grundläggande rättigheterna. Analysen är inte enbart en rent formell beskrivning utan ett försök att bedöma hur demokratin och rättsstaten i själva verket fungerar. Denna bedömning avser situationen i juni 1997. Det görs ingen grundlig genomgång av tidigare förändringar eller förändringar som eventuellt aviserats för framtiden, även om avsikten att reformera en viss sektor oftast har tagits i beaktande vid bedömningen. Läget inom förvaltningen nämns bara kort här och utvecklas vidare i kapitel 4. 1. 1 DEMOKRATI OCH RÄTTSTAT I den nya författning som Estland antog genom en folkomröstning i juni 1992 upprättas en parlamentarisk demokrati. Dess institutioner fungerar väl. Maktfördelningen iakttas noggrant och alla parter är angelägna om att samarbeta och respektera varandras befogenheter. Parlamentets och den lagstiftande maktens organisation Parlamentet har endast en kammare - Riigikogu. Ledamöternas antal är 101 och de väljs i proportionella val för en period på fyra år. Valkretsarna utgörs i princip av landskapen och det finns en spärr på 5% för att erhålla mandat. Det finns inga bestämmelser som ger minoriteterna en särskild representation, men sedan 1995 finns det sex ledamöter från det parti som representerar den ryskspråkiga minoriteten. Republikens president har befogenhet att upplösa parlamentet om någon av följande situationer föreligger: om ett lagförslag förkastas av Riigikogu, om Riigikogu genom misstroendevotum fäller premiärministern eller regeringen, och slutligen om parlamentet inte antar budgeten inom två månader efter budgetårets början. 13 i de parlamentariska undersökningskommissionerna. Fyra Parlamentarikerna åtnjuter sedvanlig immunitet. Det är klart uttryckt i Estland att oppositionen skall spela en aktiv roll i institutionernas verksamhet. Detta tar sig uttryck sådana framförallt kommissioner är verksamma för närvarande, varav två ägnar sig åt frågor rörande korruptionen respektive kontrollen över säkerhetstjänsten. Dessa kommissioner består av tre av lika många representanter från regeringen som från oppositionen. kommissionerna innehas ordförandeskapet av oppositionsledamöter. I Estland har i ordets verkliga betydelse ett flerpartisystem (sju valförbund och nio politiska partier ställde upp kandidater i det senaste valet 1995). Det tycks alltså vara lätt att bilda partier men det bör påpekas att icke-medborgare inte har rätt att bli medlemmar i ett politiskt parti. De politiska partierna erhåller finansiering via statsbudgeten i proportion till antalet ledamöter i parlamentet. Varje parlamentsgrupp har gratis tillgång till kontor och personal. Parlamentet utövar den lagstiftande makten. Initiativrätten delas med republikens president (dock endast när det gäller författningsändringar) och med regeringen. Presidenten kan återremittera ett ärende till parlamentet för en andra behandling. Om parlamentet då står fast vid sitt beslut kan presidenten hänskjuta ärendet till högsta domstolen. Presidenten har gjort så vid sex tillfållen och haft framgång vid fem av dessa. Vissa frågor är förbehållna förordningsmakten och parlamentet har ingen möjlighet att ens tillfälligt delegera sin lagstiftande makt till regeringen. Parlamentet har rätt att utlysa en folkomröstning i vilken fråga som helst om det anser att den bäst avgörs på det sättet. Bedömning av hur parlamentet fungerar Valen i september 1992 och mars 1995 ägde rum under fria och rättvisa former och vid det senaste tillfället resulterade valet i ett maktskifte (valresultatet från mars 1995 återfinns i bilagan). Parlamentet fungerar tillfredsställande: dess befogenheter respekteras och oppositionen deltar fullt ut i arbetet. Den verkställande maktens organisation Republikens president väljs på fyra år av parlamentet med 2/3 majoritet. Om majoritet inte erhålls i första eller andra omröstningen anordnas en tredje omröstning i vilken Riigikogu utökas med 273 företrädare för de lokala förvaltningarna. Presidenten har en statschefs traditionella befogenheter. 14 Presidenten utser premiärministern och denne måste erhålla parlamentets förtroende innan han bildar regering. Högst 14 ministrar får ingå i denna. På premiärministerns förslag kan presidenten avsätta en minister (artiklarna 78 och 90 i författningen). Ministrarna är individuellt ansvariga inför parlamentet. När det gäller den statliga förvaltningen är landet indelat i 15 landskap ("maakond"). Dessa styrs av en guvernör som utses på fem år av regeringen. Dennes åligganden är att samordna de olika förvaltningarnas verksamheter inom landskapet och att kontrollera de lokala förvaltningarna. Guvernörsämbetet finansieras direkt via statsbudgeten. I Estland finns på lokal/regional nivå endast kommuner. Dessa är 254 till antalet, fördelade på 45 stadskommuner och 209 landsbygdskommuner. De har ansvaret för så gott som hela den offentliga sektorns verksamhet på lokal nivå. Ledamöterna i kommunfullmäktige väljs i allmänna val var tredje år. Kommunerna har egen budget och rätt att uppbära skatter. Kontrollen över kommunerna utövas av guvernören och justitiekanslern. I Estland utfärdade allmänna regler om ämbetsmännens ställning och ansvar i januari 1996 som ger dessa en garanti mot uppsägningar. Insynen i förvaltningen slås fast i artikel 44 i författningen och denna regel ger, med undantag för säkerhetstjänsten, medborgarna tillgång till offentliga handlingar. Försvarsmakten, säkerhetstjänsten och polisen står under de civila myndigheternas kontroll, vilket tydligt visade sig när presidenten avsatte överbefälhavaren i slutet av 1995. Pedflmning av hur den yerkstëfflantfe makten fungerar De centrala statliga myndigheterna fungerar väl. De lokala myndigheterna har en avsevärd autonomi. Den offentliga förvaltningen lider brist på kvalificerad personal, i synnerhet i juridiska frågor, och har svårt att konkurrera med lönevillkoren inom den privata sektorn. Ibland ifrågasätts polisens effektivitet i agerandet mot en alltmer utbredd organiserad brottslighet och i kampen mot korruptionen. Stora ansträngningar görs nu när det gäller omorganisationer och moderniseringar. Säkerhetstjänsten är för närvarande satt under en parlamentarisk undersöknings kommissions kontroll. Den flftmmnd? maktens organisation 15 De rättsliga instansernas oberoende av de andra statsmakterna är garanterad. Domarna utses på livstid av presidenten på förslag av högsta domstolen och de kan endast avsättas om de har befunnits skyldiga till brott. Högsta domstolen har befogenhet att med presidentens samtycke pröva anmälningar mot domare i lägre instanser. När det gäller anmälningar mot en domare i högsta domstolen är det parlamentet som är behörigt på talan av justitiekanslem. Åklagarmyndigheten lyder enligt 1993 års lag fortfarande under justitieministern. Justitiekanslem övervakar den offentliga förvaltningen. Han väljs på sju år av parlamentet på förslag från presidenten. Han kontrollerar att regeringens och de lokala myndigheternas handlande är författningsenligt och han kan ingripa mot dessa om han anser att deras handlande strider mot författningen. Om en myndighet i ett sådant fall underlåter att efterleva justitieombudsmannens beslut kan denne hänskjuta frågan till högsta domstolen. Estland har inget justitieombudsmannaämbete. Ett lagförslag genom vilket ett sådant införs är nu under granskning. Högsta domstolen vakar över att författningen följs. Den är högsta juridiska instans och den är både appellationdomstol för utslag i lägre instanser och författningsdomstol. Dess ordförande väljs av parlamentet på förslag från presidenten och sedan han valts utser han själv övriga medlemmar. Frågor kan hänskjutas dit av presidenten, justitiekanslem eller av enskild medborgare. Högsta domstolen vakar över att lagar är författningsenliga och att de inte strider mot ingångna fördrag. Bedömning av hur den dömande makten fungerar De största svårigheterna som rättsväsendet ställs inför beror på en osäkerhet på många lagstiftningsområden om vilken lag som är tillämplig samt på bristande erfarenhet (90 till 95 % av personalen inom rättsväsendet har bytts ut efter självständigheten). Högsta domstolen spelar en mycket viktig roll i samhällslivet när det gäller respekt för demokratin och rättsstaten. Antalet anmälningar som ställs till högsta domstolen ökar men de flesta saknar grund. 1. 2 MÄNSKLIGA RÄTTIGHETER OCH SKYDD AV MINORITETER Estland har infört inhemsk lagstiftning för att säkerställa att mänskliga rättigheter och skyddas också genom minoriteters internationella konventioner, främst Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, samt de viktigaste tilläggsprotokollen till respekteras. Dessa rättigheter rättigheter 16 denna konvention. Denna konvention med protokoll tillhör gemenskapens regelverk enligt artikel F i Fördraget om Europeiska unionen; varje stat som önskar ansluta sig till Europeiska unionen måste först ha ratificerat dessa överenskommelser. Estland har varit medlem av Europarådet sedan maj 1993 och ratificerade i april 1996 Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna samt de flesta av tilläggsprotokollen (med undantag för protokoll nr 6 om dödsstraff). Lettland ger också enskilda rätt att vända sig till Europadomstolen för de mänskliga rättigheterna om de anser att deras rättigheter enligt konventionen har kränkts. Bland övriga viktiga konventioner om skydd för mänskliga rättigheter och minoriteters rättigheter har Estland ratificerat konventionen mot tortyr och ramkonventionen om minoriteters rättigheter. Estland har inte undertecknat Europeiska sociala stadgar. Landet har ratificerat de viktigaste av Förenta Nationemas konventioner om mänskliga rättigheter. Enligt artikel 123 i författningen har ett i laga ordning ratificerat fördrag företräde framför nationell lag. 17 Medborgerliga och politiska rättigheter Rätten att få sin sak rättsligt prövad är väl tillgodosedd i Estland. Trots att ett system med rättshjälp föreskrivs i strafflagen kan tillgång till denna hjälp inte alltid garanteras i praktiken. Dödsstraffet har inte avskaffats i Estland och den senaste avrättningen verkställdes i september 1991. Republikens president har utfärdat ett moratorium för verkställande av dödsstraff. Justitieministern har å sin sida förbundit sig att få det avskaffat före den 1 februari 1998. Dessutom antog regeringen i november 1996 ett utkast till ny strafflag som sedan lades fram för Riigikogu. I detta finns dödsstraffet inte med. Skydd mot att bli godtyckligt arresterad tycks vara garanterat i så motto att en person får sitta anhållen högst 48 timmar. Därefter måste en domstol besluta om huruvida vederbörande ytterligare skall förbli frihetsberövad. Rösträtt i allmänna riksval har alla medborgare över 18 år. I lokalval däremot har alla som är mantalsskrivna i Estland rätt att rösta, men endast estniska medborgare har rätt att kandidera. Föreningsfrihet råder vilket tar sig uttryck i ett blomstrande föreningsliv (det finns 4000 föreningar och 200 stiftelser). Personer utan medborgarskap får inte vara medlemmar i politiska partier. Däremot står det dem fritt att gå med i en förening. Demonstrationsfriheten är likaså garanterad. Yttrandefriheten tar sig uttryck i en fri och dynamisk press. Ett exempel på detta är den roll som pressen spelade i avslöjandet av de illegala avlyssningar som ledde till regeringens fall i oktober 1995. Mångfald i audiovisuella media garanteras genom att det nu vid sidan av den statliga radion och TV-kanalen finns 29 privata radiostationer och fem privata TV-kanaler (två rikstäckande och tre lokala). De statliga kanalerna har en radio- och TV-styrelse som utser den verkställande ledningen. Äganderätten garanteras i författningen (artikel 32) och före detta ägare har fått ersättning för kommunistregimens expropriationer, även om vissa klagomål förekommit enligt vilka de skadestånd som beviljats varit för låga. Domstolarna respekterar noga äganderätten, vilket framgår av högsta domstolens beslut att 1995 ogiltigförklara regeringens nationalisering av egendom som tidigare innehades av sovjetiska myndigheter. Domstolen fann att sådan egendom skulle återlämnas till de ursprungliga ägarna. Respekt för privatlivet garanteras av att det behövs ett tillstånd från åklagare eller domare för att få göra en husrannsakan. Estland ratificerade i februari 1997 Genèvekonventionen om politiska flyktingar och parlamentet antog samtidigt en lag i syfte att tillämpa denna. Detta var ett stort framsteg 18 och därmed fick man ett slut på den tidigare situationen där asylsökande betraktades som illegala invandrare och ofta hölls i förvar under svåra förhållanden. Det har förekommit fall där personer har blivit illa behandlade, i synnerhet när de hållits i förvar i preventivt syfte. Estland har givit sig i kast med ett moderniseringsprogram. De finansiella resurser som står till buds räcker dock inte helt och hållet till och därför stöter man på svårigheter i genomförandet av detta program. Ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter Rätten till existensminimum och till social trygghet garanteras i författningens artikel 28. Den fackliga friheten är garanterad utan inskränkningar. Organisationsgraden är nära 30 % och större delen av de fackligt anslutna tillhör två fackliga centralorganisationer. Strejkrätten skyddas i författningen (artikel 29), men strejker är förbjudna för anställda i den offentliga förvaltningen (stat och kommuner), i försvarsmakten, i rättsväsendet och i räddningstjänsten. Inom den privata sektorn är strejker förbjudna när förhandlingar om kollektivavtal eller om deras giltighet pågår. Rätten att fritt välja skola är garanterad liksom även religionsfriheten. Minoriteters rättigheter och skydd I bedömningen av minoritetemas ställning i Estland bör man skilja på de rättigheter och det skydd som är knutna till en etnisk och kulturell tillhörighet, oberoende av medborgarskap och på skillnader i individens ställning som beror på att man saknar estniskt medborgarskap. I detta avseende är den definition som Estland gjorde av begreppet minoritet i den deklaration som åtföljde ratificeringen av Europarådets ramkonvention om minoriteter inte relevant. Situationen för de personer som saknar medborgarskap måste också vägas in i denna bedömning. Minoriteterna, inklusive personer utan något medborgarskap, utgör nästan 35 % av befolkningen. Av dessa är cirka 28 % ryssar, 2,7 % ukrainare och 1,5 % vitryssar. De bor huvudsakligen i Tallinn och i landets nordöstra fjärdedel (Narva/Sillamäe-området) och där kan de utgöra ända upp till 95 % av den totala befolkningen (Narva). Av dessa 35 % har 23 % (dvs. i runda tal 335 000 personer, till största delen av ryskt ursprung) inte estniskt medborgarskap. Av dessa har 8 % valt ryskt medborgarskap och 13 % är f. d. sovjetiska medborgare som idag inte har något medborgarskap alls. Den politik som Sovjetunionen förde efter 1945, och som innebar en massiv inflyttning av ryskspråkiga, är huvudorsaken till den nu rådande situationen (88,2% ester mot 8,2 % ryssar vid 19 folkräkningen 1934, 74,6 % ester mot 20,1 % ryssar 1959 och slutligen 64,7 % ester mot 27,9% ryssar 1979). I frågan om att erhålla estniskt medborgarskap sätter lagen från april 1995 upp ett villkor i form av ett prov i vilket deltagaren skall visa att han/hon behärskar det estniska språket samt har vissa kunskaper i landets historia och samhällsskick. Sedan 1992 har c:a 90 000 personer fått estniskt medborgarskap. Den nya lagen som i april 1995 införde nya regler för att bli naturaliserad fick till följd en minskning i antalet naturaliseringar per år (c:a 7 000 personer bör kunna bli naturaliserade under 1997 enligt myndighetemas beräkningar). De sökande tycks likaså vara ganska få till antalet, och om denna takt håller i sig kommer en stor del av befolkningen för lång tid framåt att förbli utlänningar eller statslösa. I denna situation finns det flera faktorer som spelar in. Systemet med ett prov har ofta ifrågasatts och svårighetsgraden skulle förklara att antalet deltagare i dessa prov är så lågt. Anmälningsavgiften är också relativt hög. Likaså är den regel som säger att man måste vänta ett år efter att ha lämnat in en ansökan om naturalisering innan man får göra provet kanske inte längre helt nödvändig med tanke på att ansökningarna är så få. Att inte ha estniskt medborgarskap verkar ibland till och med upplevas som en fördel (ingen skyldighet att göra militärtjänst i Estland), och detta kan vara en bidragande orsak till det låga antalet ansökningar om att bli naturaliserad. De estniska myndigheterna har dock genomfört vissa förbättringar. Nya regler som tillämpas från och med den 1 januari 1997 har sålunda resulterat i en lägre svårighetsgrad i proven. Antalet godkända i dessa prov (mellan 80 och 90 %) verkar under alla förhållanden tillfredsställande, liksom att äldre personer sedan 1995 är befriade från det skriftliga provet i estniska och bara behöver göra det muntliga. Den största bristen i det nuvarande systemet ligger i de otillräckliga resurser som ställs till de tyskspråkigas förfogande för att lära sig estniska så att de kan klara det prov som krävs för att bli naturaliserad. Det finns mycket få lärare i estniska i de områden som till övervägande del bebos av ryskspråkiga och anmälningsavgiften för dessa kurser är fortfarande hög. Avsevärda ansträngningar kommer att krävas om antalet naturaliseringar ska kunna hållas på en hög nivå i framtiden. Genom programmet PHARE ges sedan 1996 stöd till den estniska regeringens åtgärder på detta område (ett program på 1,4 miljoner ecu som inleddes i december 1996). De estniska myndigheterna bör överväga möjligheterna för statslösa barn som är födda i Estland att naturaliseras på ett enklare sätt, särskilt eftersom den europeiska konventionen om nationalitet som godkänts i Europarådet snart träder i kraft. Läget för personer utan medborgarskap klargjordes genom 1993 års lag. "Främlingspass" har sålunda börjat delas ut och därigenom borde vissa praktiska svårigheter få en lösning, särskilt frågor kring rörelsefriheten. 20 När det gäller uppehållstillstånd har myndigheterna systematiskt utfärdat tidsbegränsade tillstånd (giltiga i 5 år) till alla utlänningar, även till dem som var bosatta i Estland före den 1 juli 1990. Att utfärda permanenta uppehållstillstånd skulle ha haft betydligt positivare effekter och varit fördelaktigare i konkret hänseende, i synnerhet vad beträffar rätten att inbjuda anhöriga eller vänner till Estland. Myndigheterna har dock förbundit sig att automatiskt förlänga de tidsbegränsade uppehållstillstånden när de löper ut, och regeringen har för parlamentet lagt fram ett förslag till en ändring i utlänningslagen som skulle ge vissa utlänningar permanenta uppehållstillstånd redan 1998. Det finns vissa restriktioner för utlänningar: endast estniska medborgare får sitta i vissa bolags styrelser och tillhöra politiska partier. När det gäller att inneha en statlig eller kommunal tjänst är detta enligt en lag från 1995 förbehållet estniska medborgare, men övergångsbestämmelser har utfärdats så att utlänningar kan behålla den tjänst de redan har under den tid som naturalisationsprocessen tar i anspråk (detta är fallet t. ex. inom polisen). Till sist bör det påpekas att utlänningar har rösträtt i lokalval, vilket det finns få motsvarigheter till i övriga Europa idag. Härigenom bidrar man starkt till att personer utan medborgarskap får ett skydd för sina rättigheter och till att de integreras i samhället. Vad beträffar den ryskspråkiga minoritetens situation (oavsett om de som hör till denna grupp har estniskt medborgarskap eller ej) respekteras och skyddas deras rättigheter. Därutöver finns inte några stora problem i relationerna mellan ester och den ryska minoriteten. För minoriteterna finns inga särskilda regler om representation i parlamentet. Det finns dock i Riigikogu sex ledamöter för det parti som företräder den ryskspråkiga minoritetens intressen. Utlänningamas rösträtt i lokalval har inneburit att den ryska minoriteten fått sina kandidater invalda i kommunfullmäktige i de städer där det finns en stor rysk befolkning (t. ex. 16 av de 64 ledamöterna i Tallinn). I juli 1993 inleddes de rundabordssamtal mellan företrädare för samtliga minoriteter där frågor av gemensamt intresse tas upp. Enligt en lag från oktober 1993 har minoriteterna även rätt att bygga upp självständiga institutioner för att bevara sin kultur och sina traditioner. Regeringen har å sin sida utsett en minister med ansvar för relationerna mellan de olika etniska grupperna. Minoriteterna får använda sina egna språk i domstolar och i kontakter med förvaltningen i de landskap där en minoritet utgör en majoritet av befolkningen. Den ryska minoriteten har också tillgång till ett flertal ryskspråkiga massmedier (tre dags- och två veckotidningar i Tallinn, tre radiostationer, varav en statlig, samt dessutom en mängd program på ryska i de statliga och privata TV-kanalerna). På utbildningsområdet erbjuder Estland undervisning på ryska på alla nivåer och till denna utgår statligt stöd. Detta system som bara var tänkt att finnas kvar till år 2000 bör behållas i framtiden utan någon tidsgräns. I detta sammanhang är det bristen på lärare i estniska, inte minst i de områden där många rysktalande bor, som är den springande punkten och som riskerar att sätta käppar i hjulet för utbildningsministerns nuvarande planer på att utöka undervisningen på estniska i minoritetemas skolor. Regeringen 21 studerar för närvarande ett program som möjliggör för elever i skolor där undervisningen sker på ryska att nå den kunskapsnivå i estniska som krävs för att komma in på högskoleutbildning. 1. 3 Allmän bedömning Estlands politiska institutioner fungerar normalt och på ett stabilt sätt. Statsapparatens olika grenar respekterar gränserna för sina befogenheter och samarbetar med varandra. Valen 1992 och 1995 var fria och rättvisa och ledde i det senare fallet till maktskifte. Oppositionen deltar på normalt vis i institutionemas arbete. Arbetet med att förbättra det sätt på vilket rättsväsendet fungerar och att intensifiera kampen mot korruption måste fortsätta i oförminskad takt. Det finns inga större problem vad beträffar respekten för de grundläggande rättigheterna, men Estland behöver vidta åtgärder för att påskynda naturalisationsförfarandet så att de rysktalande icke-medborgarna kan integreras bättre i det estniska samhället. Estland uppvisar en demokratisk stats kännetecken, med stabila institutioner som garanterar rättsstatliga principer och mänskliga rättigheter. 22 2. Ekonomiska kriterier Vid bedömningen av Estlands ekonomiska situation och framtidsutsikter utgår kommissionen särskilt från Europeiska rådets slutsatser från mötet i Köpenhamn i juni 1993, i vilka det anges att ett medlemskap i unionen förutsätter att "det finns en fungerande marknadsekonomi samt förmåga att hantera konkurrens och marknadskrafter inom unionen". I denna del av yttrandet ges således en kortfattad översikt över den ekonomiska situationen och bakgrunden och därefter en genomgång av Estlands framsteg i fråga om de viktigaste inslagen i den ekonomiska övergången (liberalisering av pris- och handelssystemet, stabilisering av ekonomin, strukturomvandling, reform av den finansiella sektorn) samt av landets ekonomiska och sociala utveckling. Slutligen ges en allmän bedömning av landets situation i förhållande till de kriterier som fastlagts av Europeiska rådet och en genomgång av framtidsutsikter och prioriteringar för det fortsatta reformarbetet. 2. 1. Den ekonomiska situationen Bakgrund Estland, med en befolkning på 1,5 miljoner, hade 1995 en bruttonationalprodukt (BNP) som uppgick till 6 miljarder ecu (uttryckt i köpkraftsparitet). Landets befolkning motsvarar 0,4 % av unionens befolkning, medan ekonomin endast motsvarade omkring 0,1 %. Landets BNP per capita var cirka 23 % av unionens genomsnitt mätt i köpkraftsparitet. Genomsnittslönen per månad var i slutet av 1995 ca 179 ecu. Estland har varit observatör i GATT sedan 1992 och ansökte om anslutning i mars 1994. Estlands ansökan om medlemskap i Världshandelsorganisationen (WTO) behandlas för närvarande. Framsteg i den ekonomiska övergången Under mellankrigstiden var Estland en självständig stat som var starkt integrerad i världsekonomin. 1940 annekterades Estland av Sovjetunionen och centralplanering infördes. Över femtio års sovjetiskt styre förstörde Estlands ekonomiska integritet. Detta resulterade i en ekonomisk struktur som var baserad på inflödet av arbetskraft huvudsakligen från Ryssland, och på starka handels- och produktionsförbindelser med Sovjetunionen. Från att ha varit en jordbruksekonomi blev Estland ett land dominerat av tung industri. En relativt väl utvecklad infrastruktur i kombination med välutbildad arbetskraft gjorde att sofistikerad industri etablerades i Estland och landet blev en av de mest utvecklade republikerna i Sovjetunionen. Det har alltid funnits en strävan efter ekonomisk och politisk självständighet i Estland. Under 1980-talet tog den ny fart och bidrog till att Sovjetunionens högsta sovjet 1989 godkände en lag om ekonomisk självbestämmanderätt. Lagen banade väg för ekonomiska 23 reformer på olika områden, bl. a. vad gäller pris- och lönesättning, skattepolitik och den finansiella sektorn. Den ekonomiska omställningen nådde en kritisk punkt i och med valutareformen och införandet av en nationell valuta i juni 1992. Trots flera regeringsskiften har den grundläggande reformen fortsatt med samma inriktning. Den är baserad på en liberal ekonomisk politik, som gynnar konkurrens och öppenhet i ekonomin, med minsta möjliga ingripande från statens sida. Landet har gjort goda framsteg i liberaliseringen av den inhemska ekonomin, privatiseringen och införandet av ett liberalt system för externa betalningar för både löpande transaktioner och kapitaltransaktioner. Liksom i andra Sovjetrepubliker var statligt och, i mindre utsträckning, kollektivt ägande de huvudsakliga formerna för ägande i Estland. Privat företagsamhet fanns praktiskt taget inte. Efter frigörelsen 1991 har den privata sektorn utvecklats mycket snabbt. Nästan alla små och stora företag har privatiserats och regeringen har inlett en ambitiös plan för att sälja återstående statliga tillgångar. Den privata sektoms andel av BNP uppskattades till 70% i mitten av 1996. Utländska direktinvesteringar Stora utländska direktinvesteringar har gjorts och under perioden 1989-1996 uppgick de till 366 ecu per capita (källa: EBRD). Resultaten från 1996 var dock mycket mindre tillfredsställande. Utländska direktinvesteringar minskade till endast 55 miljoner ecu jämfört med 156 miljoner ecu under 1995 och från 5,6 % av BNP år 1995 till 1,6 % år 1996. Denna minskning har huvudsakligen två orsaker: en ändring i den officiella klassificeringen som innebar att villkoren för att definiera utländska direktinvesteringar stramades åt och avmattningen i privatiseringsprocessen. Inflödet av portfölj investeringar och bankemas utfärdande av utländska obligationer ökade under 1996. Likaså ökade Estlands direktinvesteringar i utlandet markant förra året, särskilt i andra baltiska stater och i Ryssland. Ekonomisk struktur Jordbruket har traditionellt sett varit en av de viktigaste sektorerna i Estlands ekonomi. Idag står jordbruket för 8 % av det totala bruttoförädlingsvärdet och för 7 % av sysselsättningen. Livsmedelsindustrin bidrar med ca en tredjedel av den totala industriproduktionen. Fiskerinäringen är den tredje största livsmedelsindustrin. I ett djärvt drag avskaffades handelstullarna helt i början av övergångsprocessen - ett radikalt sätt att tillämpa den allmänna principen om frihandel på jordbrukspolitiken. Återlämnandet av äganderätten till mark har skapat ett antal relativt olönsamma privata jordbruk med en genomsnittsareal på ca 23 hektar år 1996. Jordbrukens genomsnittliga storlek har minskat under senare år. Även om det skett några sammanslagningar efter det att staten började återlämna mark kommer det att ta flera år att återupprätta effektiva och konkurrenskraftiga privata jordbruk. 24 av från sysselsättningen. Omställningen Industrin växte snabbt under Sovjettiden. 1991 stod den för ca 40 % av BNP och mer än energiintensiv 30% produktionsstruktur, som var starkt beroende av Comecon-marknadema, till ett produktionsmönster som är mer anpassat till landets naturtillgångar och komparativa fördelar pågår fortfarande. Industriproduktionen bedöms ha krympt med mer än 60 % mellan 1992 och 1994 på grund av störningar i de traditionella handelsförbindelserna och i bytesförhållandet samt Rysslands införande av handelshinder. Detta resulterade i att industrins andel av bruttoförädlingsvärdet sjönk till 23 % år 1995. Industrins andel av sysselsättningen (utom gruv-, energi- och byggnadsbranschen) var 22,5 % år 1996. alltför en Tjänstesektorn har ökat väldigt snabbt och står för ca två tredjedelar av det totala bruttoförädlingsvärdet. Parti- och detaljhandel, turism, transport och kommunikation är de mest dynamiska sektorerna. Särskilt turism har blivit betydelsefullt för Estland. Endast under 1996 besökte 2,5 miljoner turister landet, varav 67 % kom från Finland. De flesta turisterna kommer på endagsbesök. Turismen är extremt viktig för betalningsbalansen: 1995 svarade överskottet från resenäringen för 70 % av överskottet inom tjänstesektorn och 39 % av underskottet i handelsbalansen. För de nio första månaderna 1996 var siffrorna 75 % respektive 41 %. Viktiga indikatorer på den ekonomiska strukturen (alla uppgifter gäller för 1996 såvida annat inte anges) Befolkning BNP per capita miljoner ecu (KKS) (1995) i % av genomsnittet för EU-15 % (1995) Jordbrukets andel av bruttoförädlingsvärdet sysselsättningen Bruttoutlandsskuld/BNP % (1995) % (1995) % Export av varor och tjänster/BNP % (1995) Ackumulerade utländska direktinvesteringar* miljarder ecu ecu per capita 1,5 3 900 23 8 7 6 73 0,6 366 *Ackumulerade utländska direktinvesteringar omräknade enligt växelkursen vid utgången av 1996 (1 ecu=$l,25299) 25 Källor: Kommissionen, nationella källor, EBRD Andelen små och medelstora företag har ökat snabbt, särskilt inom exportsektorn. Problemen i samband med registreringen av företag har medfört att alla bolag måste omregistreras den 1 september 1997. Mer än hälften av anmälningarna i det gamla registret, som kommer att ersättas av ett handelsregister, gällde skalbolag som inte längre hade någon verksamhet. De nya kraven väntas medföra en ökning av antalet aktiebolag och en minskning av antalet bolag med begränsad ansvarighet. Liberalisering Prjssystem Prisliberaliseringen inleddes 1989 och var nästan slutförd 1992. Den priskontroll som återstår rör mark och skog, oljeskiffer, läkemedel och offentliga tjänster. Priserna på ett begränsat antal tjänster (t ex hyror och allmänna transportmedel) kontrolleras på lokal nivå. Administrativa prisregleringar gäller för bolag med monopolställning inom områden som energi, vatten och hantering av avloppsvatten. Sammantaget utgör dessa varor och tjänster fortfarande ca 25 % av den korg som konsumentprisindexet är beräknat på. Administrativa beslut såsom avskaffandet av priskontroll på alkoholhaltiga drycker i december 1995 kan därför i hög grad påverka inflationstakten månad för månad. Handelspolitik Omedelbart efter självständigheten började Estland avveckla den mycket restriktiva handelspolitik som landet ärvt från Sovjetunionen. Estland har idag ett av de mest liberala handelssystemen i världen. Importtull tas endast ut på pälsar och punktskatt tas endast ut på bilar, motorcyklar, cyklar och fritidsbåtar. Man diskuterar emellertid nu att införa skyddstullar för vissa jordbruksprodukter. Detta bör inte ses som en ändring av den liberalt inriktade handelspolitiken utan som en lösning på de mycket specifika problemen inom jordbrukssektorn. Kvantitativa restriktioner har avskaffats helt och hållet liksom importsubventioner. Exportlicensema är inte begränsande utan ämnade för statistiska ändamål. Exporttullar har tagits bort helt och hållet, utom för föremål med kulturvärde. Det finns inga exportsubventioner och de fa exportkvoter som återstod avskaffades i slutet av 1994. Estland har haft observatörsstatus i WTO (och innan dess i GATT) sedan juni 1992. I mars 1994 inledde en arbetsgrupp arbetet med att förbereda för fullständigt medlemskap. Ett frihandelsavtal mellan Estland och EU trädde i kraft den 1 januari 1995. Estland har slutit frihandelsavtal med EFTA-länderna och har ansökt om medlemskap i Centraleuropeiska frihandelsavtalet (CEFTA). Estland har även slutit ett antal andra bilaterala avtal. Sedan den 1 april 1996 gäller även ett frihandelsavtal med de baltiska grannländerna Lettland och Litauen. Den 1 januari 1997 utökades detta avtal till att även 26 omfatta handel med jordbruksprodukter. Målsättningen är att på ett senare stadium upprätta en fullständig tullunion. EaMapoltiik Sedan Estland införde en sedelfond (se nedan) 1992 har landets egen valuta, kroon, varit fullt konvertibel för bytesbalanstransaktioner. Detta formaliserades 1994 när Estland accepterade de förpliktelser som föreskrivs i Internationella valutafondens (IMF) artikel VIII. Centralbanken garanterar omräkning av kroonsedlar och reserver till D-mark och vice versa till kursen 8 kroon för en D-mark. Det finns möjlighet att göra transaktioner i 13 andra valutor. Enskilda personer kan öppna valutakonton i inhemska banker eller utomlands. Enligt kontrakt anges de flesta av de inhemska bankemas återbetalningar av lån i D-mark. I lagen om skydd för den estniska kronan föreskrivs att Eesti Pank (centralbanken) inte har rätt att devalvera valutan. Beslut om detta kan endast fattas av parlamentet vilket är avsett att stärka växelkursens trovärdighet. Situationen inonilaMel Efter ett kraftigt produktionsbortfall efter självständigheten började ekonomin återhämta sig under andra halvan av 1993. Estland har därefter haft en relativt snabb tillväxt som nådde 4,3 % i reala termer 1995. Preliminära siffror tyder på att den reala tillväxten torde ha legat på samma nivå under 1996. En heltäckande bedömning av landets ekonomiska prestationsförmåga under den senaste tiden är mycket svår att göra eftersom statistiksystemet är relativt nytt. Sedan 1992 har Estland fört en förvånansvärt fast ekonomisk politik. Detta återspeglar i stor utsträckning samförståndet mellan politikerna om de grundläggande dragen i en strategi som syftar till modernisering och integrering i den europeiska ekonomin och i innebär. världsekonomin. Det återspeglar också den disciplin som sedelfonden Sedelfonden, som infördes 1992, begränsar myndighetemas möjligheter att ingripa i den ekonomiska politiken. Enligt detta system avsäger sig myndigheterna frivilligt den oinskränkta kontrollen över penningmängden, växelkursen är fast och en ökning av den monetära basen måste till fullo motsvaras av en ökning av valutareserven. Enligt den sedelfond som har godkänts i Estland får varken lokala myndigheter eller staten låna från centralbanken. Centralbankens utlåning till affärsbanker är begränsad till klart angivna krissituationer. Viktiga ekonomiska trender 1994 1995 1996 Real BNP- tillväxt % -1,8 4,3 4,0 27 Inflationstakt årligt genomsnitt december till december Arbetslöshet vid årets slut % % % offentliga Den sparande Bytesbalanssaldo Skuld/export ILO. s definition sektoms finansiella i % av BNP i % av BNP % i%avBNP Inflöde av utländska direktinvesteringar * Fjärde kvartalet Källor: Kommissionen, nationella källor, EBRD 47,7 29,0 23,1 41,7 28,9 14,8 7,6 1,3 -7,1 9,1 9,2 10,2* ej tillg. -1,6 -10,2 8,8 1,6 -0,8 -5,1 10,3 5,6 Sedelfonden har fungerat bra när det gäller att garantera stabila växelkurser och minska inflationen. Den har också bidragit till budgetdisciplin. Inflationen sjönk snabbt efter det att sedelfonden infördes. Efter ett uppehåll 1995 och under de första månaderna 1996 till följd av avregleringar och ökad i konsumentpriserna åter gå neråt och har fallit i snabb takt sedan slutet av 1996 för att i mars 1997 nå 9,1 % på årsbasis. Exportpriserna har inte heller stigit så mycket. indirekt beskattning började inflationen Den registrerade arbetslösheten är ganska låg och relativt stabil. Antalet arbetssökande utan jobb som fanns registrerade hos arbetsförmedlingarna i februari 1997 uppgick till 4,4 % av arbetskraften. Antalet personer med rätt till arbetslöshetsförmåner är mycket mindre. Arbetskraften har krympt som en följd av att delar av den ryska befolkningen har emigrerat och att den yrkesaktiva andelen av befolkningen minskat. Enligt ILO:s definition är arbetslösheten mycket högre och uppgick till 11,6 % i slutet av de första tre månaderna 1997. Situationen gentemot utlandet Den externa sektorn kännetecknas av ett ökat handelsunderskott som 1996 uppgick till mer än 24 % av BNP, en verkligt uppseendeväckande siffra (försämringen av den totala balansen beror delvis på en ändring av statistikmetoderna 1996). Exporten består till största delen av förädlade varor och en mycket markant omsvängning har gjorts från livsmedel till elektronik och datorutrustning. En tredjedel av exporten är direkt knuten till import antingen i form av förädling eller i form av transithandel. Ett stort överskott i tjänstebalansen har hittills mildrat handelsunderskottets negativa effekter på 28 bytesbalansen, som trots det har varit negativ sedan 1994. Överskottet inom tjänstesektorn beror till stor del, och i ökad utsträckning, på de finländska turistemas köpkraft. Valutareserverna ökade kraftigt efter det att sedelfonden inrättades. Reserven backades upp av värdet på det guld som de västerländska centralbankerna återlämnade 1991. För närvarande täcker reserverna dock mindre än tre månaders import. Estland har inte ärvt någon utlandsskuld från f. d. Sovjetunionen. I slutet av 1996 var den ackumulerade utlandsskulden ca 239 miljoner ecu, ca 6,4 % av BNP. Andelen skulder i förhållande till exporten förblev nästan konstant på en låg nivå liksom andelen skulder i förhållande till skuldtjänsten. Strukturomvandling Utrikeshandel Estlands beroende av den f. d. sovjetiska marknaden har minskat dramatiskt och handeln har gradvis omdirigerats till den västerländska marknaden. EU-ländema svarar nu för mer än två tredjedelar av Estlands handel. Finland har ersatt Ryssland som största handelspartner. Ryssland importerar fortfarande stora mängder varor från Estland trots att Ryssland har ökat tullarna. En stor del av exporten utgörs av förädlade varor. Den fortsatta uppskrivningen 1996 av landets valuta gentemot andra europeiska valutor har lett till att handeln omriktats något mot andra övergångsländer och områden utanför Europa. Export till övergångsländer i Öst- och Centraleuropa ökade till exempel från 14 % till 15,6 % av den totala exporten och Asiens andel av Estlands handel ökade också kraftigt. Exportbasen är relativt begränsad: andelen reexport i Estlands export är hög (33,7 % år 1996 och 45,9 % under de tre första månaderna 1997). Detta visar på Estlands ställning som transitcenter och fördelar när det gäller förädling (huvudsakligen för textilindustrin) eftersom arbetskraften är billig. Trä och trävaror, förädlade livsmedel och textilprodukter utgjorde mer än 40 % av den totala exporten 1996. Ett stort inflöde av utländska direktinvesteringar och annat kapital har inneburit överskott i den totala betalningsbalansen fram till nu. Arbetsmarknad Sysselsättningen har stadigt minskat sedan 1992. Många arbetstillfällen har förlorats inom industrin och jordbruket. Effekterna av arbetslösheten har begränsats till följd av att arbetskraften har minskat (den ryska delen av befolkningen har emigrerat), estniska arbetstagare har utvandrat (främst till Finland) och den yrkesaktiva andelen av befolkningen har minskat. Arbetslösheten beräknas uppgå till ca 5 % men denna siffra omfattar inte dem som söker arbete medan de har tillfälliga arbeten. I samband med en 29 undersökning som gjordes nyligen med hjälp av ILO:s metoder uppskattades arbetslösheten till 11,6 % av den totala arbetskraften under de första tre månaderna 1997. Systemet för social trygghet är uppbyggt på att arbetsgivarna bidrar med en löneskatt motsvarande 33 % av lönerna. Arbetsgivare får inte betala löner som ligger under den miniminivå som gäller för statligt anställda som arbetar heltid. Lägsta timlön är 4 estniska kronor och lägsta månadslön är 680 estniska kronor (45 ECU). Offentliga finanser Det med betydelsefulla i Estlands budgetprocess är att ha en balanserad budget på centralregeringsnivå. Hittills har denna princip följts. Skattereglerna har ändrats flera gånger. Mervärdeskatt infördes först 1992. Skattesatserna ändrades 1994 och mervärdesskatten ligger nu på 18 %. Personlig inkomstskatt och bolagsskatt tas ut med en fast sats på 26 %. Ett minsta skattefritt avdrag beviljas för personlig inkomstskatt. Det totala skattetrycket uppskattas till 34-36 % av BNP. Andelen skatter i de totala lönekostnaderna beräknades till 41 % under de tre sista månaderna 1995, varav 60 % rör bidrag till det sociala trygghetssystemet. Efter självständigheten har landet decentraliserats i betydande utsträckning. De lokala myndigheterna står för en tredjedel av den offentliga sektoms utgifter. Underskottet i den offentliga sektorn ökade 1996 till uppskattningsvis 1,5 % av BNP, en avvikelse från föregående års balanserade budgetar, på grund av de lokala myndighetemas stora utgifter. Företagssektorn: privatisering och omstrukturering av foretag inom sektorerna telekommunikationer och Privatiseringen har gått fort framåt. I slutet av 1996 hade i stort sett alla stora företag sålts energi. transport, ut, utom de Privatiseringsprocessen handhas av en privatiseringsinstitution och grundar sig på de lagar om privatisering som antogs 1993. Även om lagen innehåller bestämmelser om olika typer av försäljning av tillgångar har privatiseringen till största del genomförts med hjälp av budgivning med förberedande förhandlingar som varit öppna för utländska budgivare. Denna strategi haj gynnat strategiska investerare på bekostnad av företagsledning och anställda och har hjälpt till att göra Estland mycket attraktivt för utländska direktinvesteringar. Privatiseringen av småföretag var nästan helt genomförd i slutet av 1995. Den har reglerats i en lag som antogs 1991 och ändrades 1992 och som gjorde det möjligt för anställda att köpa ut företagen eller att företagen auktionerades ut. En typ av privatiseringsvoucher har utfärdats till allmänheten. De kan användas till att privatisera bostäder och mark och till att köpa aktier. Handel med voucher är endast tillåten i begränsad omfattning. Bostadsprivatiseringen inleddes i slutet av 1993. Merparten av bostäderna förväntades övergå i privat ägo mot privatiseringsvoucher, men osäkerhet vad beträffar ägarförhållandena i samband med statens återlämnande har gjort att processen 30 tagit lång tid. Staten är dessutom skyldig att, genom att återlämna egendomen eller i form av voucher, ersätta alla dem som ägde egendom i Estland före 1940. Privatiseringen kommer i framtiden att vara inriktad på allmännyttiga verk, inbegripet företag inom energisektorn, den del av Estonian telecommunications company som ännu inte privatiserats, järnvägar och hamnar. Staten avser att sälja foretag i vilka den har minoritetsintresse såsom Estonian Tobacco, Estonian Gas och andra. Omstruktureringen av privatiserade företag har oftast lämnats åt investerarna, mestadels i form av affärsplaner som lämnats i samband med budgivningen. Konkurslagstiftning antogs 1992 och ett stort antal konkursförfaranden har inletts, särskilt när det gäller jordbrukskooperativ. Den finansiella sektorn Det tvådelade banksystemet, där centralbanken är skild från affärsbankerna, etablerades formellt 1989, men fungerade inte fullgott förrän 1992. Den typ av verksamhet som centralbanken skall bedriva och dess omfattning fastställs i 1992 års valutareform. Genom denna reform inrättades sedelfonden och centralbankens roll begränsades till tillsyn och sund reglering. Centralbanken är helt oberoende av regeringen även om den är ansvarig inför parlamentet. Utlåning till staten är förbjudet enligt lag. Enligt: systemet nwå en sedelfond finns det inget utrymme för en diskretionär penningpolitik. Centralbanken har varken monetära mål, kreditrestriktioner för banker eller diskonto. Estlands finansiella system domineras av banksektorn medan kapitalmarknaden och finansiella institut som inte är banker inte har utvecklats i så hög grad. Den finansiella sektorn har redan genomgått en rationaliseringsprocess. Bankkrisen 1992 som följdes av Flera bankkrascher fram till 1994 framkallade en omorganisering av sektorn. Detta har följts av en konsolideringsfas då statens inblandning i banksektorn kraftigt har minskat. För närvarande har Estland 13 inhemska banker, en filial, till en utländsk bank och rcprescntatioiiskontor till 5 utländska banker. Antalet banker kommer troligtvis att minska ytterligare inom de närmaste månaderna allt eftersom branschen fortsätter sin konsolidering. En ny sammanslagning av två banker godkändes för övrigt i april 1997. Centralbankens tillsyn och sunda reglering har stärkts. Samtliga banker uppfyller nu kapitaltäckmngskraven. Centralbanken fortsätter att gradvis öka det minimikapital som krävs för banker (i slutet av 1997 kommer det att uppgå till 75 miljoner estniska kronor) i ett försök att. tvinga fram sn konsolidering av banksystemet. Ett förslag till lag om depositionsförsäkring är under utarbetande. De totala tillgångarna inom banksektorn uppgick till 22 miljarder estniska kronor i slutet av 1996. Andelen nödlidande lån i bankemas balansräkning föll kraftigt när kvaliteten på tillgångarna och riskförvaltningen förbättrades. Den förbättrade kvaliteten på tillgångar var mer uttalad i delvis statligt ägda banker än i privata banker. I slutet av mars 1996 stod privata företag för 68 % av banklånen. Även om andelen enskilda låntagare ökar förblir privata företag de huvudsakliga låntagarna. I slutet av 1995 förlängdes den genomsnittliga löptiden för banklån till 2,7 år. Denna trend accentuerades under 1996 och början av 1997 eftersom bankerna kunde få mer långfristiga medel, i synnerhet i utländska valutor. Utlåningen till statliga företag har minskat från nästan 30 % av den totala delen utestående lån 1993 till mindre än 4 % under 1996. Moderniseringen och fulländningen av bankväsendet pågår hela tiden: 20-åriga bostadslån har nyligen införts och antalet kreditkort har ökat markant. Under omstruktureringen av Estlands bankväsende under 1990-talet har det statliga ägandet minskat avsevärt inom sektorn. För närvarande har staten en del aktieinnehav i två kreditinstitut. Regeringen har för avsikt att dra sig ur bankerna helt och håller inom de närmaste åren. Utländska bankfilialer får öppnas och drivas enligt samma villkor som för inhemska banker. I slutet av 1995 uppgick direkt utländskt ägande till 29,2 % och annat utländskt ägande till 5,7 %. i Tallinn vilket Kapitalmarknaden och finansiella institut som inte är banker är inte lika välutvecklade som bankväsendet. Privatiseringen av statligt ägda företag bidrog till att det uppstod och utvecklades en värdepappersmarknad. Den 31 maj 1996 inleddes Estlands handel med värdepapper på börsen innebar en avsevärd förbättring av andrahandsmarknaden. Den första aktieemissionen för allmänheten genomfördes 1991. Kapitaliseringen av aktiemarknaden stod för ca 12 % av BNP i slutet av 1996. Trots de framsteg som nyligen gjorts (ett antal företag och kommunala enheter har lånat upp på den internationella kapitalmarknaden) är det fortfarande svårt för lokala företag att få långfristiga lån, vilket är ett måste för långsiktiga investeringar. Eftersom statsbudgeten har varit balanserad under de senaste tre åren finns det inga obetalda skattkammarväxlar. Det mest betydelsefulla instrumentet som det aktivt handlas med på penningmarknaden är Estlands banks bankcertifikat som började utfärdas 1993. Ekonomisk och social utveckling Sociala indikatorer Medellivslängden ökar nu igen efter att ha sjunkit efter 1989. Bamadödligheten har slutat öka även om den fortfarande ligger på en väsentligt högre nivå än inom EU. Befolkningstalet har minskat sedan 1991. Detta beror främst på utvandring av delar av den rysktalande minoritet, som 1991 stod för ca 30 % av den totala befolkningen, men även på en negativ naturlig tillväxt. De låga arbetsloshetsförmånerna gör att många inte bryr sig om att registrera sig som arbetslösa. En undersökning som gjordes nyligen i hushållen visade att 10 % av arbetskraften skulle kunna vara arbetssökande. En höjning av pensionsåldern med fem år, vilket skall införas under en tioårsperiod, har godkänts för att motverka en fortsatt minskad arbetskraft. 1995 var pensionsåldern 56 år för kvinnor och 61 år förmän. Utbildningsnivån är relativt hög. Nästan 80 % av den yrkesaktiva befolkningen har högre påbyggnadsutbildning eller mer. Andelen inskrivna i skolorna kan jämföras med de 32 siffror som gäller i de flesta av Europas länder. Tio procent av det totala antalet elever går idag på universitet. Kvaliteten är hög på områden som matematik och vetenskap. - Skillnader mellan olika regioner och sektorer Affärsverksamheten är livligast i Tallinn och i den nordvästra delen av Estland och mest stillastående i de nord- och sydöstliga delarna av landet. Sysselsättningen i nordöstra Estland var tidigare starkt beroende av energiproduktion, tung industri och sovjetiska militär-industriella företag. Arbetslösheten i detta område har stigit kraftigt och uppgår till mer än 15 % av arbetskraften efter det att de berörda fabrikerna lagts ner. Även i det mest sydöstligt belägna området är arbetslösheten troligen högre än 15 % men orsaken här är att jordbruksproduktionen, som är den huvudsakliga verksamheten i södra Estland, har minskat. Småföretagen blomstrar i landets nordvästra delar, även i ett stort område runt Tallinn, och i transitområdet till Ryssland. Eftersom den tunga industrin har försvunnit är antalet långtidsarbetslösa högt både i sydöstra och nordöstra Estland. Hushållen i sydöstra Estland har lägst inkomster. Sex större regionala program godkändes av regeringen 1995. Programmen är delvis utformade enligt EU:s regionalpolitiska mål. Ett program syftar särskilt till att integrera den rysktalande befolkningen i östra Virumaa, i nordöstra Estland. Ett annat syfte med detta program är att säkerställa ett effektivt utnyttjande av naturtillgångarna (oljeskiffer). 2. 2 Ekonomin inför medlemskapet Inledning Europeiska rådet i Köpenhamn 1993 fastställde de villkor som de associerade länderna i Central- och Östeuropa måste uppfylla för att kunna anslutas till unionen. De ekonomiska kriterierna är - förekomsten av en fungerande marknadsekonomi, och - förmågan att hantera konkurrens och marknadskrafter inom unionen. Dessa kriterier hänger samman. För det första kommer en fungerande marknadsekonomi att bättre kunna hantera konkurrenstryck. För det andra gäller med tanke på medlemskap i unionen att den fungerande marknaden utgörs av den inre marknaden. Utan integrering i den inre marknaden skulle ett medlemskap i EU förlora sin ekonomiska motivering, både för Estland och för dess partner. För ett kandidatland är det följaktligen väsentligt att anta gemenskapens regelverk, särskilt i fråga om den inre marknaden, och att varaktigt förbinda sig att uppfylla medlemskapets ekonomiska skyldigheter. Detta oåterkalleliga åtagande är nödvändigt för 33 att säkerställa att alla delar av den utvidgade inre marknaden även i fortsättningen kommer att omfattas av gemensamma regler. Förmågan att anta regelverket har många aspekter. Å ena sidan måste Estland vara i stånd att uppfylla medlemskapets ekonomiska skyldigheter, så att den inre marknaden fungerar friktionsfritt och rättvist. Å andra sidan förutsätter Estlands förmåga att fullt ut dra nytta av den inre marknadens konkurrenstryck att det grundläggande ekonomiska klimatet är gynnsamt samt att landets ekonomi är flexibel och förfogar över en tillräcklig mängd mänskliga och fysiska resurser, särskilt infrastruktur. Om detta inte finns kommer vissa grupper i samhället sannolikt att betrakta konkurrenstrycket som alldeles för intensivt, och det kommer att ställas krav på skyddsåtgärder, som i fall de genomförs skulle undergräva den inre marknaden. Ett kandidatlands förmåga och beslutsamhet att anta och genomföra regelverket kommer att vara av avgörande betydelse, eftersom de fördelar och nackdelar som följer kanske kommer att spridas ojämnt över tiden och över olika branscher och samhällsgrupper. En brett baserad samstämmighet om vilka förändringar av den ekonomiska politiken som krävs till följd av ett medlemskap i unionen samt en historia som visar att landet konsekvent genomfört ekonomiska reformer trots tryck från intressegrupper minskar risken för att landet inte kommer att kunna uppfylla medlemskapets ekonomiska skyldigheter. Vad gäller de offentliga myndigheterna förutsätter ett medlemskap i unionen att det finns en administrativ och rättslig förmåga att överföra och genomföra den omfattande tekniska lagstiftning som behövs för att undanröja hinder för fri rörlighet inom unionen och säkerställa att den inre marknaden fungerar. Dessa aspekter undersöks i kommande kapitel. Vad gäller enskilda företags konkurrenskraft är konsekvenserna av att regelverket antas avhängiga av företagens förmåga att anpassa sig till det nya ekonomiska klimatet. Övergången till fungerande marknadsekonomi En marknadsekonomi förutsätter att det etableras jämvikt mellan utbud och efterfrågan genom marknadskraftemas fria växelverkan. En marknadsekonomi fungerar när rättssystemet, inbegripet reglerna för äganderätt, är på plats och kan genomdrivas. Marknadsekonomins genom makroekonomisk stabilitet och en viss grad av samstämmighet om grunddragen i den ekonomiska politiken. En välutvecklad finanssektor och avsaknad av betydande hinder för marknadstillträde och -utträde bidrar till att höja ekonomins effektivitet. prestationsförmåga underlättas förbättras och Estland kan betraktas som en fungerande marknadsekonomi. De goda makroekonomiska resultaten under de senaste åren har uppstått genom en snabbt framåtskridande liberalisering och privatisering. Nya och stränga politiska ramar har skrivits in i lag och eventuella kryphål har en tendens att snabbt täppas igen. Sedelfonden och den i allmänhet försiktiga finanspolitiken har hjälpt till att bevara den inhemska jämvikten och att locka stora kapitalinflöden. 34 Prissättningen har till stor del liberaliserats både på arbets- och kapitalmarknaden liksom på produktionsmarknaden. Hårda budgetrestriktioner i form av minskade subventioner och ett stopp för företagen att lätt få lån samt den snabba privatiseringen har stärkt marknadskraftemas liberala handelspolitiken, öppenheten för utländska investeringar och framväxten av ett starkt bankväsende garanterar att marknadens signaler och hårda budgetrestriktioner överförs ganska snabbt till ekonomin. investerings- och produktionsbeslut. Den roll i Enighet om den ekonomiska strategins grundläggande drag, en fast uppläggning av politiken, trots upprepade regeringsskiften, och stärkta ekonomiska band med de nuvarande EU-medlemsstatema har sammantaget bidragit till ett gynnsamt klimat för investeringar och ekonomisk verksamhet. Den makroekonomiska stabiliteten har stärkt marknadsmekanismerna, medan de ökande obalanserna gentemot utlandet är ett stort bekymmer som landet måste ta sig an för att förtroendet för sedelfonden skall kvarstå. Arbetet med att i framtiden genomföra frihandelsavtalet mellan EG och Estland bör också bidra till en fullt fungerande marknadsekonomi. Estlands rättssystem har sina rötter i självständighetsperioden före kriget. Det liknar det tyska rättssystemet, särskilt när det gäller privaträtt. I arbetet med att återupprätta och förnya rättssystemet har de lagar som antagits i EU:s medlemsstater tjänat som förebild. Utsikterna till ett medlemskap i EU har varit det största incitamentet för att påskynda den administrativa reformprocessen. Processen styrs och samordnas av regeringsutskott på minister- och högre tjänstemannanivå. Det medges att en större grupp tjänstemän på mellannivå och lägre nivå som arbetar med att genomföra de nya lagarna och förfarandena kommer att behöva mer utbildning för att kunna anpassa sig till en mer marknadsinriktad offentlig förvaltning. Myndigheterna planerar också avsätta betydligt större medel i samband med övergången till EU-lagstiftning och moderniseringen av Estlands offentliga förvaltning. Regeringen är också mycket väl medveten om att de finansiella begränsningar som gäller för staten måste utvidgas till att även omfatta lokala myndigheter. Estlands politiska är överens om att reformera och modernisera ekonomin. Förmåga att hantera konkurrens och marknadskrafter Det är svårt, några år före ett eventuellt medlemskap och innan Estland har antagit och genomfört den större delen av gemenskapens lagstiftning, att bilda sig en definitiv uppfattning om landets förmåga att uppfylla detta kriterium. Det är dock möjligt att fastställa vissa drag i landets utveckling som kan ge viss vägledning om den sannolika förmågan att hantera konkurrens och marknadskrafter inom unionen. Detta förutsätter en stabil makroekonomisk ram inom vilken enskilda ekonomiska aktörer kan fatta beslut i ett klimat som kännetecknas av en rimlig grad av förutsägbarhet. Det måste finnas en tillräcklig mängd mänskliga och fysiska resurser, inbegripet infrastruktur, som utgör grunden för enskilda företags förmåga att anpassa sig till det ökade konkurrenstrycket på den inre marknaden. Företag måste investera för att höja sin effektivitet, så att de både kan konkurrera på hemmamarknaden och dra nytta av de 35 som följer av inre marknaden. Denna stordriftsfördelar tillträdet anpassningsförmåga kommer att vara större, ju mer företagen får tillgång till investeringskapital, ju skickligare deras arbetskraft är och ju större framgång de har vad gäller innovationer. till den Vidare kommer en ekonomi att bättre kunna uppfylla medlemskapets skyldigheter, ju högre grad av ekonomisk integrering med unionen som uppnås före anslutningen. Ju mer ett land redan är integrerat med unionen, desto mindre är den ytterligare omstrukturering som ett medlemskap kräver. Nivån på den ekonomiska integreringen är relaterad till både spännvidden i och volymen av handeln med medlemsstaterna. De direkta fördelarna av tillträdet till den inre marknaden kan också vara större i de sektorer där det finns en ganska betydande andel små företag, eftersom dessa företag i relativt högre grad påverkas av hinder för handeln. Estland har kommit långt i arbetet med att förbättra ekonomins kapacitet att hantera konkurrens och marknadskrafter inom en utvidgad union. Den snabba och framgångsrika övergången i Estlands ekonomi har hittills inte bara berott på att man fört en förnuftig politik och beslutsamt följt en klar strategi för strukturella reformer på medellång sikt. ,. Estland har alltid gynnats av sin placering mellan östra och västra Europa. Kapital- och arbetskraftsfördelningen snedvreds i mindre utsträckning än i de övriga f. d. sovjetiska republikerna. Därigenom har exporten av förädlade varor och produkter från den lätta tillverkningsindustrin kunnat expandera i snabb takt utan att produktionsanläggningarna helt och hållet behövt förnyas. Förskjutningen av exportmarknaderna från öst till väst har förenklats genom att växelkursen fastställdes och att man behöll en fördelaktig arbetskostnad per enhet. Priserna på handelsvaror har inte ökat så mycket som priserna i den skyddade delen av ekonomin. Estland har ett antal komparativa fördelar som skulle kunna hjälpa landet att konkurrera på den inre marknaden. Lätta industrier som konfektion, textilier, trä och montering av elektriska produkter expanderar redan starkt,, även om omstruktureringen av vissa av dessa sektorer långt ifrån är färdig. Träindustrin verkar ha goda förutsättningar att prestera mycket på den inre marknaden: det finns rikligt med trä (nästan 48 % av Estlands territorium är täckt med skog), direktinvesteringar från de nordiska länderna hjälper till att modernisera produktionsbasen, det finns gott om välutbildad arbetskraft och lönerna är fortfarande relativt låga^ Trä- och möbelexporten har blomstrat och landet hade ett kraftigt handelsöverskott inom dessa sektorer 1996. Den snabba moderniseringen av denna sektor är ett positivt tecken på Estlands förmåga att möta konkurrensen på den inre marknaden. Transport-, rese- och finansiella tjänster är andra lovande och relativt starka delar av ekonomin som skulle prestera bra inom den inre marknaden. Utvecklingen av sunda bank- och finansiella tjänster liksom en gradvis konsolidering och utvidgning i angränsande länder är positiva tecken på förmågan hos Estlands ledare att anpassa sig till nya förhållanden och dra fördel av olika möjligheter på marknaden. Moderniseringen av 36 transportinfrastrukturema, med hjälp av multilaterala långivare, skulle hjälpa landet i dess strävan att bli ett centrum för transport och varuförädling. Den omfattning i vilken landet har integrerat sin handel med Europeiska unionen och den typ av varor som denna handel rör visar att Estland har alla förutsättningar att hantera konkurrensen på den inre marknaden. 1996 var EU landets största handelspartner och stod för 65 % av importen och 51 % av exporten. Trots värdet av exporten av trä, möbler och textilier har exporten blivit mindre koncentrerad och handeln mellan industrierna har ökat. Jämfört med samma period 1995 har EU:s import av maskiner och elektriska apparater ökat i snabbare takt under de första sex månaderna 1996 än EU:s export av samma varor. Under samma period har läget för trävaror och textilier förblivit konstant liksom procentandelen av EU:s import från Estland. Industrin har lyckats exportera andra varor till väst (inkl. elektriska produkter) eftersom kvalitetsstandarderna har förbättrats och förbindelserna med företag i väst är goda. Ett annat positivt tecken är Estlands växande export till Asiens konkurrenskraftiga och dynamiska marknader, även om denna export endast står för en mycket liten del. Exportmöjligheterna förblir emellertid begränsade och kan lätt försvinna om inflationen fortsätter att vara högre än i de länder som importerar mest varor från Estland. Med en fullständig liberalisering av utrikeshandeln och med regeringens fasta åtagande att etablera en fast växelkurs kommer det att bli svårt för estniska exportörer att anpassa sig till en minskad efterfrågan utifrån. Estlands position gentemot omvärlden måste därför betraktas reallönerna utöver sårbar. Eventuella ökningar produktionsförbättringar eller innan arbetskraftsproduktiviteten har förbättrats i den öppna delen av ekonomin skulle kunna äventyra landets exportposition. som ganska av Fortsatta utländska direktinvesteringar är av avgörande betydelse för Estlands ekonomi, både för att finansiera underskottet i bytesbalansen under sedelfondssystemet och för att förnya de befintliga produktionsanläggningarna och diversifiera industribasen. Runt en tredjedel av alla estniska företag är beroende av utländskt kapital. Andelen utländskt kapital i dessa företag är i genomsnitt 65 % och de flesta sysslar med export. Trots fallet 1996 finns det anledning att tro att kapitalinflödet kommer att öka igen under 1997 och 1998. Utländska banker uppmuntras försiktigt att etablera sig på Estlands finansmarknad och de estniska bankerna ökar gradvis sitt urval av tjänster. Framtidsutsikter och prioriteringar Riktlinjerna för Estlands myndigheter består i ett fåtal välformulerade principer och en stark strävan efter integrering i den europeiska ekonomin och i världsekonomin. Den främsta prioriteringen är en stärkt privat sektor, särskilt genom att det växer fram fler små och medelstora företag. Såsom meddelades i början av februari 1997 har myndigheterna för avsikt att avsluta privatiseringen av industrisektorn och börja privatiseringen av stora infrastrukturföretag. Intäkterna från privatiseringen används främst till att införa en reform om äganderätt och inrätta bostads- och miljöfonder. Den stränga penning- och finanspolitiken kommer att behållas och dess rättsliga grund kommer att stärkas. 37 Regeringens övriga prioriteringar består i utvecklingen av den finansiella sektorn och garantier mot monopolbildningar samt främjande av investeringar och export. Estland har nått ett stadium där främst mark och infrastrukturföretag återstår att privatisera, men detta är långt i frän oproblematiskt. Jordreformen har gått långsamt framåt och detta har varit ett hinder i privatiseringen av bostäder, jordbruksmark och oexploaterad mark som annars skulle finnas tillgänglig för dem som vill investera i obebyggda markområden. Juridiskt sett har alla haft möjlighet att köpa mark sedan 1991, men i praktiken har endast en mycket liten del av den totala markarealen privatiserais. Regeringen har haft stora svårigheter med att förena de ursprungliga ägarnas rättigheter med eventuella investerares intressen. Programmet för att återlämna egendom har oväntat dragit ut på tiden. Även om de problem med giltigheten av de anspråk som gjorts har lösts för de flesta egendomar uppgår de egendomar som faktiskt återlämnas till de rättmätiga ägarna, eller där voucher har utfärdats som ersättning, endast till en mycket liten del av det sammanlagda antalet. Lyckligtvis hindrar detta inte längre privatiseringen av befintliga företag eftersom man använder sig av en metod där marken arrenderas till köparen av det fysiska kapitalet i väntan på att tvisten skall lösas. Det är dock långt ifrån klart hur dessa tvister slutligen kommer att lösas. företagen, Privatiseringen av allmännyttiga verk är komplicerad pä grund av deras storlek och sig nu på de typiska monopolistiska karaktär. Regeringen energi producerande och telekommunikationsföretag. Det första steget består i att dela in de statsägda verken i företag som kan hantera konkurrens och verksamhet som bör förbli i statlig ägo. Nästa steg är att införa ett effektivt regelverk för prissättning. Detta innebär särskilda problem när det gäller energiprissättning och försvåras ytterligare av att man av miljöskäl måste gå över från oljeskiffer till naturgas och andra energikällor som inte finns tillgängliga inom landet. koncentrerar järnvägar, kommer därefter hamnar Även om hela processen troligtvis inte kommer att vara avslutad före detta århundrades slut har den redan inletts genom 1997 års privatiseringsprogram. Enligt regeringens plan kommer den estniska järnvägen att i september 1997 ha delats upp i fyra dotterbolag som sedan kommer att privatiseras var för sig. Andra monopol och infrastrukturföretag som kommer att säljas ut under 1997 är Estonian Energy, Tallinn Port, och Estonian Oil Shale Mining company. Privatiseringen av infrastrukturföretag kan ta ännu längre tid än privatiseringen av energibolagen eftersom det inte är klart vilka delar som bör förbli i statlig ägo. Ett annat problem är de lokala myndighetemas självständighet. De har relativt stor frihet att använda sin del av den offentliga sektoms intäkter, som till stor del samlas in på riksnivå. Till och med 1996 fick lokala myndigheter låna utomlands, medan det inte var tillåtet för staten. Detta kryphål i lagen har täppts igen, men kan då leda till att de lokala myndighetemas anspråk på den offentliga sektoms finanser ökar. 38 Den största makroekonomiska risken är att det vid någon tidpunkt blir svårt att finansiera det växande underskottet i bytesbalansen. 1996 visade handelsbalansen ett växande underskott som överskred 20 % av BNP. Eftersom den nominella växelkursen gentemot D-marken behålls oförändrad, så länge Estlands inflation är högre än Tysklands, kommer exportprisemas konkurrenskraft på marknader med valutor som är knutna till D-marken stadigt att undergrävas. Uppgifter om den estniska kronans reala växelkurs sedan juli 1992 visar en gradvis men tydlig värdestegring. Detta är resultatet av två motsatta trender: en kraftig real appreciering gentemot västerländska handelspartner (även om den estniska kronan på senare tid försvagats gentemot dollarn i reala termer), vilket delvis kompenserades genom en depreciering gentemot de övriga baltiska republikerna och f. d sovjetpartner. I den mån Estland vill omdirigera sin handel mot väst kan detta bli ett allt större problem såsom visade sig i hur handelsstrukturen utvecklade sig 1996 när EU:s andel av den totala handeln stannade av. Exportförutsättningama är relativt begränsade och en ganska stor del av exporten består av bearbetade varor. Ett snabbt växande underskott behöver inte nödvändigtvis innebära problem, särskilt inte så länge som det huvudsakligen återspeglar investeringar och inte åtföljs av en betydligt högre inflation. För Estlands del orsakas det allt större handelsunderskottet emellertid av en avstannande exporttillväxt åtföljd av en ökning av importen och däribland en övergång till konsumtionsvaror. Fram till 1996 finansierades stora delar av underskottet med inflödet av utländska direktinvesteringar. Så var inte fallet 1996. Stora delar av underskottet finansierades dessutom med de pengar som finländska turister förbrukade och med vad som kan ses som spekulativa kapitalflöden där man ville dra fördel av de höga räntorna på depositioner i estniska kronor. En drastisk minskning av antalet turister investerares positiva syn på Estlands och en helomvändning av internationella ekonomiska och politiska stabilitet skulle innebära stora restriktioner för den totala betalningsbalansen och utgöra en svaghet i ekonomin. Å andra sidan har bofasta i Estland investerat stora belopp i statsobligationer i andra nordiska och baltiska länder. Det finns för närvarande också stora problem inom jordbrukssektorn där produktionen har minskat stadigt sedan självständigheten. Intressegrupper på landsbygden anser att det är den likgiltiga politik som förts som är orsaken till arbetslösheten och den sjunkande levnadsstandarden på landsbygden. Även om det är sant att det inhemska jordbruket har varit utsatt för hård konkurrens från producenter utifrån får införandet av skyddstullar inte innebära att den nödvändiga moderniseringen av sektorn försenas. Det behövs varaktiga investeringar i jordbruket och i livsmedelsindustrin. Jordreformen är långt ifrån avslutad och frågan om markägande förblir olöst. Detta har påverkat investeringar inom jordbrukssektorn negativt. 2. 3 Allmän bedömning Estland kan betraktas som en fungerande marknadsekonomi. Utrikeshandeln har liberaliserats radikalt och den offentliga sektorn har privatiserats. Priserna har liberaliserats stor utsträckning. Valutasystemet och den försiktiga finanspolitiken har bidragit till att minska inflationen. De rättsliga ramarna är till stora i mycket 39 delar införda. Jordreformen har dock gått långsamt, och reformen av pensionssystemet har ännu inte inletts. Estland borde kunna göra de framsteg som krävs för att på medellång sikt klara av konkurrenstrycket och marknadskrafterna i unionen, under förutsättning att särskilt exporten diversifieras. Fastställandet av en låg växelkurs och låga arbetskostnader per enhet har underlättat övergången till lätt tillverkningsindustri som källa till utländsk valuta. Banksektorn är sund och expanderar starkt. Estland har varit en stor mottagare av utländska direktinvesteringar även om inflödet har minskat på senare tid. Basen för export är dock ganska smal, och behovet att finansiera den växande handeln och fråga. betalningsbalansen nuvarande underskottet viktig en är i 40 3. Förmåga att påta sig skyldigheterna i samband med ett medlemskap Vid Europeiska rådets möte i Köpenhamn angavs bland kriterierna för anslutning förmågan att "påta sig de skyldigheter som följer med ett medlemskap och ansluta sig till målen för den politiska, ekonomiska och monetära unionen". Genom sin ansökan om medlemskap på grundval av fördraget har Estland reservationslöst godtagit unionens grundläggande syften, inbegripet dess politik och instrument. I detta kapitel behandlas Estlands förmåga att fullgöra de skyldigheter som följer med ett medlemskap, dvs. att anta den rättsliga och institutionella struktur (regelverket) genom vilken unionen förverkligar sina mål. Unionens utveckling har medfört att regelverket gradvis har blivit allt mer omfattande, och det utgör nu en större utmaning för framtida anslutningar än vad som var fallet i det förflutna. Estlands förmåga att genomföra regelverket kommer att vara avgörande för dess möjligheter till ett framgångsrikt medlemskap i unionen. I de följande avsnitten granskas inom varje större område av unionens verksamhet nuläget och framtidsutsikterna för Estlands del. Utgångspunkten för beskrivningen och analysen är en kort sammanfattning av regelverket, med uppgifter om Europaavtalets och vitbokens bestämmelser där dessa är för varje verksamhetsområde en kortfattad bedömning av Estlands förmåga att på medellång sikt fullgöra de skyldigheter som följer med ett medlemskap. relevanta. Slutligen görs 3. 1 En gränslös inre marknad Unionens inre marknad definieras i fördragets artikel 7a som ett område utan inre gränser där fri rörlighet för varor, personer, tjänster och kapital säkerställs. Den inre marknaden, som är av central betydelse för gemenskapens integrationsprocess, har som grund en öppen marknadsekonomi där det skall råda full konkurrens och ekonomisk och social sammanhållning. Ett effektivt genomförande av de friheter som är inskrivna i fördraget förutsätter inte bara att viktiga principer respekteras, som till exempel principen om icke-diskriminering och principen om ömsesidigt erkännande av nationella bestämmelser - så som dessa principer uttolkats av domstolen - utan också en samtidig och effektiv tillämpning av en rad specifika gemensamma bestämmelser. Syftet med dessa specifika bestämmelser är särskilt att sörja för säkerhet och folkhälsa, miljöskydd och konsumentskydd, bevarandet av allmänhetens förtroende inom tjänstesektorn och garantier för att personer som utövar vissa specialiserade yrken har lämpliga kvalifikationer, samt vidare att vid behov införa eller samordna vissa reglerings- och övervakningsmekanismer, mekanismer som innebär att alla de kontroller och systematiska inspektioner som behövs för att säkerställa att reglerna följs sker inom marknaden och inte när de nationella gränserna passeras. Det är viktigt att gemenskapslagstiftningen införlivas effektivt med nationell lagstiftning, men än viktigare är att den genomförs korrekt i praktiken av lämpliga administrativa och 41 rättsliga strukturer i medlemsstaterna och att den följs av företagen. Detta är nödvändigt för att kunna etablera det ömsesidiga förtroende som krävs för att den inre marknaden skall fungera. Det är viktigt att detta kapitel läses tillsammans med framför allt de kapitel som handlar om socialpolitik, miljö, konsumentskydd och politiken för specifika sektorer. Pe fyra friheterna Kandidatländerna skall ta över gemenskapens regelverk stegvis enligt följande uppläggning: - Associeringsavtalet mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater och Estland undertecknades i juni 1995 och håller på att ratificeras. För de fyra friheterna och tillnärmningen av lagstiftningen föreskrivs särskilt i avtalet en omedelbar eller stegvis tillämpning av vissa ömsesidiga eller icke ömsesidiga skyldigheter när det gäller framför allt etableringsrätt, nationell behandling, frihandel, immaterialrättigheter och offentlig upphandling. -1 den vitbok, KOM (95) 163 slutlig, som kommissionen lade fram 1995, med riktlinjer avsedda att hjälpa kandidatländerna att förbereda sig inför integreringen med den inre marknaden, avgränsas den berörda lagstiftningen mera snävt. Där anges de områden och "nyckelåtgärder" som direkt inverkar på den fria rörligheten för varor, tjänster, kapital och personer och redovisas de förutsättningar som krävs för att de skall kunna tillämpas, däribland de rättsliga och organisatoriska strukturerna. Tjugotre av gemenskapens aktivitetsområden tas upp i vitboken och åtgärderna i fråga delas upp i två faser allt efter prioritetsgrad; en arbetsplan fastställs sålunda för perioden inför anslutningen. TAIEX ("Technical Assistance and Information Exchange Office" - kontoret för tekniskt stöd och informationsutbyte) inrättades för att lämna kompletterande och riktat tekniskt bistånd inom de lagstiftningsområden som täcks av vitboken. En databas över lagstiftningen har nyligen upprättats av TAIEX. - Anslutningen till Europeiska unionen innebär att kandidatländerna måste införliva och genomföra hela gemenskapens regelverk. I detta avseende bör understrykas att den handlingsplan för den inre marknaden som lades fram inför Europeiska rådet i Amsterdam anger de prioriterade åtgärder som är nödvändiga för att med hänsyn till införandet av den gemensamma valutan förbättra den inre marknadens funktion i ett EU med femton medlemsstater. Detta kommer med nödvändighet att innebära en utveckling av regelverket. Den allmänna ramen Företagen skall, oavsett verksamhetsområde, kunna utöva sin verksamhet på grundval av gemensamma regler. Dessa gemensamma regler är viktiga, för de fastställer den allmänna 42 för hur och skall fungera därmed ekonomin ramen allmänna konkurrensförutsättningarna. Inom detta område återfinns, förutom konkurrensreglerna (statliga företag, statsstöd) och beskattningsreglerna som tas upp i andra avsnitt i detta yttrande, bestämmelserna om öppnandet av offentlig upphandling av anläggningsarbeten, varor och tjänster, om harmonisering av bestämmelserna på det immaterialrättsliga området (inklusive Europapatent) och om harmonisering av bestämmelserna om bolagsrätt och redovisningsrätt, vidare bestämmelserna om skydd av personuppgifter samt om överföring av lagföring och erkännande av domar (artikel 220 i EG- konventionerna). de Översikt Organet för offentlig upphandling som lyder under finansministeriet ansvarar för förvaltning och övervakning av den offentliga upphandlingen, men dess verkställande befogenheter är tämligen begränsade. Lagen om offentlig upphandling trädde i kraft den 1 januari 1997. rörande lagstiftningen industriell äganderätt Den estniska överensstämmer endast till viss del med gemenskapens krav. Den estniska patentlagen grundar sig på Miinchenkonventionen. Estland förbereder sig också för att under 1997 ansluta sig till TRIPs-avtalet (handelsrelaterade aspekter av immaterialrätter) inom Världshandelsorganisationen. immaterialrätt och Bolagsrätten regleras av handelslagstiftningen, som har underkastats omfattande refomier. Flera olika bolagsformer erkänns i den estniska lagstiftningen, däribland privata och publika aktiebolag. Dessa utgör med god marginal majoriteten av de uppskattningsvis 50 000 bolag som finns registrerade i Estland. Allmänt sett spelar företagets storlek ingen roll för vilka bestämmelser som gäller, med undantag för vissa föreskrifter beträffande företagsstyming. Publika aktiebolag får emittera aktier, och det finns bestämmelser för att skydda aktieägarnas intressen. Ett krav på visst minimikapital finns fastställt i lag. Det finns ett grundläggande skydd för kreditgivare. Företagen måste på riksnivå offentliggöra alla större beslut som påverkar dem. Det finns ett offentligt handelsregister som innehåller grundläggande upplysningar om varje företag. I redoyisnjngslagen (1995) fastställs den grundläggande ramen för företagens årsredovisning, inbegripet standarder, riktlinjer och rekommendationer. En estnisk redovisningsmyndighet estniska revisionsmyndigheten. Estniska bestämmelser om revision utfärdades i september 1994. inrättats. Revisorer godkänns av den har Lagen om dataskydd för privatpersoner trädde i kraft i juli 1996. En tidsgräns på ett år fastställdes i lagen för att förvaltningar och företag skulle få möjlighet att bringa behandlingen av personuppgifter i överensstämmelse med lagen. Denna lag upprättar den institutionella ramen för skyddet av personuppgifter, vilken bland annat innefattar en oberoende tillsynsmyndighet. 43 Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna Lagstiftningen om offentlig upphandling är till viss del förenlig med gemenskapens regelverk. På vissa viktiga områden uppfyller den dock inte gemenskapens krav. Detta gäller till exempel allmännyttiga tjänster, möjligheter till prövning och fas Il-åtgärderna i kommissionens vitbok om den inre marknaden. Lagen innehåller stadganden om inhemsk förmånsbehandling vilka måste upphävas när väl Europaavtalet träder i kraft. Det står klart att det behövs ytterligare ändringar av lagstiftningen, och detta arbete gör också tydliga framsteg. Ett omfattande lagstiftningsarbete krävs fortfarande på området för industriell äganderätt och immaterialrätt för att fullständig överensstämmelse med gemenskapens regelverk skall uppnås. De estniska myndigheterna planerar att lägga fram utkast till en lag om upphovsrätt och lagar om varumärken under 1997 för att den estniska lagstiftningen skall överensstämma med gemenskapens regelverk. Enligt de estniska myndigheterna är patentlagen förenlig med Miinchenkonventionen. Lagstiftning planeras till 1998 och 1999 för skydd av halvledare och ökad kontroll vid gränserna. Det verkliga genomförandet och genomdrivandet kommer att vålla fortsatta bekymmer på medellång sikt på grund av bristen på erfarenhet hos de berörda myndigheterna och på grund av att den inhemska kontrollen och gränskontrollen för närvarande är bristfällig. Vad gäller den estniska bolagsrätten hävdar man från landets sida att gällande handelslagstiftning redan återspeglar bestämmelserna i det andra, tredje och elfte direktivet och en större del av det första och det tolfte direktivet. Det står klart att det för närvarande görs ansträngningar i överensstämmelse med det första direktivet. för att bringa handelslagstiftningen helt redovisningsmyndighet kommer att utfärda När det gäller redovisning ligger lagen från 1995 till stor del i linje med det fjärde direktivet. Estlands riktlinjer om koncernredovisning grundade på internationella standarder samt på det sjunde direktivet. Ytterligare ett antal standarder är under utarbetande. En revisionslag är under utarbetande som kommer att utformas så att det åttonde direktivet därigenom kan införlivas med landets lagstiftning. Vissa övergångsproblem finns när det gäller att genomföra de nya reglerna i praktiken, bland annat råder det brist på kvalificerade revisorer, och stora ansträngningar kommer att krävas för att lösa dessa problem på medellång sikt. Lagen om skydd av personuppgifter har tydligt påverkats av EG:s ramdirektiv. Den behöver dock förbättras för att till fullo överensstämma med direktivet. Kommissionen har inga upplysningar om genomförandet av lagen, särskilt när det gäller inrättandet av en oberoende tillsynsmyndighet. En anslutning till Europarådets konvention nr 108 avseende skydd för personuppgifter planeras inte inom en nära framtid. 44 Slutsats Tillnärmningsprocessen beträffande offentlig upphandling måste stärkas. Ytterligare ändringar kommer att behövas för att alla krav i direktivet om offentlig upphandling skall kunna uppfyllas. Ett omfattande lagstiftningsarbete kommer att behövas på områdena industriell äganderätt och immaterialrätt. När det gäller bolagsrätt, tycks det inte finnas några större problem rörande Estlands genomförande av gemenrkapens regelverk, även om det ännu inte finns någon tydlig tidsplan för antagandet av de återstående bestämmelser som krävs för att bringa den estniska lagstiftningen i fullständig överensstämmelse med gemenskapens. När det gäller redovisning planeras i Estland åtgärder för att uppnå fullständig överensstämmelse med gemenskapens regelverk, och dessa verkar kunna förverkligas i enlighet med det fastslagna programmet. När det gäller revision utgör den tillhandahållna informationen inte en tillräcklig grund för en närmare bedömning av överensstämmelsen med gemenskapens regelverk eller av Estlands utsikter att uppnå överensstämmelse på medellång sikt. Estland har gjort framsteg på dataskyddsområdet. Genomförandet av 1996 års lag kommer att ge Estland nyttig erfarenhet, men ytterligare ansträngningar krävs för att bringa lagen i fullständig överensstämmelse med EG:s ramdirektiv. Fri rörlighet för varor Fri rörlighet för varor förutsätter en avveckling av åtgärder som begränsar handeln, alltså inte bara tullar och kvantitativa handelsbegränsningar utan också alla åtgärder med motsvarande verkan, dvs. åtgärder som är direkt eller indirekt tillämpliga för nationella eller importerade produkter och som har protektionistiska verkningar. För att garantera fri rörlighet för varor inom områden där de tekniska föreskrifterna inte är harmoniserade är det, enligt de principer som slogs fast i domen i målet Cassis de Dijon, av grundläggande betydelse att principen om ömsesidigt erkännande av nationella regler tillämpas och att principen att de nationella kraven skall begränsas till krav som är rimliga i förhållande till de eftersträvade målen accepteras. Europeiska gemenskapen har utvecklat den "nya metoden" för harmoniseringsarbetet, ett tillvägagångssätt som bygger på en väl avvägd balans mellan offentliga och oberoende privata organ och där Europeiska gemenskapens lagstiftning och europeiska standarder spelar en tydlig och kompletterande roll. I stället för att föreskriva tekniska lösningar begränsar sig EG4agstiftningen till att fastställa grundläggande krav som produkterna skall uppfylla. Produkter som tillverkats i överensstämmelse med europeisk standard skall förutsättas uppfylla de grundläggande kraven, men användandet av europeiska standarder är inte det enda sättet att intyga att förenlighet med de uppställda kraven föreligger. Den "nya metoden" fungerar tillsammans med den "globala metoden" för produktcertifiering som reglerar rätten att sätta "CE-märket" på en produkt. För andra 45 produkter, såsom farmaceutiska produkter, kemikalier, motorfordon och livsmedel, följer EG:s direktiv det traditionella regleringsmönstret och innehåller utförliga regler. De fria rörligheten för varor förutsätter alltså även att vissa gemenskapsbestämmelser om harmonisering införlivas. Tillämpningen av de harmoniseringsbestämmelser som gäller skyddet av hälsa och säkerhet bör härvidlag följas med stor uppmärksamhet, vilket förutsätter att det inrättas lämpliga system och organisatoriska lösningar på såväl företags- som myndighetsnivå. Bland de s. k. "övergripande" direktiv som är nödvändiga för att den gränslösa marknaden skall fungera kan särskilt nämnas direktivet om allmän produktsäkerhet och direktivet om skadeståndsansvar för produkter med säkerhetsbrister. Bestämmelserna om allmän produktsäkerhet tas upp i det avsnitt som behandlar konsumentskyddet (avsnitt 3. 6). De bestämmelser som är specifika för jordbruksprodukter (iakttagandet av veterinära och fytosanitära krav) redovisas i detalj i avsnittet om jordbruket (avsnitt 3. 4). Översikt Estlands allmänt sett liberala handelspolitik innebär att det finns mycket få begränsningar beträffande den fria rörligheten för varor. Det finns ingen gällande lagstiftning om handelshinder eller kvantitativa begränsningar. Inte heller förväntas genomförandet av artikel 8-35 i Europaavtalet vålla några allvarliga problem. Med undantag för vissa typer av energi (elektricitet, gas, bensin) är prissättningen fri och äger rum på marknaden. Det krävs licens för att importera alkohol, tobak, bilar, läkemedel, vapen, samt ädelmetaller och övriga metaller. Huvudsyftet med systemet är att skydda konsumenterna. Ingen åtskillnad görs mellan varor på grundval av deras ursprung, och systemet innebär inte att några kvantitativa restriktioner införts. På områdena standardisering, bedömning av överensstämmelse, och metrologi har en rad nya lagar antagits sedan 1993 för att öka överensstämmelsen med EU:s system. I slutet av 1996 antogs en lag om standardisering där åtskillnad gjordes mellan tekniska förordningar och frivilliga standarder. Estland är medlem i Europeiska organisationen för standardisering (CEN) och Europeiska organisationen för standardisering inom elområdet (CENELEC), och kommer att ansöka om medlemskap i Europeiska organisationen för standardisering på telekommunikationsområdet (ETSI) under 1997. Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna Genomförandet av frihandel för varor mellan Estland och EU är redan långt framskridet. Licenssystemet behöver ses över och, om så visar sig vara nödvändigt, förändras. Ett nytt system i enlighet med världshandelsorganisationen WTO:s regler väntas införas under 1997. 46 Enligt det estniska arbetsprogrammet för tillnärmning av den tekniska lagstiftningen är 1997 ett viktigt år för anpassningen till vitbokens prioriterade åtgärder. Det finns dock inte många tecken på att något mer omfattande lagstiftningsarbete äger rum vad gäller dessa åtgärder, inte heller har man från Estlands sida antytt vilken plan man har för tillnärmning till vitbokens övriga bestämmelser. Man avser att anta direktiv enligt den nya metoden i slutet av 1997, liksom lagstiftning om livsmedel och kemikalier. Anpassningen av läkemedelslagstiftningen verkar gå tämligen snabbt, och beträffande bilbranschen kommer ett system för typgodkännande efter EU:s modell att börja tillämpas 1997, som ett resultat av Estlands anslutning till FN:s ECE-avtal för två år sedan. Det är viktigt att komma ihåg att det ofta krävs sekundärlagstiftning för att genomföra den allmänna rättsliga ramen. Vad gäller certifiering är Estland i princip villigt att acceptera EG-märkningen utan att låta produkter som importerats från EU genomgå ytterligare förfaranden för bedömning av överensstämmelse. Det är inte lätt att göra en samlad bedömning av Estlands lagstiftning om produktansvar. Utkast till ny lagstiftning håller ännu på att bedömas, men det finns inte någon tidsplan tillgänglig, och Estland har antytt att man behöver teknisk hjälp. Vad gäller de områden som är reglerade på nationell nivå men inte omfattas av någon gcmenskapsharmonisering saknas emellertid uppgift om i vad mån gemenskapsrättens principer om fri rörlighet för varor tillämpas i Estland. Förklaringen är framför allt att de mekanismer för öppenhet som är knutna till den inre marknadens funktion saknas och alltså inte kan utnyttjas som sådanaunder perioden inför anslutningen; det rör sig framför allt om direktiv 83/189 i vilket föreskrivs att förslag till nationella tekniska standarder och föreskrifter skall anmälas, beslut 3052/95 som handlar om åtgärder som avviker från principen om fri rörlighet för varor, förfarandena för överklagande hos kommissionen och även möjligheten enligt artikel 177 i fördraget att vända sig till domstolen för att få ett förhandsavgörande. Likaså förutsätter en bedömning av om Estland tillämpar principen om ömsesidigt erkännande mer ingående uppgifter om nationella bestämmelser och nationell administrativ praxis som kan inverka på saluförandet av produkterna. Slutsats Den fria rörligheten för varor kommer inte att utgöra något allvarligt hinder för Estlands anslutning förutsatt att de pågående lagreformerna drivs vidare och förstärks; detta gäller särskilt standardisering och bedömning av överensstämmelse. Det är för närvarande svårt att bedöma i hur hög grad Estland kan anpassa sin lagstiftning fram till dess att perioden inför anslutningen är avslutad. Trots lovvärda tillnärmningsförsök på områdena standardisering och bedömning av överensstämmelse, kvarstår fortfarande vissa tvivel om hur omfattande och snabb anpassningen av lagstiftningen inom ett antal tekniska områden kan bli. De estniska myndigheterna måste också lämna försäkringar om att den nationella lagstiftningen inte kommer att utgöra ett hinder för handeln på de områden som inte 47 omfattas av harmoniseringen på gemenskapsnivå. Detta skall främst ske genom kontroller av huruvida gällande lag är förenlig med de eftersträvade målen. Fri rörlighet för kapital I Europaavtalet fastställs principen om fri rörlighet för kapital mellan Estland och ELI. Vad gäller Estlands åtaganden gäller denna princip från och med avtalets ikraftträdande för direktinvesteringar och portfölj investeringar, handelskrediter och lån utställda av företag som redan är etablerade i Estland. För filialer och kontor tillhörande gemenskapsföretag (eller egenföretagare) skall en gradvis övergång till Europaavtalets regler ske. I vitboken belyses sambandet mellan fri rörlighet för kapital och fri rörlighet för finansiella tjänster. Där föreslås en serie kapitalliberaliseringsåtgärder, först för långsiktiga kapitalrörelser och kapitalrörelser knutna till handelstransaktioner, därefter för kortsiktiga kapitalrörelser. Översikt för Efter 1992 års valutareform har Estland bedrivit en liberal politik vad gäller kontroll av samtidigt med valutahandeln. Konvertibilitet valutareformen. Estland accepterade i Internationella valutafondens stadga av den 15 augusti 1994. De flesta kapitalrörelser liberaliserades 1992. All kontroll av utländsk valuta avskaffades 1994, då förtroendet för penningpolitiken hade ökat. Det finns idag inga kontroller av utländsk valuta i Estland, och betalningar mellan Estland och utlandet liksom valutaväxling kan utföras fritt. formellt bestämmelserna löpande betalningar i artikel VIII infördes Den enda kapitaltransaktion för vilken det fortfarande finns vissa restriktioner är investeringar i fast egendom av personer som inte är bofasta i Estland. I allmänhet kan dock sådana personer tillåtas förvärva mark och andra typer av fast egendom efter godkännande av länsdirektörerna. I särskilda fall (beträffande öar och gränsområden) är det inte tillåtet för personer som inte är bosatta i Estland eller utländska juridiska personer att förvärva mark. Efter 1993 har direktinvesteringar från utlandet spelat en viktig roll för utvecklingen av ekonomin och moderniseringen av företagen. De utländska direktinvesteringarna utgjorde 9,8% av BNP 1993 och 9,3% 1994. Dessa investeringar belöpte sig på totalt 600 miljoner ecu för perioden 1990-96. Andelen direktinvesteringar från samtliga EU- länder var 65,7 % 1994 och 75,8 % 1995. Industri, handel och transport var de sektorer som drog till sig mest utländskt investeringskapital. Vad beträffar det fysiska gränsöverskridandet av olika typer av betalningsmedel har åtgärder vidtagits för att förhindra tvättning av pengar. Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 48 Estland har redan avreglerat kapitalmarknaden i större utsträckning än vad landet åtagit sig enligt Europaavtalet. Det borde inte vara några problem för Estland att undanröja de återstående hindren när det gäller icke bofastas förvärv av fast egendom och att anta gemenskapens regelverk vad gäller kapitalrörelser inom de närmaste åren. Slutsats Området fri rörlighet för kapital utgör inte något större hinder för ett medlemskap på medellång sikt. Fri rörlighet för tjänster Den fria rörligheten för tjänster grundar sig å ena sidan på förbudet mot diskriminering, särskilt diskriminering på grund av nationalitet, å andra sidan på bestämmelserna om regler. Dessa bestämmelser avser ofta både anpassning av olika nationella etableringsrätten, som hör till området fri rörlighet för personer, och rätten att fritt tillhandahålla tjänster. Genomförandet av bestämmelserna förutsätter att det införs administrativa strukturer (t. ex. kontrollorgan inom banksektorn, kontrollmyndigheter inom den audiovisuella sektorn, reglerings- och tillsynsmyndigheter) och en förstärkning av medlemsstatemas samarbete när det gäller kontrollverksamheten (system för ömsesidigt erkännande). En betydande del av gällande lagstiftning om fri rörlighet för tjänster gäller finansiella tjänster. Lagstiftningen berör också öppnandet av de nationella marknaderna inom sektorer som av tradition dominerats av monopol, såsom telekommunikationer och, delvis, energi och transport. Denna fråga behandlas i de avsnitt av detta yttrande som gäller dessa sektorer. Översikt Estlands banksektor drabbades av en kris ganska tidigt i övergångsprocessen (1992-93). Lagen om kreditinstitut trädde i kraft 1995 och avfattades mot bakgrund av EG:s bankdirektiv. Estlands bankinspektion utgörs av en avdelning inom landets centralbank som också ansvarar för att bekämpa tvättning av pengar. Marknaden är ganska koncentrerad, men genomslaget på marknaden är relativt lågt. Privatiseringen av affärsbankerna har gått fort. Statligt ägande av banker skall enligt planerna helt avskaffas om några år. Estlands värdepappersmarknad är relativt ny. Lagen om värdepappersmarknaden går tillbaka till 1993. Den första emissionen av aktier för allmänheten gjordes 1991 och den första statsobligationen utfärdades 1993. Estlands centrala värdepappersregister upprättades 1994 samtidigt som inspektion av värdepappersmarknaden infördes. Tallinns aktiebörs inledde sin verksamhet i maj 1996 och har ett elektroniskt system för börshandel. 49 Alla börsmedlemmar måste ha status som juridisk person, vara registrerade i Estland och ha beviljats licens för handel med värdepapper av finansministeriet samt inneha aktier i Tallinns aktiebörs för minst 400 000 EEK (26 000 ecu). Försäkringssektorn regleras av 1992 års försäkringslag som avfattades mot bakgrund av EU:s försäkringsbestämmelser. Den överensstämmer emellertid endast till viss del med gemenskapens regelverk. Försäkringssektorn övervakas av försäkringsinspektionen som upprättades 1993 under finansministeriets ansvar. Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna Det första hâûkdirektivet, kapitalbasdirektivet och direktivet om kapitaltäckningskrav har till största delen införlivats med Estlands banklagstiftning. Det finns dock vissa nyckelfaktorer som inte ännu uppfyller EU. s krav. Det andra bankdirektivet, direktivet om årsbokslut och sammanställd redovisning och direktivet om stora exponeringar har också genomförts till viss del. Det finns ingen tidsplan för när kapitalkravsdirektivet kommer att vara fullständigt genomfört. finns det ingen gällande för För närvarande bankinsättningar. Ett utkast till lag har överlämnats till parlamentet och det väntas antas i oktober 1997. 1 september kommer regeringen att lägga fram en ny lag om kreditinstitut för parlamentet som behandlar samtliga fas I och fas Il-direktiv, däribland tvättning av pengar, med undantag av kapitalkravsdirektivet. Lagen väntas bli antagen i slutet av detta år. lagstiftning om garantisystem Estlands lagstiftning när det gäller värdepapper omfattar endast i begränsad omfattning gemenskapens regelverk. Bland annat saknas särskilda bestämmelser om nyanskaffning eller avsättning av aktiemajoritet i börsnoterade företag, insiderhandel och utbjudning till allmänheten av överlåtbara värdepapper. Licenssystem och statlig tillsyn när det gäller investeringstjänster utöver börshandel med värdepapper är inte tillåtna. Vitbokens fas Il-åtgärder har ännu så länge inte genomförts på detta område. När det gäller genomdrivande måste börsinspektionen förstärkas lag om avsevärt när det gäller personal och värdepappersmarknaden är under utarbetande och skall överlämnas till parlamentet före utgången av 1997. 1 samband med detta väntas fas I-åtgärderna genomföras när det gäller emission för allmänheten av värdepapper, aktiebörsens rättsliga ställning och insiderutbildning. resurser. Ett utkast till Den nuvarande försäkringslagen håller för närvarande på att ses över i syfte att höja beloppen för minsta kapitalkrav och avsluta privatiseringen. Ett system för försäkringsinspektion som överensstämmer med ett system med en fri marknad behöver fortfarande utvecklas. 50 Slutsats Även om Estlands banksystem är baserat på en politik om en fri marknad, till synes stabil och väl övervakad, finns det dock i samband med en anslutning till EU fortfarande vissa faktorer som antingen inte helt och hållet överensstämmer med EU:s krav eller kommer att behöva genomgå en ganska omfattande ändring för att kunna harmoniseras till fullo. När det gäller värdepapper måste den pågående lagstiftningsreformen intensifieras för att EU:s krav skall uppnås på medellång sikt. I synnerhet måste tillsynsmyndigheterna stärkas. Under förutsättning att det pågående arbetet med att reformera lagstiftningen trappas upp väntas inte försäkringssektorn innebära några större problem för en anslutning. De finansiella tjänsterna i Estland är relativt väl utvecklade. Tillnärmningsprocessen verkar emellertid gå ganska långsamt, både när det gäller att anta lämpliga bestämmelser och att genomföra dem i praktiken, vilket gör det svårt att integrera EU:s finansiella marknad inom rimlig tid. Fri rörlighet för tjänster väntas inte utgöra några större hinder för en anslutning på medellång sikt. Fri rörlighet för personer Den fria rörligheten för personer omfattar två rörlighetsbegrepp som ingår i skilda sammanhang i fördraget. Artikel 7a, å ena sidan, som intagits i den första delen av fördraget som handlar om "Principerna", är en del av reglerna för uppbyggnaden av den inre marknaden och innebär att medlemsstatemas inre gränser skall kunna passeras utan kontroll. Artikel 8a, å andra sidan, som ingår i den andra delen av fördraget som handlar om unionsmedborgarskap, ger varje medborgare i unionen personlig rätt att på vissa villkor fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstatemas territorier. För att artikel 7a inte skall bli verkningslös gäller avskaffandet av gränskontrollerna lika för alla personer oavsett nationalitet. Medan de rättigheter som härrör från artikel 8a tillämpas i samtliga medlemsstater, har de rättigheter som härrör från artikel 7a ännu inte blivit fullständigt förverkligade i hela unionen. a) Fri rörlighet för unionsmedborgare, etableringsfrihet och ömsesidigt erkännande av examensbevis och kvalifikationer Europaavtalet föreskriver en icke-diskriminerande behandling av arbetstagare som är lagligt anställda (liksom av deras familjer). Avtalet omfattar möjligheten att kumulera eller överföra rättigheter på området för social trygghet och uppmuntrar medlemsstaterna att sluta bilaterala avtal med Estland om tillträde till arbetsmarknaderna. Från och med 1999 kommer associeringsrådet att undersöka ytterligare sätt att förbättra arbetstagarnas rörlighet. 51 Vitboken innehåller överväganden om den lagstiftning som krävs för att åstadkomma en balanserad utveckling av arbetsmarknaden och samtidigt undvika att konkurrensen snedvrids. Fri rörlighet för arbetstagare är en av de grundläggande friheter som erkänns i fördraget. Rätten att utöva vissa yrken (till exempel på det juridiska området och inom hälsosektom) får emellertid underkastas vissa villkor, i synnerhet kvalifikationskrav. Beroende på vilket fall det är fråga om skall kvalifikationskraven bli föremål för samordning eller tillämpning av principen om ömsesidigt erkännade. Etableringsfriheten är också garanterad i fördraget och gäller ekonomisk verksamhet som bedrivs av företag eller av fysiska personer som är egenföretagare. Rätten till fri bosättning kan underkastas krav på att den som inte utövar någon yrkesverksamhet i det berörda landet har vissa minimitillgångar och omfattas av en sjukförsäkring. Översikt Medborgare i tredje land får flytta till Estland för att bo och arbeta. Om det gäller bosättning kan dessa personer få uppehållstillstånd av personliga skäl eller för att återförenas med familjen. Medborgare från tredje land som illegalt kommer till, bor och arbetar i Estland, utan giltigt visum, uppehållstillstånd eller kombinerat bosättnings arbetstillstånd, samt deras anställda, kan komma att åtalas enligt lagen om administrativa överträdelser. Befintlig lagstiftning avseende utbildning av tandläkare, läkare, veterinärer, arkitekter, barnmorskor och sjuksköterskor tar endast i begränsad utsträckning hänsyn till gemenskapens krav beträffande ömsesidigt erkännande av yrkeskvalifikationer. Strukturer för genomdrivande behöver fortfarande upprättas. Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna Den estniska lagstiftningen kommer att behöva förberedas för lika behandling av de EU- medborgare och estniska medborgare som arbetar i Estland. För att uppfylla gemenskapens krav på ömsesidigt erkännande av yrkeskvalifikationer, förbereds en allmän lag om yrkesutövning. Utkastet planeras vara klart i slutet av 1997. Utbildningsplanerna för tandläkare, apotekare, barnmorskor och sjuksköterskor ses över och reformeras mot bakgrund av gemenskapens krav. Deii befintliga lagstiftningen överensstämmer endast till viss del med gemenskapens regelverk och ett hållbart och intensivt fullföljande av de pågående reformerna kommer att behövas för att regelverket skall kunna tas upp i lagstiftningen på medellång sikt. Tidsplanerna för möjliga reformer av specifika utbildningsformer måste dock noga övervägas, eftersom sådana reformer av naturliga skäl kommer att ta många år att genomföra. Slutsats 52 Regelverket för fri rörlighet för personer innebär i allmänhet inte några större problem när det gäller en anslutning på medellång sikt. När det gäller ömsesidigt erkännande av yrkeskvalifikationer, kommer förberedandet av de nödvändiga åtgärderna beträffande lagstiftande och genomdrivande att behöva intensifieras så att de kan börja gälla på medellång sikt. 53 b) Avskaffandet av personkontrollen vid de inre gränserna Fri rörlighet enligt artikel 7a i EG-fördraget, dvs. avskaffandet vid de inre gränserna av all personkontroll, oavsett personens nationalitet, har ännu inte fullständigt förverkligats i Europeiska unionen. Avskaffandet av personkontrollen förutsätter att ett stort antal kompletterande åtgärder genomförs, och en del av dessa har ännu inte antagits och genomförts av medlemsstaterna (se avsnittet om Rättsliga och inrikes frågor). Ett begränsat antal medlemsstater har däremot förverkligat målet i enlighet med Schengenkonventionen (sju medlemsstater tillämpar avtalet redan nu och ytterligare sex förbereder dess genomförande). I syfte att underlätta förverkligandet av detta mål inom ramen för unionen har det i utkastet till nytt fördrag införts ett nytt kapitel med rubriken "Frihet, säkerhet och rättvisa" och vidare integreras Schengenöverenskommelserna i EU. Estland har anmält sin avsikt att delta i Schengenavtalet. Landet har börjat förbereda sig för detta och har sökt stöd i samband med detta från medlemsstaterna, särskilt när det gäller stärkandet av gränskontrollerna. Allmän bedömning 1. Estlands framsteg när det gäller att genomföra den lagstiftning som behandlas i vitboken sammanfattas i bilagan. Det framgår av tabellen att Estland uppskattar att 283 av de 899 direktiv eller förordningar som nämns i vitboken införlivats med den nationella lagstiftningen per den 30 juni 1997. Uppgifterna avser lagstiftning som Estland anser sig redan ha landet kontrollerat att förenlighet med gemenskapsreglema föreligger. Denna upplysning föregriper inte bedömningen av om texterna är förenliga, något som kommissionen på nuvarande stadium inte är i stånd att uttala sig om. införlivat eller för vilken 2. Estland har gjort avsevärda framsteg i arbetet med att anpassa sin lagstiftning till gemenskapens regler på de flesta områden som omfattas av detta kapitel. Flertalet bestämmelser har, enligt den undersökning som gjorts av de estniska myndigheterna, helt eller delvis införlivats, men kommissionen kan i detta skede inte uttala sig om huruvida de är fullt förenliga med gemenskapsrätten. Estland måste göra ytterligare ansträngningar på lagstiftningsområdet för att övertagandet av gemenskapens regelverk skall bli fullständigt, särskilt på områden som gäller offentlig upphandling, immaterialrätt och industriell äganderätt samt finansiella tjänster. De estniska myndigheterna är väl medvetna om dessa krav, och ändringar av lagstiftningen och nya texter håller på att förberedas. De flesta av dem bör kunna antas under de kommande två åren. 3. Trots de ansträngningar som gjorts när det gäller lagstiftningen, råder stor tvekan om den estniska förvaltningens kapacitet att genomföra denna rättsliga ram. För närvarande uppvisar den estniska förvaltningen betydande svagheter. Detta kan dock anses som 54 övergående problem med underbemannade offentliga förvaltning besitter. tanke på den relativt höga potential som dagens Det skall observeras att kommissionen för närvarande ännu inte kan uttala sig om företagens, särskilt de små och medelstora företagens, möjligheter att genomföra gemenskapens regelverk. 4. Oberoende av de aspekter som har särskild jordbruksanknytning är avskaffandet av de inre gränskontrollerna i unionen möjligt endast om lagstiftningen harmoniseras i tillräcklig utsträckning. Detta förutsätter ett ömsesidigt förtroende, grundat framför allt på väl fungerande förvaltningar (som exempel kan nämnas vikten av att säkerhetskontroller av vissa produkter sker på avgångsorten). På varuområdet har förverkligandet av den gränslösa inre marknaden per den 1 januari 1993 varit möjligt endast genom avskaffandet av alla krav på formaliteter och alla kontroller som medlemsstaterna utövade när de territoriella gränserna mellan unionens medlemsstater passerades. Det rörde sig framför allt om tekniska kontroller (som särskilt gällde produktsäkerhet), veterinära, sanitära, fytosanitära kontroller, ekonomiska och kommersiella kontroller (till exempel bekämpningen av förfalskningar), säkerhetskontroller (vapen, etc. ) och miljökontroller (avfall, etc. ). I flertalet fall har detta avskaffande varit möjligt endast genom att gemenskapsåtgärder har antagits och genomförts som möjliggjort en harmonisering av reglerna om fri omsättning eller reglerna om utsläppande på marknaden (särskilt produktsäkerhetsbestämmelserna), och i förekommande fall genom att kontrollerna eller formaliteterna har flyttats till en plats inom territoriet eller till medlemsstatemas marknad (särskilt vad gäller mervärdesskatt och punktskatter, veterinära och fytosanitära kontroller och statistikinsamling). En del av Estlands nuvarande gräns kommer att utgöra yttre gräns för unionen. Detta kommer att kräva en förstärkning av gränskontrollerna (se avsnittet om tull). Med beaktande av den helhetsbedömning som kan göras beträffande framstegen och arbetstakten på de olika berörda områdena är det svårt att säga när Estland kommer att vara i stånd att anta och genomföra alla de rättsakter som är nödvändiga för att avskaffa de inre gränskontrollerna och för att överföra dessa kontroller till unionens yttre gräns. 5. Estland har redan antagit viktiga delar av gemenskapens regelverk för den inre marknaden. Kommissionen kan emellertid ännu inte ta ställning i fråga om var och en av de bestämmelser som Estland anmält som införlivade med den nationella lagstiftningen. Ytterligare framsteg kommer att behövas, särskilt när det gäller offentlig upphandling, industriell äganderätt och immaterialrätt samt sektorn för finansiella tjänster. Inom de flesta områden behöver genomdrivandet förstärkas. En särskild ansträngning kommer att krävas när det gäller att stärka förvaltningen. Förutsatt att nuvarande ansträngningar fortsätter kan förväntas att Estland på medellång sikt kommer att ha antagit och genomfört lagstiftningen avseende den inre marknaden och gjort erforderliga framsteg vad gäller genomdrivandemekanismerna för att fullt ut kunna delta i den inre marknaden. 55 Konkurrens Den rättsliga grunden för Europeiska gemenskapens konkurrenspolitik är artikel 3 g i fördraget, där det föreskrivs att gemenskapens verksamhet skall innefatta en ordning som säkerställer att konkurrensen inom den inre marknaden inte snedvrids. De huvudsakliga tillämpningsområdena utgörs av bestämmelser mot konkurrensbegränsande samverkan samt statligt stöd. Europaavtalet innehåller bestämmelser om att en konkurrensordning skall tillämpas i handelsförbindelserna mellan gemenskapen och Estland, grundad på villkoren i artiklarna 85 och 86 i EG-fördraget (avtal mellan företag/missbruk av en dominerande ställning) och i artiklarna 92 och 93 (statligt stöd), och om att genomförandebestämmelser på dessa områden skall antas inom tre år efter det att avtalet har trätt i kraft. Avtalet innehåller också bestämmelser om att Estland skall göra sin lagstiftning förenlig med gemenskapens på området för konkurrens. I vitboken anges en gradvis ökande tillämpning av bestämmelserna ovan samt av de som ingår i koncentrationsförordningen (4064/89) och i artiklarna 37 och 90 i fördraget (monopol och särskilda rättigheter). Översikt Den estniska konkurrenslagen trädde i kraft den 1 januari 1994 och garanterar principerna för en fri marknad. Den innehåller endast vissa mycket grundläggande bestämmelser om restriktiva avtal och om missbruk av en dominerande ställning och inga bestämmelser alls om kontroll av sammanslagningar eller om att bevilja gruppundantag. Vissa förfaranden måste också ses över. Konkurrensverket konkurrenslagen budgetavdelningen inom finansministeriet i samarbete med konkurrensverket. inrättades 1993 under finansministeriet för att övervaka att av och prislagen genomfördes. Statliga övervakas stöd För att hålla sig à jour med situationen just nu och inom överskådlig framtid inom de sektorer där det råder monopol har Estland uppenbarligen inlett sin avregleringspolitik och öppnat vissa sektorer för konkurrens, t. ex. telekommunikationer och postväsende. Förteckningen över beviljade statliga stöd är inte fullständig och tillvägagångssättet är långt ifrån det som kommissionen använder sig av i sin översikt av stöd. Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna De största bristema i den nuvarande konkurrenslagen kommer att avhjälpas genom den nya konkurrenslag som antas under 1997. 56 Inom några av handelns sektorer har ett system med exklusiva rättigheter införts. Dessa måste gradvis anpassas eller avskaffas före anslutningen. De finns t. ex. på områdena telekommunikationer, luft-, järnvägs- och sjötransporter. Före en anslutning måste befintliga statliga monopol brytas upp, t. ex. inom oljeskiffer, energiförsörjning och export av skrot. Stora ansträngningar måste göras för att i enlighet med praxis inom gemenskapen upprätta en förteckning över statliga stöd. Det är tveksamt om de befintliga "Fonden för statligt exportstöd" och "Exportkreditfonden" är förenliga med gemenskapens praxis. Andra stödåtgärder består av driftsstöd som endast beviljas enligt mycket stränga villkor. På grund av bristande öppenhet är det oklart huruvida villkoren för att bevilja driftsstöd följs. För att Estland på ett trovärdigt sätt skall kunna genomdriva konkurrenslagstiftningen krävs att välfungerande övervakningsmyndigheter för att kontrollera bestämmelser mot konkurrensbegränsande samverkan och statligt stöd samt att lagar, som ligger tillräckligt nära EG:s lagstiftning, antas. Dessutom krävs det att rättssystemet, den offentliga förvaltningen och berörda ekonomiska aktörer har tillräcklig kunskap om konkurrenslagstiftningen och -politiken. inrättas Slutsats I och med att utkastet till ny konkurrenslag antas kommer ett stort steg att tas mot en tillnärmning av lagstiftningen om bestämmelser mot konkurrensbegränsande samverkan. Under förutsättning att vissa ändringar görs i utkastet till ny konkurrenslag kommer tillnärmningen på området statligt stöd också att bli tillfredsställande. När det gäller att genomdriva lagstiftningen tycks det estniska konkurrensverket fungera ganska bra och det verkar kunna genomdriva den nya konkurrenslagen när den väl har antagits. Emellertid kommer stora ansträngningar att behöva göras för att på medellång sikt uppfylla kraven på övervakning av statliga stöd, särskilt i fråga om öppenhet och insyn. På detta område kommer ett nära samarbete med kommissionen att bli nödvändigt. Till sist verkar det finnas vissa exklusiva och särskilda rättigheter som inte är förenliga med gemenskapens regelverk. Dessa problem bör tas upp till behandling i en nära framtid. 3. 2 Ny teknik och framtidsfrågor Informationssamhället 57 Nuläget Informationsteknik och telekommunikation i kombination möjliggör förändringar av stor ekonomisk och social betydelse. I Estland var detta område försummat före 1990, vilket i allmänhet inte var fallet med utbildning. Idag leder utbildningssektom arbetet med att främja informationssamhället. Det saknas handelsstatistik för IT-sektom, men antalet persondatorer per 100 invånare (5,5 1995) är högt i relation till BNP per capita. Antalet värddatorer på Internet, som ett relativt mått på utvecklingen mot informationssamhället, antyder att Estland idag ligger före fem EU-stater i utvecklingen. Kanske med ledning av erfarenheterna i Finland, en av de främsta staterna i EU på detta område, har Estlands regering varit aktiv i samarbetet inom EU-initiativ och i att främja användningen av informations- och kommunikationsteknik, särskilt inom utbildningssektom. Slutsats Tack vare en positiv inställning till liberaliseringen av telekommunikationerna i kombination med de mycket goda ansträngningar som gjorts på nationell nivå inom utbildningssektom kan Estland förväntas utnyttja de potentiella möjligheterna med informationssamhället tidigare än genomsnittet bland de central- och östeuropeiska länderna och vid samma tidpunkt som många andra EU-medlemsstater. Utbildning, yrkesutbildning och ungdomsfrågor I artiklarna 126 och 127 i EG-fördraget fastställs att gemenskapen skall bidra till utvecklingen av en utbildning av god kvalitet och genomföra en yrkesutbildningspolitik som syftar till att främja en europeisk dimension inom utbildningen och att underlätta anpassningen inträde och återinträde på förändringar samt arbetsmarknaden genom yrkesutbildning och omskolning. industriella till Europaavtalet innehåller bestämmelser om samarbete för att förbättra utbildningen och yrkeskvalifikationerna. Vitboken omfattar inga åtgärder på detta område. Översikt Estlands utgifter för utbildning uppgår till 5,7 % av BNP. Utbildning förbrukar 17 % av den statliga budgeten. Landet har 240 000 skolelever, 27 000 högskolestuderande och 19 000 lärare. Det finns sex statliga och ett privat universitet. 20 högskolor, varav 12 privata, ger yrkesutbildning. Estland håller för närvarande på att reformera undervisningen och yrkesutbildningen på alla nivåer i syfte att anpassa landet till behoven i ett demokratiskt samhälle grundat på marknadsekonomi. Detta är nödvändigt, inte bara för att förbättringar erfordras vad (t. ex. produktivitet och produktkvalitet, beträffar ekonomiska nyckelfaktorer 58 konkurrenskraft på de internationella marknaderna, expansion av den privata sektorn, rörlighet på arbetsmarknaden och arbetslöshet), utan också för att vara säker på att få ett samhälle med en fungerande demokrati. För närvarande har man inte kommit fram till någon nationellt övergripande politik på yrkesutbildningsområdet, men denna sorts utbildning tillmäts nu allt större vikt i rikspolitiken. En avdelning utbildningsministeriet när detta omorganiserades i början av 1996. för yrkesutbildning och praktisk yrkesträning inrättades inom Programmet Tempus har bidragit inom högskoleutbildningen kunnat uppnås och detta har lagt grunden för ett samarbete med högskolor inom EU. till att målen reformarbetet för I runda tal 14,2 % av Estlands befolkning är mellan 15 och 25 år. En ungdomslag håller just nu på att utarbetas i syfte att ge ungdomar bättre villkor, stimulera till ett aktivt deltagande i demokratiseringsprocessen i samhället och ge dem en möjlighet att på olika sätt göra volontärtjänst. Som ett första steg mot ett fullt estniskt deltagande i ovan nämnda program har ett antal ungdomsorganisationer sedan 1995 deltagit i europeiska ungdomsarrangemang. Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna För att åstadkomma en genomgripande kvalitetshöjning av utbildningen och yrkesutbildningen kommer betydande investeringar att behöva göras i en läroplansreform, i lärarutbildningen, läroböcker, utrustning och byggnader. På grund av de begränsade finansiella resurserna kommer det säkert att dröja ett antal år innan denna process leder till konkreta resultat. Trots vissa framsteg har man ännu bara sett början på reformarbetet och mycket återstår att göra innan yrkesutbildningen kan anses stå i överensstämmelse med EU:s och medlemsstatemas krav. Att Estland redan deltagit i gemenskapsprogram är en stor fördel och innebär att landet är väl förberett för en integrering i gemenskapsprogrammen. Slutsats Ett medlemskap förväntas inte skapa några större problem på detta område. Forskning och teknisk utveckling 59 Den verksamhet på gemenskapsnivå inom forskning och teknisk utveckling som anges i fördraget och ramprogrammet syftar industrins konkurrensförmåga, förbättra livskvaliteten och stödja en hållbar utveckling, skyddet av miljön och annan gemensam politik. till att stärka den europeiska Europaavtalet innehåller bestämmelser om samarbete inom dessa områden, särskilt genom deltagande i ramprogrammet. Vitboken innehåller inga direkta åtgärder på detta område. Översikt Det estniska forsknings- och utvecklingsrådet är Estlands högsta organ med ansvar för genomförandet av politiken för vetenskap och teknik och sköter strategiska statliga program samt planering, samordning och finansiering av all statligt finansierad verksamhet. Konkurrenskraftiga mekanismer har införts för finansiering av forskning. De nuvarande utgifterna för vetenskaplig forskning uppgick till 0,7% av BNP 1994. Förutom universiteten har Estland 32 statliga forskningsinstitutioner. Forskningen finansieras till största delen med statliga medel och rör både grundforskning och tillämpad forskning (siffrorna för grundforskning föll till under 50% av budgeten 1995). Estlands långsiktiga prioriteringar är - att föra upp finansieringen till Europeiska unionens genomsnittsnivå, och - att anpassa prioriteringarna efter gemenskapens prioriteringar. På kort sikt ämnar Estland - säkerställa att de statliga budgetanslagen för forskning bibehålls på en nivå motsvarande 2 % av statens utgifter, och - kraftigt öka de statliga budgetutgifterna för teknisk innovation, huvudsakligen via innovationsfonden under ekonomiministeriet. Ett fast samarbete med Europeiska gemenskapen inleddes 1992 genom det tredje ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling. Hittills har samarbetet i huvudsak varit samlat till Copernicus (det särskilda programmet för samarbete med länderna i Centraleuropa och de nya oberoende staterna i f. d. Sovjetunionen), och deltagandet i det fjärde ramprogrammet fortsätter att vara lågt. Estland är medlem av COST (Europeiska samarbetet inom vetenskaplig och teknisk forskning). Sedan 1992 överensstämmer statistiken på detta område med OECD:s normer. Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 60 Väsentliga förändringar och förbättringar har redan åstadkommits inom denna sektor. Stora ansträngningar har gjorts för att förbättra den inhemska strukturen, liberalisering och finansiellt stöd. Trots neddragningarna är de mänskliga resurserna en styrka och potentialen stor. Trots detta måste innovationsnivån i ekonomin som helhet och i industrin förbättras och forskningsinstitutens samarbete med industrin och de små och medelstora företagen måste stärkas. Estland är redo att delta aktivt i europeisk forskning och teknisk utveckling och att avsätta medel för denna verksamhet. Estland har förklarat sig villigt att fullt ut ansluta sig till det femte raroprogrammet. Slutsats Detta område förväntas inte ge upphov till några större problem vid en anslutning. Ett medlemskap skulle bli till ömsesidigt gagn. Telekommunikation EG:s telekommunikationspolitik syftar till att undanröja hinder för en effektivt fungerande inre marknad för utrustning, tjänster och nät inom telekommunikation, att öppna utländska marknader för EU-företag och säkerställa att allmänt tillgängliga moderna tjänster tillhandahålls åt EU:s befolkning och företag. Dessa mål kan uppnås genom harmonisering av standarder och villkor för tillhandahållande av tjänster, liberalisering av marknaderna för terminaler, tjänster och nät samt antagande av nödvändiga regler. De direktiv och de politiska åtgärder som krävs för att åstadkomma detta har nu fastställts, men liberaliseringen av allmänt tillgänglig telefoni och driften av därtill hörande infrastruktur kommer i vissa medlemsstater att fördröjas med ett eller två år efter 1998. Europaavtalet innehåller bestämmelser om samarbete i syfte att förbättra kvalitet och metoder så att de når upp till EG-nivå för telekommunikation och post samt vad gäller standardisering, reglering och modernisering av infrastruktur. I vitboken behandlas huvudsakligen tillnärmningen av regelverk, nät och tjänster, och påföljande åtgärder för att säkra en gradvis liberalisering av sektorn. Översikt Fram till 1991 var de nationella kommunikationsnäten en del av de sovjetiska näten. Alla internationella linjer gick exempelvis via Ryssland. Det estniska nätet var helt automatiserat men bestod till stor del av elektromekanisk utrustning. Sedan Estland återfick självständigheten har utvecklingen av telekommunikationerna där kännetecknats av allmän kapacitetstillväxt och kvalitetsförbättring. Telefontätheten hade utökats till 30 per 100 i slutet av 1996 men väntelistan är fortfarande lång. 61 Genom en telekommunikationslag som antogs 1991 tillhandahålls en grund för liberalisering och tillstånd. Ett koncessionsavtal förhandlades fram med utländska investerare i det nationella driftbolaget. Koncessionen ger bolaget, vilket till 49 % är utlandsägt, monopol på kopplad telefoni till slutet av år 2000. 62 Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna Ljberaliseringsgrad Regeringen antog 1992 en konkurrensinriktad politik för telekommunikationssektorn och privatiserade delvis det statsägda driftbolaget Eesti Telecom (ET). Detta samriskföretag, bestående av ET (51 %), Telecom Finland (24,5 %) och Telia (24,5 %) har monopol på fjärr- och utlandstaltelefoni fram till år 2001 och det har också tillstånd till mobiltelefonnät med den alleuropeiska standarden (GSM). telekommunikationsinfrastrukturer En omfördelning av taxorna har påbörjats och trots att landet redan har en relativt hög linjetäthet saknas fortfarande samhällsomfattande tjänster, som krävs i gemenskapens regelverk. Trots att andra tillhör andra organisationer (kabelteve, vägar, järnvägar, elektricitet) tillåts konkurrera med det allmänt tillgängliga nätet har ingen tillståndsansökan ännu inkommit. Det finns med andra ord ingen konkurrens inom detta område. Den lokala marknaden är redan öppen för nya operatörer men det finns bara ett litet företag som bedriver verksamhet. Det finns 10 mobilopcratörcr, (1 analog, 1 som använder NMT 450, 4 som använder GSM och 4 som använder DCS 1800) och dessutom 5 operatörer som erbjuder personsökning. Satellitkommunikationstjänster och mervärdestjänster kan erbjudas utan tillstånd så länge det inte behövs någon anslutning till det allmänt tillgängliga nätet. som Tillnärmning till EG:s regelverk Tillsynsmyndigheten (telekommunikationsinspektionen) verkar inom ett ministerium där den ansvariga ministern också har ägarrättigheter vad beträffar den största operatören. Ungefär hälften av EU:s lagstiftning har överförts till den estniska lagstiftningen. En ny kommunikationslag planeras till slutet av 1997. Den kommer att tillåta en effektivare separering av reglerande och politiska organ från driftbolagen och kommer att göra det möjligt för regeringen att lyckas med sin konkurrenspolitik. Regeringen avser att uppfylla villkoren i gemenskapens regelverk senast år 2000. Att döma av utvecklingen hittills har Estland förvaltningskapaciteten så länge man fortsätter att använda program för tekniskt stöd för att uppfylla sina mål. Regeringens huvudsakliga mål har varit att öka investeringarna i utbyggnaden och moderniseringen av de allmänt tillgängliga telenäten samt att höja kvaliteten på befintliga tjänster. Liksom var fallet med de två andra baltiska staterna var det estniska telenätet en förlängning av Sovjetunionens nät. Det ursprungliga nätutrustningen var föråldrad och modemisering var nödvändig. Mellan 1991 och 1996 växte telefonnätet från 22,1 till 30,0 linjer per 100 invånare (jämfört med ett genomsnitt på 43,9 linjer per 100 invånare i Grekland, Portugal och Irland). Nätet håller på att moderniseras och i slutet av 1995 hade 20 % av nätet digitaliserats (jämfört med det aktuella genomsnittet på 62,4 % för 63 Grekland, Portugal och Irland). Målet är att nå 48 % senast år 2000 och att minska väntetiderna till ett par veckor. I slutet av 1996 var antalet mobiltelefonanvändare 4,1 per 100 invånare vilket ligger långt över genomsnittet för de öst- och centraleuropeiska länderna. Ökningen av antalet mobiltelefoner har varit mycket snabb sedan de nya operatörerna påbörjade sin verksamhet under 1995. Det finns konkurrens vad beträffar både datatjänster och satellittjänster. År 1995 fanns det 22 kabelteveabonnemang per 100 hushåll. Konkurrensen inom sektorn Med 10 anställda per 1000 linjer 1995 är produktiviteten hos operatören av det allmänt tillgängliga nätet låg jämfört med genomsnittet för Grekland, Portugal och Irland på 6,2 anställda per 1000 linjer, men hög jämfört med kandidatländerna (12,1). Trots att BNP per capita är på sjätte plats bland kandidatländerna ligger köpkraften på andra plats. De nuvarande intäkterna per linje, som kanske bara är tillräcklig för att upprätthålla tjänsterna, måste höjas betydligt för att möjliggöra de nödvändiga investeringarna. Den nuvarande väntetiden för en ny anslutning är cirka tre år och med dagens takt för utvidgning av nätet kommer det att ta några år till innan ens de grundläggande telefonitjänsterna blir allmänt tillgängliga. Slutsats Estland har arbetat snabbt för att libéralisera telesektom och har goda utsikter att uppfylla villkoren i gemenskapens regelverk på medellång sikt, förutsatt att de nuvarande ansträngningarna att införliva lagar inte avbryts och att liberaliseringsåtgärderna förstärks. Den offentliga operatören måste bli mer konkurrenskraftig om sektorn skall kunna locka till sig investeringar och bemöta konkurrensen. Audiovisuella sektorn Gemenskapens regelverk på området audiovisuella frågor syftar till att på den inre marknaden tillhandahålla audiovisuella tjänster och garantera fri rörlighet för dessa tjänster inom EU, samt till att främja den europeiska programindustrin. Detta regelverk i direktivet om television utan gränser, som kan tillämpas på samtliga finns programföretag oavsett vilket sätt de sänder på (markbundna sändningar, sändningar via satellit eller via kabel) eller om de är privata eller offentliga. I direktivet fastställs de grundläggande bestämmelserna för sändningar över gränserna. De viktigaste punkterna är att säkerställa fri rörlighet för TV-sändningar i alla medlemsstater, främja produktion och distribution av europeiska audiovisuella produktioner (genom att fastställa minimikrav för sändningstid för europeiska produktioner och för oberoende producenters produktioner), fastställa normer för TV-reklam och bestämmelser om skydd av minderåriga samt etablera rätten till genmäle. 64 Europaavtalet innehåller bestämmelser om samarbete för att främja och modernisera den audiovisuella industrin och för att harmonisera vissa lagstiftningsaspekter av politiken på det audiovisuella området. Direktivet om television utan gränser ingår i åtgärderna i vitbokens fas 1. Översikt Den rättsliga ramen för den audiovisuella sektorn fastställs i 1994 års lag om radio och television. För närvarande finns det två nationella programföretag och tre lokala TV-stationer. För att fa bedriva verksamhet måste privata programföretag ha en licens som utfärdas av kulturministeriet. Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna Estlands audiovisuella sektor försöker hämta sig efter de senaste årens stora omvälvningar. Den karakteriseras av snabb tillväxt och ständiga förändringar. Om sektorn skall kunna följa gemenskapens regelverk måste programindustrins kapacitet förbättras för att kunna möta den stora utmaning som en anpassad rättslig ram innebär. En analys av den befintliga lagstiftningen visar på ett antal brister, inbegripet frågan om fri mottagning, marknadsföring av europeiska produktioner, regler för reklam och skydd av minderåriga. Lagstiftning håller på att utarbetas som ändrar lagen om radio och television. Lagförslaget är ett tydligt tecken på att nödvändigt arbete görs för att anpassa lagstiftningen till gemenskapens regelverk. Slutsats Förutsatt att nödvändiga åtgärder vad gäller denna lagstiftning vidtas tillräckligt snabbt och att industrin omstruktureras för att anpassas till dessa åtgärder bör Estland kunna uppfylla EU:s krav på medellång sikt. 3. 3 Ekonomiska och fiskala frågor Den ekonomiska och monetära unionen Vid tidpunkten för Estlands anslutning kommer EMU:s tredje etapp att ha inletts. Denna etapp kommer att innebära stora förändringar för alla medlemsstater, även för dem som inte ingår i euroområdet. Samtliga medlemsstater, även de nya, kommer att ingå i den ekonomiska och monetära unionen utan inskränkningar. Den ekonomiska politiken blir en gemensam fråga och medlemsstaterna kommer att delta i samordningen av den (t. ex. nationella konvergensprogram, allmänna ekonomiska riktlinjer, multilateral övervakning och förfaranden vid alltför stora underskott). Det kommer att krävas att medlemsstaterna 65 stabilitets- respekterar direkt centralbanksfinansiering av underskottet i den offentliga sektorn och från att ge den offentliga sektorn förmånligare villkor hos finansiella institut, samt att liberaliseringen av kapitalrörelser är genomförd. tillväxtpakten, avstår från och att de En anslutning till EU innebär ett tätare samarbete med unionen inom områdena penning- och valutapolitik. Det betyder att strukturreformerna inom dessa områden måste stärkas. De medlemsstater som inte ingår i euroområdet kommer att kunna föra en självständig penningpolitik och ha möjlighet till ett begränsat deltagande i det europeiska centralbankssystemet. Deras centralbanker måste vara oberoende och ha prisstabilitet som främsta mål. Penningpolitiken måste föras med hjälp av marknadsbaserade instrument och den skall påverka den reala ekonomin på ett effektivt sätt. Det behövs därför reformer för att undanröja de faktorer som gör penningpolitiken mindre effektiv, t. ex. brist på konkurrens inom banksektorn, otillräckligt utvecklade finansmarknader och bankemas osäkra lån. Slutligen måste alla medlemsstater betrakta valutapolitiken som en gemensam fråga och vara beredda att stabilisera växelkurserna inom ramen för den mekanism som kommer att fastställas. Eftersom ett medlemskap i Europeiska unionen förutsätter att Estland godtar målen för EMU, måste landet uppfylla konvergenskriterierna, dock inte nödvändigtvis vid anslutningen. Även om konvergenskriterierna inte är ett krav för medlemskap i unionen, utgör de viktiga indikatorer på en stabilitetsinriktad makroekonomisk politik, och alla nya medlemsstater måste så småningom uppfylla dem på en permanent basis. Det är därför av största vikt att systemskiftet och de marknadsorienterade strukturreformerna genomförs med gott resultat. Estlands ekonomiska situation och framsteg har redan analyserats i tidigare kapitel i detta yttrande. Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna inte Estlands centralbank är till stor del oberoende. Dess styrelse deltar i utnämningen av centralbankschefen och regeringen agerar i den processen. Dessutom är centralbanken oberoende i förhållande till regeringen vad gäller genomförandet av penningpolitiken. Centralbankens formella mål är att säkerställa den estniska valutans i överensstämmelse med fördragets stabilitet och centralbankslagen står redan finansiera för totalförbud bestämmelser budgetunderskott. I praktiken har Estlands penningpolitik sedan 1992 styrts av en sedelfond. Systemet med sedelfond gör att centralbankens utrymme att bedriva en godtycklig penningpolitik och att finansiera budgetunderskott blir starkt begränsat. om uttryckligt centralbanken att Estland har genom sin penningpolitik lyckats få ned inflationen till ensiffriga tal. Man har strikt följt sedelfondens bestämmelser. Marknadsoperationer (med användande av centralbanksväxlar) har inte utgjort ett penningpolitiskt instrument, utan skett i syfte att främja tillkomsten av en andrahandsmarknad och fördjupa interbankmarknaden. På motsvarande sätt används inte kraven på reserver som ett penningpolitiskt instrument, utan syftet är att de skall utgöra ett stöd för bankerna om likviditetsbrist uppstår. 66 Banksektorn är i förhållandevis stor utsträckning privatiserad och ytterligare privatiseringar av banker är att vänta i framtiden. Konkurrensen inom sektorn är tillfredsställande och genom konkurslagstiftningen tillämpas hårda budgetrestriktioner på finansiella företag. Slutsatsen blir att Estlands banksystem är ett av regionens mest utvecklade och solida och de osäkra lånen har nästan helt försvunnit från sektorn. I enlighet med sedelfondens bestämmelser har man en fast växelkurs (gentemot D- marken). Hittills har inte valutamarknaden utsatts för något betydande tryck. Slutsats Det är ännu för tidigt att avgöra om Estland vid tidpunkten för anslutningen är redo att ingå i euroområdet. Det beror på om strukturomvandlingen har gjort det möjligt för landet att uppnå och på permanent basis uppfylla konvergenskriterierna, vilket dock inte är ett krav för anslutningen. På medellång sikt lär det inte innebära några större problem om Estland deltar i EMU:s tredje etapp utan att ingå i euroområdet. Landets centralbankslagstiftning står redan i full överensstämmelse med EG:s regler vad gäller uttryckligt förbud mot finansiering av budgetunderskott. Den framgång systemet med en sedelfond hittills inneburit tyder tillsammans med det förhållandevis välutvecklade banksystemet på att Estland inom de närmaste åren kommer att kunna fullfölja omstruktureringen av den finansiella sektorn. Beskattning Gemenskapens regelverk på området för direkta skatter gäller främst vissa delar av företagsbeskattningen samt avgifter på kapitaltillskott. EG-fördragets fyra friheter har mer vittgående konsekvenser för de nationella skattesystemen. Gemenskapens regelverk på området för indirekta skatter består huvudsakligen av harmoniserad lagstiftning vad gäller mervärdesskatt och punktskatter. Detta innefattar införandet av en icke-kumulativ allmän konsumtionsskatt (mervärdesskatt) som läggs på alla led i produktionen och distributionen av varor och tjänster, och som innebär likabehandling i skattehänseende av inhemska och utländska (import)transaktioner. Gemenskapens regler om mervärdesskatt innehåller också övergångsbestämmelser för beskattning av transaktioner mellan skattesubjekt inom Europeiska unionen. Vad gäller punktskatter, finns regler om tillnärmning av skattesystemen och minimiskattesatser samt gemensamma regler för innehav och flyttning av punktskattepliktiga varor som omfattas av harmoniserade bestämmelser (inbegripet användning av skatteupplag). I och med att den inre marknaden genomfördes, avskaffades alla skattekontroller vid gemenskapens inre gränser i januari 1993. En viktig del av det administrativa samarbetet på den inre marknaden är bestämmelserna om ömsesidigt bistånd mellan medlemsstatemas skattemyndigheter. Direktiven gäller både direkta och indirekta skatter. 67 Eujppa^vfajet innehåller bestämmelser om tillnärmning av lagstiftning på området för idirekta skatter. Enligt vitboken skall i fas I åtgärder vidtas för att uppfylla de viktigaste bestämmelserna i ItolJliliapfltal regelverk om indirekta skatter (huvudsakligen de regler som gällde i ,„ 7jSiJ?^'<Å ff*5 ** s^a^ ^e Destänimelser införas som därutöver är " STga ftSr att genomföra gemenskapens regelverk om indirekta skatter i dess helhet. översikt {>irekta skatter Pegtämmelserna i de två direktiven om företagsbeskattning samt konventionen för undvikande av dubbelbeskattning i samband med justering av vinst i företag med intWlll»pm«îllk»P] (fikiWomiförfarande) bygger på ömsesidighet. Regler på detta område kan per definition inte förväntas existera före en anslutning. Mmäuhmr Mervärdesskatten och punktskatternas andel av den estniska statens inkomster var 42 respektive 11 % år 1995. Denna andel förväntas fortsätta att öka. Mervärdesskatt Det nuvarande estniska systemet för mervärdesskatt infördes i januari 1991 och undergick omfattande förändringar som trädde i kraft i januari 1994. I Estland tillämpas en enhetlig mervärdesskattesats på 18% som tillämpas på alla skattepliktiga transaktioner, inbegripet importerade varor. Däremot beläggs inte "importerade" tjänster med mervärdesskatt. Utöver standardsatsen för mervärdesskatt tillämpas i Estland nollsatser för ett begränsat antal varor. Vissa varor och tjänster är undantagna från mervärdesskatt, varvid rätten att dra av ingående mervärdesskatt bortfaller. Undantagen gäller främst tjänster av allmänt intresse, finansiella tjänster och försäkringstjänster, fast egendom samt lotterier och liknande spel. Skattesubjekten har rätt att göra avdrag för mervärdesskatten på inköp av varor och tjänster för kommersiellt bruk. Den estniska lagen om mervärdesskatt innehåller inga regler om återbetalning av skatt till skattesubjekt som inte är etablerade i landet. Punktskatter Det nuvarande estniska systemet för punktskatter infördes 1995. Punktskatter tillämpas för mineraloljor, alkohol och alkoholhaltiga drycker samt bearbetad tobak. Skatten är specifik för varje produktkategori. Ömsesidigt bistånd 68 Skatteförvaltningen har ännu inte behövt utveckla mekanismer för ömsesidigt bistånd i förhållande till medlemsstatemas skattemyndigheter, eftersom ömsesidigt bistånd är något som bara blir aktuellt vid en anslutning. Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna Mervärdesskatt Det system för mervärdesskatt som för närvarande finns i Estland bygger på huvudprinciperna i gemenskapens mervärdesskattelagstiftning och utgör en utgångspunkt inför dess framtida närmande till gemenskapens regelverk för mervärdesskatt. Ett utmärkande drag är dock att lagen är mycket allmänt hållen och tillämpas inkonsekvent. För att få momsregistrera sig i Estland måste företagaren finnas förtecknad i handelsregistret, vilket kräver upprättande av en filial i landet. Detta innebär att utländska företagare (utan en filial i landet) inte kan momsregistreras i Estland. De estniska reglerna om skattebefriade transaktioner avviker från gemenskapens både vad gäller omfattning och innehåll. Eftersom Estland inte har några regler om återbetalning av mervärdesskatt till oregistrerade utländska skattesubjekt, blir denna skatt en merkostnad för dessa näringsidkare. Ett estniskt medlemskap i Europeiska unionen skulle kräva avsevärda ändringar i mervärdesskattelagstiftningen i överensstämmelse med för att bringa denna bestämmelserna i gemenskapens regelverk. Detta gäller både de allmänna reglerna i gemenskapens lagstiftning om mervärdesskatt och det skattesystem som är nödvändigt i en gemenskap utan inre gränskontroller. Det estniska programmet för att genomföra vitbokens rekommendationer om mervärdesskatt innehåller ingen klar och detaljerad tidsplan för kommande ändringar. På kort sikt planerar man att rikta in sig på att ändra nollsatserna till skattebefrielse utan möjlighet till återbetalning av mervärdesskatt. Målen på medellång sikt är att jämställa det estniska systemet för mervärdesskatt med gemenskapens mervärdesskattesystem till den 1 januari 2000. Punktskatter Det finns inga uppskovsregler enligt vilka varor kan förflyttas mellan godkända skatteupplag utan att skatt behöver betalas. För att säkerställa en korrekt tillämpning av gemenskapens punktskattelagstiftning är det av vital betydelse att Estland så snart som möjligt inför ett lagerförfarande enligt gemenskapens modell. Det estniska programmet för att genomföra vitbokens rekommendationer innehåller ingen klar och detaljerad landets punktskattelagstiftning. Målet på kort sikt är att stärka kontrollen på lokal nivå. Målet på för de kommande ändringarna tidsplan i 69 lång sikt är att närma omfattningen av skatterna och skattesatserna till gemenskapens lagstiftning. Emellertid har man inte planerat en fullständig harmonisering av lagstiftningen. 70 Ömsesidigt bistånd Vid en anslutning krävs också att Estland genomför de nödvändiga bestämmelserna om administrativt samarbete och ömsesidigt bistånd mellan medlemsstaterna. Dessa bestämmelser är av central betydelse för att den inre marknaden skall fungera. Slutsats Gemenskapens regelverk om direkta skatter torde inte innebära några större svårigheter. Vad beträffar indirekta skatter så kommer det, trots att arbetet har påbörjats, att krävas betydande ansträngningar för att Estland på medellång sikt skall kunna följa gemenskapens regelverk om mervärdesskatt och punktskatter. Det borde vara möjligt för Estland att delta i det ömsesidiga biståndet i takt med att skattemyndigheten ökar sin kunskap i dessa frågor. Statistik Huvudprinciperna i gemenskapens regelverk rör den officiella statistikens opartiskhet, tillförlitlighet, öppenhet, insynsskydd (för enskilda uppgifter) och spridning. Dessutom finns det en samling viktiga principer samt praxis som rör användningen av europeiska och internationella klassifikationer, nationalräkenskapssystem, företagsregister och olika typer av statistik. Europaavtalet innehåller bestämmelser om samarbete för att utveckla effektiv och tillförlitlig statistik som harmonierar med internationella standarder och klassifikationer. Vitboken innehåller inga bestämmelser på detta område. Översikt Statliga Statistikbyrån inom finansministeriet är det centrala organ som har i uppdrag att sammanställa och sprida officiell statistik i Estland. Rättslig grund för estnisk officiell statistik är statistiklagen från 1990. En ny statistiklag som beaktar EU- och andra internationella statistikstandarder godkändes av regeringen i december 1996 och behandlas nu i parlamentet. Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna Estnisk officiell statistik uppfyller gemenskapens grundkrav. Fortfarande krävs dock att den förbättras i betydande omfattning. 71 Det finns brister inom sektorer som företagsstatistik, upprättandet av ett företagsregister, kortsiktiga ekonomiska indikatorer och input/output-statistik. Omorganisering av jordbruksstatistiken är fortfarande en stor uppgift. Slutsats Det krävs ihärdiga ansträngningar från Estlands sida om landet skall kunna uppfylla EU:s krav på officiell statistik på medellång sikt. 3. 4 Politiken inom olika sektorer Industri Målet för EU:s industripolitik är att öka konkurrenskraften för att på så sätt åstadkomma stigande levnadsstandard och hög sysselsättningsnivå. De politiska åtgärderna syftar till att påskynda anpassningen till strukturomvandlingen, skapa ett klimat som gynnar initiativ och framväxten av företag i hela gemenskapen samt industriellt samarbete, och att främja ett bättre utnyttjande av de industriella möjligheter som ligger i politiska åtgärder på områdena innovation, forskning och teknisk utveckling. EU:s industripolitik är till sin natur sektoröverskridande, och genom kommissionens meddelanden om enskilda sektorer kan övergripande lösningar anpassas till dessa. EU:s industripolitik är resultatet av en mix av styrmedel från flera av gemenskapens politikområden: där finns både styrmedel för marknadens funktion (produktspecifikationer och tillträde till marknaden, handelspolitik, statligt stöd och konkurrenspolitik) och åtgärder knutna till industrins anpassningsförmåga (stabilt makroekonomiskt klimat, teknik, yrkesutbildning osv. ). För att klara konkurrenstryck och marknadskrafter inom unionen måste industrin i kandidatländerna ha uppnått en viss nivå av konkurrensförmåga vid tiden för en anslutning. Det måste framgå att kandidatländerna driver en politik för öppna och konkurrenskraftiga marknader enligt de riktlinjer som anges i artikel 130 ("Industri") i fördraget. En annan viktig indikator på utveckling i rätt riktning är samarbete mellan EG och kandidatländerna enligt Europaavtalets bestämmelser om industriellt samarbete, investeringar, industriell standardisering och bedömning av överensstämmelse med normer. Översikt Estlands industriproduktion låg 1995 på omkring 0,8 miljarder ecu, vilket motsvarar mindre än en tredjedel av Luxemburgs industriproduktion och andelen av BNP är 23 %. Industrin står för 185 000 av arbetstillfällena (28 % av den totala sysselsättningen). Flest antal anställda finns inom livsmedelsindustrin (20 % av arbetskraften inom industrin), lätt industri (19 %), verkstads- och metallindustrin (19 %) och ttäindustin (11 %). Det totala 72 antalet industriföretag uppskattas till ca 4 600, varav nästan alla är små och medelstora företag. Estlands ekonomiska struktur har till stor del fått bukt med det ineffektiva systemet med att fördela arbetet mellan olika regioner, såsom gjordes under sovjettiden, oberoende av regionens naturtillgångar och en begränsad inhemsk marknad. När omstruktureringen började i Estland gjordes även radikala förändringar inom industrin. BNP-tiUväxten har återhämtat sig sedan 1994 vilket till stor del beror på att industriproduktionen expanderat, antalet nya privata företag har ökat nämnvärt liksom de utländska direktinvesteringarna. Den tunga industrin svarade för halva industriproduktionen 1990, men tvingas nu förbättra produktkvaliteten och produktionstekniken. Industrins återhämtning beror till stor del på den omfattande handeln med passivt förädlade produkter (passiv förädling står för 12 % av all import), huvudsakligen med Finland och Sverige inom textilindustrin. Företagen inom EU vill dra fördel av den billiga arbetskraften i Estland medan Ryssland utnyttjar landet för att förädla halvfabrikat eftersom Estlands produktionskvalitet är högre. Det pågående arbetet med att modernisera Estlands ekonomi kan ses i de stora mängder maskiner och teknisk utrustning som importeras. Exporten återspeglar däremot i större utsträckning landets nuvarande jämförbara fördelar i sektorer med lågt mervärde som träförädling, pappersindustrin, textilier och livsmedel. Estland har varit mycket framgångsrikt när det gäller att omorientera sin export mot de västerländska marknaderna. Estlands industri; de största produktionsbranscherna 1995 Bransch Livsmedelsindustrin Textil och konfektion Skogsindustri och möbler Verkstads- och elektroteknisk industri Kemisk industri och läkemedel Transportutrustning Andra mineralprodukter Byggnadsindustrin Totalt icke-metalliska Märk: (exkl. Industrins byggnadsind. ) andel i % av den totala BNP Procentandel av sysselsättningen inom industrin 15 14 11 12 Procentandel av industriproduktionen 40 11 15 11 7 3 3 20 100 23 12 5 6 ej tillgängl. 100 industri. Livsmedelsindustrin är den mest betydelsefulla sektorn inom Produktionskapaciteten var avsedd att klara behoven i Estland och många delar av f. d. Sovjetunionen. Marknaden kollapsade vilket ledde till stora produktionsminskningar. landets 73 Trots tillbakagången lyckades livsmedelsindustrin återfå sin ledande ställning inom estnisk industri. På grund av handelsrestriktioner, kvalitets- och hygienkrav visade det sig vara svårt att omorientera livsmedelsindustrin mot EU-marknaderna. En stor den av Estlands export av livsmedel går fortfarande till Ryssland, trots att Ryssland tar ut höga importtullar på estniska produkter. Livsmedelsindustrin är den mest attraktiva sektorn för utländska investerare, vilket har lett till omstrukturering och en förbättring av den tekniska nivån på tillverkningen. Åtgärder har även vidtagits på lagstiftningsområdet för att förbättra kvaliteten och uppfylla EU:s krav. Det är möjligt att sektorn kommer att vara tillräckligt långt framskriden vid tiden för en anslutning. De långsiktiga utsikterna för i synnerhet fiskeriprodukter, framställning av drycker och mjölkprodukter är relativt goda. Textil- och konfektionsindustrin är den näst mest betydelsefulla sektorn inom industrin och domineras av ett fåtal stora privatiserade företag. Billig arbetskraft och litet behov av kapitalinvesteringar har gjort att den blivit den viktigaste sektorn för legotillverkning och passiv förädling. De estniska företagen har nu börjat minska legotillverkningen och satsar på export av egna kollektioner. Eftersom arbetskostnaderna väntas stiga i framtiden kommer behovet av anpassning att bli större. Träindustrin är också en stor industrigren och eftersom större delen av Estland är täckt av skog finns det inhemska resurser för att utveckla denna industrigren. Den mekaniska skogsindustrin, särskilt möbler, har stora jämförbara fördelar tack vare billigt virke, mycket skicklig billig arbetskraft och litet behov av kapitalinvesteringar eftersom arbetet till största del utförs manuellt. Möbler svarar för mer än hälften av den totala produktionen inom skogssektorn som har starka handelsband med EU. Denna sektor bör utvecklas väl och en anslutning skulle inte innebära några problem. Den kemiska skogsindustrin måste konkurrera både på den inhemska marknaden och på exportmarknaden med tekniskt mer avancerade tillverkare. Särskilt massaindustrin är tekniskt föråldrad och förorsakar stor miljöförstöring. Eftersom denna sektor är så underutvecklad måste stora investeringar göras för att konkurrenskraften skall kunna förbättras. I dess nuvarande utformning är denna industrisektor inte tillräckligt konkurrenskraftig. Verkstads- och elektroteknisk industri: Privatiseringen har slutförts till stor del. Som en följd av de låga arbetskostnaderna har sektorerna dragit till sig legotillverkning och svarar nu för en fjärdedel av den totala importen och exporten när det gäller passiv förädling. I allmänhet är emellertid den största delen av produktionen ämnad för f. d. Sovjetunionen och länderna i Öst- och Centraleuropa. Den kemiska industrin är liten och producerar i huvudsak gödningsmedel. Produktionsanläggningarna är i starkt behov av modernisering och stora investeringar måste göras för att skydda miljön. Genomgripande reformer har gjorts inom läkemedelsindustrin, bl. a. privatisering, inrättande av tillsynsmyndigheter och ett harmoniserat rättsligt regelverk. Gruvindustrin är knuten till brytning av oljeskiffer och har förstört stora delar av landsbygden i nordöstra Estland. Estland har fört och snabb och fast privatiseringspolitik. Genom att skapa ett privatiseringsorgan löste landet många problem i samband med privatiseringsprocessen. 74 Privatiseringen av små företag är nu mer eller mindre avslutad. I maj 1996 hade nästan alla de 450 stora och medelstora företag som ingick i regeringens ursprungliga program för utförsäljning av tillgångar privatiserats. Enligt ERBD. s beräkningar bidrog den privata sektorn redan 1996 med ca 70% till BNP och denna siffra väntas gå upp ytterligare. Man inriktar sig nu på att omstrukturera och privatisera infrastrukturföretag (särskilt allmännyttiga företag) med monopolställning. Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna Industrin utgör endast en liten del av Estlands ekonomi, mindre än i något annat kandidatland. Den är starkt koncentrerad till ett fåtal nyckelsektorer: livsmedel, trä- och pappersvaror, möbler, textilier och konfektion som sammantaget svarar för mer än hälften av den totala industriproduktionen. Dessa sektorer har en solid grund i form av de råvaror som finns, landets topografi och allmänt låga lönenivåer. Icke desto mindre är det nödvändigt att avsevärt modernisera vissa grenar, som massaindustrin. Andra sektorer som utvecklats som en del av Sovjetunionens planekonomi, till exempel den verkstads- och elektrotekniska industrin, verkar också vara sårbar. Läkemedelsbranschen kan däremot ses som ett exempel där reformarbetet genomförts på ett imponerande sett. Industrins starka sida är det gynnsamma makroekonomiska klimatet och den höga investeringsnivån. Som ett resultat av en sund finansiell politik och konsolideringen av banksektorn kan industrin redan få medellånga och långfristiga krediter. Privatiseringen av industrin är så gott som avslutad. Vissa industrigrenar som textilier och konfektion har till stor del privatiserats och moderniserats, ofta med hjälp av utländska direktinvesteringar, och rönt framgångar på exportmarknaden, medan andra grenar (som livsmedelsindustri, träförädling och pappersproduktion, verkstads- och elektroteknisk industri, kemisk industri och byggnadsmaterial) fortfarande är i omstruktureringsskedet och behöver ytterligare kapitalinvesteringar för att kunna moderniseras och bli konkurrenskraftiga. Slutsats om industrins konkurrenskraft Estland har gjort goda framsteg när det gäller att omstrukturera industrin och att anta EU:s industrilagstiftning. Förutsatt att pågående ansträngningar och inflödet av utländskt kapital fortgår kan man räkna med att det på medellång sikt endast kvarstår ett fåtal problem att lösa när det gäller industrins konkurrenskraft, vilket inte borde innebära några hinder för ett fullgott deltagande i den utvidgade EU-marknaden. En utvärdering av hur Estland uppfyller de bestämmelser i gemenskapens regelverk som rör den fria rörligheten för industrivaror återfinns i det separata avsnittet om den inre marknaden. Jordbruk 75 Syftet med den gemensamma jordbrukspolitiken är att trygga och utveckla ett modernt jordbrukssystem, som tillförsäkrar jordbruksbefolkningen en skälig levnadsstandard och konsumenterna tillgång till varor till skäliga priser samt garanterar fri rörlighet för varor inom EG. Särskild hänsyn tas till miljön och landsbygdsutvecklingen. För att förvalta den gemensamma jordbrukspolitiken har det upprättats olika gemensamma organisationer av marknaden. Dessa kompletteras av bestämmelser om djurhälsa, växtskydd och djurfoder och av bestämmelser beträffande livsmedelshygien. Det finns även lagstiftning på det strukturpolitiska området. Den utvecklades ursprungligen för att modernisera och utöka jordbruket, men tonvikten läggs nu i ökad utsträckning på miljön och politikens regionala differentiering. Som kompensation för sänkta marknadsstödjande priser utgår stöden till jordbruksföretagen sedan reformerna 1992 i allt större utsträckning i form av direkta stödutbetalningar. Europaavtalet innehåller de grundläggande bestämmelserna för handel mellan Estland och gemenskapen och syftar till att främja samarbete i fråga om modernisering, omstrukturering och privatisering av Estlands jordbrukssektor liksom när det gäller omfattar jordbrukets veterinärkontroller, samt saluföringskrav för olika produkter. Syftet med en sådan lagstiftning är att skydda konsumenter, människors och djurs hälsa samt växters sundhet. fytosanitära kontroller och kontroller av djurfoder normer. Vitboken livsmedelsindustri fytosanitära och Översikt Situationen på jordbruksområdet Värdet av jordbruksproduktionen 1995 uppgick till ungefär 0,13 % av värdet av unionens j ordbruksprodukti on. Jordbrukets andel av BNP minskade efter självständigheten från ca 20 % till 7 % 1995. Sysselsättningen inom jordbruket krympte till 7 %. Fram till 1994 krympte ekonomin och konsumtionen gick över från mjölk- och köttprodukter till bröd och spannmål. Omkring 46 % av den totala markarealen täcks av skog (2 miljoner ha), 32 % utgörs av jordbruksmark (1,5 miljoner ha). Estlands jordbrukssektor håller för närvarande på att privatiseras. Storskaliga (tidigare statligt ägda jordbruk) med olika juridiska strukturer jordbruksföretag fortfarande ca 30 % av (kooperativ, aktiebolag och handelsbolag) förvaltar jordbruksmarken resterande 70% av jordbruksmarken är jämnt fördelad på 14 500 familjejordbruk (genomsnittlig storlek: 23 ha) och mindre markområden för husbehov (genomsnittlig storlek: mindre än 2 ha). (genomsnittlig storlek: 520 ha), medan Det har begärts att 1,2 miljoner ha mark skall återbördas till de ursprungliga ägarna. I maj 1997 hade 500 000 ha (42 %) återbördats och registrerats i jordregistret. Enligt planerna skall återbördandet av den återstående delen avslutas under år 2000. 76 850 000 ha mark har inte återkrävts och kommer därför att tills vidare förbli i statlig ägo och arrenderas ut. 1995 producerade Estland 514 000 ton spannmål, 539 000 ton potatis, 2 000 ton oljeväxter, 812 000 ton mjölk (självförsörjning: 148 %), 25 000 ton nötkött (92 %) och 46 000 ton griskött (109 %). Förädling av livsmedel svarar för närvarande för 34 % av den totala industriproduktionen och sysselsättningen inom detta område har relativt konstant förblivit på 4 % sedan 1986. Förädlingsindustrin har ställts inför två stora problem, nämligen sjunkande inhemsk efterfrågan även om denna nu tycks stabiliseras, och ökad import eftersom det inte finns några skyddstullar. Förädling av kött (22 %), mjölk (20 %) och fisk (17 %) dominerar inom inom livsmedelssektorn har privatiserats. Ingen av Estlands anläggningar för framställning av köttprodukter har certifierats för export till EU. livsmedelsindustri. Nästan förädlingsföretag jordbrukets samtliga Handel med jordbruks- och fiskeriprodukter har traditionellt sett varit en stor del av Estlands ekonomi. 1995 stod jordbruksprodukter för 16,6 % av den totala exporten och 14,3 % av importen. Största delen (65 %) av Estlands export av jordbruksprodukter (huvudsakligen fisk-, kött- och mjölkprodukter) går till de nya oberoende staterna och 29 % till EU. Estland är nettoimportör av jordbruksprodukter och EU har en positiv handelsbalans på 157 miljoner ecu (1995) med Estland. Importen utgörs i huvudsak av socker, drycker, fetter och oljor. Jordbrukspolitik Den producentstödsekvivalent (PSE) som räknas fram av OECD var 3 % 1995 jämfört med 49% för EU. Estland har fram till nu fört en mycket liberal jordbrukspolitik. Trots att parlamentet har antagit flera lagar som innebär ökat stöd till jordbrukarna har dessa hittills endast genomförts i en mycket begränsad utsträckning och de totala budgetutgifterna för jordbruket har förblivit relativt låga (16,4 miljoner ecu) eller 3,4 % av den totala budgeten 1993. Det finns få produktspecifika stödåtgärder. Programmen syftar huvudsakligen till att förbättra kvaliteten på utsäde och avel, registrering och utbildning. Det främsta instrumentet för att stödja jordbrukssektorn är Jordbruks- och landsbygdskreditfonden som lämnar krediter till jordbruksföretag och förädlingsindustrin. Det enda statliga stödet är statens upphandling till den nationella spannmålsreserven som motsvarar sex månaders mänsklig konsumtion (50 000 ton). Denna politiska målsättning har dock inte uppnåtts i praktiken. Jordbrukspriserna är inte reglerade och är betydligt lägre än priserna inom EG även om de stigit sedan 1992; (exempel från 1995: vete 73 % av genomsnittspriserna inom EG, 77 nötkött: 38 %, griskött: 88,6 %, mjölk: 47 %). En strategi för landsbygdens utveckling befinner sig än så länge på diskussionsstadiet. Inget enskilt ministerium har ansvaret för utformningen av politiken. Estland för en fri handelspolitik och har inga skyddstullar. Frihandelsavtalet mellan Estland och Europeiska gemenskapen trädde i kraft den 1 januari 1995. Estland har helt och hållet liberaliserat tillträdet till sin marknad, medan gemenskapen har beviljat koncessioner antingen med obegränsat tillträde eller inom ramen för tullkvoter. I detta skede har frihandelsavtalets inverkan på animalieprodukter varit begränsad till mjölksektorn, den enda sektor där vissa produkter (t. ex. mjölkpulver) uppfyller EU:s minimikrav ifråga om hygien. även Under 1996 utökades det baltiska jordbruksprodukter. Avtalet trädde i kraft den 1 januari 1997 och är avsett att vara det första steget på vägen mot en tullunion. I maj 1995 ratificerade Estland ett frihandelsavtal med Ukraina. Estland håller för närvarande på att förhandla om medlemskap i Världshandelsorganisationen. till att omfatta frihandelsavtalet Estland har inlett arbetet med att anpassa den lagstiftning som anges i vitboken. Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna Spannmålsproduktionen och -avkastningen kan återhämta sig och nästan uppnå självförsörjningsnivån på medellång sikt och Estland har potential för att öka animalieproduktionen. Estland kommer dock inte att ha möjlighet att exportera mjölkprodukter och animaliska produkter förrän EG:s kvalitets- och hygienkrav uppfylls. På grund av överkapacitet och förlegad teknik släpar denna sektor fortfarande efter den allmänna återhämtningen. De huvudsakliga marknadsinstrument som används inom EG används inte i Estland. Detta inkluderar nyckelinstrument som mjölkkvoter, nyckelfaktorer inom systemet för jordbruksgrödor inom djursektorn) och vissa program för landsbygds- och strukturutveckling. (basareal, arealuttag, kompensationsbetalning och bidrag Förvaltning och kontroll av dessa åtgärder skulle kräva ett relativt sofistikerat förvaltningssystem, inbegripet lämpliga markregister och system för identifiering och registrering av boskap. Allmänt kan sägas att det står klart att förvaltningskapaciteten måste utvecklas ytterligare inom dessa områden om dessa åtgärder skall kunna tillämpas i Estland. Statens spannmålsstyrelse skulle behöva avvecklas. På detta stadium är det svårt att förutse hur stödpriserna inom jordbruket kommer att utvecklas i Estland under perioden före en anslutning. Detta kommer att bero på ett antal faktorer däribland landets ekonomi, läget på exportmarknaderna och hur nivåerna på prisstödet utvecklas inom unionen. 78 Estland är i färd med att införa den lagstiftning som anges i vitboken. På veterinärområdet kvarstår mycket arbete med att anpassa Estlands nationella lagstiftning till EG:s krav. Detta innefattar tillnärmning av lagstiftning (målet är att avsluta detta 1998) liksom laboratorieresurser och upprättande av en officiell veterinärtjänst med alla erforderliga resurser till sitt förfogande och även införandet av effektiva kontroller vid gränskontrollstationerna och på varor som transiteras genom landet. Certifieringsförfaranden, införande av ett effektivt system för identifiering av djur måste utvecklas ytterligare. Lagstiftning om djurens välbefinnande kommer att krävas. En kvalitativ förbättring av vissa anläggningar för förädling av livsmedel kommer att behövas både för handel och för den inre marknaden. lagstiftningen vara oförenlig med När det gäller foder verkar den nuvarande gemenskapens regler. Tillnärmningen av lagstiftningen befinner sig på begynnelsestadiet och det har inte lämnats någon tidsplan för när arbetet väntas vara avslutat. När det gäller växtskyddsprodukter och biodynamisk odling har lagstiftningen inte harmoniserats med EG-lagstiftningen men arbetet med att anpassa lagstiftningen har påbörjats. Kontroller av resthalter av bekämpningsmedel verkar inte utföras i Estland för närvarande. När det gäller utsäde och förökningsmaterial uppges det att lagstiftningen är harmoniserad med EG:s lagstiftning. Estland har inte beviljats likvärdighet för några EG- sorter vilket tyder på att det fortfarande krävs ett omfattande arbete med att verkligen anpassa och upprätta nödvändiga utvecklade infrastrukturer. Lagstiftning som tillnärmats EG-lagstiftningen om växtskydd skulle enligt planerna antas före utgången av 1996. Slutsats Stora ansträngningar för att anpassa lagstiftningen till gemenskapens regelverk krävs fortfarande även om framsteg har gjorts när det gäller att vidta de åtgärder som nämns i vitboken. Särskilda ansträngningar behövs när det gäller att genomföra och genomdriva de veterinära och fytosanitära kraven och förbättra anläggningarna så att de uppfyller EG:s normer; detta gäller i synnerhet inspektions- och kontrollåtgärderna för att skydda EU: s yttre gränser, förbättra de administrativa strukturerna för att garantera att det finns nödvändig kapacitet för att genomföra och genomdriva den gemensamma jordbrukspolitikens politiska instrument, inbegripet importarrangemangen, 79 ytterligare konkurrenskraft förbättras. omstrukturera jordbrukets livsmedelsindustri så att dess Eftersom endast ett fåtal av den gemensamma jordbrukspolitikens mekanismer existerar för tillfället, kommer jordbrukspolitiken att behöva reformeras grundligt och det kommer att behöva göras stora ansträngningar för att förbereda en anslutning på medellång sikt. 80 £iske. Den gemensamma fiskeripolitiken omfattar en gemensam organisation av marknaderna, strukturpolitik, avtal med tredje länder, förvaltning och bevarande av fiskeresurserna samt vetenskaplig forskning till stöd för dessa verksamheter. Europaavtalet innehåller bestämmelser om handel med fiskeriprodukter med Europeiska gemenskapen och om samarbete. Vitboken innehåller inga åtgärder på detta område. Översikt 1995 svarade Estlands fiske för 2,6 % av BNP. Antalet sysselsatta är ungefär 20 000. Hela fiskesektorn är nu privatiserad. Högsjöflottan (Nordvästatlanten) har minskat från 75 fartyg 1991 till 31 fartyg den 1 januari 1996 med en åtföljande minskning av fångstema från 230 000 ton till 70 000 ton, varav allt exporteras. Det är i första hand taggmakrill, kungsfisk och blåvitling som fångas (till övervägande del i NAFO-området). I Östersjön driver små privata företag 161 fartyg och i kustflottan i övrigt ingår 500 båtar på under 12 meters längd. Den totala fångsten var 1995 60 000 ton (främst sill, skarpsill och torsk - allt inom kvoter). Över hälften av flottan är mer än 20 år gammal. Fisket utgör en ansenlig del av Estlands livsmedelsindustri, men endast 40-50 % av kapaciteten utnyttjas. 1994 producerade 120 företag 102 000 ton (vilket var en minskning från 233 000 ton 1990) varav 30 000 ton konserver. Den landbaserade produktionen var 34 000 ton och den är beroende av import för att kunna bredda produktionen och hålla uppe kapaciteten. Antalet sysselsatta uppgår totalt till 8 000 personer. Vattenbruksproduktionen (främst forell och karp) har minskat kraftigt från som mest 1 700 ton 1989 till 317 ton (värde: 0,4 miljoner ecu). Antalet anställda i sektorn är 2 000. Som handelspartner till gemenskapen svarar Estland för 0,15 % av EU:s totala import av fiskeriprodukter (oberoende av ursprung) och 6 % av importen från kandidatländerna. Vad beträffar EU:s export går 0,13 % av den totala exporten av fiskeriprodukter till Estland medan landets del av exporten till kandidatländerna utgör 1,5 % (siffrorna avser värdet av exporten). Förvaltningen av fiskeriresursema i Östersjön sköts löpande av EU och Estland inom ramen för ett gemensamt organ - Fiskerikommissionen för Östersjön. Protektionistiska importrestriktioner eller statliga subventioner förekommer inte. 81 Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna Siffrorna för Estlands produktion och utrikeshandel är låga jämfört med motsvarande EU- siffror och torde inte få någon större inverkan på gemenskapen som helhet. En anpassning av flottans kapacitet, en modernisering av hela sektorn och en styrning av det nödvändiga strukturstödet kommer att bli de stora frågorna. Enligt tillgängliga uppgifter vad beträffar ingångna fiskeavtal och Estlands medlemskap i internationella eller regionala fiskeriorganisationer torde några större problem inte uppstå i dessa avseenden. Det kommer att bli nödvändigt för Estland att bygga upp en förvaltning på fiskeområdet som kan genomföra den gemensamma fiskeripolitiken, särskilt när det gäller att förvalta resurserna, upprätta ett register över flottan, genomföra strukturpolitiken och den gemensamma organisationen av marknaderna inom sektorn samt att samla in alla statistiska data. Det samma gäller för EU:s politik i hälso-, hygien- och miljöfrågor. Slutsats Att modernisera fiskesektorn och genomföra gemenskapens regelverk kommer att kräva avsevärda ansträngningar. Estlands anslutning till den gemensamma fiskeripolitiken verkar inte förorsaka några större problem. Energi främjandet av konkurrenskraft, Bland EU:s viktigaste energipolitiska mål, enligt kommissionens vitbok "Energipolitik inom Europeiska unionen", märks tryggad energiförsörjning samt miljöskydd. De viktigaste delarna i EG:s energilagstiftning utgörs av bestämmelserna i fördragen samt sekundärrätten, i synnerhet inom området konkurrens och statliga stöd, den inre energimarknaden (inbegripet direktiv beträffande elström, öppen prissättning, transitering av gas och elström, kolväten, licensgivning, beredskapsåtgärder, inbegripet åliggandet att lägga upp beredskapslager osv. ), kärnenergi samt effektiv energianvändning och miljöbestämmelser,. Utvecklingen av det transeuropeiska energinätet och stöd till FoU inom energiområdet är andra viktiga områden inom energipolitiken. Den utveckling som för närvarande pågår omfattar liberalisering av gassektom, lagstiftning rörande effektiv energianvändning samt fordons- och oljeprogrammet. Inom kärnenergiområdet har gemenskapens regelverk utvecklats påtagligt från det ursprungliga Euratomfördraget till en ram av rättsliga och politiska styrmedel, däribland internationella avtal. I denna ram ingår för närvarande hälso- och säkerhetsfrågor (inbegripet strålskydd), reaktorsäkerhet, hantering av radioaktivt avfall, investeringar 82 (inbegripet Euratoms finansiella styrmedel), forskningsfrämjande, den gemensamma kärnenergimarknaden, leveranser, säkerhetskontroll och internationella förbindelser. innehåller bestämmelser om samarbete för att utveckla en stegvis Europaavtalet integration av de europeiska energimarknaderna, och innehåller bestämmelser om stöd inom närliggande politikområden. I vitboken om förberedandet av länderna i Central- och Östeuropa för den inre energimarknaden betonas det att de viktigaste direktiven om den inre marknaden måste tillämpas till fullo tillsammans med EG-lagstiftningen om konkurrens. Beträffande kärnenergisektorn berör vitboken försörjning med kärnmaterial, säkerhetskontroll samt transport av kärnavfall. Översikt Estlands energisektor och särskilt elproduktion domineras av inhemsk oljeskiffer (ett fast bränsle utan geologiskt samband med kol). Användningen av inhemsk torv, ved och vindkraft ökar och står för 5 % av landets sammanlagda energiproduktion. För återstående 35 % är landet beroende av Ryssland, särskilt ifråga om olja och gas, men också kol. El av nukleärt ursprung produceras inte i Estland. Energisektorn är mindre effektiv med en intensitet 2-4 gånger högre än EU-nivån. Detta beror på arvet från sovjettiden i form av låga priser, missriktad politik och föråldrad teknik. Estland undersöker för närvarande möjligheterna att på ett bättre sätt koppla samman sitt energinät med EU. Även om det är möjligt att en framtida "baltisk elring" skulle kunna bidra till en sådan sammankoppling förväntas Estland på medellång sikt förbli ansluten till det ryska kraftnätet. Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna energiförsörjning, Målsättningarna för Estlands energipolitik överensstämmer med EU:s och inbegriper tryggad av mer marknadsekonomiskt tänkande; miljöskydd, ökad effektivitet, och ökat energisamarbete i Baltikum. Särskilt inom energisektorn skulle ett sådant baltiskt samarbete vara fördelaktigt eftersom de berörda länderna kompletterar varandra. diversifiering; införande inklusive inre energimarknaden i kombination med Konkurrensbestämmelserna inom energisektorn uppfyller ännu inte direktiven vad gäller den av EG: s konkurrenslagstiftning. Även om Estlands konkurrenslag från 1993 gäller för energiföretag finns det inte någon särskild juridisk och rättslig ram för energisektorn som kan säkerställa att den står i överensstämmelse med EU-lagstiftningen, inbegripet reglerna om den inre energimarknaden. Pågående arbete med att anta energilagen, inbegripet nödvändig sekundärlagstiftning, bör därför fortsätta. Genomförandet av dessa bestämmelser skulle föra Estland närmare EU:s regelverk. tillämpningen 83 Energisektorn kännetecknas i allmänhet, med undantag av handeln med olja och kol, av statligt dominerade monopol. Privatiseringen har emellertid börjat och kommer troligtvis att innefatta vissa stora energibolag. Energipriserna har stigit kraftigt, men priserna som hushållen betalar bör anpassas ytterligare för att täcka kostnaderna. Landet uppfyller inte gemenskapens regelverk om krisberedskap inom energisektorn, däribland skyldigheten att hålla ett beredskapslager för 90 dagars förbrukning av olja. Även om arbetet har påbörjats i landet finns det ännu inte någon tidsplan eller några medel avsatta för att uppnå förenlighet med denna del av regelverket. Oljeskiffer utvinns och eldas på ett ineffektivt sätt och förorsakar betydande miljöproblem. Två tredjedelar av Estlands svaveldioxidutsläpp orsakas av detta. För att Estlands beroende av oljeskiffer skall kunna minskas krävs det ett större omstruktureringsprogram och landet måste ta itu med de sociala och regionala följder detta får. Landet måste öka ansträngningarna när det gäller att anta gemenskapens normer och standarder om effektiv energianvändning (t. ex. märkning av apparater och miniminormer för effektiv energianvändning) och om miljöskydd (t. ex. bränslekvalitet). Trots att Estland inte har något kärnkraftsprogram måste det följa Euratomfördraget och tillhörande politik inom områden som hantering av radioaktivt avfall, strålskydd, kärnämnesförsörjning, säkerhetskontroller och anslutning till internationella avtal som slutits genom Euratom. Eftersom det inte finns något kärnkraftsprogram är Estland ännu inte avtalsslutande part till internationella avtal och andra regler på kärnkraftsområdet. Estland har inte heller genomfört bestämmelserna i de konventioner som landet har undertecknat (konventionen om fysiskt skydd av kärnmaterial och Wienkonventionen om civilt ansvar). Något heltäckande avtal med IAEA om kärnämneskontroll har inte heller trätt i kraft ännu, men Estland är part till fördraget om icke-spridning av kärnvapen och håller på med förberedelser för heltäckande säkerhetskontroller i framtiden. Eftersom Estland inte har några kärnkraftsreaktorer och inte heller någon annan kärnenergiindustri förväntas det inte uppstå några problem med tillämpningen av gemenskapslagstiftningen i fråga om försörjning och den gemensamma marknaden för kärnbränsle eller när det gäller genomförandet för säkerhetskontroller i Estland. av Euratoms system Slutsats Situationen ifråga om kärnavfallet vid den f. d. sovjetiska ubåtsbasen Paldiski bör följas noggrant. Under förutsättning att det pågående arbetet intensifieras förväntas inga större problem på medellång sikt med tillnärmningen av den del av regelverket som gäller energi. Under 84 perioden före en anslutning kommer särskild betydelse att tillmätas anpassningen av monopolen, inbegripet import- och exportfrågor, tillträde till nät, energiprissättning, statliga ingrepp i och omstrukturering av oljeskiffersektorn, beredskap, inbegripet obligatoriska oljelager, effektiv energianvändning och miljönormer. större Inga Euratombestämmelserna. svårigheter förväntas när det gäller förenligheten med Transport Gemenskapens transportpolitik består av handlingsprogram och initiativ inom tre grundläggande områden: - Att förbättra kvaliteten genom att utveckla integrerade och konkurrenskraftiga transportsystem som är baserade på avancerad teknik som också bidrar till att miljömål och säkerhetsmål uppnås. - Att stärka den inre marknaden för att främja effektivitet, valfrihet och användarvänliga transporttjänster samtidigt som goda arbetsförhållanden tryggas. - Att bygga ut förbindelserna utåt genom att förbättra transportförbindelserna mellan EU och tredje land och främja EU-aktörers tillträde till andra transportmarknader (Den gemensamma transportpolitiken - Handlingsprogram 1995-2000). tillnärmning av Europaavtalet innehåller bestämmelser om till lagar och om samarbete för att omstrukturera och modernisera gemenskapens transporterna, för att göra det lättare att få tillträde till transportmarknaden, för att underlätta transitering och för att upprätta driftsstandarder som är jämförbara med dem som gäller inom gemenskapen. Vitboken är inriktad på åtgärder som behövs för att transportsektorn skall uppfylla den inre marknadens villkor, inklusive sådana aspekter som konkurrens, harmoniserad lagstiftning samt standarder. lagstiftningen Översikt Estlands nästan isfria hamnar i Östersjön innebar att en betydande del av tidigare Sovjetunionens handel med länderna i väst gick via dessa hamnar. Kapaciteten för en viss sorts handel byggdes därför ut vilken inte utnyttjas till fullo idag. Landets roll som förbindelselänk mellan Västeuropa å ena sidan och Ryssland och staterna i Centralasien å andra sidan är beroende av relationerna till Ryssland, vilka inte alltid har underlättat trafiken. Dragningen av de nya gränserna till Ryssland och Lettland har också påverkat Estlands konkurrenskraft som transitled. Därför måste landet investera i en upprustning av den öst-västliga för gränsövergångarna, såväl vid de nya gränserna som i hamnarna. Estlands territorium fastställdes vid korsas Kretakonferensen om Europatäckande transporter. av en Europatäckande järnvägsförbindelsen transportkorridor infrastrukturen såsom de förbättra och 85 Även om de övergripande förbättringarna i Estlands ekonomi har lett till att transporterna står för en allt större del av BNP ledde förändringarna i den ekonomiska situationen till en stor minskning av efterfrågan på transporter efter landets öppnande. Nu stiger efterfrågan igen, men utan att nå upp till tidigare nivåer. Samtidigt pågår en allt snabbare förändring av fördelningen på olika transportsätt. Andelen för godstransporter på väg ökar medan den minskar för järnvägen och för de inre vattenvägarna. Privatbilismen har ökat mycket snabbt och är nu dominerande när det gäller persontransporter, delvis på grund av relativt låga bensinpriser. Detta har lett till trafikstockningar i och runt städerna och vid vissa gränsövergångar. Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna Vad gäller förverkligandet av den inre marknaden har Estland gjort stora ansträngningar i fråga om övertagandet av gemenskapens regelverk. Den estniska sektorn för internationella transporter tillämpar redan till stor del regler som liknar unionens, särskilt vad beträffar trafik på inre vattenvägar och kombinerade transporter. Persontransporterna på väg bör inte bli något problem för Estland under förutsättning att gemenskapens regler om yrkesbehörighet snabbt antas. Vad beträffar järnvägarna måste tillämpningen av gemenskapens regelverk i fråga om allmän trafikplikt och en standardisering av redovisningssystemen bevakas under de kommande åren. Vägtransporterna torde inte innebära några större problem för Estland i samband med anslutningen under förutsättning att de estniska myndigheterna under perioden fram till anslutningen anpassar sin lagstiftning till gemenskapens i fråga om fordonens vikt och dimensioner samt om rätten att yrkesmässigt bedriva godstransporter på väg. Även för tekniska vägkontroller måste Estland anpassa sig till gemenskapen. Vad beträffar sjötransporter återstår en del att göra innan gemenskapens regelverk i säkerhetsfrågor har övertagits. Påtagliga framsteg har gjorts inom luftfartssektorn, särskilt i fråga om dess omorganisering och under förutsättning att man fortsätter på den inslagna vägen och att de flesta av de planerade bestämmelserna verkligen träder i kraft under 1998 och 1999 torde inte heller denna sektor utgöra några större problem för anslutningen. De estniska myndigheterna har satt upp som ett mål att bygga upp ett integrerat och konkurrenskraftigt transportsystem. De två största svårigheterna på detta område blir troligen att uppnå en acceptabel säkerhetsnivå för transporterna och ett optimalt transportsystemet. Vad beträffar säkerheten är förbättringarna utnyttjande av tillfredsställande. Ett väl sammanhållet transportsystem verkar däremot svårare att åstadkomma. Förmodligen kommer tendensen med vägtransportemas växande andel att bestå, och det kommer sannolikt att bli nödvändigt att satsa mer på järnvägarna. Estland planerar att mellan 1995 och 1999 investera cirka 100 miljoner ecu ur sin egen budget i bättre förbindelser till medlemsstaterna i unionen och till grannländerna. Dessa investeringar görs i den transportinfrastruktur som utnyttjas för internationell trafik, 86 främst de Europatäckande korridorerna. Beloppet motsvarar i runda tal 0,7 % av BNI vilket inte är tillräckligt med tanke på behoven. Slutsats regelverk efterlevs Estland har gjort stora framsteg vad gäller övertagandet av gemenskapens regelverk på transportområdet. Under förutsättning att insatser görs (även när det gäller att se till att i praktiken) på områdena godstransporter på väg detta (>Tkesbehörighet, (säkerhet), i mindre utsträckning samt att framsteg görs vad beträffar den luftfartssektorn ekonomiska öppenheten inom järnvägssektom är det inte troligt att transportsektorn kommer att orsaka några större svårigheter vad gäller övertagandet av regelverket i fråga om den inre marknaden. fordonens vikt. och dimensioner), sjöfartseaktorn Man bör dock bevaka att de förutsättningar som krävs för att lägga grunden till det framtida transeuropeiska transportnätet, utvidgat till nya länder, skapas. Detta tycks för ögonblicket ej vara fallet. Dessutom bör de estniska förvaltningnstiTikturerna, inklusive kontrollorgan t. ex. för säkerheten, snabbt förstärkas. EU:s företagspolitik syftar till att skapa ett gynnsamt klimat för små och medelstora företag inom EU. att förbättra deras konkurrenskraft och att uppmuntra dem till verksamhet på europeisk och internationell nivå. Politiken kännetecknas av en hög grad av subsidiaritet. Gemenskapens kompletterande funktion fastställs och omsätts i praktiken genom ett flerårigt program för små och medelstora företag i EU. Detta program ger den rättsliga grunden samt budgetunderlaget för gemenskapens särskilda politiska insatser för små och medelstora företag. Regelverket har hittills varit begränsat till rekommendationer för specifika områden, men även lagstiftning inom andra sektorer påverkar små och medelstora företag (t. ex. konkurrens, miljö och bolagsrätt). Europaavtalet, innehåller bestämmelser om samarbete för att utveckla och stärka små och medelstora företag, särskilt inom den privata sektorn, bl. a. genom tillhandahållande av information och rådgivning i frågor som rör lagstiftning, administration och beskattning. Vitboken innehåller inga specifika åtgärder. Översikt Som ett resultat av den reformpolitik som skapat en marknadsekonomi och med hjälp av privatiseringsprocessen har antalet företag ökat kraftigt sedan 1980-talet. Under 1995 bildades mer är? 10 000 nya bolag. Små och medelstora företag dominerai- inom byggnadsindustrin, parti- och detaljhandeln och inom övriga tjänstesektorer. Antalet sysselsatta inom dessa sektorer bar ökat varje är. I slutet av 1995 stod de för mer än 54 %. Trots att andelen stora företag inom näringslivet har minskat avsevärt dominerar stora företag fortfarande inom industri- och energiproduktion. Den estniska företagspolitiken är relativt allmänt utformad. Den syftar till att skapa ett gynnsamt affärsklimat för alla företag oberoende av storlek. I 1994 års lag om statligt stöd till företagare finns dock bestämmelser om en låne- och garantifond för småföretagare och en landsbygds- och jordbruksfond. Det finns inga särskilda bokföringsregler för små och medelstora företag. Mycket små företag kan dock slippa revision. Små och medelstora företag kan få stöd via Byrån för små och medelstora företag under ekonomiministeriet och via avdelningen för lokalt självstyre och regional utveckling under inrikesministeriet liksom via andra icke statliga kanaler såsom Estniska småföretagarföreningen, Handelskammaren och centrum för företagsrådgivning. Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna Det finns en grundläggande struktur för små och medelstora företag, men ytterligare förbättringar krävs. Likaså krävs bättre samordning vad gäller politik, en enklare lagstiftning så att den blir mer företagsvänlig för små och medelstora företag, en förstärkning av stödjande infrastrukturer, förbättringar i skattebestämmelserna och bättre finansieringsmöjligheter för de små och medelstora företagen. Estlands liberala handelspolitik har lett till att små och medelstora företag, även på den inhemska marknaden, redan utsätts för stor konkurrens från internationellt håll. Konkurrenstrycket på estniska små och medelstora företag kommer troligtvis att öka ytterligare vid ett deltagande i den inre marknaden. De ansträngningar som för närvarande görs för att stärka de små och medelstora företagen under perioden före anslutning måste därför fortsätta. Slutsats Inga särskilda problem väntas när det gäller Estlands integrering i gemenskapens program för små och medelstora företag. 3. 5 Ekonomisk och social sammanhållning Sysselsättning och sociala frågor Gemenskapens socialpolitik har utvecklats med hjälp av en rad olika instrument såsom lagstiftning, Europeiska socialfonden samt riktade insatser på särskilda områden, till exempel åtgärder för bättre folkhälsa, för att bekämpa fattigdom och för att bistå personer med funktionsnedsättning. Gemenskapens regelverk omfattar hälsa och säkerhet i arbetet, arbetsrätt och arbetsvillkor, lika möjligheter för kvinnor och män, samordning av social trygghet för migrerande arbetstagare samt tobaksprodukter. Sociallagstiftningen i Europeiska unionen kännetecknas av att det i denna fastställs minimikrav. Därtill 88 kommer att den sociala dialogen på europeisk nivå finns med i fördraget (artikel 118b) och att det i protokollet om socialpolitik hänvisas till samråd med arbetsmarknadens parter och till åtgärder för att underlätta den sociala dialogen. Europaavtalet innehåller bestämmelser om tillnärmning till gemenskapens lagar och om samarbete för att höja nivån på hälsa och säkerhet i arbetet, om arbetsmarknadspolitik och om modernisering av systemet för social trygghet. Avtalet innehåller även bestämmelser om att arbetstagare som är medborgare i en medlemsstat och lagligen anställd i Estland skall behandlas utan diskriminering på grund av nationalitet när det gäller arbetsförhållanden. Vitboken innehåller åtgärder för en tillnärmning på alla områden i gemenskapens regelverk. Översikt Den sociala dialogen äger rum som möten där antingen två eller tre parter deltar. I huvudsak är två fackförbund inbegripna och dessa har regelbundna kontakter med Europeiska fackliga samorganisationen (EFS) och två arbetsgivarorganisationer som inte är medlemmar av Europeiska gemenskapemas industriunion (UNICE). Det tycks som om den sociala dialogen utvecklas väl. Enligt ILO:s beräkningar var arbetslösheten cirka 7,6 % år 1994 (senaste siffrorna). En kartläggning av arbetsmarknaden som gjordes 1995 av Arbetsmarknadsstyrelsen i enlighet med EU-normer visar emellertid en arbetslöshet på ungefär 9 %. De regionala skillnaderna är avsevärda. På arbetsmarknadspolitikens område har Estland infört ett system med regionala arbetsförmedlingar för att kunna föra en aktiv arbetsmarknadspolitik. Detta är ett absolut villkor för en fungerande arbetsmarknad och dessa måste kompletteras med en rad arbetsmarknadspolitiska åtgärder som leder till en effektiv styrning av arbetskraften och en förmåga att ständigt anpassa sig till strukturella förändringar. I Estland försiggår just nu förberedelsearbetet med ett antal sociala reformer som skall ersätta tidigare lagar. Ett utkast till en lag om social trygghet är under utarbetande. Denna lag kommer att utgöra en ram för sociallagstiftningen och bli ett diskussionsunderlag för nya finansieringssätt och en ny pensionsreform. För närvarande betalas sociala avgifter av arbetsgivarna i form av en särskild skatt under det att arbetsgivare och arbetstagare i ett nytt system mycket väl kan komma att dela på kostnaderna. Nya lagar håller på att utarbetas om bidrag till personer med funktionsnedsättning och om pensioner. Det krävs fortlöpande ansträngningar för att se till att det sociala skyddsnätet förbättras. Inom hälsovården i Estland behöver betydande förbättringar åstadkommas. Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 89 Estland antog i december 1996 en ny lag om hälsa och säkerhet i arbetet i vilken grundläggande riktlinjer fastställs. EU:s ramdirektiv stod som förebild. Många av de särskilda åtgärderna har emellertid ännu inte genomförts, medan det för andra pågår ett förberedelsearbete. Estland har upprättat en plan enligt vilken tillnärmningen på det sociala området skall vara uppnådd år 1999. Opartiska inspektionsrutiner som står i överensstämmelse med ILO-reglerna finns ännu inte men sådana inspektioner väntas kunna komma igång under 1998. Estland har redan införlivat några av huvudpunkterna i gemenskapens arbetsrätt med sin nationella lagstiftning. Nya lagar och betydande förändringar i gällande lagar är dock nödvändiga för att uppnå en överensstämmelse med gemenskapens regelverk när det gäller kollektiva uppsägningar, överlåtelser av företag och skydd för anställda i händelse av arbetsgivares insolvens. På en rad andra områden, t. ex. information om avtal, förhållandet arbetsgivare - arbetstagare samt arbetstider, måste ytterligare åtgärder vidtas för att uppnå överensstämmelse med gemenskapens regelverk. I enlighet med kraven i en rad EG-direktiv måste informationen till och samrådet med de anställda förbättras och intensifieras på företagsnivå. Grundläggande föreskrifter i EG:s lag om likabehandling av kvinnor och män finns med i Estlands lagstiftning. Icke-diskrimineringsprincipen iakttas inte alltid i praktiken, i synnerhet inte när det gäller lika lön för lika arbete och i könsrelaterad reklam. Avsevärda skillnader finns mellan kvinnors och mäns löner. En anpassning är nödvändig beträffande pappaledighet. När det gäller fri rörlighet för arbetstagare, verkar det inte finnas några hinder för att Estland skall kunna genomföra gemenskapens regelverk på detta område. Införandet av fri rörlighet för arbetstagare kommer att kräva förändringar i nationell lag, särskilt i fråga om att komma in på arbetsmarknaden och diskriminerande behandling på grund av nationalitet. När det gäller den sociala tryggheten för migrerande arbetstagare kommer inte anslutningen att innebära några större problem, även om ett antal tekniska anpassningar kommer att bli nödvändiga. Viktigare är förvaltningamas förmåga att tillämpa de detaljerade samordningsreglerna i samarbetet med andra länder. Estland tycks ha många av de förvaltningar och rutiner som krävs för att klara av dessa uppgifter, men ytterligare förberedelser och utbildning behövs före en anslutning. De två direktiven om varningstexter på cigarrettförpackningar och högsta tjärhalt har ännu inte införlivats med nationell lagstiftning. De estniska myndigheterna har tillkännagivit att en lagstiftning som skall omfatta dessa direktiv håller på att utarbetas och en lag väntas bli antagen före utgången av 1997. Slutsats 90. •jViiia&i&XuO Ytterligare sociala reformer bör genomföras och den offentliga hälsovården måste bli avsevärt bättre. Den sociala dialogen måste dessutom intensifieras. Estland måste anstränga sig för att anpassa sin lagstiftning till EG-krav på sådana områden som hälsa och säkerhet, arbetsrätt och lika möjligheter. Landet måste fortsätta att utveckla sina förvaltningar och institutioner så att ett effektivt genomförande av lagstiftningen kan säkerställas. Om Estland fullföljer sina ansträngningar bör det på medellång sikt bli möjligt att åta sig de förpliktelser som ett EU-medlemskap innebär. 91 Regionalpolitik och sammanhållning I enlighet med avdelning XIV i fördraget stödjer gemenskapen ökad sammanhållning, huvudsakligen genom strukturfonderna. Estland måste införa dessa instrument på ett effektivt sätt, samtidigt som landet respekterar de principer, mål och tillvägagångssätt som kommer att föreligga vid dess anslutning. Europaavtalet innehåller bestämmelser om samarbete på områdena för regional utveckling och fysisk planering, särskilt genom utbyte av information mellan lokala, regionala och nationella myndigheter och utbytesarrangemang för statstjänstemän och sakkunniga. Vitboken innehåller inga särskilda bestämmelser på detta område. Översikt Estlands BNP låg 1995 på cirka 23 % av EU-genomsnittet. Även om Estland är ett litet land finns det stora regionala skillnader när det gäller ekonomisk utveckling. Dessa olikheter kan generellt sett sägas utgöras av skillnaden mellan de östliga delarna och de mest framgångsrika västliga delarna av landet. Estland är indelat i 15 regionala administrativa enheter (maakond) och 254 självstyrande kommuner med egna budgetar och rätt att ta ut lokala skatter. Rambestämmelserna för regionalpolitiken godkändes av regeringen 1994 och av parlamentet 1995. Särskilda insatser görs i områden med särskilt svåra ekonomiska problem, såsom - - - - områden i östra och södra Estland, de små öarna, gränsområdena, och industriområden med endast en viss sorts industri. Estlands regionala utvecklingspolitik utgör en integrerad del av landets nationella utvecklingspolitik. Regionala utvecklingsinitiativ genomförs i form av insatser på olika områden, i enlighet med de regionalpolitiska rambestämmelserna. Inrikesministeriet har det övergripande ansvaret för de regionala utvecklingsåtgärderna. Det nationella rådet för regionalpolitik som består av representanter från de berörda ministerierna garanterar en lämplig samordning mellan olika ministrar. Miljöministeriet ansvarar för fysisk planering. Regeringen har satt igång program för att främja utvecklingen på sådana områden som omställning av stora industrikonglomerat, omställning av tidigare militärverksamhet, integrering av den icke estniska befolkningen och stadsutveckling. Det har upprättats ett nätverk av regionala centrum för att främja företagsamhet. 92 Estlands regionalpolitiska instrument är mycket begränsade. Det går ännu inte att fastställa hur mycket som investeras i utveckling och som eventuellt kan komma att utgöra nationella medel vid samfinansieringen av EU:s strukturpolitik. I nuläget kan Estlands förmåga till samfinansiering därför inte bedömas med tillräcklig tillförlitlighet. Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna Inom ramen för landets nationella ekonomiska politik genomför Estland vissa initiativ för regional utveckling. De finansiella medel som finns tillgängliga för dessa initiativ är emellertid mycket begränsade och behöver utökas inför en anslutning för att kunna stämma överens med EU:s strukturinitiativ. Ansvaret på ministeriell nivå verkar vara fast förankrat men det nationella rådet för regionalpolitik kan inte ensamt svara för förfarandena för att garantera lämplig samordning mellan ministrarna. Förvaltnings- och budgetförfaranden bör upprättas så att Estland får möjlighet att kanalisera EU:s åtgärder. Slutsats Estland har inte kommit särskilt långt i arbetet med att införa en politik för regional utveckling. Det bör införas en differentierad politik som riktar in sig på regionala skillnader. Med hänsyn till landets storlek bör regionalpolitiken även fortsättningsvis utgöra en integrerad del av den nationella utvecklingsstrategin. Estlands förvaltningskapacitet tyder dock på att det med nödvändigt stöd från politiskt håll skulle vara möjligt att upprätta de förvaltnings- och budgetstrukturer som behövs för att hantera reformer EG:s genomförs borde Estland på medellång sikt vara redo att tillämpa gemenskapens regler och på ett effektivt sätt kanalisera de medel som utgår inom EG:s strukturpolitik. integrerade strukturåtgärder. Under förutsättning att nödvändiga 3. 6 Miljö och livskvalitet Miljö Gemenskapens miljöpolitik, som utgår från fördraget, syftar till att främja ekologisk hållbarhet. Detta skall uppnås genom integration av miljöskydd i olika områden av EU:s politik, förebyggande åtgärder, tillämpning av principen om att förorenaren betalar, bekämpning av miljöförstörelse vid källan samt delat ansvar. Gemenskapens regelverk omfattar cirka 200 rättsakter inom ett vitt område som bland annat berör förorening av vatten och luft, hantering av avfall och kemikalier, bioteknik, strålskydd och naturskydd. Medlemsstaterna skall säkerställa att en miljökonsekvensbedömning genomförs innan utvecklingstillstånd utfärdas för vissa offentliga och privata projekt. I Europaavtalet fastställs att principen om hållbar utveckling skall läggas till grund för Estlands utvecklingspolitik, och att miljöaspekterna skall integreras till fullo. I avtalet 93 fastställs vidare att miljön skall vara förmån för bilateralt samarbete och tillnärmning av lagstiftningen till gemenskapsrätten. Vitboken behandlar endast en liten del av gemenskapens regelverk inom miljöområdet, nämligen den produktrelaterade lagstiftningen, som har direkt att göra med fri rörlighet för varor. Översikt Miljöläget i Estland är jämförelsevis gott, eftersom det har förbättrats under de senaste åren, delvis till följd av den snabba nedgången av industri- och jordbruksproduktionen under de senaste åren, och delvis till följd av höga investeringsnivåer på miljöområdet. Stora problem kvarstår dock, och en av de större utmaningarna är den svårt förorenande oljeskifferindustrin, som svarar för en stor del av energiproduktionen. Även om svavelutsläppen från anläggningarna har halverats sedan 1990, till följd av en minskning i kraftproduktionen, är Estland fortfarande nettoexportör av svaveldioxid, och omfattande förbättrande åtgärder är nödvändiga, som rökgasavsvavling och filter som fångar upp förorenade partiklar. Bruket av oljeskiffer orsakar också läckage från avfallsupplag för giftig aska och förorening av jordbruksmark. Regeringen överväger för närvarande planer på att ersätta de gamla värmepannorna med ny teknik, men någon tidsplan har inte fastställts. Under åren har avsevärda kvantiteter avfall ansamlats i Estland, inbegripet militärt, industriellt och miljöfarligt avfall. Ett program har antagits för att ge tekniskt och ekonomiskt stöd till kommuner som är ansvariga för hantering av avloppsvatten och leverans av dricksvatten. Estland har ratificerat både 1974 och 1992 års Helsingforskonventioner om skyddet av Östersjön och har inlett arbetet på ett bra sätt genom att minska utsläppen av obehandlat avloppsvatten i Östersjön. En internationell arbetsgrupp har inrättats för att bistå Estland med frågan om det radioaktiva avfallet i samband med utvecklingen av en awecklingsplan för Paldiski-området (tidigare utbildningscenter för den sovjetiska flottan). Landet har viktiga reservat med biologisk mångfald i hav, sjö och skog. De offentliga utgifterna för miljön som procent av BNP är höga jämfört med de genomsnittliga nivåerna i EG, och det finns ett regeringsåtagande att finansiera miljöinvesteringar, särskilt för svårt förorenade områden i Östersjön. Estland har framgångsrikt lyckats erhålla stöd från utlandet, med finansiering genom internationella lån av ca. 40% av investeringarna. Allmänheten är i hög grad medveten om miljöfrågorna, men särskild uppmärksamhet måste ges åt problem som skulle kunna uppstå genom en okontrollerad utveckling av ekonomin. Estland inledde projektutveckling innan landet började reformera sin lagstiftning. Viss viktig miljölagstiftning antogs dock 1994, bland annat en vattenlag, förordningar om utsläpp av avloppsvatten, förordningar om rörligheten för miljöfarligt avfall samt upprättandet av miljöfonden. 1995 följde så lagen om hållbar utveckling. Nyligen antogs 94 en nationell miljöstrategi och en detaljerad nationell handlingsplan för miljön håller på att genomföras. Även om lagstiftning har antagits inom vissa sektorer, tillämpas dock fortfarande i hög grad standarder och förordningar från tidigare Sovjetunionen. Den nya lagstiftningen är huvudsakligen en ram som behöver fyllas ut med standarder, genomförandeåtgärder och förvaltningsstrukturer. Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna Närmandet av estnisk miljölagstiftning till EG:s regelverk pågår och bör kunna fullföljas på medellång sikt. Regeringens mål är att i slutet av 1998 kunna anta all lagstiftning som anges i vitboken. En strategi för närmande till annan lagstiftning än den som anges i vitboken bör vara klar under 1998. Det kommer att krävas ansträngningar för att få den nyligen antagna lagstiftningen om avfall, vatten och natur att överensstämma med EU:s lagstiftning. Lagstiftning om strålskydd och radioaktivt avfall saknas ännu. På detta område saknas allmänt en säkerhetsmedvetenhet. Snabbt införlivande av ramdirektiven om luft, avfall och vatten, samt av direktivet om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa av (IPPC) bör prioriteras, finansieringsstrategier för lagstiftningsåtgärder inom vatten-, luft och avfallssektorn som kräver större investeringar. föroreningar fastställandet liksom Verklig överensstämmelse med EG:s regelverk kommer att vara svårast att uppnå när det gäller de stora förbränningsanläggningarna och vattensektom (särskilt behandling av avloppsvatten i små och medelstora städer) på grund av stora investeringsbehov. Stora investeringar kommer också att behövas i industrin. Förorening av stadsluften, hantering av fast och miljöfarligt avfall samt hanteringen av kommunalt avfall är också områden där investeringar och större medvetenhet hos allmänheten behövs. Läget för det radioaktiva avfallet på den forna sovjetiska ubåtsbasen Paldiski bör noga övervakas. Adekvata strukturer för genomförande och genomdrivande måste utvecklas. En viktig flaskhals som bör åtgärdas är bristen på experter som kan leda närmandeprocessen. Landets strategi inför anslutningen bör på miljöområdet omfatta tidsplaner för genomförande av och överensstämmelse med EG:s regelverk, till att börja med bl. a. för genomförandet av ovan nämnda ramdirektiv samt IPPC-direktivet. Slutsats Med tanke på de förhärskande trenderna i reformeringen av den iimovativa politiken och relativt höga investeringsnivåer, samt med en stor insats för utvecklingen av strukturema för genomdrivandet av lagstiftningen, bör Estland till fullo kunna införliva regelverket på miljöområdet och göra betydande framsteg när det gäller verklig överensstämmelse på medellång sikt. Verklig överensstämmelse med ett antal delar av lagstiftningen som kräver en hållbar och hög investeringsnivå och avsevärda administrativa insatser (t. ex. behandling av avloppsvatten i städerna, dricksvatten, aspekter av avfallshantering och lagstiftning om luftförorening) kan dock endast uppnås på lång sikt. 95 Konsumentskydd Gemenskapens regelverk omfattar skydd av konsumentens ekonomiska intressen (inbegripet kontroll av vilseledande reklam, prismärkning, konsumentkredit, oskäliga avtalsvillkor, distansförsäljning, paketresor, försäljning utanför fasta affärslokaler och fast egendom på tidsdelningsbasis, s. k. timeshare), allmän produktsäkerhet samt de mer specifika områdena kosmetika, benämning på textilier och leksaker. Europaavtalet innehåller bestämmelser om tillnärmning av lagstiftning till gemenskapens lagar och om samarbete i syfte att uppnå full överensstämmelse mellan systemen för konsumentskydd i Estland och gemenskapen. Vitbokens fas 1 innehåller åtgärder för att förbättra produktsäkerheten, även för kosmetika, textilier och leksaker, samt för att skydda konsumentens ekonomiska intressen. Dessa åtgärder berör främst vilseledande reklam, konsumentkredit, oskäliga avtalsvillkor och prismärkning. Fas 2 innehåller åtgärder för paketresor, försäljning utanför fasta affärslokaler och fast egendom på tidsdelningsbasis. EG-lagstiftning som nyligen antagits (distansförsäljning) eller som kommer att antas inom kort (jämförande reklam, prismärkning) kommer också att behöva beaktas. Översikt Ekonominimisteriet har det övergripande ansvaret för konsumentfrågor. Ministeriet har tillsyn över konsumentskyddsstyrelsen som är ett statligt organ med rätt att ta upp och föra vidare klagomål från konsumenter. I 1993 års lag om konsumentskydd fastställs konsumentemas rättigheter vid affärsuppgörelser med grossister, producenter och mellanliggande led samt en institutionell ram för konsumentskydd. Flera andra rättsakter och regler styr särskilda aspekter inom konsumentskyddet. Estlands s. k. konsumentorganisation är en frivillig oberoende organisation vars syfte är att bevaka konsumentemas intresse, att utbilda och informera dem och samarbeta med stat och kommun. Organisationen har representanter i det rådgivande konsumentrådet. Detta råd vägleder konsumentskyddsstyrelsen, men är relativt kraftlöst på grund av bristande resurser. Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna Även om lagen om konsumentskydd innehåller bestämmelser om att konsumentens intressen skall skyddas i så stor utsträckning som möjligt, måste Estland göra ett antal ändringar innan landets lagstiftning överensstämmer med kraven i EU-normerna. När det gäller skydd av ekonomiska intressen överensstämmer de nuvarande reglerna om prismärkning och vilseledande reklam i stort med gemenskapens bestämmelser även om ändringar fortfarande behövs på vissa grundläggande områden för att säkerställa att de helt och hållet överensstämmer med EG:s regelverk. Ny lagstiftning behövs på områden som försäljning utanför fasta affärslokaler, distansförsäljning, paketresor och fast egendom på tidsdelningsbasis (timeshare). I vissa fall är utkast till lagstiftning under 96 utarbetande. Befintliga regler om oskäliga avtalsvillkor och om konsumentkrediter måste ändras så att konsumentskyddet stärks. Bestämmelserna i konsumentskyddslagen om allmän produktsäkerhet är otillräckliga och bör preciseras, inbegripet mer befogenhet till de offentliga myndigheterna. Det har meddelats att ny lagstiftning är under utarbetande. Förslag till lagstiftning inom de specifika sektorerna kosmetika och leksakers säkerhet håller på att diskuteras. När gemenskapens regelverk införs måste även en stark och oberoende konsumentrörelse, bistådd av de offentliga myndigheterna växa fram. Slutsats Stora framsteg har gjorts när det gäller att anpassa konsumentskyddslagstiftningen till gemenskapens regelverk. Arbetet med att reformera Estlands lagstiftning måste ändå fortsätta eftersom de nuvarande lagarna endast i begränsad omfattning överensstämmer med gemenskapens regelverk. På institutionell nivå verkar Estland ha de strukturer och organ som är nödvändiga för att genomföra konsumentpolitiken. Det kommer troligtvis inte att bli några större problem för Estland att anpassa sig till konsumentbestämmelsema på medellång sikt. 3. 7 Rättsliga och inrikes frågor Nuvarande bestämmelser Gemenskapens regelverk för samarbete i rättsliga och inrikes frågor (ibland förkortat RIF) kan främst hänföras till rambestämmelserna för samarbete i avdelning VI (artikel K) i Fördraget om Europeiska unionen, den s. k. "tredje pelaren". Vissa bestämmelser och andra lagstiftande åtgärder inom den "första pelaren" (EG-fördraget) är emellertid också relevanta för detta samarbete. anges grundvalarna I EU-fördraget Europeiska unionens samarbete i rättsliga och inrikes frågor rör i första hand asylpolitik, kontroll av gemenskapens yttre gränser, invandring, tull- och polissamarbete i kampen mot grov brottslighet, inklusive narkotikahandel, samt straffrättsligt och civilrättshgt särskilt samarbete. Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna samt Genèvekonventionen från 1951 om flyktingars rättsliga ställning. Samarbetet baseras också implicit på en rad andra internationella konventioner, framför allt inom ramen för Europarådet, Förenta nationerna och Haagkonferensen. Ur rättslig synpunkt skiljer sig åtgärderna inom den tredje pelaren från dem inom den första, eftersom de vidtas i form av konventioner, gemensamma åtgärder, gemensamma ståndpunkter och resolutioner. Detta gäller också de nya utkast till rättsakter som är under behandling. Rådet har fattat beslut om flera EU-konventioner (inklusive Dublinkonventionen från samt utlämning 1990, bedrägeribekämpning, konventioner samarbetet, angående och för 97 Europolkonventionen), som nu väntar på att ratificeras av medlemsstatemas parlament. Ytterligare ett antal konventioner, bland annat en om gemenskapens yttre gränser, befinner sig på olika stadier i rådets förhandlingar. Samarbetet i rättsliga och inrikes frågor bedrivs i hög grad på det praktiska planet, men omfattar också utformning och effektivt genomförande av lagstiftning. Det nya fördraget När det nya fördrag som blev resultatet av regeringskonferensens avslutande möte i Amsterdam träder i kraft kommer de nuvarande samarbetsramama att vara överspelade inom flera av de ovan nämnda områdena. I det nya fördraget befästs på nytt målet att utveckla Europeiska unionen såsom ett område präglat av "frihet, säkerhet och rättvisa", och dessa frågor, bland annat fri rörlighet för personer, asyl och invandring, förs in inom ramen för gemenskapen. När det gäller den fria rörligheten för personer fastställs särskilt i det nya fördraget att reglerna inom Schengenöverenskommelsema skall integreras i Europeiska unionen, och att alla kandidatländer måste godta dessa regler för att kunna bli medlemmar i unionen. Vad gäller de områden som stannar kvar inom ramen för det tidigare samarbetet, särskilt polisiära och straffrättsliga frågor, lägger det nya fördraget grunden för ett fördjupat samarbete. Europaavtalet och vitboken Europaavtalet innehåller bestämmelser om samarbete i kampen mot narkotikamissbruk och tvättning av pengar. Vitboken berör inte uttryckligen frågor inom den tredje pelaren, men hänvisar däremot till vissa frågor inom den första pelaren som hör nära samman med detta samarbete, bland annat tvättning av pengar samt den fria rörligheten för personer. Dessutom hänvisas till Bryssel- och Romkonventionema. Översikt Allmänna förutsättningar för samarbetet i rättsliga och inrikes frågor Estland blev medlem av Europarådet 1993, och har undertecknat eller ratificerat de viktigaste avtalen som rör mänskliga rättigheter. Landets författning innehåller bestämmelser om domstolamas oberoende i enlighet med rättsstatsprincipen. De institutioner som omfattar rättsliga och inrikes frågor håller på att reformeras och framsteg har gjorts i fråga om gränsskydd. Regeringen har gjort upp ett arbetsprogram för RIF-sektom och inrättade i februari 1997 en arbetsgrupp med deltagare från de olika ministerierna. Estland har ännu inte ratificerat konventionen från 1990 om dataskydd, 98 men en lag om personligt dataskydd antogs av det estniska parlamentet i juni 1996. (Se även den separata delen om den inre marknaden. ) Asyl Estland ratificerade i februari 1997 Genevekonventionen och protokollet från 1967. Samtidigt antog det estniska parlamentet flyktinglagen genom vilken konventionen genomförs. Myndigheterna håller för närvarande på att anta bestämmelser för att sätta i kraft lagen och för att tillsätta och utbilda en behörig myndighet (nämnden för medborgarskap och migration). Lagen är grundad på Genevekonventionen och innehåller ett antal av EU:s bestämmelser, bland annat principen om "säkra länder". Invandring/gränskontroll Estland har överenskommelser om visumfrihet med Förenade kungariket, Irland, Danmark, Finland, Sverige, Norge, Island och ett flertal centraleuropeiska länder, däribland Lettland och Litauen som tillsammans med Estland har upprättat ett gemensamt visumfritt område. Förhandlingar pågår med andra EU-länder om ytterligare avtal om visumfrihet. Estland har antagit EU:s för vilka visum krävs. Immigrationsförvaltningen i Estland har effektiviserats och ett register har upprättats för utfärdande av permanenta och tillfälliga uppehållstillstånd för personer som inte har estniskt medborgarskap. förteckning över länder tredje Ett avtal om återvändande har ingåtts med Finland, Sverige, Danmark, Norge, Lettland och Litauen. Förhandlingar pågår med andra EU-länder. Framsteg har gjorts på området för gräns förvaltning, bland annat har gränsbevakningen reformerats i betydande utsträckning, och ytterligare förbättringar är på gång. Ett system för gränskontroll håller på att utvecklas i samarbete med de nordiska länderna. Estland har infört pass som kan avläsas maskinellt. Estland och Ryssland samarbetar om förvaltningen av den gemensamma gränsen, men svårigheterna består eftersom det inte finns något avtal om återvändande med Ryssland. Polissamarbete Organiserad brottslighet i Estland finns inom områdena narkotikasmuggling, tvättning av pengar, bilstölder, beskyddarverksamhet och bedrägeri. För att hantera den organiserade (och drogrelaterade) brottsligheten på ett effektivare sätt har specialenheter inrättats inom polisen och samarbetet har stärkts mellan de organ som upprätthåller lag och ordning. Polismakten håller på att reformeras. Med flera EU-staters hjälp och genom bilaterala utbildningsprogram ökar utbildningen på särskilda områden, såsom kampen mot narkotika, ekonomisk brottslighet och tvättning av pengar. Estland förbereder sig för att ratificera konventionen från 1990 om tvättning av pengar. (Se även den separata delen om den inre marknaden. ) Landet är inte föremål för nationell eller internationell terrorism. 99 Asyl Estland ratificerade i februari 1997 Genevekonventionen och protokollet från 1967. Samtidigt antog det estniska parlamentet flyktinglagen genom vilken konventionen genomförs. Myndigheterna håller för närvarande på att anta bestämmelser för att sätta i kraft lagen och för att tillsätta och utbilda en behörig myndighet (nämnden för medborgarskap och migration). Lagen är grundad på Genevekonventionen och innehåller ett antal av EU:s bestämmelser, bland annat principen om "säkra länder". Invandring/gränskontroll Estland har överenskommelser om visumfrihet med Förenade kungariket, Irland, Danmark, Finland, Sverige, Norge, Island och ett flertal centraleuropeiska länder, däribland Lettland och Litauen som tillsammans med Estland har upprättat ett gemensamt visumfritt område. Förhandlingar pågår med andra EU-länder om ytterligare avtal om visumfrihet. Estland har antagit EU:s för vilka visum krävs. Immigrationsförvaltningen i Estland har effektiviserats och ett register har upprättats för utfärdande av permanenta och tillfälliga uppehållstillstånd för personer som inte har estniskt medborgarskap. förteckning över länder tredje Ett avtal om återvändande har ingåtts med Finland, Sverige, Danmark, Norge, Lettland och Litauen. Förhandlingar pågår med andra EU-länder. Framsteg har gjorts på området i betydande för gränsförvaltning, bland annat har gränsbevakningen reformerats utsträckning, och ytterligare förbättringar är på gång. Ett system för gränskontroll håller på att utvecklas i samarbete med de nordiska länderna. Estland har infört pass som kan avläsas maskinellt. Estland och Ryssland samarbetar om förvaltningen av den gemensamma gränsen, men svårigheterna består eftersom det inte finns något avtal om återvändande med Ryssland. Polissamarbete Organiserad brottslighet i Estland finns inom områdena narkotikasmuggling, tvättning av pengar, bilstölder, beskyddarverksamhet och bedrägeri. För att hantera den organiserade (och drogrelaterade) brottsligheten på ett effektivare sätt har specialenheter inrättats inom polisen och samarbetet har stärkts mellan de organ som upprätthåller lag och ordning. Polismakten håller på att reformeras. Med flera EU-staters hjälp och genom bilaterala utbildningsprogram ökar utbildningen på särskilda områden, såsom kampen mot narkotika, ekonomisk brottslighet och tvättning av pengar. Estland förbereder sig för att ratificera konventionen från 1990 om tvättning av pengar. (Se även den separata delen om den inre marknaden. ) Landet är inte föremål för nationell eller internationell terrorism. Det har ratificerat de huvudsakliga internationella konventionerna om terrorism, och inhemsk lagstiftning på området existerar. 100 Narkotika. Estland används som transitland för narkotikahandel mellan öst och väst. Det finns en begränsad inhemsk marknad och en liten produktion av amfetamin. Estland har ratificerat, eller förbereder sig för ratificering av, de viktigaste internationella konventionerna om droger och arbetar inom de anti-drogprogram som ingår i Förenta nationernas program för internationell narkotikakontroll (UNDCP) och i Phare. Den inhemska lagstiftningen mot och bekämpningen av narkotika håller på att utvecklas, och en lag om narkotiska preparat och psykotropa ämnen utarbetas för närvarande. Rättsligt samarbsis, rättsliga och Estland har gjort avsevärda framsteg i förberedelserna av domstolarna inför en anslutning fyra till EU vad gäller Ilaagkonventioner (bevisupptagning i utlandet, delgivning av handlingar, tillgång till rättshjälp, och underhåll) och kommer att ansöka om att få underteckna Lufcanokonventionen. Estland ratificerade i april 1997 också flera av Europarådets grundläggande konventioner om kriminalitet, liksom tilläggsprotokollen till dessa. inrikes frågor. Landet har ratificerat Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna Det finns fortfarande några större luckor att fylla i Estlands lagstiftning, men goda framsteg har gjorts. En viktig prioritet är att inom en snar framtid ratificera och tillämpa nödvändiga internationella rättsliga instrument, och att förbättra juristers utbildningsnivå och erfarenhet. Den största institutionella utmaningen är de begränsade resurserna, både i fråga om personal och finansiering. Regeringen vidtar åtgärder för att förbereda institutionerna för ett deltagande i de rättsliga och inrikes frågorna, till exempel genom att göra tjänstemän förtrogna med det praktiska samarbetet med sina motsvarigheter inom EU. Insatser måste fortfarande göras för att förbättra förvaltningens sätt att hantera frågor som rör flyktingar och asylsökanden, liksom för att ytterligare utveckla systemen för hantering av organiserad brottslighet och tvättning av pengar. Slutsats Estland utgångspunkt ligger mycket lågt när det gäller gemenskapens regelverk (det nuvarande och framtida) på området för rättsliga och inrikes frågor. Det finns några uppmuntrande tecken på framsteg, främst vad gäller gränskontroll, men Estland blir tvunget att göra en betydande ansträngning om landet på medellång sikt skall uppfylla den del av regelverket som rör rättsliga och inrikes frågor. 101 3. 8 Utrikespolitik Handel och internationella ekonomiska förbindelser Gemenskapens regelverk på detta område består huvudsakligen av gemenskapens multilaterala och bilaterala handelspolitiska autonoma handelspolitiska skyddsåtgärder. åtaganden och dess Europaavtalet innehåller på flera områden bestämmelser enligt vilka partema skall följa WTO/GATT-principer eller andra relevanta internationella förpliktelser. Vitboken innehåller inga bestämmelser på detta område. Översikt Estland har utvecklat en öppen handelsekonomi och förväntas bli medlem i Världshandelsorganisationen (WTO) vid utgången av 1997. Estland har observatörsstatus inom avtalet om offentlig upphandling och måste vid en anslutning uppfylla förpliktelserna enligt de plurilateral WTO-avtal till vilka gemenskapen är part. inga kvantitativa begränsningar Estland har för närvarande textil- eller beklädnadsprodukter. Vid en anslutning skulle gemenskapens politik på textilområdet utvidgas till att omfatta Estland. För att beakta Estlands anslutning skulle det bli nödvändigt att fortfarande upprätthåller vid anslutningstidpunkten med en lämplig mängd. justera eventuella begränsningar som gemenskapen för Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna Estland tillämpar för närvarande inga importtullar. Vid en anslutning måste Estland inom den gemensamma tulltaxan och de bestämmelser tillämpa Gemensamma jordbrukspolitiken som rör utrikeshandeln. Den vägda genomsnittliga nivån, efter Uruguayrundan, på tullarna för mest gynnad nation vad gäller industriprodukter är 3,6 % för gemenskapen. Estland bör i sina förbindelser med internationella organisationer säkerställa att dess agerande och åtaganden står i överensstämmelse med Europaavtalet och att landets framtida förpliktelser som medlem i gemenskapen fullgörs på ett enhetligt sätt. Vid en anslutning skulle Estland bli part till gemenskapens olika förmånsavtal. Förmånsavtal mellan Estland och tredje land måste i allmänhet sägas upp vid en anslutning. När det gäller tjänstehandel och etableringsvillkor förväntas Estland snart ansluta sig till Allmänna tjänstehandelsavtalet (GATS) på villkor som till stor del stämmer överens med gemenskapens, och alla betydelsefulla fall av bristande överensstämmelse mellan landets och gemenskapens åtaganden som eventuellt kvarstår bör kunna åtgärdas. 102 •/U-É^t Vid en anslutning skulle Estland vara tvunget att upphäva nationell lagstiftning om handelspolitiska skyddsåtgärder och i stället tillämpa EG:s lagstiftning. Erfarenhetenia från tidigare anslutningar har visat att en automatisk utvidgning av gällande antidumpningsåtgärder till att omfatta nya medlemsstater kan föranleda tredje länder att ifrågasätta detta förfarandes överensstämmelse med relevanta WTO- bestämmelser. Det har också visat sig att anslutningar skapar möjligheter att kringgå inom ramen för de handelspolitiska åtgärder som antagits av gemenskapen skyddsåtgärderna. Detta sker genom att stora mängder av den produkt som omfattas av åtgärder exporteras till den framtida medlemsstatens territorium före anslutningen för att sedan vid anslutningen automatiskt övergå till fri omsättning inom det utvidgade tullområdet. Dessa två problem måste behandlas under tiden före Estlands anslutning. till någon av ordningarna Estland är inte anslutet icke-spridning av för ett medlemskap. Estlands massförstörelsevapen men har uttryckt kontrollförteckning över varor ined dubbelt användningsområde liknar gemenskapens. Även vapenexporten kontrolleras. Det förefaller i princip inte finnas några hinder för att Estland skall kunna tillämpa EG:s lagstiftning på detta område. intresse för Slutsats Estland ligger väl till för att kunna uppfylla gemenskapens krav på detta område inom de närmaste åren. Utvecklingssamarbete Regelverket på området Lomékonventionen, som löper fram till början av år 2000. för utvecklingssamarbete utgörs framför allt av Varken Europaavtalet eller vitboken innehåller några bestämmelser på detta område. Översikt Estland har inga avtal om förmånshandel med AVS-ländema och inga allmänna preferenssystem gäller. Tillträdet till den estniska marknaden är emellertid mycket liberalt. Estland har ingen budget för utvecklingsbistånd även om landet har bidragit med finansiella medel till återuppbyggnaden av Bosnien och Herzegovina. Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna Estland bör vid anslutningen tillämpa sin förmånliga handelsordning på AVS-ländema och tillsammans med de övriga medlemsstaterna delta i finansieringen av Europeiska i enlighet med utvecklingsfonden L om ekon venti onen. tillhandahåller finansiellt stöd (EUF), som 103 Tillämpningen av Lomékonventionens handelsordning bör allmänt sett inte innebära några svårigheter för Estland. Normalt ansluter sig nya medlemsstater till Lomékonventionen genom ett protokoll som bifogas konventionen och som träder i kraft samma dag som de ansluter sig till EU. Slutsats Estland bör kunna uppfylla EU:s krav på detta område inom några år. lull Gemenskapens regelverk på detta område utgörs av gemenskapens tullkodex och dess nomenklatur, tillämpningsföreskrifter, Gemensamma tulltaxan inklusive handelsförmåner, tullkvoter och tillfälliga upphävanden av tullar samt annan tullrelaterad lagstiftning som inte omfattas av tullkodexen. gemenskapens kombinerade Europeiska Europaavtalet innehåller bestämmelser om upprättande av ett frihandelsområde med gemenskapen och en gradvis avveckling av tullar på ett stort antal olika produkter i enlighet med klara tidsplaner från och med avtalets ikraftträdande. Vitboken innehåller under fas I åtgärder för att konsolidera och rationalisera den frihandel som upprättats enligt Europaavtalet, inklusive lagstiftning som är förenlig med tullkodexen, Kombinerade nomenklaturen och andra bestämmelser. Fas II handlar om att gemenskapens lagstiftning skall antas i sin helhet för att medlemskap i tullunionen skall vara möjligt vid en anslutning. Översikt Vid en anslutning skulle de estniska tullmyndigheterna bli tvungna att påta sig alla de skyldigheter som följer av kravet på att landet skall skydda och kontrollera sin del av Europeiska unionens yttre gräns. Förutom bestämmelserna om indirekta skatter skulle de estniska tullmyndigheterna ansvara för genomförandet av och upprätthållandet av respekten för den gemensamma handelspolitiken, den gemensamma jordbrukspolitiken, den gemensamma fiskeripolitiken och andra bestämmelser vid gemenskapens yttre gräns. Estlands förmåga att till fullo tillämpa gemenskapens regelverk förutsätter att landet har möjlighet att anta och genomföra gemenskapens lagstiftning, att nivån på infrastrukturen och utrustningen är godtagbar, särskilt i fråga om datorisering och möjligheter att göra undersökningar, och att det inrättas en effektiv tullförvaltning med ett tillräckligt antal kunniga och motiverade tjänstemän med en hög grad av integritet. Med hjälp av det tekniska bistånd som tillhandahållits genom tullprogrammen håller Estland på att ändra sin befintliga tullkodex och utarbeta 38 genomföranderättsakter. I nuläget överensstämmer den gällande lagstiftningen inte med gemenskapens lagstiftning. 104 Vidare finns det för närvarande varnraärkesförfalskade och piratkopierade varor. inte någon lagstiftning om tullbefrielse eller Estland har nästan helt anpassat sin nationella varunomenklatur till gemenskapens kombinerade nomenklatur. Landet måste även göras förtroget med det system för bindande klassificeringsbesked som används i gemenskapen. Den 1 april 1997 antog Estland det nya systemet för kumulering av ursprung mellan europeiska länder. Landet har ansökt om att bli avtalsslutande part till EG/EFTA-konventionen om ett gemensamt till konventionen om det administrativa enhetsdokumentet. En arbetsgrupp från gemenskapen biträder landet på detta område. transitcnngsförfarande och Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna Estland måste anpassa sina nationella förfaranden till gemenskapens lagstiftning om susp^nsiva arrangemang och tullförfaranden med ekonomisk verkan. Vid tidpunkten för en anslutning skulle det krävas några tekniska övergångsbestämmelser, särskilt för förfaranden som inleds före anslutningsdagen och avslutas efter den dagen. Estland måste anpassa, sin tulltaxa så att tullsatserna överensstämmer med Gemensamma tulltaxans tullsatscr. Estland har inte vanan att handskas med system för tillfälligt upphävande av tullar och inte heller med förvaltningen av tullkvoter och tulltak, vilka är grundläggande mekanismer i tillämpningen av gemenskapens handelspolitik. Detta är oroande ined tanke på landets förmåga att hantera gemenskapens komplicerade mekanismer på dessa områden. Det kommer att vara viktigt att se till att de estniska tullmyndigheterna på ett lämpligt sätt kan delta i tullunionens respektive den inre marknadens olika datoriserade system för förvaltning av bestämmelserna om tull och indirekta skatter, samt i de datoriserade systemen för ömsesidigt administrativt bistånd i frågor som rör tull, jordbruk och indirekta skatter. Datoriseringen befinner sig på ett mycket preliminärt stadium i Estland. Vid en anslutning måste Estland avveckla tullkontrollerna vid gränserna mot medlemsstaterna i Europeiska unionen och mot de andra länder som ansluter sig. Landet bör i sin strategiska planering beakta de medel som kan komma att behövas för att förstärka gränskontrollstationerna vid gränserna mot länder som inte är medlemsstater i Europeiska unionen. Slutsats Estland måste fortsatt göra stora ansträngningar för att utarbeta en tullagstiftning som överensstämmer med gemenskapens lagstiftning och för att anpassa sin organisation och personal till de uppgifter som måste utföras av en modem tullförvaltning. Om detta görs är det möjligt att landet på medellång sikt kan uppfylla EU:s krav. 105 ~ AoC Den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken Sedan Estland återfick sin självständighet 1991 har landet omorienterat sin utrikes- och säkerhetspolitik i riktning mot EU och NATO. Förbättrade förbindelser med grannländerna har också prioriterats av Estland. Estland har aktivt deltagit i dialogen inom ramen för unionens gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik och har alltid hörsammat uppmaningar att understödja EU:s insatser i detta sammanhang. Estland är medlem i FN, Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa (OSSE), Europarådet och många andra internationella organisationer. Estland är associerad partner i Västeuropeiska unionen (VEU), deltar i Nordatlantiska samarbetsrådet (NACC), Partnerskap för fred och har klargjort sin önskan att så snart som möjligt gå med i VEU och NATO. Landet har sänt trupper som har deltagit i de NATO-ledda freds- och stabi liseringsstyrkorna i Bosnien (IFOR och SFOR) samt medverkat i återuppbyggnaden av Bosnien efter kriget. Estland är även med i ett antal regionala organisationer, däribland Östersjöstatemas råd. Det finns inga territoriella tvister mellan Estland och någon medlemsstat i unionen, även om den formella gränsdragningen till havs mellan Finland och Sverige kvarstår att fastställa. Inte heller har Estland några andra tvister med associerade grannländer. Förhandlingarna med Lettland om gränserna till havs har slutförts och väntar på ratificering. Goda förbindelser med Ryssland är ett avgörande inslag i Estlands utrikespolitik. Viktiga steg i en positiv utveckling är bl. a. avtalet om att dra tillbaka ryska trupper från Estland och det där med sammanhängande avtalet om hur (rysk) pensionerad militärpersonal skall behandlas. Ett stort problem som kvarstår mellan Estland och Ryssland är avsaknaden av ett gränsavtal. Stora framsteg gjordes i gränsförhandlingarna under de tre sista månaderna 1996 när Estland gjorde avkall på sitt krav att Ryssland skulle erkänna 1920 års fredsfördrag från Tartu. Utkastet till gränsavtal omfattar en detaljerad beskrivning av gränsen som med undantag av några små ändringar följer den befintliga kontrollinjen. Estlands regering har förklarat sig villig att underteckna avtalet så snart Ryssland gör detsamma. Estland har en ny och liten utrikesförvaltning med begränsade erfarenheter och resurser. I sinom tid kommer landet ändå att kunna delta som fullvärdig medlem av unionen. Estland har 23 beskickningar utomlands och ca 220 personer i diplomatisk tjänst. Estland stöder icke-spridning av kärnvapen, biologiska och kemiska vapen och har undertecknat alla relevanta internationella överenskommelser om vapenkontroll. Estland varken tillverkar eller exporterar några vapen. Estlands lilla försvar, som står under demokratisk kontroll, håller på att omorganiseras för att motsvara NATO. s krav. Estland är medlem i den baltiska fredsbevarande bataljonen (BALTBAT) och deltog 1996 i en större övning inom Partnerskap för fred (Baltic Challenge). 107 I det uttalande som fogades till ansökan om medlemskap i unionen bekräftade den estniska regeringen sin vilja och förmåga att delta aktivt och fullt ut i unionens gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik (GUSP). Bedömningen av Estlands utrikes- och säkerhetspolitik till dags dato ger anledning att förvänta att landet som medlem skulle kunna uppfylla sina skyldigheter på detta område. 3. 9 Finansiella frågor Finansiell kontroll Genomförandet av gemenskapspolitiken, särskilt för jordbruket och strukturfonderna, kräver effektiva förvaltnings- och kontrollsystem för offentliga utgifter, med bestämmelser om bedrägeribekämpning. En tillnärmning av lagstiftningen behövs dessutom för att tillåta att systemet för egna medel införs, med tillfredsställande bestämmelser om redovisning. Europaavtalet innehåller bestämmelser om samarbete inom revision och finansiell kontroll, med tekniskt bistånd från gemenskapen om så är lämpligt. Vitboken innehåller inga åtgärder på detta område. Översikt Det kontor för revision på riksnivå (State Audit Office) som inrättades 1990 är den viktigaste oavhängiga institutionen i Estland på området för extern finansiell kontroll. År 1992 blev kontoret medlem i Internationella samarbetsorganisationen för nationella revisionsorgan (INTOSAJ), och den riksrevisionslag som antogs 1995 grundas på den organisationens principer. Kontoret övervakar hur ministerier, offentliga organ och statsägda företag förvaltar och bokför offentliga och andra medel, och lägger fram sina anmärkningar för parlamentet. Man kontrollerar också hur statliga utlandslån förvaltas och återbetalas samt hur utländskt stöd förvaltas. Kontrollerna sker i efterhand. Den interna revisionen av skatteuppbörden utförs av Estlands riksskatteverk enligt internationella revisionsnormer. Uppbörden av importtullar sköts av den estniska generaltullstyrelsen. De lokala myndighetemas ekonomiska verksamhet kontrolleras av en särskild revisionskommitté som tillsätts av de respektive lokala politiska församlingarna. Inom ministerier, statliga organ och företag och liknande organisationer kommer interna kontrollfunktioner att upprättas. Bedrägerier riktade mot finansiella och ekonomiska intressen regleras genom en rad olika lagar, men det finns ingen särskild central myndighet för bedrägeribekämpning. 108 Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna För att EU:s politik skall kunna genomföras på ett framgångsrikt sätt krävs att de nödvändiga funktionerna för detta inrättas, vilket även gäller området för intern finansiell kontroll. De estniska myndigheterna måste också säkerställa en effektiv handläggning av gemenskapens egna medel, vilket kommer att kräva ändringar i det nuvarande bokföringssystemet. Ett utvidgat samarbete med kommissionen inom detta område är önskvärt. Slutsats Inom området finansiell kontroll syns på medellång sikt inga väsentliga hinder för anslutning, även om betydande förberedelser kommer att krävas för att upprätta de förvaltnings- och kontrollsystem som behövs för att genomföra gemenskapspolitiken på ett effektivt sätt. Budgetkonsekvenser I meddelandet "Agenda 2000" anges den övergripande ekonomiska ram inom vilken budgetkonsekvenserna av framtida utvidgningar i medellångt perspektiv bör rymmas, för att de föreslagna riktlinjerna för gemenskapspolitiken skall kunna genomföras inom rimliga budgetramar. Det är för närvarande svårt, och förvisso för tidigt, att göra en exakt bedömning av budgetkonsekvenserna av varje enskilt kandidatlands anslutning. Budgetkonsekvenserna kommer i själva verket i stor utsträckning att bestämmas av en rad faktorer som: - Tidpunkten för varje lands anslutning. - Gemenskapspolitikens utveckling fram till den tidpunkten, i synnerhet besluten om den fortsatta reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken och nya riktlinjer för strukturåtgärderna. - Varje lands framsteg vad gäller tillväxt, konkurrenskraft och produktivitet samt förmåga att anta gemenskapens regelverk. - De övergångsåtgärder som kan bli ett resultat av förhandlingarna. Man kan idag endast ange storleksordningen för några budgetkategorier, och ge en allmän uppskattning som illustration. Utgifter Om man antar att reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken genomförs efter kommissionens föreslagna riktlinjer, skulle inte Estlands anslutning, under ett år då denna 109 reform tillämpas fullt ut, och endast för interventionsåtgärder på marknaden, innebära annat än en marginell ökning av utgifterna jämfört med motsvarande beräknade utgift för de nuvarande femton medlemsstaterna. Under antagande av en allt starkare tillväxt skulle anslagen för Estland när det gäller strukturåtgärder troligtvis ligga runt 4 % av landets BNI. Tillämpningen av övrig inre gemenskapspolitik i nyligen anslutna länder skulle innebära en ytterligare utgift som antagligen är större än deras relativa vikt i unionens BNI. För vissa av dessa politikområden står tilläggskostnaden för genomförandet nämligen också delvis i proportion till den berörda befolkningen, den geografiska spridningen eller antalet medlemsländer med vilka samordningsåtgärder och harmoniseringsåtgärder pågår. Som exempel motsvarar Estlands BNI för tillfället mindre än 0,1 % av unionens. I gengäld bör inte Estlands anslutning medföra några betydande tilläggsutgifter för unionens externa åtgärder. Slutligen måste man beakta att anslutningen av varje kandidatland kommer att betyda att landet inte längre har rätt till belopp från gemenskapens budget inom ramen för t. ex. Phare-programmet. Med hänsyn till ovanstående, kan utgifterna i samband med Estlands anslutning inom de tre nämnda områdena, beräknas uppgå till totalt mellan 0,3 och 0,4 miljarder ecu, per år 2005-2006 (i 1997 års priser). Inkomster Vad gäller BNI-medlen och mervärdesskattemedlen sammanlagt - med hänsyn tagen i det sista fallet till utjämningsreglerna - bör de nyanslutna ländemas andel av gemenskapsbudgetens finansiering, vid ett antagande om en total tillämpning av systemet för egna medel, vara nära deras andel av unionens BNI. I Estlands fall skulle detta innebära mindre än 0,1%. Estlands andel i de traditionella egna medlen kommer att bero på strukturen hos landets handelsflöden vid tidpunkten för anslutningen. För att säkerställa fastställande, kontroll och tillhandahållande av traditionella egna medel i enlighet med gemenskapslagstiftningen kommer en anpassning av Estlands nuvarande tullsystem att bli nödvändig. För övrigt kommer en korrekt beräkning av BNI-medlen att kräva betydande förbättringar vad gäller tillförlitlighet, homogenitet och fullständighet hos de nationella räkenskaperna. Dessa förbättringar av statistiken kommer också att vara oundgängliga för att fastställa grunden för de egna medlen från mervärdesskatt, vilket också kommer att kräva en fullständig anpassning av Estlands mervärdesskattesystem till gemenskapsdirektiven. 110 4. DEN OFFENTLIGA FÖRVALTNINGENS FÖRMÅGA ATT TILLÄMPA GEMENSKAPENS REGELVERK Vid Europeiska rådets möte i Madrid i december 1995 konstaterades att de central- och östeuropeiska kandidatländemas integrering i EU ställer särskilda krav på anpassning av dessa länders offentliga förvaltning. I detta kapitel analyseras den offentliga förvaltningen i Estland, inklusive relevanta delar av rättsväsendet, och dess förmåga att nu och i framtiden leva upp till de krav som ställs i en modem, demokratisk stat. Analysen är särskilt inriktad på behovet att förvalta gemenskapens regelverk. 4. 1 Den offentliga förvaltningens organisation I kapitel 1 ges en beskrivning av Estlands konstitution och de offentliga institutionerna, inklusive de regionala och lokala myndigheterna, och deras befogenheter och uppgifter. Estlands statsförvaltning består av 14 ministerier och ett antal nämnder och tillsynsmyndigheter. Statsministerns kansli, statskansliet, spelar en väsentlig roll för utvärderingen och samordningen av statstjänstemännens arbete. Kontoret för europeisk integration, som rapporterar direkt till statsministern, arbetar löpande och ansvarar för fackmässigt stöd och samordning av frågor som rör EU-anslutningen. I lagen om regeringsmakten och lagen om offentliga myndigheter, som båda trädde i kraft i januari 1996, fastställs förhållandet mellan ministerierna och mellan myndigheter på central och lokal nivå samt vilka uppgifter befattningshavare och offentliga tjänstemän har och de villkor som gäller för dem. Estland upprätthåller principen att den offentliga förvaltningen skall vara politiskt fristående, även om de högsta postema inte alltid står helt fria från partipolitiskt inflytande. 1991 har betydande personalminskningar gjorts Efter förvaltningen. Regeringsministerierna har 2 150 anställda, andra regeringsorgan 9 620 och de regionala råden har 1 390. För de lokala myndigheterna finns inga siffror tillgängliga. Lönenivån är väsentligt lägre i offentlig förvaltning än i privat sektor. inom Regeringen har med internationellt stöd genomfört utbildningsprogram som syftar till att höja kompetensen hos personalen i den offentliga förvaltningen vad gäller frågor kring EU och effektiv offentlig förvaltning i ett demokratiskt samhälle byggt på marknadsekonomi. Därigenom har personalens kunskaper höjts avsevärt. För att samordna reformprocessen har regeringen upprättat en särskild förvaltningsorganisation bestående av en ministerkommitté som lägger fast riktlinjer och presenterar förslag på regeringens vägnar, samt ett råd med högre befattningshavare som företräder de berörda ministerierna. Ett nationellt utbildningsinstitut för offentliga tjänstemän verkar under överinseende från statskansliet. m Trots sina begränsade personalresurser har kontoret för europeisk integration fortlöpande utvecklat sin samordningskapacitet. (Se även det avsnitt i inledningen som handlar om förhållandet mellan Europeiska unionen och Estland). 4. 2 Administrativ och rättslig kapacitet Estland utgjorde en del av Sovjetunionen fram till 1991 och administrerades då enligt ett planekonomiskt system. I det kommunistiska systemet förkastades idén om att den offentliga makten utövas under lagarna, och rättsväsendet och förvaltningen var underkastade förverkligandet av partiets politik. På grund av detta blev både förvaltningen och rättsväsendet självt i allmänhetens ögon redskap för politisk kontroll. Det finns fortfarande ett betydande behov av att utveckla strukturerna och funktionssättet i Estlands offentliga förvaltning. Det som redan har uppnåtts bör dock inte underskattas. Trots problemen, och möjligen delvis på grund av behovet av omorganisering, har Estlands offentliga förvaltning i flera fall uppvisat en anmärkningsvärd flexibilitet. De flesta ministerier är små och har en hög arbetsbelastning. Hur pass effektivt ett ministerium fungerar beror ofta mer på egenskaperna hos personerna i ledande ställning än på hur institutionen ifråga är organiserad. Bristande medelstilldelning är ett ständigt problem för alla ministerier. I 1997 års budget gavs dock särskilt företräde åt försvarsministeriet och det ministeriet är i färd med att vidga sina verksamhetsområden och befogenheter. Statskansliet håller ännu på att, med internationellt stöd, utveckla sin roll. Användandet av informationsteknik ligger överlag redan på en hög nivå inom Estlands offentliga förvaltning. Det finns en fullgod rättslig grund för den offentliga förvaltningen. Det förekommer betydande politiska påtryckningar på de offentliga tjänstemännen, särskilt på lokal nivå men även inom de centrala ministerierna. Utvecklingen tycks emellertid gå mot en allt mer oberoende offentlig förvaltning. Den offentliga förvaltningen är underbemannad. Även om den begränsade storleken på Estlands förvaltningar i vissa avseenden underlättar personalutveckling och reformer i förvaltningsorganisationen, så innebär den lilla personalstyrkan också att viktiga funktioner ofta är beroende av ett ganska begränsat antal individer. Därigenom blir ministerierna sårbara för personalflykt till det privata näringslivet (vilket framför allt hänger samman med lönenivåerna), och detta kan resa frågetecken beträffande ministeriemas förmåga att genomföra sina uppgifter. Allmänhetens förtroende för den offentliga förvaltningen har inte säkerställts. Det föreligger omfattande missnöje med vad man upplever som missförhållanden i vissa delar av förvaltningen, även på lokal nivå. Det finns sällan detaljerade belägg för dessa uppfattningar, även om det förekommer dokumenterade fall. Även om regeringens reforminitiativ är ett steg i rätt riktning behöver de få en klarare inriktning och intensifieras betydligt som ett led i förberedelserna för EU-anslutningen. 112 Det finns stora skillnader i professionalism och utbildning. Inom dessa områden erhåller Estland betydande internationellt stöd. Det allvarligaste problemet i samband med EU-anslutningen är det stora antal initiativ som måste tas samtidigt inom lagstiftnings- och förvaltningsområdet. Samordningen av dessa kommer att innebära en svår utmaning för Estlands förvaltning. Regeringens tillvägagångssätt innefattar en sammanhållen, om än inte heltäckande, planering för de genomförandebestämmelser som anges i kommissionens vitbok. Kontoret för europeisk integration kommer att behöva förstärkas. Nyckelområden for genomförandet av gemenskapens regelverk Enhetlig tillämpning av EG-rätten: En korrekt tillämpning av gemenskapens regelverk förutsätter att medlemsstatemas rättsvårdande myndigheter har möjlighet att tillämpa fördragets bestämmelser om enhetlighet vid genomförandet av gemenskapens regelverk och att de kan säkerställa att den inre marknaden, och gemenskapspolitiken i allmänhet, fungerar på avsett vis. En välutbildad domarkår av hög standard och med tillräckliga resurser till sitt förfogande är nödvändig för att domstolarna skall kunna tillämpa EG- rätten, inklusive frågor om direkt effekt och mål som skall hänskjutas till Europeiska gemenskapemas domstol för förhandsavgörande i enlighet med artikel 177 i EG- fördraget. Rättsväsendet i Estland uppvisar stora svagheter, i synnerhet i form av resursbrist och brist på sakkunskap. Mot bakgrund av detta tvivlar kommissionen starkt på att systemet kan säkerställa att gemenskapens regelverk tillämpas i praktiken. Den inre marknaden: En förutsättning för att Estland skall kunna säkerställa en korrekt tillämpning av gemenskapens regler om den inre marknaden, särskilt fri rörlighet för varor och tjänster, är att det finns högt utvecklade och välfungerande myndigheter med uppgift att utfärda föreskrifter, standardisera, certifiera och övervaka genomförandet och att de är kapabla att handla i full överensstämmelse med EG:s regler. Dessa spörsmål analyseras i kapitel 3. 1 ("De fyra friheterna"). Den estniska förvaltningens förmåga att förverkliga den fria rörligheten för varor är ännu inte helt tillfredsställande, huvudsakligen på grund av begränsade personalresurser. En del framsteg har gjorts vad gäller åtskillnad av funktionerna utvärdering och certifiering, vilket ger ökad överensstämmelse med EU:s system. Inom området fri rörlighet för tjänster är situationen i vissa avseenden tillfredsställande, men medan centralbankens och de privata bankemas tillsynsverksamhet fungerar väl (28 personer arbetar med detta på Estlands centralbank), så har tillsynsmyndigheten för försäkringsbolag, med 14 tillsynstjänstemän, och försäkringsinspektionen, med endast 12 anställda, otillräckliga resurser. För att nå upp till EU:s krav på detta område behöver antalet anställda öka. 113 i kapitel 3. 1 Konkurrens: Som nämnts för att konkurrenslagstiftningen skall kunna genomdrivas, att övervakningsmyndigheter inrättas för att kontrollera bestämmelser mot konkurrensbegränsande samverkan och statligt stöd. Vidare krävs att rättssystemet, den offentliga förvaltningen och berörda ekonomiska aktörer har tillräcklig kunskap om konkurrenslagstiftningen och -politiken. ("Konkurrens") krävs det, Huvudmyndigheten i Estland är konkurrensnämnden som har 22 anställda, vilket är alltför få. Kunskapsnivån är inte hög, även om konkurrensnämnden för närvarande fungerar tillfredsställande. För att kunna genomföra EU:s krav på detta område måste personalresurserna förstärkas. Telekommunikation: För att kunna utforma och genomföra gemenskapens talrika förordningar om avreglering är det nödvändigt att det organ som ansvarar för reglerna och politiken på detta område är helt fristående från operatörerna. I Estland vilar regleringsansvaret för telekommunikationer hos ministeriet för transporter och telekommunikationer (60 anställda, varav 4 inom telekommunikation) samt hos (35 anställda) som organiserar användandet av telekommunikationsinspektionen radiofrekvenser, typgodkännanden för radioutrustning och övervakar användandet av radioutrustning. Sammantaget tycks dessa instanser ha den potential som krävs för att tillämpa gemenskapens regelverk inom telekommunikationsområdet. Indirekt beskattning: En effektiv tillämpning av gemenskapens regelverk för indirekt beskattning förutsätter att det finns en förvaltning som kan genomföra EG:s lagstiftning om harmonisering av mervärdesskatt och punktskatter under förhållanden där skattekontrollerna vid EU:s inre gränser har avskaffats. Punktskattesystemet bygger på skatteupplag, och skatten förfaller till betalning när varorna konsumeras. Skattesatsen är den som gäller i den medlemsstat där sådan konsumtion sker. Allt detta ställer stora krav på den myndighet som handhar dessa frågor; den måste vara högt utvecklad, kompetent, resursstark och ha en hög grad av integritet. I Estland är finansministeriet, med dess sammanlagt 800 anställda, behörig myndighet på detta område. På grund av hög personalomsättning - vilket delvis beror på att erfaren personal rekryteras av den privata sektorn - är det svårt att bedöma de anställdas kompetens. För att gemenskapens regelverk skall kunna tillämpas effektivt inom detta område kommer det att bli nödvändigt att befästa och förbättra personalens kompetens över lag och i detta ingår utbildningsåtgärder och högre löner. Jordbruk: De krav som ställs på förvaltningen på jordbruksområdet rör främst veterinärmedicinsk och fytosanitär kontroll, skyddet av folkhälsan och fri rörlighet för jordbruksprodukter. Vidare måste förmågan finnas att förvalta den gemensamma jordbrukspolitikens instmment och bestämmelser. I detta ingår finansiell kontroll och officiell statistik av hög standard. Dessa spörsmål behandlas i kapitel 3. 4 ("Jordbruk") och, vad beträffar allmänna normer på statistikområdet, i kapitel 3. 3 ("Statistik"). 114 Vad gäller veterinärmedicinsk och fytosanitär kontroll måste kapaciteten inom Estlands förvaltning höjas avsevärt. Den statliga veterinär- och livsmedelsinspektionen har 571 anställda och de tre största institutionerna för växtskydd har 106 anställda. För tillämpningen av de allmänna bestämmelserna i den gemensamma jordbrukspolitiken behöver förvaltningen organiseras på ett lämpligt sätt. Jordbruksministeriet har 115 anställda. För att EU:s krav på detta område skall kunna uppfyllas kommer avsevärda förbättringar att krävas. Transporter: Att tillämpa reglerna om EU:s inre marknad och om konkurrens, utveckla infrastrukturen och genomföra andra delar av gemenskapens regelverk på transportområdet är en utmaning för förvaltningen i nya medlemsstater. Den ansvariga myndigheten transporter och telekommunikationer som totalt har 60 anställda (varav 56 inom transportområdet). En del problem uppstår på grund av brist på kvalificerad personal. Detta ger anledning till särskilda farhågor när det gäller möjligheten att genomdriva säkerhetskontroller. i Estland är ministeriet för Sysselsättning och sociala frågor: Ett viktigt administrativt krav enligt gemenskapens regelverk på detta område är tillräcklig inspektionskapacitet, särskilt när det gäller hälsa och säkerhet i arbetet. Yrkesinspektionen i Estland (77 inspektörer) behöver utöka personalstyrkan och sakkunskapen betydligt. Regionalpolitik och sammanhållning: De främsta krav som ställs på förvaltningen på detta område är att det finns lämpliga och effektiva administrativa organ. I synnerhet krävs en hög kompetensnivå och integritet för att hantera gemenskapens fondmedel. Initiativ för regional utveckling samordnas i Estland av avdelningen för lokala myndigheter och regional utveckling inom inrikesministeriet, som har 20 anställda inom detta område. Dessa arrangemang är ännu inte heltäckande. Beträffande finansiell kontroll är situationen ännu inte tillfredsställande (se nedan om "Finansiell kontroll"). För en effektiv förvaltning av gemenskapens regelverk på detta område kommer det i synnerhet att krävas att man upprättar de administrativa samt budget- och kontrollmässiga strukturer som är nödvändiga. Miljö: EU:s miljöpolitik innebär att miljöskyddsfrågorna skall beaktas inom alla EU:s politikområden och detta gör att de krav som ställs på förvaltningen kan bli mycket omfattande och gälla många organ som annars inte förknippas med miljöfrågor. Huvudansvaret ligger emellertid hos miljöministerierna och myndigheter som sorterar under dem. Miljöministeriet i Estland har 105 anställda. Övervakningen utförs av myndigheter inom denna sektor med bistånd från den statliga inspektionen och 17 offentliga organ för 115 miljöövervakning ute i landet. Dessa arrangemang är ännu inte tillräckliga eftersom tjänstegrenarna inte har resurser för att genomdriva lagstiftningen. För en effektiv tillämpning av gemenskapens regelverk på detta område kommer det att krävas förbättrad utbildning, modernare utrustning och större investeringar i personalresurser. Konsumentskydd: På detta område kräver en effektiv förvaltning av gemenskapens regelverk att det övergripande ansvaret läggs på ett särskilt statligt organ som kan utarbeta, genomföra och upprätthålla efterlevnaden av konsumentpolitiken och konsumentskyddslagstiftningen. I Estland är det ekonomiministeriets avdelning för den inhemska marknaden som tillsammans med den till hälften självständiga nämnden för konsumentskydd (55 anställda) ansvarar för konsumentfrågor. Icke-statliga konsumentorganisationer har alltjämt en svag ställning i Estland. Det finns fortfarande oklarheter kring den exakta omfattningen av och målen för konsumentpolitiken. Detta förklarar delvis svårigheterna att genomdriva konsumentlagstiftningen. Till andra orsaker som bör beaktas hör bristen på sakkunnig personal, organisatoriska brister samt brist på för konsumentfrågor inom rättsväsendet. lyhördhet Rättsliga och inrikes frågor: Justitie- och inrikesministerierna har ansvaret för rättsliga och inrikes frågor. Myndigheterna måste vara i stånd att ta itu med frågor om asyl och invandring, gränsövervakning, polissamarbete och rättsligt samarbete. Det finns ett övergripande behov av välutbildad personal i tillräckligt antal med hög grad av integritet. Justitie- och inrikesministerierna i Estland har tillräckliga personalresurser. Kapaciteten att behandla asyl- och invandringsfrågor är ännu inte säkerställd genom nämnden för medborgarskaps- och invandringsfrågor, men betydande framsteg görs. Gränshanteringen har reformerats och ytterligare förbättringar är på väg. Även polisen reformeras och specialstyrkor har inrättats. Man har gjort betydande framsteg vad gäller att förbättra det rättsliga samarbetet. En effektiv tillämpning av gemenskapens regelverk inom detta område kommer att kräva större finansiella resurser och personalresurser samt en intensifiering av de nuvarande reformsträvandena. Tull: För att tillämpa gemenskapens regelverk på detta område krävs tillräcklig infrastruktur och utrustning, bl. a. datorisering och resurser att företa utredningar. Vidare måste en effektiv tullmyndighet skapas med ett tillräckligt antal kvalificerade och motiverade tjänstemän med hög grad av integritet. Tullmyndigheten i Estland har 1 100 anställda. På grund av den höga personalomsättningen är det svårt att bedöma myndighetens effektivitet och därmed också om antalet anställda är tillräckligt. För att gemenskapens regelverk skall kunna tillämpas på detta område krävs att erfaren och kvalificerad personal stannar kvar samt att tullkontrollen vid gränserna får större resurser. Finansiell kontroll: För att skydda gemenskapens finansiella intressen krävs att enheter för bedrägeribekämpning inrättas, att specialistkompetens utvecklas genom utbildning 116 (utredare, åklagare, domare) och att särskilda samarbetsformer förstärks. För att genomföra gemenskapens politik, i synnerhet för jordbruket och strukturfonderna, krävs effektiva förvaltnings- och kontrollsystem för offentliga utgifter och bestämmelser om bedrägeribekämpning. På det administrativa planet är det viktigt att klart skilja mellan extern och intern kontroll. Polisen och rättsväsendet måste ha förmåga att handskas med (inklusive bedrägerier, komplicerad gränsöverskridande ekonomisk brottslighet korruption och tvättning av pengar) som kan beröra gemenskapens finansiella intressen. Det viktigaste externa kontrollorganet i Estland är riksrevisionsbyrån med 80 anställda. Med tanke på uppgiftemas omfattning är detta en liten personalstyrka. För att gemenskapens regelverk skall kunna tillämpas inom detta område krävs att avsevärda ansträngningar görs för att upprätta de erforderliga förvaltnings- och kontrollsystemen. 4. 3 Allmän bedömning För att det på medellång sikt skall finnas tillräcklig kapacitet för att förvalta gemenskapens regelverk krävs genomgripande reformer av Estlands förvaltningsstruktur. Vad beträffar rättsväsendets förmåga att tillämpa gemenskapens lagstiftning är det svårt att göra en slutlig bedömning i detta skede. 117 C. SAMMANFATTNING OCH SLUTSATS Estland lämnade in sin ansökan om anslutning till Europeiska unionen den 24 november 1995. Ansökan är en del av det historiska skeende som markerar slutet på Europas delning och utgör ett tecken på demokratins förankring i landet. I enlighet med artikel O i fördraget har kommissionen på rådets begäran utarbetat ett yttrande över Estlands ansökan om anslutning. Estlands förberedelse inför anslutningen har bland annat byggt på frihandelsavtalet som trädde i kraft den 1 januari 1995. Europeiska unionen och Estland undertecknade Europaavtalet den 12 juni 1995. Så snart ratifikationsförfarandet är avslutat och avtalet trätt i kraft, kommer det att ersätta frihandelsavtalet. Ett annat viktigt led i strategin inför anslutningen är genomförandet av åtgärderna i vitboken om den inre marknaden från maj 1995, vilket sker i enlighet med ett program som den estniska regeringen fastställde i juni 1996. Regeringen har upprättat nationella samordningsstrukturer med uppgift att genomföra den europeiska integrationspolitiken. Ansökan om anslutning har utvärderats med ledning av de kriterier som fastställdes vid Europeiska rådets möte i Köpenhamn i juni 1993. Enligt slutsatserna från detta möte kan de kandidatländer i Öst- och Centraleuropa som så önskar bli medlemmar i Europeiska unionen om de uppfyller följande krav: - Kandidatlandet har uppnått en institutionell stabilitet som garanterar demokrati, rättssäkerhet, mänskliga rättigheter och respekt för och skydd av minoriteter. - Det finns en fungerande marknadsekonomi samt förmåga att hantera konkurrens och marknadskrafter inom unionen. - Landet kan påta sig de skyldigheter som följer med ett medlemskap och ansluta sig till målen för den politiska, ekonomiska och monetära unionen. Bedömningen avseende deSsa tre grupper av kriterier - politiska kriterier, ekonomiska kriterier och kriterier rörande förmågan att tillägna sig gemenskapens regelverk - beror även av bedömningen av förvaltningens och rättsväsendets förmåga att genomföra demokratiska och marknadsekonomiska principer liksom deras förmåga att i praktiken tillämpa och upprätthålla respekten för gemenskapens regelverk. Den metod som följts består i en mot framtiden syftande analys på medellång sikt av läget i varje kandidatland med beaktande av framsteg som gjorts och de reformer som redan inletts. Beträffande de politiska villkoren har kommissionen i sin bedömning inte 118 stannat vid en formell redogörelse för institutionerna, utan gjort en bedömning av hur demokratin verkligen fungerar. 1. Politiska kriterier Institutionerna i Estland fungerar på normalt och stabilt sätt och vinnlägger sig om att respektera gränserna för sina befogenheter och om att samarbeta med varandra. Valen 1992 och 1995 var fria och rättvisa och det senare ledde till maktskifte. Oppositionen tar på normalt vis del i institutionemas arbete. Arbetet med att förbättra det sätt på vilket rättsväsendet fungerar och med att intensifiera kampen mot korruption måste fortsätta i oförminskad takt. Det finns inga större problem vad beträffar respekten för grundläggande rättigheter, men Estland måste vidta åtgärder för att påskynda naturalisationsförfarandet så att de rysktalande icke-medborgarna kan integreras bättre i det estniska samhället. Estland uppvisar sålunda de kännetecken som utmärker en demokrati med stabila institutioner som garanterar de rättsstatliga principerna och de mänskliga rättigheterna. 2. Ekonomiska kriterier Efter den kraftiga produktionsnedgång som följde på självständigheten började ekonomin åter växa från och med andra halvåret 1993 (+4 % år 1996). Regeringen har mer eller mindre iakttagit principen om balans i den offentliga sektoms utgifter. Utlandsskulden är låg, trots att Estland har ett betydande handelsunderskott. Inflationstakten har minskat under de senaste åren, men uppgick 1996 till 23,1 %. Landet som har en befolkning på 1,5 miljoner invånare har en BNP per capita på 23 % av genomsnittet i Europeiska unionen. Jordbruket sysselsätter 8 % av den aktiva befolkningen och motsvarar 7 % av mervärdet. 54 % av Estlands export går till Europeiska unionen och 66 % av dess import kommer från unionen. Estlands situation i förhållande till de ekonomiska kriterier som ställdes upp av Europeiska rådet i Köpenhamn är följande: Estland kan betraktas som en hållbar marknadsekonomi. Utrikeshandeln har liberaliserats och den offentliga sektorn har privatiserats. Priserna har liberaliserats i mycket stor utsträckning. Sedelfondsystemet och den försiktiga skattepolitiken har bidragit till att minska inflationen. De rättsliga ramarna är till stora delar införda. Jordreformen har dock gått långsamt, och reformen av pensionssystemet har ännu inte inletts. 119 Estland borde kunna göra de framsteg som krävs för att på medellång sikt klara av konkurrenstrycket och marknadskrafterna i unionen, under förutsättning att särskilt exporten diversifieras. Införandet av en basväxelkurs och de låga lönekostnaderna har underlättat övergången mot den lätta industrin som källa till utländskt kapital. Banksektorn är sund och utvecklas snabbt. Estland har varit ett viktigt mål för utländska direktinvesteringar, även om dessa har minskat på sista tiden. Exportbasen förblir relativt liten och behovet av finansiering som orsakats av de ökande underskotten i handels- och betalningsbalanserna är en källa till oro. 3. Förmåga att fullgöra de skyldigheter som följer med anslutningen Övertagande av gemenskapens regelverk har bedömts med ledning av flera faktorer: - Europaavtalet som innehåller bestämmelser om i synnerhet etableringsrätt, nationell behandling, fri handel, intellektuell äganderätt och offentlig upphandling. - Genomförandet av de i vitboken uppräknade åtgärder som är väsentliga för upprättandet av den inre marknaden. - Stegvis införlivande av övriga delar av gemenskapens regelverk. Estland har redan gjort betydande ansträngningar för att fullgöra vissa skyldigheter enligt Europaavtalet redan innan detta har trätt i kraft. Landet fullgör sina skyldigheter enligt frihandelsavtalet och respekterar den tidsplan som fastställts i detta. Inga allvarliga bilaterala problem har förekommit. Estland har också antagit stora delar av gemenskapens regelverk beträffande den inre marknaden och har på ett tillfredsställande sätt börjat att införliva de förordningar och direktiv som anges i vitboken. När det gäller bolagsrätt, redovisning, skydd av personuppgifter och liberaliseringen av kapitalmarknaden håller landet på att införa en rättslig grund. Ett omfattande arbete återstår i fråga om offentlig upphandling, immaterialrätt, finansiella tjänster, skatt och konkurrens (i synnerhet öppenheten kring statligt stöd). Trots de framsteg som har gjorts när det gäller införlivandet av lagstiftningen, råder det tvekan om den estniska förvaltningens förmåga att tillämpa den rättsliga ramen. De avsevärda brister som för närvarande föreligger på torde vara tillfälliga, med tanke på den nuvarande administrativa personalens kompetens. Vad gäller de övriga delar av gemenskapens regelverk bör det inte innebära några särskilda svårigheter för Estland, under förutsättning att det fortsätter sina förberedelser för en anslutning, att på medellång sikt tillämpa gemenskapens regelverk inom följande områden: utbildning, ungdomsfrågor och yrkesutbildning, forskning och teknisk utveckling, audiovisuella frågor, små och medelstora företag, utrikeshandel och utvecklingssamarbete. 120 Estland måste däremot göra betydande framsteg beträffande konsumentskydd och tullkontroller. statistik, fiske, Estland har gjort framsteg i omstruktureringen av sin industri. Om de nuvarande ansträngningarna fortsätter, torde landet på medellång sikt kunna integreras på den inre marknaden. Estland går raskt framåt med liberaliseringen av sina telekommunikationer. Om de nuvarande ansträngningarna att libéralisera och att överta lagstiftning fortsätter, bör landet kunna tillämpa gemenskapens regelverk på medellång sikt. Beträffande miljön krävs mycket omfattande ansträngningar, inbegripet stora investeringar och en förstärkning av förvaltningens förmåga att effektivt tillämpa lagstiftningen. Ett partiellt övertagande av gemenskapens regelverk är möjligt på medellång sikt. Ett fullständigt övertagande skulle kunna ske på lång sikt. Estland har gjort framsteg beträffande övertagandet av gemenskapens regelverk på transportområdet, men förbättringar är nödvändiga beträffande godstransporter på väg och till sjöss. Säkerhetsfrågorna förtjänar också särskild uppmärksamhet. Om dessa villkor uppfylls, bör en anslutning på medellång sikt inte innebära några större problem. Investeringar är dock nödvändiga för att utveckla det transeuropeiska nätet för att man skall kunna garantera att den inre marknaden fungerar bra. Estland skulle kunna börja tillämpa gemenskapens gällande regelverk avseende sysselsättning och sociala frågor på medellång sikt, om landet vinnlägger sig om att anpassa sin lagstiftning till Europeiska unionens standarder när det gäller till exempel säkerhet och hälsa i arbetet och arbetsrätt. Om Estland, när det gäller regionalpolitik och sammanhållning, inför de förvaltnings- och budgetmässiga ramar som behövs och vidtar de åtgärder som är nödvändiga för att införa en lämplig förvaltningsstruktur för finansiell kontroll torde det på medellång sikt vara möjligt för landet att utnyttja de regionala strukturfonderna för att på ett effektivt sätt ge stöd åt landet Jordbrukssektorn måste omstruktureras. Endast ett fåtal av de instrument som krävs för jordbrukspolitiken finns för närvarande. Stora att ansträngningar kommer att behövas för att förbereda anslutningen på medellång sikt. tillämpa den gemensamma Vad beträffar energisektorn har Estland inte något kärnkraftsprogram och det kommer inte att bereda landet några svårigheter att respektera bestämmelserna i Euratomfördraget. Estland bör på medellång sikt kunna anpassa sin lagstiftning till största delen av gemenskapens regelverk på energiområdet om landet fortsätter sina ansträngningar rörande monopolens sätt att fungera, fastställande av priser, tillträdet till energinäten och omstruktureringen av oljeskifferindustrin. 121 På grundval av bedömningen av samtliga berörda områden är det svårt att idag bedöma hur snart Estland kommer att kunna överta och genomföra de åtgärder som behövs för att avskaffa kontrollerna vid de inre gränserna och att flytta dessa kontroller till unionens yttre gräns. Estlands deltagande i den tredje etappen i den ekonomiska och monetära unionen vilken förutsätter en samordning av den ekonomiska politiken och en fullständig liberalisering av kapitalrörelserna skulle kunna innebära svårigheter på medellång sikt. Det är ännu för tidigt för att bedöma om landet vid tidpunkten för anslutningen kommer att vara kapabelt att förmåga att uppfylla konvergenskriterierna beror på hur väl de pågående strukturförändringarna lyckas och utgör under inga omständigheter ett villkor för anslutning. i euroområdet. Estlands ingå Vad rättsliga och inrikes frågor beträffar har Estland ett besvärligt utgångsläge, men uppmuntrande framsteg har gjorts särskilt när det gäller kontrollen av gränserna. Stora och intensiva ansträngningar kommer att behövas om landet skall kunna tillämpa gemenskapens regelverk på medellång sikt. Estland torde utan svårighet kunna anpassa sig till de skyldigheter som följer av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Estland har dessutom inga gränstvister med någon medlemsstat och inte heller med någon av de andra kandidatländerna. Estland ger hög prioritet åt sina relationer med Ryssland och har gjort stora framsteg på detta område även om något avtal om gemensam gränsdragning ännu inte har undertecknats. 4. Förvaltningens och rättsväsendets förmåga Estland bör göra betydande reforminsatser inom förvaltningen för att på medellång sikt kunna förfoga över det förvaltningssystem som är nödvändigt för att införa och tillämpa gemenskapens regelverk på ett verkningsfullt sätt. Rättsväsendets förmåga att garantera en enhetlig tillämpning av gemenskapsrätten är av stor betydelse, särskilt för genomförandet av den inre marknaden. Det är svårt att i detta skede göra en utvärdering av det området även om Estland nyligen genomfört ett program för att anställa nya domare. Sammanfattning Efter genomförd bedömning har kommissionen kommit till följande slutsatser: - Estland uppvisar de kännetecken som utmärker en demokrati med stabila institutioner som garanterar de rättsstatliga principerna, de mänskliga rättigheterna samt respekten för och skyddet av minoriteter. Åtgärder måste dock vidtas för att naturalisera de rysktalande icke-medborgarna i snabbare takt så att de kan integreras bättre i det estniska samhället. 122 - Estland kan betraktas som en hållbar marknadsekonomi och torde ha förmåga att göra de framsteg som krävs för att klara konkurrenstrycket och marknadskrafterna inom unionen på medellång sikt. - Estland har gjort framsteg när det gäller införlivande och tillämpning av gemenskapens regelverk, särskilt vad gäller den inre marknaden. Om landet fortsätter sina ansträngningar borde det på medellång sikt helt kunna delta i den inre marknaden. Dessutom kommer särskilda ansträngningar, särskilt i investeringshänseende, att fordras för att landet helt skall kunna tillämpa gemenskapens regelverk, särskilt när det gäller miljön. Det är nödvändigt att Estland fortsätter att förbättra sina förvaltningsstrukturer för att förfoga över de instrument som krävs för att tillämpa och upprätthålla respekten för gemenskapens regelverk. ljuset överväganden, dessa I anslutningsförhandlingar inleds med Estland. av rekommenderar kommissionen att Den förstärkta strategin inför anslutningen kommer att hjälpa Estland att snabbare förbereda sig inför de krav som är förknippade med medlemskapet genom att landet vinnlägger sig om att åtgärda de svaga punkter som fastställs i yttrandet. Kommissionen kommer senast vid utgången av 1998 att lägga fram en rapport om de framsteg som Estland gjort. 123 BILAGOR: PARLAMENTETS SAMMANSÄTTNING Eârii Antal mandat Samlingspartiet och Landsbygdens folk Reformpartiet Centerpartiet Fäderneslandet De moderata Vårt hem är Estland Högersinnade 41 19 16 8 6 6 5 124 Single Market: White Paper measures. 10-06-*>7 This table is based on information provided by the Estonian authorities and confirmed by them as correct as at the end of June 1997. It does not indicate the Commission's agreement with their analysis. The table includes directives and regulations cited in the White Paper which total 899. These have been listed in accordance with the categorization used in the White Paper and in relation to the policy areas covered. The table shows the number of measures for which the Estonian authorities have notified the existence of adopted legislation having some degree of compatibility with the corresponding White Paper measures. White Paper chapters Direc tives Reguli itions Total 1. Free Movement of Capital Estonia 2. FM and Safety of Industrial Products 3. Com petition 4. Social policy and action 5. Agriculture 6. Transport 7. Audiovisual 8. Environment ^Telecommunication lO. Direct Taxation 11. Free movement of goods 12. PubIic Procurement 13. Financial services 14. Protection of personal data lS. Company Law 16. Accountancy 17. Civillaw 18. Mutual rec. of prof. Quai. 19. 1ntellectual property 20. Energy H. Customs law 22. 1ndirect Taxation 23. Consumer Protection Total Number of White Paper measures Estonia Number of White Paper measures Fstonia Number of White Paper measures Fslonia Number of White Paper measures Estonia Number of White Paper measures Estonia Number of White Paper measures Estonia Number of White Paper measures Estonia Number of White Paper measures Estonia Number of White Paper measures Estonia Number of White Paper measures Estonia Number of White Paper measures Estonia Number of White Paper measures Estonia Number of White Paper measures Estonia Number of White Paper measures Estonia Number of White Paper measures Estonia Number of White Paper measures Estonia Number of White Paper measures Estonia Number of White Paper measures Estonia Number of White paper measures Estonia Number of Whits Paper measures Estonia Number of White Paper measures Estonia Number of White Paper measures Eston,a Number of White Paper measures Eston,a Number of White Paper measures Stage I 3 3 16 56 0 3 9 12 10 93 3 19 1 1 4 31 0 9 1 2 0 0 2 5 8 13 0 0 2 2 2 3 0 1 0 2 1 5 5 10 0 2 15 15 5 8 87 295 Stage II/III 1 l 3 104 0 0 5 15 0 46 6 15 0 0 0 7 0 7 2 2 0 0 0 i 6 8 2 2 3 3 1 2 0 1 0 16 2 3 1 2 0 1 26 54 0 3 58 293 Stage I 0 0 0 4 1 1 0 0 10 62 0 8 0 0 3 7 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 1 3 7 14 0 0 0 0 22 99 Stage II/III 0 0 0 i 0 0 2 2 0 2 0 13 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 1 0 0 0 0 0 0 0 3 0 0 112 184 2 6 0 0 116 212 4 4 19 l(>5 1 4 16 29 20 203 9 55 1 1 7 45 0 16 3 4 0 0 2 6 14 21 2 2 5 6 3 5 0 2 0 18 3 n 7 15 119 201 43 75 5 II 283 899 Source: TAIEX Statistiska uppgifter Om inget annat uttryckligt anges, har de uppgifter som finns i denna bilaga insamlats av Estlands statistikkontor (EESTI STATISTIKAAMET) med vilket Eurostat och medlemsstaternas statistikorgan har samarbetat sedan flera år tillbaka inom ramen för Phare-prograrnmet. Inom ramen för detta samarbete har man regelbundet insamlat och spridit data för att göra det möjligt att tillämpa EU:s regler och praxis för statistik. Uppgifterna nedan har i så stor utsträckning som möjligt sammanställts enligt EU:s definitioner och standarder, vilka i några fall skiljer sig från nationell praxis. Detta kan ibland ge upphov till skillnader mellan de uppgifter som anges här och de som anges på andra ställen i yttrandet, vilka i allmänhet grundas på de individuella kandidatländernas uppdaterade svar på den enkät de fick i april 1996. Att EU:s regler för statistik tillämpats fullt ut på detta material kan dock inte garanteras, i synnerhet inte för de uppgifter som inte levererats via Eurostat utan direkt av de berörda länderna. I görligaste mån har metodologiska anmärkningar som beskriver statistikens innehåll och exakthet lämnats för de uppgifter som återfinns i denna bilaga. Uppgifterna bygger på information som fanns tillgänglig i maj 1997. Totalyta Folkmängd (i slutet av perioden) - Totalt - Kvinnor -Män Folktäthet Stadsbefolkning Dödlighet Födelsetal Inkomst och BNP per capita -Genomsnittlig lön per anställd -BNP per capita 1990 1993 1994 1995 1996 1000 hektar 4522. 7 4522. 7 4522. 7 4522. 7 1506. 9 803. 3 703. 6 i 1000-tal 1491. 6 795. 7 695. 9 per 1 km2 1476. 3 788. 3 688. 0 34. 7 71. 5 i % av den totala befolkningen per 1000 av befolkningen 14. 0 10. 0 14. 8 9. 5 ecu 32. 6 69. 8 14. 1 9. 1 150 1854 8. 1 22. 9 5. 3 63. 7 Produktionens struktur: BruttoffirMdlingsvärdc per bransch i % av totalt bruttoforfidlingsvarde -jordbruk -industri -bygg- och anläggningsverksamhet -tjänster 126 share of branch GVA in 1995 • 0. 0 22. 9 g g Q g • -agriculture -industry -construction -services -Others 163. 7 -share of branch GVA in 1990 =bruttoförädlingsvärde per bransch 1990 -agriculture =Jordbruk - industry = Industri - construction = Bygg- och anläggningsverksamhet - services = Tjänster - others = Övriga Folktäthet: Uppgifterna om folktäthet avser uppgifter från slutet av perioden. Stadsbefolkning: Uppgifterna om folktäthet i städer avser uppgifter från slutet av perioden. 127 NATIONALRÄKENSKAPER Bruttonationalprodukt (löpande priser) 797. 7 1832. 0 13157. 7 22059. 9 30102. 9 41503. 4 1990 1991 1992 1993 1994 1995 i miljoner i nationell valuta Bruttonationalprodukt (löpande priser) Bruttonationalprodu kt Bruttonationalprodukt Konsumtionsutgifter -hushållens och hushållens ideella organisationer -offentliga sektorn Fasta bruttoinvesteringar Export av varor och tjänster Import av varor och tjänster Konsumtionsutgifter -hushållens och hushållens ideella organisationer -offentliga sektorn Fasta bruttoinvesteringar Export av varor och tjänster Import av varor och tjänster i miljarder ecu 1. 4 1. 9 2. 8 i köpkraftsstandard per capita procentuell förändring gentemot föregående år 3508. 9 3592. 8 3917. 2 -8. 5 -1. 8 4. 3 77. 7 64. 4 13. 2 67. 8 54. 7 13. 1 31. 9 27. 0 i % av BNP 71. 0 55. 2 15. 8 60. 0 54. 1 77. 8 57. 5 20. 3 23. 9 68. 9 73. 1 81. 8 59. 4 22. 4 26. 4 78. 6 89. 8 81. 8 58. 0 23. 8 25. 6 75. 8 84. 0 BNP (% förändring gentemot föregående år) 128 EKONOMISKA HUVUDINDIKATORER Inflationstakt 1076 89. 8 47. 7 29 23. 1 1990 1991 1992 1993 1994 1995 1996 procentuell förändring gentemot föregående är Volymindex för industriproduktionen Volymindex för jordbrukets bruttoproduktion Arbetslöshet (ILO metoden) - totalt - under 25 år - 25 år eller äldre Bruttoutlandsskuld Betalningsbalans Export av varor -Import av varor -Handelsbalans - Tjänster, netto -Löner, netto -Bytesbalans -Kapitalbalans -Reserver 101. 9 98. 8 föregående år - 100 81. 3 88. 3 i % av arbetskraften 6. 6 11. 3 5. 8 i miljarder USD 97 85. 8 7. 6 11. 8 6. 9 0. 022 0. 17 0. 212 i miljoner USD 457 -547 -90 42 -13 36 52 -82 812 -957 -145 75 -13 22 219 -195 1329 -1684 -356 105 -30 -165 167 -31 1857 -2531 -674 379 3 -166 245 -106 2064 -3122 -105» 512 7 -443 565 -101 Inflationstakt: Procentuell förändring av det årliga genomsnittet under det föregående året - helhetsindex (uppgifterna är baserade på nationella konsumentprisindex, som inte är helt jämförbara) Volymindex för industriproduktionen: Industriproduktion omfattar områdena utvinning av mineral, tillverkning samt el-, gas-, och Index för industriproduktionen omfattar total vattenförsörjning (enl. NACE-klassifikationens avdelningar C, D och E). industriproduktion inklusive skattningar för företag med upp till 19 anställda. Volymindex för jordbrukets bruttoproduktion: Jordbrukets bruttoproduktion har beräknats i 1993 års priser. Arbetslöshet (enligt ILO:s metod): Den procentuella andelen arbetslösa av arbetskraften. Denna siffra har erhållits från AKU (Eurostats arbetskraftsundersökning) med beaktande av följande ILO-definitioner och rekommendationer: Arbetskraften - arbetslösa personer och sysselsatta i enlighet med ILO:s definitioner nedan. Sysselsatta alla personer äldre än 15 år, som under referensperioden förvärvsarbetat minst en timme som anställda, egna företagare, medlemmar i kooperativ eller medhjälpande familjemedlemmar. Medlemmar i de väpnade styrkoma och kvinnor som har föräldraledighet omfattas. Arbetslösa alla personer äldre än 15 år, som för tillfället uppfyller ILO-definitionens alla tre villkor för att klassificeras som arbetslösa: (i) saknar arbete, (ii) aktivt söker arbete och (iii) kan påbörja ett arbete inom två veckor. Uppgifterna avser den estländska arbetskraftsundersökningen (ELFS 95) ELFS 95 genomfördes mellan januari och april 1995. Frågorna som ställdes gällde perioden 1989-1995. Nästa undersökning kommer att genomföras april-juni 1997 och kommer att samla in information som rör perioden med början 1995. Med anledning av detta kan de årliga genomsnitten för åren 1993 och 1994 anges här. Målgruppen för ELFS 95 var människor som 1995 var mellan 16 och 75 år gamla. Under 1989 var samma människor mellan 10-69 år och 1994 mellan 15-74 år. För att garantera jämförbarheten mellan uppgifterna för åren 1989-1995, gäller uppgifterna i tabellen för befolkningen i åldrarna 16-69. Bruttoutlandsskuld: Skulden tas från OECD:s statistik över utlandsskulder. Betalningsbalans: Uppgifterna har hämtats från IMF:s databas. Deras jämförbarhet med motsvarande EU-statistik kan inte garanteras, men betalningsbalansen sammanställs i princip i överensstämmelse med IMF-standarder. Handelsbalansen i överensstämmelse med principerna för betalningsbalansen. Både export och import anges i fob-värden. Nettolöner omfattar direkta inkomster, finansiella och andra investeringsinkomster samt löner och kollektiva avgifter. Bytesbalans enligt definitionen Reserver: betyder förändringar i i IMF:s 5:e handbok, kapitaltransfereringar omfattas ej. reservtillgångar under året; (+) innebär en ökning, (-) innebär en minskning i reservtillgångarnas värde. 129 UTRIKESHANDEL Import och export (löpande priser) - Import - Export - Handelsbalans Volymindex för utrikeshandel - Import - Export 1993 1994 1995 1996 i miljoner USD 894. 7 804. 4 -90. 4 1655. 7 1302. 7 -353 2539 1836. 7 -702. 3 3204. 1 2077. 9 -1126. 3 föregående ar » 100 Fördelning av importen enligt SITC (löpande priser) i % av den totala importen - (0+1) livsmedel och levande djur, dryckesvaror och tobak - 2 råvaror, icke ätbara - 3 mineraliska bränslen och smörjoljor - 4 animaliska och vegetabiliska oljor etc. - 5 kemikalier och närstående produkter - 6 bearbetade varor grupperade i huvudsak efter material - 7 maskiner och transportmedel - 8 diverse färdiga varor Fördelning av importen enligt SITC (löpande priser) - (0+1 ) livsmedel och levande djur, dryckesvaror och tobak - 2 råvaror, icke ätbara - 3 mineraliska bränslen och smörjoljor - 4 animaliska och vegetabiliska oljor etc. - 5 kemikalier och närstående produkter - 6 bearbetade varor grupperade i huvudsak efter material - 7 maskiner och transportmedel - 8 diverse färdiga varor Prisindex för utrikeshandel - Import - Export 13. 7 3. 2 15. 2 0. 6 7. 7 15. 5 32. 3 11. 8 22. 8 10. 3 7 0. 2 5. 3 18. 8 18. 5 17 14. 8 3 13. 7 0. 7 9. 1 18. 1 28. 8 11. 8 i % av den totala exporten 21. 3 10. 8 7. 1 0. 2 7. 1 18. 5 16. 8 18. 2 13. 1 3. 7 11 0. 7 9. 6 20 29. 8 12 15. 7 11. 9 7. 1 0. 2 8. 3 18. 8 19. 9 18. 1 föregående år =100 141. 3 137. 4 124. 7 14. 7 3. 5 9. 3 0. 5 10. 8 19. 9 29. 6 11. 7 15. 2 10. 1 6. 4 0. 1 9. 7 20. 6 19. 8 18. 1 Import och export (löpande priser) och fördelning av importen enligt SITC (löpande priser): Uppgifterna om handeln omfattar åtcrexport, handel med tjänster och handelsutbyte med tullfria zoner samt handel med licenser, know-how och patent. Uppgifterna är baserade på specialhandelssystemet och uppdateras kontinuerligt. Klassifikaäon av handeln: Estland använder en råvaruklassificering i enlighet med Kombinerade nomenklaturen. Importer beräknas på basis av C/F-värden och noteras den dag då tulldeklarationen accepteras av tullmyndigheterna. Exporter beräknas på basis av FOB-värden och noteras den dag då tulldeklarationen accepteras av tullmyndigheterna. Tullens statistik används för övervakning av utrikeshandeln. Vid omräkningen av den nationella valutan till US dollar har Eurostat använt Internationella valutafondens genomsnittliga växelkurs för året. Prisindex för utrikeshandel: Prisindexet har beräknats med hjälp av "enhetsvärde"-metoden. 130 UTRIKESHANDEL Fördelning av importen efter huvudländer (löpande priser) i % av den totala importen 1993 1994 1995 1996 l:a handelspartnern 2:a handelspartnern 3:e handelspartnern 4:e handelspartnern 5:e handelspartnern övriga Fördelning av exporten efter huvudländer (löpande priser) l:a handelspartnern 2:a handelspartnern 3:e handelspartnern 4:e handelspartnern 5:e handelspartnern övriga Fl 27. 9 Fl 29. 9 Fl 32. 6 Fl RU 17. 2 RU 16. 8 RU 16. 1 RU D S 10. 8 D 10 D 8. 9 S 8. 9 S 9. 6 8. 5 D S NL 3. 6 NL 3. 1 NL 3. 1 GB 31. 6 31. 3 30. 1 i % av den totala exporten RU 22. 6 RU 23. 1 Fl 21. 5 Fl Fl S LV D 20. 7 Fl 17. 8 RU 17. 6 RU 9. 5 S 10. 8 S 10. 8 S 8. 6 LV 8. 2 LV 7. 5 LV 8 D 6. 8 D 7. 2 D 30. 6 33. 3 35. 4 29. 2 13. 5 10 8. 2 3. 3 35. 8 18. 4 16. 5 11. 6 8. 3 7. 1 38. 1 Fördelning av exporten efter huvudländer 1996 Structure of export by main partners in 1996 Fördelning av importen efter huvudländer 1996 Structure of import by main partners in 1996 35. 8% DE 7 1% - » » » » -' LV 8. 3% SE 11-6% D Fl GB LV Tyskland Finland Förenade kungariket Lettland NL RU S Nederländern a Ryssland Sverige 131 SOCIALA INDIKATORER Folkmängd den 1 januari 1991 1992 1993 1994 1995 1570. 45 1562. 22 1526. 53 1506. 93 1491. 6 Folkmängden efter ålder den 1 januari 1995 i % av den totala befolkningen åO_I4 ål5_24 å25_44 å45_64 å65_ Levande födda Döda Spädbarnsdödlighet - Under 1 år - Dödfödda Giftermål Äktenskapsskillnader Äktenskapstal brutto Äktcnskapsskillnadstal brutto Naturlig folkökning Nettoinvandring Folkökning totalt Summerad fruktsamhet Spädbarnsdödlighet Dödfödda Återstående medellivslängd -Män - Kvinnor Återstående medellivslängd -Män - Kvinnor 19320 19705 258 148 10292 5738 6. 57 3. 66 -0. 3 -5. 13 -5. 37 1. 77 13. 35 7. 6 18006 20115 15170 21267 14178 22150 205 126 7378 5606 4. 90 3. 70 -5. 30 -5. 10 -10. 40 14. 50 8. 81 285 175 8878 6651 239 121 7745 5757 per 1000 av befolkningen 5. 75 4. 31 -1. 37 -21. 9 -23. 27 1. 69 15. 83 9. 63 5. 11 3. 8 -4. 02 -9. 08 -13. 1 1. 45 15. 75 7. 91 vid födseln vid65 4rsMder 20. 7 14. 2 28. 5 23. 5 13. 1 4. 7 5. 0 14. 8 61. 7 74. 3 12. 0 16. 1 132 ARBETSMARKNADEN Förvärvsarbetsfrekvens (ILO:s metod) Genomsnittlig sysselsättning Arbetslöshet (ILO metoden) - Totalt - under 25 år - 25 år eller äldre Öppet arbetslösa (i slutet av perioden) 1993 1994 1995 1996 i % av befolkningen Äldre an 15 år 70. 5 703 6. 6 11. 3 5. 8 70. 4 i 1000-tal 687 i % av arbetskraften 7. 6 11. 8 6. 9 i % av den förvärvsarbetande befolkningen 4 4. 1 4 4. 3 Index Över genomsnittlig betald sysselsättning enligt NACE-klasser föregående ar - 100 1993 1994 1995 1996 - Jordbruk, jakt, skogsbruk och fiske - Utvinning av mineral - Tillverkning - El-, gas-, och vattenförsörjning - Bygg- och anläggningsarbeten - Transport, magasinering och kommunikation Index över månadslöner - reala - nominella 74. 7 96. 3 86. 4 105 88. 6 98. 8 83. 3 101. 5 95. 2 109. 6 95. 6 100 Förvärvsarbetsfrekvens (ILO:s metod) - Procentuell andel av arbetskraften i den totala befolkningen över 15 år. Denna siffra har erhållits från AKU (Eurostats arbetskraftsundersökning) med beaktande av följande ILO-definitioner och rekommendationer: Arbetskraften - arbetslösa personer och sysselsatta i enlighet med ILO:s definitioner nedan. Sysselsatta alla personer äldre än 15 år, som under referensperioden förvärvsarbetat minst en timme som anställda, egna företagare, medlemmar i kooperativ eller medhjälpande familjemedlemmar. Medlemmar i de väpnade styrkoma och kvinnor som har föräldraledighet omfattas. Arbetslösa alla personer äldre än 15 år, som för tillfället uppfyller ILO-defînitionens alla tre villkor för att klassificeras som arbetslösa: (i) saknar arbete, (ii) aktivt söker arbete och (iii) kan påbörja ett arbete inom två veckor. Arbetslöshet (enligt ILO:s metod): - Den procentuella andelen arbetslösa av arbetskraften. Genomsnittlig sysselsättning och index över genomsnittlig betald sysselsättning enligt NACE-klasser: Uppgifterna omfattar alla organisationer som finansieras eller subventioneras via den offentliga sektoms budget samt personer som har ett andra arbete. Medlemmar av de väpnade styrkoma, lärlingar samt anställda som har föräldraledighet eller förlängd föräldraledighet omfattas inte. Arbetslöshet (enligt ILO:s metod): Genomsnittlig sysselsättning och index över genomsnittlig betald sysselsättning enligt NACE-klasser: Uppgifterna avser den estländska arbetskraftsundersökningen (ELFS 95) ELFS 95 genomfördes mellan januari och april 1995. frågorna som ställdes gällde perioden 1989-1995. Nästa undersökning kommer att genomföras april-juni 1997 och kommer att samla in information som rör perioden med början 1995. Med anledning av detta kan de årliga genomsnitten för åren 1993 och 1994 anges här. Målgruppen för ELFS 95 var människor som 1995 var mellan 16 och 75 år gamla. Under 1989 var samma människor mellan 10-69 år och 1994 mellan 15-74 år. För att garantera jämförbarheten mellan uppgifterna för åren 1989-1995, gäller uppgifterna i tabellerna för befolkningen i åldrarna 16-69. Öppet arbetslösa (i slutet av perioden): öppet arbetslösa i procent - procentuell andel arbetslösa av den aktiva befolkningen inom den civila sektorn, baserad på arbetskraftsundersökningen (AKU). Uppgifter från State Labour Market Board. Öppet arbetslösa är personer utan arbete som är registrerade hos den statliga arbetsförmedlingen. Arbetslöshet är andelen öppet arbetslösa i befolkningen mellan 16 år och pensionsåldern, som aktivt söker arbete. 133 OFFENTLIGA FINANSER Statsbudgeten - Statsbudgetens konsoliderade inkomster - Bidrag - Statens konsoliderade utgifter -Offentliga sektorns konsoliderade utgifter - Statens konsoliderade underskott/överskott -Offentliga sektorns underskott/överskott Statsbudgeten - Statens konsoliderade utgifter -Offentliga sektorns konsoliderade utgifter - Statens konsoliderade underskott/överskott -Offentliga sektorns underskott/överskott 1990 1991 1992 1993 i miljoner i nationell valuta 1994 1995 448. 1 14. 9 404. 7 539. 9 58. 3 73 22. 1 29. 5 3. 2 4. 0 2994. 8 219. 9 3024 3917 190. 7 272. 4 6320. 3 243. 7 6088. 5 7805. 7 475. 5 539. 2 10566. 8 9590. 3 11282 976. 5 973. 4 i % av BNP 21. 2 27. 5 1. 3 1. 9 27. 5 35. 3 2. 2 2. 4 31. 9 37. 5 3. 2 3. 2 Statsbudgeten: Dessa uppgifter avser staten och den offentligs sektorn och är samma uppgifter som publicerats i IMF:s Government Finance Statistics Yearbook (1996) (GFSY); inkluderade även i presentationen av landet i GFSY. Eftersom GFSY inte presenterar någon statistik för hela den offentliga sektorn, utan istället för enskilda delar av den, har de konsoliderade uppgifterna här erhållits genom en konsolidering av uppgifterna för staten och den offentliga sektorn med hänsyn till de transfereringar som registrerats. Trots att statistiken omfattar uppgifter för staten och offentliga sektorn enligt GFSY, kan det förekomma att uppgifterna inte är fullständiga om vissa statliga eller lokala enheter inte omfattats av statistiken. Ett mått på hur uttömmande uppgifterna är, kan erhållas genom att jämföra kommentaren över uppgifternas täckning för enskilda stater med den uppställning över statliga eller lokala enheter som tillhandahålls. Uppmärksammas bör, att det underskott/överskott som används här motsvarar inkomster och bidrag minus utgifter, och inte tar hänsyn till upplåning minus amorteringar (se även nedan). Den balansering av transfereringar mellan offentliga sektoms olika delar som gjorts i tabellerna är begränsad till löpande subventioner och transfereringar och kapitaltransfereringar bestående av kapitalsubventioner mellan olika delar av offentliga sektorn. Andra typer av transaktioner mellan den offentliga sektoms olika delar, t. ex. inbetalning av skatter och arbetsgivares kollektiva avgifter samt ömsesidiga inköp av varor och tjänster, klassas normalt inte som transfereringar inom offentliga sektorn. De har inte eliminerats vid konsolideringen. Huruvida avsaknaden av uppgifter angående löpande transfereringar och kapitalsubventioner beror på att sådana transfereringar ej förekommit, eller på att uppgifter om dem saknas är oklart. I samtliga fall har man, där informations saknas, utgått från att några transfereringar inte förekommit. fastställda bidrag löpande samt a. Offentliga utgifter består av den offentliga sektoms kontanta utgifter för konsumtions- och kapitalvaror och tjänster, räntebetalningar och löpande transfereringar och kapitaltransfereringar men undantar transaktioner som inte omfattar kontanta medel. b. Underskott/överskott motsvarar kontanta inkomster och kontanta bidrag minus kontanta utgifter. Detta sätt att beräkna underskott/överskott skiljer sig från det sätt som används i GFS där underskott/överskott motsvarar kontanta inkomster och kontanta bidrag minus kontanta utgifter, minus nettoutlåning. Att man undantar nettoutlåningen (som enligt i GFS-metoden består av transaktioner med finansiella tillgångar och skulder som har ett politiskt mål och inte ett likviditetsmål) medför att den mätning av underskott/överskott som presenteras här ligger närmare nationalräkenskapers koncept med nettoupplåning/nettoutlåning. En annan effekt av undantaget, är att intäkter från privatiseringar (klassificerade som återbetalningar enligt GFS-metoden) inte omfattas vid beräkningen av underskott/överskott i tabellerna (och därmed heller inte bidrar till att reducera underskottet). 134 FINANSIELLA SEKTORN Monetära aggregat - Monetära aggregat M1 - Kvasipengar 1990 1991 1992 1993 1994 1995 1996 Miljarder (10*9) US dollar 0. 38 0. 06 0. 51 0. 13 0. 72 0. 19 0. 87 0. 27 Summa reserver (exklusive guld, i slutet av perioden) Miljoner (10*6) US dollar Genomsnittlig ränta för kortfristiga lån - utlåning - inlåning Officiellt diskonto (i slutet av perioden) Växelkurs gentemot USD Periodens genomsnitt Vid periodens slut Växelkurs gentemot ECU Periodens genomsnitt Vid periodens slut 386. 12 443. 35 579. 91 636. 82 %perår 27. 3 6. 3 1USD-. EEK 23. 1 11. 5 5. 4 16 8. 7 4. 3 13. 7 6. 1 3. 6 13. 223 13. 878 12. 991 11. 465 12. 034 12. 39 11. 462 12. 44 12. 912 1 ECU =. EEK 15. 635 15. 484 15. 483 15. 453 15. 240 14. 996 15. 758 15. 064 15. 587 Monetära aggregat (i slutet av perioden): Pengar (Ml). Omfattar tidsbunden inlåningsräkning och sedlar och mynt som innehas av andra än banker. Kvasipengar Omfattar tidsbunden inlåning, sparande och inlåning av utländsk valuta. Monetära aggregat beräknas på månadsvis basis; i enlighet med den monetära övervakningen består Ml av tidsbunden inlåningsräkning och sedlar och mynt som innehas av andra än banker, kvasipengar omfattar tidsbunden inlåning, sparande och inlåning av både konvertibla utländska valutor och sådana som inte är konvertibla, (med undantag för inlåning från staten). Vid omräkningen av den nationella valutan till US dollar har Eurostat använt sig av Internationella valutafondens växelkurser vid årets slut. Officiellt diskonto (i slutet av perioden): Officiell diskonteringsränta, officiellt diskonto eller fastställd lägsta utlåningsränta från centralbanken saknas, istället är alla räntesatserna marknadsstyrda. Genomsnittlig ränta för kortfristiga lån: Uppgifterna har hämtats från IMF:s publikation International Financial Statistics (IFS) som ges ut månadsvis. Genonsnittlig ränta för kortfristiga in- och utlåning avser genomsnittet under en period. Utlåningsränta består i allmänhet av den genomsnittliga ränta som de banker som lämnar rapporter debiterar. Inlåningsränta avser genomsnittet av tidsbunden och icke tidsbunden inlåning eller genomsnittet för tidsbunden inlåning. Dessa uppgifter är inte alltid helt jämförbara mellan olika länder eftersom de representativa värdena från de rapporterande bankerna och vägningssystemen kan variera. Summa reserver (exklusive guld, i slutet av perioden): Statistiken angående officiella valutareserver har hämtats från lMF:s publikation International Financial Statistics (IFS) som ges ut månadsvis. Summa reserver (exklusive guld) har definierats som summan av centralbankens tillgångar i utländska valutor och andra (brutto-) fordringar på fysiska eller juridiska personer med hemvist i ett annat land. Denna definition undantar fordringar i utländska valutor på fysiska eller juridiska personer med hemvist inom landet. Enligt definitionen värderas officiella valutareserver enligt de marknadsmässiga växelkurser och priser som råder vid utgången av den aktuella perioden. Uppgifterna om "Summa reserver (exklusive guld)" som publiceras i IFS kan skilja sig från de uppgifter som de nationella myndigheterna publicerar. Faktorer som kan bidra till skillnader är värderingen av fondens reserver eller en annan behandling av fordringar i valutor som inte är konvertibla. Växelkurs gentemot USD: Internationales". Internationella valutafondens växelkurser enligt publikationen: "Statistiques Financières 135 (förändringar INFLATION under 12 månader) Procentuell förändring av konsumentprisindex där den aktuella månaden jämförs med motsvarande månad under föregående är (t/t-12) jan feb apr maj jun j«l aug sep okt dec 1993 1994 1995 1996 40. 0 39. 0 28. 7 35. 9 29. 5 27. 8 28. 4 25. 2 29. 3 27. 2 26. 7 29. 2 24. 7 27. 8 23. 1 27. 4 21. 8 25. 9 20. 1 28. 4 17. 3 28. 2 16. 4 28. 8 14. 9 Inflation (% förändring av KPI) 1;«* Mar Apr Maj J un Jul A u8 S cp 0 ct Nov Dec Jan-95 ';eb Mar Apr M aj Jun Jul Aug Sep Oct Nov Dec Jan-96 Jan = jan Mar = mar May = maj Jul = jul Sep = sep Nov = nov Inflation (förändringar under 12 månader): Inflationen (förändringen under 12 månader) är den procentuella förändringen av konsumentprisindex där den aktuella månaden jämförs med motsvarande månad under föregående år. Inflationen beräknas på nationellt konsumentprisindex och kan därför inte alltid jämföras mellan kandidatländerna och de länder som använt länder (olika metoder, principer och praxis vid beräkningen av EU:s metod för djupt skuldsatta fattiga konsumentprisindex). 136 INDUSTRI Fördelning av BNP efter näringsgren (NACE, löpande priser) - Utvinning av mineral - Tillverkning - El-, gas-, och vattenförsörjning Volymindex för industriproduktion efter NACE-klass - Totalt - Utvinning av mineral - Tillverkning - Hl-, gas-, och vattenförsörjning 1993 1994 1995 1996 1. 7 17. 1 3. 2 81. 3 72. 8 81. 4 83. 7 i % av BNP 1. 6 16. 6 2. 9 föregående år = 100 97 98. 9 96. 9 97. 6 1. 5 15. 2 3. 5 101. 9 95. 6 102. 9 98 Volymindex för industriproduktion efter NACE-klass: Industriproduktion omfattar områdena utvinning av mineral, tillverkning samt el-, gas-, och vattenförsörjning (enl. NACE-klassifikationens avdelningar C, D och E). Index för industriproduktionen omfattar total industriproduktion inklusive skattningar för företag med upp 19 anställda. El-, gas-, och vattenförsörjning omfattar endast energiproduktion (NACE Rev. l: 40101,40301). INFRASTRUKTUR Järnvägsnät 22. 3 22. 7 22. 6 22. 6 1985 1990 1995 1996 i km per 1000 km2 Motorvägarnas längd Kilometer 60 invånare 64 66 Antal invånare per personbil 6. 6 6. 5 3. 9 3. 6 137 JORDBRUK i Landaregi efter markanvändningskategori i 10(H) hektar 1992 1993 1994 1995 1996 - totalt - jordbruksmark -skog - åkermark - permanent betes- och ängsmark Jordbruksmark efter rättslig status - statliga företag - kooperativ - övriga 4522. 7 1455 2021. 8 1127. 6 312. 5 4522. 7 1454. 1 2016. 6 1128. 9 310. 3 4522. 7 1449. 5 2016. 2 1127. 8 306. 9 4522. 7 1449. 5 2016. 2 1127. 8 306. 9 1127. 6 306. 9 i % av jordbruksmarken 1. 9 36. 4 61. 7 1. 9 33. 7 64. 4 1. 3 29. 2 69. 5 1992 1 1993 1994 1995 1996 Andel av BNP - Jordbruk, jakt, skogsbruk och fiske (NACE A+B) Volymindex för jordbrukets bruttoproduktion Huvudgrfldor efter areal i % av BNP 9. 8 8. 9 7. 1 Föregående år = 100 88. 3 85. 8 98. 8 i 1000 hektar - Spannmål - därav vete - Potatis - Sockerbetor - Foderbetor Huvudgrödor efter avkastning - Spannmål - därav vete - Potatis - Sockerbetor - Foderbetor Fftrsäljning eller förmedling av slaktdjur - svin - nötkreatur - fjäderfä Husdjursavel (i slutet av perioden) - nötkreatur - därav kor - får - svin 290. 2 46. 9 36 0 8. 7 423. 1 43. 5 46 1 375. 1 50. 3 43 0 319. 5 34. 2 40 1 304. 3 38. 6 37 0 14. 1 20. 6 144. 5 i 100 kg/hektar 21. 6 21. 0 126. 4 250 16. 0 16. 7 141. 1 212 16. 9 20. 0 145. 6 317 1992 1993 1994 1995 1996 i 1000 ton levande vikt 52. 5 90. 8 7. 5 45. 9 64. 2 9. 9 52. 2 54. 8 8. 5 Antal per 1000 ha jordbruksmark 318 156 57 288 145 42 256 128 34 Antal per 1000 ha åkermark 48. 1 52. 4 8. 3 240 119 29 376. 8 407 398. 4 278. 9 Volymindex för jordbrukets bruttoproduktion: Jordbrukets bruttoproduktion har beräknats i 1993 års priser. Försäljning eller anskaffning av slaktdjur: Försäljning av slaktdjur, djur som slaktas i företag och privata jordbruk, försäljning från hushåll, egen konsumtion av kött. 138 Estonia 1995 Legend: A/ Country boundary /V Region boundary COUNTRY NAME REGION NAME CJTYNAME Selected major settlements: (1 000 inhabitants) 200- 250 250- 500 500- 1000 >1000 o • • • General information about the country: Age groups (in years): ^ <15 • • Li 15- 65 •I >65 Living standard (in 1993): ECU 1 003 (âDPpareapta) Area: 45 277 km2 Administrative regions: 15 counties Population: 1483 900 8ouroK StatMoal Offlo* of Ealonta Oaitogw^anclgtograpWolnfamwMonirianaBMnwibQWOO 25 75 km ISSN 1024-4506 KOM(97) 2006 slutlig DOKUMENT SV 11 01 06 Katalognummer : CB-CO-97-374-SV-C ISBN 92-78-22868-0 Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer L-2985 Luxemburg