title: Rapport från kommissionen till rådet i enlighet med artikel 7.2 i rådets förordningar (EG) nr 3281/94 och 1256/96 om allmänna preferenssystemet - Översikt över arbetet inom OECD, ILO och WTO rörande sambandet mellan internationell handel och sociala normer

eurovoc_concepts:
environmental protection
generalised preferences
international trade
report

text: EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION Bryssel den 02. 06. 1997 KOM(97) 260 statlig RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET I ENLIGHET MED ARTIKEL 7. 2 I RÅDETS FÖRORDNINGAR (EG) NR 3281/94 OCH 1256/96 OM ALLMÄNNA PREFERENSSYSTEMET Översikt över arbetet inom OECD, ILO och WTO rörande sambandet mellan internationell handel och sociala normer RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET I ENLIGHET MED ARTIKEL 8. 21 RÅDETS FÖRORDNINGAR (EG) NR 3281/94 OCH 1256/96 OM ALLMÄNNA PREFERENSSYSTEMET Sammanställning av det arbete som utförts inom Internationella organisationen för tropiskt trä, OECD och WTO rörande sambandet mellan den internationella handeln och miljön RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET I ENLIGHET MED ARTIKEL 7. 21 RÅDETS FÖRORDNINGAR (EG) NR 3281/94 OCH 1256/96 OM ALLMÄNNA PREFERENSSYSTEMET Översikt över arbetet inom OECD, ILO och WTO rörande sambandet mellan internationell handel och sociala normer Liberaliseringen av handel och internationella kapitalrörelser och den tekniska utvecklingen ger effektivitetsvinster som ökar möjligheterna till ekonomisk tillväxt, ökad sysselsättning och bekämpning av fattigdomen i världen, men de garanterar inte att framåtskridandet sker i riktning mot ökad rättvisa. Detta är anledningen till att EU, i överensstämmelse med de riktlinjer som drogs upp vid toppmötet i Köpenhamn, försöker verka för skärpt uppmärksamhet från världssamfundets sida på globaliseringens sociala effekter. Sedan Uruguay-rundan avslutades år 1994 inriktas debatten allt mer på den sociala dimensionen av den internationella handeln och på frågan hur kränkningarna av grundläggande sociala normer i världen kan reduceras. Europeiska unionen strävar efter att åstadkomma konkreta framsteg i denna riktning. Den främjande socialklausul som har införts i gemenskapens allmänna preferenssystem (GSP) utgör ett viktigt steg i strävandena att främja användandet av normer i internationell handel. GSP är det första rättsliga instrumentet i gemenskapen som innehåller en sådan klausul. Enligt artikel 7 i rådets förordningar (EG) nr 3281/94 av den 19 december 1994 och nr 1256/96 av den 20 juni 1996 får från och med den 1 januari 1998 ytterligare förmåner på begäran beviljas till länder som faktiskt tillämpar normerna i Internationella arbetsorganisationens (ELO:s) konventioner nr 87 och 98 om föreningsfrihet och skydd för organisationsrätten respektive organisationsrätten och den kollektiva förhandlingsrätten samt nr 138 om minimiålder för anställning). Denna klausul har dock ännu inte börjat tillämpas. Två etapper, som fastställs i artikel 7. 2 i förordningen, återstår att avverka innan klausulen träder i kraft. Dels skall rådet behandla en rapport från kommissionen om det arbete som utförts inom olika internationella organisationer såsom Världshandelsorganisationen (WTO), ILO och OECD rörande sambandet mellan internationell handel och internationellt erkända sociala normer. Detta är syftet med detta dokument. Dels skall rådet, sedan det diskuterat denna rapport, behandla ett förslag från kommissionen till beslut om omfattningen av de särskilda stimulansordningarna och om genomförandebestämmelser för dessa. Kommissionen har till uppgift att lämna förslag till genomförande av en mekanism som i princip redan existerar och därför har den naturligtvis rätt att ta ett initiativ i frågan utan att rådet först godkänt rapporten om arbetet i de internationella sammanslutningarna. Men eftersom rådets slutsatser kommer att ligga till grund för motiveringen av kommissionens förslag kommer detta att utarbetas efter rådets behandling av rapporten. Kommissionens förslag bör dessutom prövas mot bakgrund av en bedömning av om GSP-systemets verkningar är neutrala i ett globalt perspektiv och särskilt en bedömning av de kombinerade effekterna av gradueringen (däribland tillämpningen av artikel 6) och de särskilda åtgärderna till förmän för de minst utvecklade länderna. OECD I juni 1994 fick sekretariatet för Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling (OECD) i uppdrag att göra en utredning om «handel, sysselsättning och internationellt erkända arbetsnormer som också skall omfatta grundläggande begrepp, empiriska data om handelsflöden och investeringar samt nuvarande mekanismer för att främja strängare arbetsnormer över hela världen. » Diskussionerna ägde rum vid gemensamma möten mellan handelskommittén och ELSA- kommittén ("Employment, Labour and Social Affairs", kommittén för sysselsättning, arbete och sociala frågor) i nära samarbete med övriga berörda kommittéer och direktorat inom OECD och med andra internationella organisationer, bland annat ILO. Eftersom frågorna var av politisk natur och mycket känsliga blev diskussionerna vid dessa möten osedvanligt långa och livliga. Utredningens syfte var att fastställa om det finns något samband mellan å ena sidan de arbetsnormer som är ett uttryck för grundläggande mänskliga rättigheter, å andra sidan handelsströmmar/handelspolitik och investeringsströmmar/investeringspolitik och att bedöma hur sociala normer kan främjas i världen. Den slutfördes under 1996 och består av tre delar. I. GRUNDLÄGGANDE RÄTTIGHETER 1 den första delen behandlas frågan om arbetsnormer i OECD-länderna och i vissa länder som inte är medlemmar av OECD. Där görs en åtskillnad mellan s. k. "grundläggande" normer och övriga normer. Den kärna bland arbetsnormerna som valdes ut utgörs av • föreningsfriheten och den kollektiva förhandlingsrätten, dvs. rätten för arbetstagarna att tillhöra en fackförening efter eget val och att fritt förhandla om sina arbetsvillkor med arbetsgivaren, • avskaffandet av exploaterande former av barnarbete, såsom tvångsarbete för att betala tillbaka skulder och arbetsformer som medför fara för barns säkerhet och hälsa, • förbud mot tvångsarbete i form av slaveri och obligatoriskt arbete samt icke diskriminering på arbetsplatsen, dvs. rätten för alla arbetstagare att respekteras och behandlas lika. Dessa normer hör till de ILO-normer som ratificerats i störst utsträckning. De valdes ut därför att de ger uttryck för principer som regeringarna i alla länder, oavsett utvecklingsnivå, med rätta kan förväntas respektera. Dessa normer kan bidra direkt till bättre arbetsvillkor och kan också ligga till grund för andra normer som på ett betydelsefullt sätt kan stödja den sociala utvecklingen. Dessa principiella sociala normer är dessutom mycket väl förankrade i ILO- konventionerna. Konventionerna nr 87, 98, 29, 105 och 111 är, även om de ännu inte har ratificerats av samtliga länder, viktiga referenser när det gäller kontrollen av och respekten för de grundläggande arbetsnormerna. Vad gäller barnarbete har en viktig förändring införts på så sätt att det endast är avskaffandet av exploaterande barnarbete som avses, inte längre avskaffandet av barnarbete i sig. Denna £ distinktion görs i OECD-utredningen för att understryka att avskaffandet av barnarbete inte enbart är en grundläggande rättighet härledd ur de mänskliga rättigheterna, utan också något som i stor utsträckning styrs av landets utvecklingsnivå. Eftersom ILO strävar efter att avskaffa barnarbete på sikt (konvention nr 138) har man ansett det nödvändigt att fastställa en regel som kan tillämpas mera kortsiktigt. Begreppet exploaterande barnarbete gör det möjligt att effektivare bekämpa de värsta missbruken av barnarbete utan hinder av landets utvecklingsnivå. Detta är också skälet till att ILO bör komplettera konvention nr 138 med en konvention om de former av barnarbete som utgör de värsta missbruken. II. EVENTUELLA SAMBAND MELLAN GRUNDLÄGGANDE ARBETSNORMER OCH VISSA EKONOMISKA FAKTORER I den andra delen av utredningen behandlas sambandet mellan grundläggande arbetsnormer ("core labour standards"), handel, investeringar, ekonomisk utveckling och sysselsättning. Utredningen har bidragit till att ge ett svar på en rad frågor. Finns det något samband mellan grundläggande sociala normer, exportkonkurrenskraft och internationell specialisering? Kan liberaliseringen av internationell handel och investeringar och ekonomisk tillväxt leda till högre löner och bättre sociala villkor? Hur påverkas investeringarna av de sociala normerna? Vilket samband finns mellan sociala normer och sysselsättningsnivå? Den empiriska analysen är begränsad och gäller nästan uteslutande föreningsfriheten och den kollektiva förhandlingsrätten. Det beror på att det saknas uppgifter om övriga grundläggande normer och på de tekniska svårigheterna att fastställa ett samband mellan respekten för grundläggande normer och olika ekonomiska faktorer. Den ekonomiska analysen leder däremot fram till följande slutsatser: 1. Det finns ingen anledning för utvecklingsländerna att befara att de ovan nämnda sociala normerna på något sätt skulle få negativa konsekvenser för deras ekonomiska prestanda eller deras konkurrenskraft på den internationella marknaden. Det finns inget som tyder på att länder med låg normnivå når bättre exportresultat globalt sett än länder med hög normnivå. I många länder utnyttjar regeringarna avsiktligt kränkandet av de grundläggande normerna som medel för att förbättra sina handelsresultat. Utredningen bekräftar emellertid att det är högst sannolikt att de ekonomiska kostnaderna av att kränka de grundläggande normerna är högre än de möjliga kortsiktiga effekterna. 2. Respekten för arbetsnormerna kan eventuellt minska det protektionistiska trycket och på så sätt främja fri handel. Framsteg när det gäller föreningsfriheten och den kollektiva förhandlingsrätten har aldrig utgjort något hinder för handelns liberalisering. Det finns en synergi mellan hållbara och framgångsrika reformer på handelsområdet och framsteg vad gäller förenings- och förhandlingsrätten. 3. Utvecklingsländerna kan införa strängare sociala normer utan att för den skull befara negativa återverkningar på inflödet av utländska investeringar. Det framgår av den empiriska analysen att 73 % av de utländska direktinvesteringarna 1993 gick till de OECD- länder som generellt, både rättsligt och i praktiken, respekterar de grundläggande arbetsnormerna. I det stora flertalet investeringsbeslut som fattas av företagen i OECD- länderna är de grundläggande arbetsnormerna inte någon viktig beslutsfaktor. 3 4. Vad gäller industriländerna drar man i utredningen slutsatsen att handeln med utvecklingsländer med låga arbetskraftskostnader inte är någon väsentlig orsak till den ökade arbetslösheten eller det ökade antalet lågavlönade i OECD-länderna. Utredarna är emellertid inte eniga i frågan hur mycket handeln påverkar sysselsättningsutvecklingen inom olika sektorer jämfört med andra faktorer såsom teknisk utveckling eller institutionella förändringar. De är inte heller överens om i vilken utsträckning förändringar i handelsstrukturen påverkar löneskillnaderna. III. METODER FOR ATT FRÄMJA DE GRUNDLÄGGANDE ARBETSNORMERNA I VÄRLDEN Utredningens tredje del är helt klart den mest kontroversiella. Med utgångspunkt i att marknadskrafterna säkert inte automatiskt leder till bättre respekt för de grundläggande normerna behandlas där mycket ingående de olika förfaranden och metoder som nu finns för att främja de grundläggande arbetsnormerna. Bland de mekanismer som tas upp kan nämnas multilateral övervakning och övertalning, tekniskt samarbete, villkor i samband med lån, investeringsgarantier och handelspreferensavtal samt reglerna för multilaterala företag. ///. /. Förstärkning av ILO:s roll ILO kan sörja för att det utarbetas en social ram för världshandeln så att en mer vidsträckt tillämpning av de sociala normerna i alla länder kan uppnås. ILO är den ideala organisationen när det gäller att främja de grundläggande arbetsnormerna, eftersom organisationen förfogar över metoder för att övervaka att de internationella arbetskonventionerna faktiskt tillämpas. Dessutom finns ett särskilt förfarande som gäller förenings- och förhandlingsfriheten. Kommittén för förenings- och förhandlingsfriheten har befogenhet att undersöka alla fall som gäller ILO:s medlemsländer. ILO:s stadga innehåller också ett klagomålsförfarande som skall tillämpas om en ratificerad konvention inte följs. I OECD:s utredning anges en rad åtgärder som kan medverka till att ILO kan spela en ännu mera effektiv roll än nu: • ILO bör stödjas i sin dialog och sina direkta kontakter med regeringarna. • Det är ett underförstått åtagande att respekten för normerna skall stödjas. • De problem som har samband med de oacceptabla formerna av exploaterande barnarbete skall behandlas på ett mer målinriktat sätt. • Ökad ratificering av konventionerna. 111. 2. Bidraget från programmen för utvecklingssamarbete Programmen för utvecklingssamarbete ger ett betydande bidrag till främjandet av vissa grundläggande arbetsnormer. Detta gäller i huvudsak barnarbetet och föreningsrätten. <f 111. 3. Metoder som föreslagits i internationella organisationer 1113A. WTO:s discipliner Syftet med WTO:s olika mekanismer är att säkerställa att de handelspolitiska reglerna och handelspraxis efterlevs. WTO:s medlemsländer bör försöka bli eniga i fråga om det är lämpligt och möjligt att använda WTO-procedurerna för att säkerställa att de grundläggande arbetsnormerna respekteras i världen. Detta skulle förutsätta betydande institutionella ändringar: artiklarna eller procedurerna skulle behöva ändras eller omtolkas eller bli föremål för samförstånd. Någon enighet har emellertid inte kunnat nås i denna fråga. ///. 3. 2. Villkorslån från internationella finansinstitut Ett annat förslag i utredningen är att det skall ställas som villkor för internationellt finansiellt bistånd att de låntagande länderna respekterar arbetstagarnas grundläggande rättigheter. Förslaget är mycket kontroversiellt. För det första inträder här ett problem med sammanhållning: hur skall man förfara med alla andra fall av kränkningar av rättigheter om man bara tar upp de fall som gäller länder som söker multilaterala lån? För det andra kan man fråga sig om inte det faktum alt det ställs som villkor för finansiellt stöd att de grundläggande rättigheterna respekteras kommer att hindra ländernas ekonomiska utveckling. Detta kan motverka en förbättring av de grundläggande arbetsnormerna. 111. 4. Regionala och ensidiga regeringsåtgärder III. 4. 1. Det nordamerikanska samarbetsavtalet på arbetsområdet Detta avtal (ANACT) har till syfte att förbättra arbets- och levnadsvillkoren i Förenta staterna, Mexico och Canada. Det innehåller grundläggande regler om arbetsnormer och bestämmelser om hälsa och säkerhet på arbetsplatsen och om skyddet av migrerande arbetstagare. De arbetsrättsliga reglerna i respektive land knyts genom detta avtal till det regionala handelsavtalet. För eventuella tvister fastställs i avtalet ett tvistlösningsförfarande, som kan utmynna i handelssanktioner. III. 4. 2. Handelspreferenser Allmänna preferenssystemet (GSP) spelar givetvis en mycket viktig roll när det gäller att förbättra de grundläggande arbetsnormerna. Det amerikanska GSP exempelvis gör rätten till preferenser betingad av att det berörda landet vidtar åtgärder för att ge arbetstagarna "internationellt erkända" rättigheter. Men det är uppenbart fråga om en bestämmelse av bestraffande karaktär som bygger på ett system med intygande i förväg enligt kriterier som inte nödvändigtvis är samma som de internationellt erkända normerna. Detta ger de amerikanska myndigheterna betydande diskretionära befogenheter vid användandet av detta intygandesystem. Utredningen omfattar också en analys av gemenskapens GSP och av de två klausuler i detta som är knutna till sociala villkor, nämligen stimulansklausulen och undantagandeklausulen. s 111. 4. 3. Samband mellan handel och arbetstagarnas rättigheter i Förenta staterna Förenta staterna har tagii ett flertal iniativ Lill lagstiftning som förbjuder all import av produkter som framställts av barn och av politiska fångar eller av andra fängslade personer. Desutom ger Section 301 i Trade Act från 1974 befogenhet att undersöka politisk lagstiftning och praxis i utlandet som förmodas vara uttryck för missbruk, illojalt förfarande eller diskriminering och att förhandla med det berörda landet för att få en ändring till stånd. Det är emellertid mycket svårt att bedöma mekanismernas räckvidd eftersom de aldrig har använts direkt. III. 5. Internationella uppträdanderegler för företag III. 5. 1. ILO:s trepartsdeklaration om multinationella företag och socialpolitiken Denna förklaring har till syfte att främja multinationella företags, regeringars, arbetsgivares och arbetstagares respekt för de mänskliga rättigheterna på arbetsplatsen. Även om det inte är fråga om ett tvingande instrument har ett tvistlösningsförfarande fastställts. III. 5. 2. OECD:s uppförandekod OECD antog 1976 en uppförandekod som omfattar en rad rekommendationer i ett dokument med titeln Guidelines for Multinational Enterprises. OECD:s medlemsstater rekommenderar de multinationella företagen att följa denna frivilliga uppförandekod. Syftet är tvåfaldigt: "alt främja de positiva bidrag som multinationella företag kan ge till ekonomiska och sociala framsteg samt att minimera och lösa de problem som deras verksamhet kan ge upphov till". Uppförandekoden anses ha flera fördelar. För det första vänder den sig inte till statliga inte av någon myndigheter utan direkt sanktionsmekanism utan vilar på frivilliga åtaganden från företagens sida. För det tredje är den enskilda regeringen själv engagerad förbättra rekommendationerna i uppförandekoden. till företagen. För det andra åtföljs den i arbetet med att främja och I den debatt som nu pågår om den internationella handelns sociala dimension har OECD som mål att utnyttja denna uppförandekod för att främja socialklausulen i det multilaterala systemet och på så sätt åstadkomma betydande framsteg när det gäller de grundläggande arbetsnormerna. Uppförandekoden kommer att bli verkningsfull så snart den finns med som stöd vid sidan av andra mera generella mekanismer. Hl. 5. 3. Uppförandekoder för den privata sektorn De etiska regler som antagits inom den privata sektorn är visserligen inte tvingande men kan ändå leda till ökad respekt för de grundläggande arbetsnormerna. De kan förbättra ett företags image och på så såitt uppmuntra konsumenterna att köpa dess produkter. Detta stimulerar i sin tur andra företag att också ansluta sig till normerna av rädsla för att förlora marknadsandelar. På så sätt kan också leverantörsländerna påverkas. c III. 6. Metoder inom den privata sektorn • Moraliskt tryck: Konsumenterna måste övertygas om att inte bara låta priset styra deras framställts. Genom inköp utan också de omständigheter under vilka varorna bojkottaktioner kan man informera om arbetsvillkoren inom vissa sektorer. • Märkning av konsumtionsvaror. I detta sammanhang bör initiativet "Rugmark" noteras, ett initiativ som syftar till att märka indiska mattor som inte tillverkats av barn. Den kontrollordning som införts har emellertid starkt kritiserats. • Investeringar som ligger i linje med det allmännas intresse. SLUTSATSER Trots att OECD-sekretariatet åstadkommit en utmärkt utredning kunde den inte antas på grund av meningsskiljaktigheter mellan medlemsländerna och den lades i stället fram i OECD- sekretariatets namn. Kommittén för sysselsättning, arbete och sociala frågor och handelskommittén har emellertid lagt fram en gemensam rapport och hänvisar där - samtidigt som de påpekar att OECD:s medlemmar har olika synpunkter i vissa frågor - till vissa viktiga resultat av utredningen. Dit hör att vissa arbetsnormer är särskilt viktiga, det förhållandet att respekten för dessa grundläggande normer å ena sidan och ekonomisk utveckling och ökad handel å andra sidan är fullt förenliga samt erkännandet av ILO:s centrala roll. Oenigheten har framför allt gällt frågan om WTO:s mekanismer skall utnyttjas för att främja grundläggande arbetsnormer. Vid sitt sammanträde i november 1996 uttryckte ILO:s arbetsgrupp sin tillfredsställelse över den utmärkta analysen i utredningen. I rapporten understryks på flera ställen den samstämmighet som råder mellan OECD och ILO. Den stöder ILO:s roll, mandat och aktionsmöjligheter vad gäller främjandet av grundläggande sociala rättigheter. Q- ILO Inrättandet av Internationella arbetsorganisationen (ILO) år 1919 vittnar om det internationella samfundets vilja att gemensamt verka för ökad social rättvisa och förbättrade levnads- och arbetsvillkor över hela världen. De 180 ILO-konventioner som antagits sedan 1919 utgör den mest kompletta samling internationella arbetsnormer som finns. ILO:s verksamhet utmärks också av de medel som organisationen förfogar över för att främja informations- och erfarenhetsutbyte samt av dess tekniska bistånd och utbildningsåtgärder. ILO:s arbetsgrupp för den internationella handelns sociala dimension, som inrättades av ILO:s styrelse i juni 1994, har påbörjat en analys av verkningarna av ekonomins globalisering vad gäller respekten för de grundläggande arbetsnormerna. Främjandet av de grundläggande internationella arbetsnormerna och organisationens normgivningsverksamhet diskuteras också ingående. I det sammanhanget tog Internationella arbetsbyråns generaldirektör, M. Hansenne, år 1995 initiativet till en kampanj för att främja de sju internationella arbetskonventioner som ILO anser vara grundläggande (nr 29 och nr 105 om tvångsarbete, nr 87 och nr 98 om föreningsfriheten och den kollektiva förhandlingsrätten, nr 100 och nr 111 om icke-diskriminering och nr 138 om minimiålder för tillträde till anställning). Kampanjen har redan lett till 29 nya ratifikationer. Vad gäller det särskilda problemet med barnarbete har ILO lyckats få i gång en process som skall leda till att ILO 1999 antar en ny konvention om de mest oacceptabla formerna av barnarbete. Frågan om en förstärkning av systemet för att övervaka tillämpningen av de internationella arbetsnormerna står också på dagordningen för ILO:s arbete. I. ANALYS AV EFFEKTERNA AV EKONOMINS GLOBALISERING FÖR RESPEKTEN FÖR DE GRUNDLÄGGANDE ARBETSNORMERNA - ARBETET I ARBETSGRUPPEN FÖR DEN SOCIALA DIMENSIONEN AV INTERNATIONELL HANDEL Internationella arbetsbyråns styrelse beslöt i juni 1994 att inrätta en trepartsarbetsgrupp (arbetsgivare, arbetstagare och regeringsrepresentanter) med uppgift att diskutera "alla relevanta aspekter av den sociala dimensionen av liberaliseringen av den internationella handeln". Arbetsgruppen står öppen för alla medlemmar av styrelsen. Eftersom arbetsgruppens mandat var ganska oprecist dröjde det något innan den kunde fastställa riktlinjerna för sitt kommande arbete. Det kan nämnas att arbetsgruppen har beslutat att inte vidare behandla frågan om handelssanktioner och att tills vidare inställa all fortsatt diskussion av frågan om det skall fastställas ett samband mellan internationell handel och sociala normer via en socialklausul och en sanktionsmekanism. Arbetsgruppen synes snarare inrikta sitt arbete på att undersöka de sociala följderna av ekonomins globalisering. En rad förslag har lagts fram och några har redan genomförts. Det har vidare rått allmän enighet om att arbetsgruppen måste respektera och ta hänsyn till internationellt fastställda tidsfrister och vidare att den vid sina möten måste ta hänsyn till det arbete som utförs inom andra internationella fora såsom WTO och OECD. /. / Frågeformulär till grund för en bedömning av globaliseringens effekter Ett frågeformulär som skall ligga till grund för en bedömning av effekterna av globaliseringen och handelns liberalisering för förverkligandet av ELO:s sociala mål delades ut till ILO:s medlemsstater i samband med junisessionen 1996. Medlemsstaterna fick till uppgift att samråda med de mest representativa arbetsgivar- och arbetstagarorganisationerna. Per den 30 oktober 1996 hade Internationella arbetsbyrån fått in 136 svar från 128 partner i 76 länder. De minst utvecklade länderna, särskilt de minst utvecklade länderna på den afrikanska kontinenten, var starkt underrepresenterade bland de svarande. De första (partiella) svaren på frågeformuläret behandlas i en rapport som utarbetades inom byrån inför arbetsgruppens sammanträde i november 1996. Den preliminära behandlingen av rapporten kommer emellertid sannolikt inte att äga rum förrän i mars 1997. Huvudpunkterna i rapporten kan sammanfattas som följer: 1. 1. 1 Effekterna av globaliseringen och liberaliseringen av handeln (1985-1995) Generellt är arbetstagarna mera negativa än arbetsgivarna och regeringarna, särskilt vad gäller globaliseringens effekter på sysselsättningen. Rapporten visar emellertid att den samlade sysselsättningen ökade under perioden 1985-1995 med mellan några procentenheter i vissa länder till mer än 100 % i Kenya. Globaliseringen förefaller vidare inte ha haft någon större inverkan på utövandet av föreningsrätten eller på olycksfallsfrekvensen. Däremot kan konstateras att bedömningarna går isär vad gäller medlemsskapet i socialförsäkringssystem. 1. 1. 2 Inställning till liberaliseringen av handeln och till globaliseringen Även vad gäller globaliseringens effekter på nationell lagstiftning (särskilt lagstiftning för att främja exporten och attrahera utländska investeringar) och konsekvenserna för regeringarnas eget handlingsutrymme kan framhållas att åsikterna skiljer sig mycket åt. 1. 1. 3 Internationella åtgärder och internationellt samarbete 60 % av de svarande anser inte att handelsliberaliseringen och globaliseringen har haft någon större effekt på ländernas möjligheter att ratificera och tillämpa ILO-konventionerna om arbetstagarnas grundläggande rättigheter eller andra arbetsnormer. Huvudargumenten hos de som företräder den motsatta ståndpunkten är bland annat begränsningarna i samband med genomförandet av strukturanpassningsåtgärder och behovet av att attrahera utländska investeringar. 84 % av de svarande (till övervägande delen arbetstagare) uttalar sig för ett erkännande och en universell tillämpning av arbetstagarnas grundläggande rättigheter. För att detta mål skall kunna förverkligas är 69 % av de svarande positiva till en åtgärd i ILO:s regi. Andra institutioner nämns också, främst WTO och, i mindre utsträckning, OECD, Europeiska unionen, FN, UNCTAD och andra internationella finansiella institutioner eller regionala institutioner såsom OAU (den afrikanska samarbetsorganisationen Organization for African Unity). För att främja respekten för de internationella arbetsnormerna nämns fyra typer av 9 åtgärder: uppförandekoder för företag och industrier, införandet av ett märkningssystem, importbojkotter organiserade av fackföreningar, konsumenter eller andra icke-statliga organisationer samt extraterritoriell tillämpning av nationell lagstiftning. 1. 2 Övriga förslag Vid arbetsgruppens sammanträde i november 1996 framfördes också andra förslag i samma riktning som i enkätsvaren. Förslagen går ut på att det skall genomföras dels en allmän undersökning av ILO:s möjligheter att hjälpa medlemsstaterna att ta itu med den sociala dimensionen av den internationella handelns liberalisering, dels en undersökning av möjligheterna att utreda de positiva ekonomiska effekterna av att de grundläggande arbetsnormerna respekteras. Man har också föreslagit ländervisa undersökningar (på frivillig basis) för att kartlägga hur länderna har lyckats slå vakt om sina sociala mål mot bakgrund av de negativa eller positiva effekterna av ekonomins globalisering. Sex länder har redan anmält sig som frivilliga, men ännu har inte fastställts hur undersökningarna skall genomföras, bland annat i praktiskt hänseende. II. EFFEKTIVISERING AV ILO:S NORMGIVNINGSVERKSAMHET II. 1 Generaldirektörens kampanj för att främja de s. k. "grundläggande" internationella arbetskonventionerna Ett brett samförstånd har nåtts inom ILO om att de sju internationella arbetskonventioner som nämndes vid det sociala toppmötet i Köpenhamn är de konventioner som är av "grundläggande" karaktär. De grundläggande konventionerna är nr 29 och nr 105 om tvångsarbete, nr 87 och 98 om föreningsfrihet och den kollektiva förhandlingsrätten, nr 100 och nr 111 om icke-diskriminering och nr 138 om minimiålder för tillträde till anställning. Konventionerna har ratificerats i mycket olika utsträckning. Internationella arbetsbyråns generaldirektör M. Hansenne beslöt därför i mars 1995 att sända en skrivelse till samtliga medlemsstater rörande ratificeringen av dessa sju konventioner. Alla länder som ännu inte ratificerat samtliga konventioner ombads att uppge om de hade för avsikt att göra det och i så fall när och, i motsatt fall, att redovisa vad det är som hindrar att de enskilda konventionerna ratificeras. Styrelsen har numera, inom ramen för sin kommitté för rättsliga frågor och internationella arbetsnormer, regelbundna genomgångar av resultatet av denna kampanj för att främja de grundläggande arbetsnormerna. Även om alla medlemsstaterna i ILO ännu inte har svarat, har kampanjen gett ett positivt resultat på så sätt att 29 nya ratificeringar har registrerats. Kampanjen har också belyst de svårigheter som en del medlemsstater har som avser att ratificera konventionerna och den betydelse som tekniskt bistånd från Internationella arbetsbyrän skulle kunna ha i detta sammanhang. /ö II. 2 Problemet barnarbete Konvention nr 138 om minimiåldern för tillträde till anställning är en av de grundläggande sju konventionerna. Den har emellertid bara ratificerats i begränsad utsträckning. Att konventionen är komplicerad och inte anpassad till situationen i en del utvecklingländer har ofta anförts som skäl till den relativa bristen på framgång. Dessutom offentliggjorde Internationella arbetsbyrån nyligen ett antal rapporter som visar att bruket av barnarbete återigen ökar globalt sett, särskilt barnarbete i dess mest oacceptabla former. Interntionella arbetsbyrån har därför beslutat att föra upp frågan om barnarbete på dagordningen för den internationella arbetskonferensen i juni 1998 och juni 1999 med sikte på att anta en ny konvention som innebär ett omedelbart och ovillkorligt förbud mot barnarbete i dess mest extrema former. Detta beslut har fattats i brett samförstånd. Denna vilja kommer inte bara till uttryck på normgivningsplanet utan också när det gäller det tekniska biståndet, bland annat inom ramen för IPEC-programmet. Detta program infördes 1991 på grundval av frivilliga bidrag från medlemsstaterna (och snart också från Europeiska kommissionen) och skall verka för barnarbetets avskaffande. II. 3 Förstärkning av systemet för övervakning av konventionernas tillämpning ILO:s nuvarande övervakningssystem bygger i huvudsak på en granskning av de rapporter som medlemsstaterna med jämna mellanrum skall sända in om de konventioner som de har ratificerat. Det finns också ett klagomålsförfarande, som dock inte kan utmynna i egentliga sanktioner. Flera förslag diskuteras för närvarande inom ILO för att effektivisera systemet. Ett av förslagen går ut på att det befintliga förfarande som gäller föreningsfriheten skall utsträckas till att omfatta samtliga grundläggande konventioner. Utmärkande för detta förfarande är möjligheten att behandla klagomål mot stater som inte har ratificerat de relevanta konventionerna. // SLUTSATSER Det framgår av det ovan anförda att det pågår ett visst utvecklingsarbete inom ILO vad gäller främjandet och respekten för de internationella arbetsnormerna. Denna utveckling kan eventuellt komma att förstärkas ytterligare mot bakgrund av att ILO- ministrarna vid sitt möte i Singapore har bekräftat ELO:s roll när det gäller att fastställa och främja dessa normer. WTO Trots påtryckningar från vissa medlemmar av WTO har frågan om sambanden mellan internationell handel och dess sociala dimensioner, däribland de internationellt erkända inom inte sociala Världshandelsorganisationen (WTO) sedan ministerkonferensen i Marrakech i april 1994. diskuterats egentligen normerna, ingående mera Vid det informella möte som ägde rum mellan Europeiska unionens handelsministrar i Dublin den 18 - 19 september 1996 framhöll WTO:s generaldirektör fyra punkter på området sociala normer där samstämmighet borde nås: respekten för de grundläggande arbetsnormerna, erkännandet av ILO:s roll som motor när det gäller frågor med anknytning till arbete och sysselsättning, vägran att sätta låglöneländernas komparativa fördelar på spel och en försäkran om att eventuella handelssanktioner inte kqmmer att övervägas. Med tanke på de många olika ståndpunkterna bland delegationerna och särskilt det absoluta motståndet från somligas sida mot att frågan om sociala normer skall diskuteras i WTO skulle det, framhöll han emellertid, bli mycket svårt att nå enighet i Singapore om ett uttalande på grundval av de fyra nämnda principerna. Utvecklingen härefter har delvis gett honom rätt. Det misslyckade försöket att inrätta en arbetsgrupp med uppgift att undersöka sambandet mellan internationell handel och sociala normer och att pröva på vilka områden WTO, i samarbete med övriga internationella institutioner, skulle kunna ingripa i syfte att främja dessa normer gör det förvisso inte möjligt att på kort sikt hoppas på en global lösning av problemet i WTO:s regi, inte ens en seriös debatt inom organisationen i frågan. Å andra sidan ger inte formuleringarna i det relevanta avsnittet i ministerdeklarationen från Singapore fog för slutsatsen att det inte har gjorts några framsteg alls. Där sägs följande: internationellt erkända, « Vi förnyar vårt åtagande att respektera de grundläggande arbetsnormerna. Internationella arbetsorganisationen (ILO) är det organ som har befogenhet att fastställa och behandla frågor rörande dessa normer och vi bekräftar att vi stöder dess arbete för att främja dem. Vi anser att ekonomisk tillväxt och utveckling på grundval av ökad handel och fortsatt liberalisering av handeln bidrar till att främja dessa normer. Vi avvisar utnyttjandet av arbetsnormer i protektionistiskt syfte och är eniga om att de komparativa fördelar som vissa länder har, särskilt utvecklingsländer med låga is. löner, på intet sätt får ifrågasättas. Vi konstaterar härvidlag att WTO. s och ILO: s sekretariat kommer att fortsätta sitt inbördes samarbete. " Det åtagande som varje medlem av WTO har gjort att respektera de internationellt erkända grundläggande arbetsnormerna bekräftas i deklarationen och detsamma gäller stödet till ILO som den organisation som är naturligt behörig att fastställa normerna. Man tar avstånd från försök till protektionism och vägen står därför öppen för att angripa frågan på ett positivt och stimulansinriktat sätt, bland annat inom ramen för ett ökat samarbete mellan WTO och ILO. Slutsatserna från Singapore innebär alltså inte alls något fördömande av gemenskapens tillvägagångssätt, bland annat inom ramen för Allmänna preferenssystemet, utan kan i stället betraktas som ett stöd för detta. 12 ALLMANNA SLUTSATSER Frågan om sambandet mellan sociala normer och internationell handel har föranlett omfattande diskussioner i en rad olika organisationer. Tack vare dessa diskussioner har framsteg kunnat göras när det gäller vissa begrepp och analyser, men det har inte varit möjligt att nå samförstånd om karaktären av sambandet mellan handel och sociala normer, bland annat på grund av fruktan för eventuella handelssanktioner. Vilka slutsatser skall man då dra för syftet med denna rapport, nämligen att göra det möjligt för rådet att undersöka det globala sammanhang i vilket stimulansklausulen inom ramen för Allmänna preferenssystemet skall träda i kraft? Enligt kommissionens mening kan två slutsatser dras: 1. För det första skall det understrykas att de meningsskiljaktigheter som kommit till uttryck snarare gäller medlen än målen. Ingen, inte ens de utvecklingsländer som är mest på sin vakt när det gäller denna fråga, ifrågasätter egentligen de grundläggande målen så som de framgår av bland annat slutsatserna från toppmötet i Köpenhamn. Däremot är det många som tar avstånd från att utnyttja handeln för att nå dessa mål av rädsla för att man skall hamna i en okontrollerbar protektionistisk spiral som, utan att det varit avsikten från början, till slut leder till att utvecklingsländernas naturliga komparativa fördelar riskerar att äventyras. Dessa farhågor förvånar inte i en debatt som framför allt koncentrerar sig på socialklausulens negativa, bestraffande aspekter utan att närmare analysera de positiva och främjande effekterna. Det gemenskapens GSP erbjuder utvecklingsländerna är ju en ren stimulansordning grundad på samarbete och inte på konfrontation. I debatten har socialklausulen dessutom framför allt diskuterats från antingen ekonomisk-politisk och handelspolitisk synpunkt (konkurrenskraftsaspekten), eller med hänsyn till de mänskliga rättigheterna. Föga utrymme har getts åt den utvecklingspolitik i vilken socialklausulen i Allmänna preferenssystemet ingår. Den internationella debatten om socialklausulen får alltså inte leda till att gemenskapen avstår från att gå vidare med genomförandet av de stimulansordningar som fastställts inom ramen för GSP, tvärtom. 2. För genomförandet av dessa stimulansordningar kan gemenskapen välja mellan två olika tillvägagångssätt: antingen skall den prioritera förverkligandet av målen på fältet och genomförandet av en verkligt effektiv klausul, eller också den politiska signalen och en klausul som, eventuellt på bekostnad av effektiviteten, är lättare att tillämpa. Begreppen och kriterierna i de relevanta ILO-konventionerna på det sociala området är klara och tydliga och gör det möjligt att överväga att välja det första alternativet, det som ger ett effektivt genomförande ute på fältet. Om det skall ske en faktisk förbättring av mottagarländernas sociala politik måste de ytterligare förmåner som ges till exportörerna vara attraktiva, vilket betyder att den tillkommande förmånsmarginalen måste vara substantiell. Dessutom måste det finnas kontrollmöjligheter. Det innebär att varje preferensberättigat land måste ansöka om att omfattas av klausulen, dvs. inge en principförklaring om att det begär att /v få omfattas av klausulen och att det i gengäld garanterar att varje enskild exportör eller producent följer normerna. Smittoeffekten kommer att leda till att alla exportörer och producenter följer normerna. Det är endast på detta sätt som verkliga framsteg kan göras på fältet. Endast stränga metoder för kontroll av och samarbete med exportörerna kan säkerställa framsteg på fältet som motprestation till betydande medgivanden. IÇ RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET I ENLIGHET MED ARTIKEL 8. 21 RÅDETS FÖRORDNINGAR (EG) NR 3281/94 OCH 1256/96 OM ALLMÄNNA PREFERENSSYSTEMET Sammanställning av det arbete som utförts inom Internationella organisationen för tropiskt trä, OECD och WTO rörande sambandet mellan den internationella handeln och miljön En hållbar utveckling som tar hänsyn både till miljöskydd och social utveckling framstår alltmer som det viktigaste målet för de nationella utvecklingsstrategierna och för det internationella samarbetet. Konferensen i Rio de Janeiro i juni 1992 var en viktig milstolpe i denna utveckling. Där antogs Agenda 21, i vilken världens regeringar åtar sig att främja en hållbar utveckling på nationell nivå och internationellt samarbete. Det är mot denna bakgrund som världssamfundet idag inser skogsresursernas betydelse, ty dessa är livsviktiga både för ekosystemen och människorna. Överexploateringen av skogarna hotar miljön och utvecklingen i många virkesproducerande länder. Det särskilda problemet med de tropiska skogarna har angripits med stor beslutsamhet och blivit föremål för åtskilliga initiativ i berörda internationella organ, som har gjort stora framsteg i arbetet med att fastställa ekologiska kriterier. Målet är inte direkt att minska avverkningen av tropiska skogar i syfte att undvika total kalhuggning utan snarare att handla till förmån för en hållbar skötsel av den naturliga tropiska skogen. Det är samma mål som eftersträvas genom de ekologiska kriterier som fastställts för gemenskapens miljömärkning av papper. Det är således nödvändigt att företrädesvis uppmuntra förbrukningen av tropiskt trä från skogsföretag som sköter sina skogar på ett kontrollerat sätt. Europeiska unionen har beviljat betydande stöd för att de tropiska skogarna skall kunna bevaras och avser att främja ett hållbart skogsbruk vad gäller dessa skogar. Politiken på detta område bör inriktas på att stimulera snarare än att tvinga. Detta är syftet med gemenskapens allmänna preferenssystem. Miljöklausulen (artikel 8 i förordningarna 3281/94 av den 19 december 1994 och 1256/96 av den 20 juni 1996) syftar till att gynna import av produkter vars egenskaper eller produktionsmetoder är internationellt erkända som förenliga med målen i de internationella miljökonventionerna. Syftet med miljöklausulen är att ytterligare tullpreferenser skall kunna beviljas på begäran till alla länder som kan visa att de följer de internationella miljönormerna, i synnerhet de normer för tropiskt skogsbruk som tagits fram av Internationella organisationen för tropiskt trä (ITTO). Miljöklausulen finns redan, men har inte börjat gälla än. Den träder i kraft den 1 januari 1998. Kommissionen är ålagd att inför ikraftträdandet utarbeta en rapport om arbetet inom Internationella organisationen för tropiskt trä, Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling (OECD) samt Världshandelsorganisationen (WTO) rörande sambanden mellan handeln och miljön. Denna rapport, som behandlas i föreliggande dokument, koncentreras till frågan hur man på internationell nivå skall definiera och mäta hållbart skogsbruk, på grundval av relevanta dokument for genomförandet av miljöklausulen. Detta är det enda område som på det här stadiet uttryckligen anges i artikel 8 i förordning 3281/94. Emellertid utesluts inte att klausulen kan komma att utvidgas till att omfatta även andra internationella IC miljönormer. Här är det viktigt att komma ihåg andan i övriga internationella konventioner på detta område, nämligen konventionerna om den biologiska mångfalden (1992), om klimatförändringar (1992) samt om farligt avfall (Basel, 1989), även om ingen av dessa konventioner innehåller någon konkret grund för genomförandet av en miljöklausul. Mot bakgrund av denna rapport skall kommissionen lägga fram ett förslag till rådet om ett beslut om omfattningen av de särskilda stimulansordningarna och hur de skall genomföras. Kommissionen har till uppgift att lämna förslag till genomförande av en mekanism som i princip redan existerar och därför har den naturligtvis rätt att ta ett initiativ i frågan utan att rådet först godkänt rapporten om arbetet i de internationella sammanslutningarna. Men eftersom rådets slutsatser kommer att ligga till grund för motiveringen av kommissionens förslag kommer detta att utarbetas efter rådets behandling av rapporten. Kommissionens förslag bör dessutom prövas mot bakgrund av en bedömning av om det allmänna preferenssystemets verkningar är neutrala i ett globalt perspektiv och särskilt en bedömning av de kombinerade effekterna av gradueringen (däribland tillämpningen av artikel 6) och de särskilda åtgärderna till förmån för de minst utvecklade länderna. n I VÀRLDSHANDELSORGANISATIONEN fl a, till fördraget om inrnttr • visrldshandelsorgaiiisationen erkänns I ingressen nödvändigheten av att bevara miljön och främja en hållbar utveckling. En av WTO. s grundprinciper, som åberopades under de multilaterala handelsförhandlingarna i Uruguayrundan, är att man måste beakta det samband som finns mellan det multilaterala handelssystemet, ett bättre skydd för miljön samt främjandet av en hållbar utveckling. Dessutom fastställs i punkterna b) och g) i artikel XX i GATT 1997 att åtgärder får vidtas för att bevara begränsade naturrresurser under förutsättning att åtgärderna inte utgör godtycklig diskriminering eller förtäckta handelshinder. WTO:s generalförsamling inrättade en handels- och miljökommitté i början av 1995. Denna kommitté har bidragit till arbetet genom att regelbundet sammanträda i syfte att närmare undersöka sambandet mellan liberaliseringen av den internationella handeln och miljöskyddet. Syftet är också att beakta alla tänkbara sätt att göra de två områden förenliga. Trots två års arbete kunde handels- och miljökommittén inte lägga fram förslag till konkreta åtgärder inför ministermötet i Singapore i december 1996. 1 sina slutsatser kom kommittén dock fram till att "det multilaterala handelssystemet har kapacitet att i större grad införliva miljöhänsyn och öka sitt bidrag till främjandet av den hållbara utvecklingen utan att undergräva sin öppna, opartiska och icke-diskriminerande karaktär". Dessutom har kommittén klart och tydligt stött multilaterala lösningar som grundas på internationellt samarbete och samförstånd som det bästa och mest effektiva medlet för regeringarna att hantera de gränsöverskridande eller globala miljöproblemen. Den rapport som utarbetats av kommittén i detta syfte innehåller inga förslag beträffande sambandet mellan internationell handel och miljöskydd. Ministerkonferensen i Singapore kunde därför endast hänvisa till handels- och miljökommitténs arbete och betona vikten av ökad samordning på nationell nivå på handels- och miljöskyddsområdet men inte dra några egentliga slutsatser, förutom att kommitténs arbete bör fortsätta. Detta kommer till uttryck i ministerdeklarationen. lämnat ett betydande bidrag "Handels- och miljökommittén har till genomförandet av sitt arbetsprogram. Kommittén har undersökt och kommer att fortsätta att undersöka bland annat i hur hög grad liberaliseringen av handeln, den ekonomiska utvecklingen och miljöskyddet kompletterar varandra. Ett fullständigt genomförande av WTO-avtalen kommer att ge ett viktigt bidrag till uppnåendet av målen för den hållbara utvecklingen. Kommitténs arbete har riktat uppmärksamheten på hur viktigt det är med samordning av politiken på nationell nivå vad gäller handel och miljö. Här har kommitténs arbete berikats genom medverkan av miljö- och handelsexperter från medlemsstaterna, och en fortsatt sådan medverkan skulle välkomnas. Vidden och komplexiteten hos de frågor som omfattas av kommitténs arbetsprogram visar att ytterligare arbete krävs i alla frågor på dagordningen, vilket också framgår av dess rapport. Vi härför avsikt att bygga vidare på det arbete som hittills utförts, och uppmanar därför kommittén att fortsätta sitt arbete i enlighet med det uppdrag som getts och att avrapportera till Allmänna rådet. " H Il O E CP I råd en År 1991 antog OECD: s rekommendation om miljöindikatorer och miljöinformation. I rekommendationen förordades att en uppsättning "säkra, tydliga, mätbara och för beslutsfattarna relevanta" centrala indikatorer skulle utarbetas. Ett antal indikatorer har tagits fram av OECD:s grupp för miljöns tillstånd. Genom dessa i 13 ämnesområden, skall man kunna säkerställa indikatorer, som resultatmätning på miljöområdet och i sektorspolitiken, dels i den ekonomiska politiken. integreringen av miljöfrågorna dels inordnas OECD:s centrala indikatorer för skossresurser kan sammanfattas på följande sätt: 1. virkesuttaget i förhållande till produktionskapaciteten, 2. skogarnas volym- och ytmässiga fördelning, 3. andelen förändrad eller försämrad skog av den totala skogsarealen, 4. andelen exploaterad skog som framgångsrikt återskapats (inbegripet naturlig återväxt), samt 5. andelen skyddad skog uttryckt i procent av den totala skogsarealen. Dessa OECD-kriterier är mycket användbara när det skall utarbetas rapporter för de enskilda länderna om landets insatser på miljöpmradet. Kriterierna kan också bidra till en övergripande bedömning, för varje OECD-land , av skogsresursernas tillstånd. OECD:s arbete på området är för närvarande främst analytiskt. '9 INTERNATIONELLA ORGANISATIONEN FÖR TROPISKT TRÄ Internationella organisationen för tropiskt trä (ITTO) bidrar till bevarandet och det varsamma utnyttjandet av de tropiska skogarna genom att säkerställa en rationell skötsel, vilken definieras som "skötsel av de permanenta skogarna enligt klart uppställda mål för varaktig produktion av varor och tjänster utan att påverka dessas inneboende värde eller ifrågasätta dessas framtida produktivitet samt utan att medföra oönskade effekter på den sociala och fysiska miljön". På nationell nivå definierar organisationen en skogspolitik som syftar till hållbarhet som "en politik som garanterar hållbarheten hos alla ekologiska skogstyper i ett land i jämvikt uppdelat i permanenta skogsegendomar av rimlig storlek". På skogsskötselnivå anses förvaltningen av en skog som hållbar om den "garanterar kontinuiteten i alla funktioner som erkänts som huvudsakliga i en viss skog, utan att det påverkar de andra funktionerna"1. I. MÅL ÅR 2000 Internationella rådet för tropiskt trä antog "Mål år 2000" vid sitt åttonde sammanträde på Bali i maj 1990. ITTO:s medlemsländer förband sig att fram till år 2000 begränsa handeln med tropiskt trä till sådant som härrör från hållbart skötta skogar. Vid det tjugonde sammanträdet för denna organisations råd den 15-23 maj 1996 enades konsumenter och producenter om att en översyn skall göras när halva perioden fram till år 2000 gått till ända. Producentländerna är medvetna om hållbarhetskriteriernas betydelse, och har därför godtagit ett beslut som innefattar följande: inrättandet på nytt av en expertpanel i syfte att granska uppskattningarna av de utgifter och resurser som krävs för att nå "Mål år 2000", ett åtagande från producentländernas sida om prioriterade områden för framtida åtgärder samt ett godkännande av de ovannämnda åtgärderna. II ITTOts DIREKTIV ITTO har utarbetat direktiv för en hållbar skötsel av naturliga och konstgjorda tropiska skogar samt direktiv rörande bevarandet av den biologiska mångfalden i de tropiska produktionsskogarna. Följande principer gäller för dessa direktiv: II. 1. Den nationella skogspolitiken ITTO rekommenderar att man genomför en nationell skogspolitik som är en integrerad del av den nationella markanvändningspolitiken och som säkerställer ett balanserat resursutnyttjande. Denna skogspolitik bör innefatta: 1. nuvarande andel mark som är täckt med skog, 2. nuvarande och kommande generationers behov och önskemål, 3. skogsbrukets plats i den nationella resursplaneringen, 4. de olika målen för skogspolitiken och dessas inbördes betydelse, 5. de offentliga och privata skogarnas respektive betydelse, samt 6. program för att utvärdera den biologiska mångfalden i alla zoner. 1 Definitionen antogs av Internationella rådet för tropiskt trä 1992 vid. det mellanstatliga seminariet om kriterier och indikatorer för ett hållbart skogsbruk, Helsingfors, augusti 1996. Denna nationella politik bör stödjas av lämplig lagstiftning, som i sin tur skall stå i samklang med de lagar som gäller för andra sektorer. En mekanism för översyn av politiken och den nationella lagstiftningen bör också inrättas, eftersom det är möjligt att nya sociala, ekonomiska eller ekologiska omständigheter uppstår och att ny information blir tillgänglig. ITTO understryker att det är nödvändigt att genomföra undersökningar av alla de ekonomiska fördelar som uppstår genom att skogarna är väl skötta och likaså studier av lokaliseringen och omfattningen av nödvändig återplantering, behoven av miljöskydd, efterfrågan på skogsprodukter, skogsområdenas kapacitet, beroendet och efterfrågan hos lokala samhällen i förhållande till de ekonomiska, andliga och kulturella värden som är förenade med mark på vilken återplantering planeras. 11. 2 Nationell skogsinventering Genom en inventering av skogstillgångar och skogsarealer bör omfattningen av alla skogar fastställas, utan hänsyn till ägarförhållanden. I inventeringen bör också ingå beskrivningar, exakta angivelser och observationer om den biologiska mångfalden i all produktionsskog. Dessa inventeringar bör kunna utvidgas, så att information som dittills inte insamlats kan tas med. 11. 3 De permanenta skogarna Vissa markkategorier bör hållas permanent skogsbeväxta. ITTO syftar här särskilt på skyddsvärd mark, mark som hör till naturreservat, mark för produktion av virke och andra skogsprodukter samt mark vars syfte är att uppfylla flera av dessa mål. Det bör göras en kartläggning och avgränsning av de olika kategorier som tillsammans utgör de permanenta skogarna, i samråd med de berörda samhällena och med hänsyn till dessas krav. ITTO rekommenderar att de naturliga skogarna inte skall huggas ner för att ge plats åt återplantering, om inte en rationell analys visar att detta är nödvändigt för att behålla marken skogsbeväxt. Enligt ITTO är det också lämpligt att upprätta totalskyddade områden som täcker så mycket naturlig skog som möjligt, samt att omge dessa kärnområden med skyddade, i det närmaste naturliga skogar för att minska effekterna längs gränserna och garantera bevarandet av deras ekologiska funktion. Man bör också minimera skadorna pä den biologiska mångfalden genom att upprätthälla förbindelser mellan icke-påverkade skogar. 11. 4 Marklagstiftningen ITTO. s rekommendationer och principer gäller alla typer av skogar, oavsett om de är nationell eller privat egendom eller omfattas av sedvanerätt. Rekommendationerna kan inte genomföras med mindre än att de lokala samhällena godtar de föreslagna förändringarna i markanvändning och äganderätt. 11. 5 Nationell skogsmyndighet Det bör finnas en nationell skogsmyndighet med uppdrag och kapacitet att säkerställa att skogarna sköts på ett sätt som tar hänsyn till alla värden, bland annat den biologiska mångfalden. 11. 6 Genomförbarhetsstudier ITTO rekommenderar att man skall göra genoinförbarhetsstudier som om fatta? alla ekologiska, samhällsekonomiska (bättre tillgång till resurser, ökad sysselsättning, investeringsmöjligheter, industriell utveckling, ökade skatteintäkter, men också ingrepp i markrätten, försämring av naturvärdena osv. ) och institutionella konsekvenser av en hållbar återplantering. 11. 7 Skogsskötsel 11. 7. 1 Planering Det är nödvändigt med en skogsbruksplan, både för ett hållbart skogsbruk och för planering och förvaltning av aterplanteringarna. Planen för återplantering bör utgöra grunden för alla åtgärder inom och bestämmelser för skötseln. Planerna bör omfatta följande: zoner som skall undantas från återplantering och exploatering, val av skogsbrukssystem, reglering av avkastning och det årliga potentiella uttaget, nätet av vägar och brandgator, skötselinventeringar och kartor, metoder för markberedning, plantering, underhåll, erosionsförebyggande, markkompaktering, brandskydd och brandbekämpning, biologisk bekämpning av parasiter och skydd mot parasiter, sjukdomar och klimatproblem, utvecklingen av avsättningsmöjligheter och planer för exploatering, bestämmelser i syfte att låta de lokala samhällena dra nytta av skogens resurser samt erkännande av sedvanerätten. 11. 7. 2. Avverkning och uttag Föreskrifter för avverkning är viktiga eftersom de kan medge att uttagen görs förenliga med skogsbruksmetoderna. I detta syfte är det enligt ITTO lämpligt att precisera allt som rör avverkning, märkning av vilka träd som skall fällas och vilka som skall stå kvar, samt bestämmelser för fallriktning och utforsling. Vidare bör man minska hyggenas storlek och minimera maskinanvändningen och skadorna på den kvarvarande skogen. Efter avverkningen bör en inventering göras för att i förekommande fall avgöra vilka skogsvårdsingripanden som är nödvändiga. 11. 7. 3 Skydd Permanenta produktionsskogar bör skyddas från verksamhet som är oförenlig med en hållbar virkesproduktion. Arbeten på infrastrukturen i skogen bör ske med minsta möjliga risker för erosion och andra skador på marken och miljön i allmänhet. En plan bör utarbetas för bekämpningen av bränder, som allvarligt kan hota produktiviteten, den ekologiska stabiliteten och kvaliteten på aterplanteringarna. Det bör också finnas bestämmelser för hantering och lagring av kemiska produkter. //. 7. 4 Rättsliga bestämmelser ITTO:s direktiv rättsliga bestämmelser om bland annat koncessionsavtal, tillstånd för avverkning på privat mark eller mark som omfattas av sedvanerätt samt tillstånd för återvinning. innehåller en rad 11. 7. 5 Forskning och övervakning Syftet är att ta reda på om åtgärder enligt skogsbruksplanerna är förenliga med målen för en hållbar virkesproduktion samt annat utnyttjande av skogen. 42. II. 8 Samhällsekonomiska aspekter av kostnader På det samhällsekonomiska och ekonomiska planet bör man garantera en rättvis fördelning skogsägare, koncessionsinnehavare och lokala samhällen i skogarna. ITTO slår fast att det är nödvändigt med stöd från lokalbefolkningen för att skogsgruksplanen skall lyckas. Det är nödvändigt att verksamheten är lönsam. ITTO förespråkar att avkastningen skall plöjas ned i skogsproduktionen samt att skogsskatter och -avgifter skall ses över. fördelar mellan myndigheter, och III ITTO:S KRITERIER OCH INDIKATORER2 ITTO definierar kriterier som viktiga faktorer som bidrar till att avgöra vilka led som är väsentliga i bedömningen av ett uthålligt skogsbruk. En indikator är ett kvalitativt, kvantitativt eller beskrivande mått på riktningen i den förändring som sker. Framtagningen av kriterier eller indikatorer syftar till att bidra till en förbättrad skogspolitik eller till utarbetandet av en helt ny politik. Kriterier och indikatorer kan underlätta forskningen och leda skogsbruket mot ett hållbartskogsbruk. De kan också bidra till att belysa hoten och svagheterna. Internationella organisationen för tropiskt trä har fastställt ett antal kriterier i sitt "Mål år 2000". Kriterierna har slagits fast i syfte att mäta det tropiska skogsbrukets hållbarhet. Enligt organisationens definition bidrar kriterierna till att understryka svagheterna i det nuvarande skogsbruket, och kan därigenom underlätta arbetet med att slå fast vilka förbättringar som kan genomföras i skogsskötseln. De kan också utgöra en grundval för ett standardiserat rapportsystem i syfte att underlätta jämförelser och diskussion om samarbete och bistånd. Kriterierna är ytterligare ett bevis på ITTO:s engagemang för en hållbar skötsel av de tropiska skogarna. Kriterierna har tagits fram i syfte att hjälpa de producentländer som är medlemmar av ITTO att kunna bedöma och slå fast sina egna framsteg i strävandena att nå en hållbar skötsel av de tropiska skogarna och att förverkliga "Mål år 2000". Sammanlagt har ITTO tagit fram 5 kriterier och 27 indikatorer som skall användas på nationell nivå. De 5 kriterierna är 1. grundvalen för skogsresurserna, 2. kontinuiteten i skogsproduktionen, 3. nivån på miljöövervakningen, 4. samhällsekonomiska effekter, samt 5. den institutionella ramen. De tänkbara indikatorerna är följande: 1. Den övergripande planeringen av markanvändningen och den permanenta skogsarealens sammansättning. 2. Den nuvarande permanenta skogsarealen jämfört med de nationella målen. 2 Mätningskriterier för ett uthålligt tropiskt skogsbruk, ITTO:s serie för skogspolitik nr 3, mars 1992. 4. 3 3. Målen för återplantering och skogsplanteringarnas nuvarande fördelning på ålder och årscykel. 4. Andelen skyddad skog och produktiv skog i den permanenta skogsarealen. 5. Representativiteten hos befintliga skyddade områden och pågående eller planerade program för nya reservat. 6. Nationell produktionsstatistik. 7. Dokumentation av tidigare avverkning. 8. Hur ofta avverkning föreslås ske för de viktigaste skogstyperna, och normal giltighetstid för koncessionerna. 9. Uttagspotentialen vid den första avverkningen under en bestämd period, och nettoarealen produktiv skog. 10. Uttagspotentialen vid de följande avverkningarna, tillväxten samt nettoarealen produktionsskog. 11. Åtgärder för att harmonisera den första avverkningen och de följande, och för att förvalta övergången mellan den första och andra avverkningscykeln. 12. Målen för virkesproduktionen fördelade på tid och på olika källor. 13. Befintliga skogsbruksföreskrifter för de viktigaste skogstyperna. 14. Skötselföreskrifter produktionsskog. för den del av den permanenta skogen som inte är 15. Befintliga skötselföreskrifter för skogsbruk, skydd av avrinningsområden m. m i produktionsskogarna. 16. Befintliga metoder för bedömning av miljösituationen. 17. Sysselsättningsstruktur och - sysselsättningstendenser. 18. Uppkomst och fördelning av intäkter. 19. Statens inkomster och utgifter för skogspolitiken. 20. Befintliga metoder för att utvärdera de sociala konsekvenserna. 21. Förekomsten av en nationell skogspolitik. 22. Förhållandet mellan den nationella skogspolitiken och ITTO:s direktiv. 23. De lagstiftningsmässiga förutsättningarna att genomföra den nationella skogspolitiken och skogsbruksplanerna. 24. De lagstiftningsmässiga förutsättningar att reglera skogsbruket och administrera instrumenten härför, såsom koncessionsavtal. Ju 25. Personella och ekonomiska resurser att tillgodose de rättsliga och administrativa behoven vad gäller skogsskötsel. 26. Samråd med de lokala samhällena. 27. Befintliga skogsbruksplaner och bestämmelser för att tillämpa dem. Ytterligare sex kriterier har utarbetats på skogsskötselenhetens nivå: 1. tryggad resursförsörjning, 2. kontinuitet i virkesproduktionen, 3. bevarandet av djur och växter, 4. godtagbara konsekvenser för miljön, 5. de samhällsekonomiska fördelarna, samt 6. planeringen och de justeringar som blir nödvändiga på grund av gjorda erfarenheter. På skogsskötselenhetens nivå är 23 indikatorer tänkbara: 1. Den rättsliga klassificeringen av skogsreserverna eller skogsskötselenheterna. 2. Förekomsten av en skogsbruksplan. 3. En klar avgränsning av området. 4. Eventuell förekomst av olaglig exploatering eller av intrång. 5. Giltighetstiden för koncessionsavtal. 6. Förekomsten av officiella och tydliga regler för avverkning. 7. Markens produktivitet på lång sikt. 8. Inventering av beståndet för avverkning. 9. Antalet avverkade träd och uttagen volym per hektar. 10. Kontroll av den volym som står kvar efter avverkningen. 11. Registrering av den volym virke som produceras varje år. 12. Nettoproduktionsareal. 13. Registrering av årligen avverkad areal. 14. Skydd av ekosystemen inom koncessionen eller skötselenheten. 15. Omfattningen av vegetationsstörningar efter avverkningen. 16. Omfattningen av markstörningarna. oir 17. Omfattningen och den fysiska utsträckningen av stränderna till vattendrag och andra zoner till skydd för avrinningsområden. 18. Omfattningen och graden av markerosion. 19. Åtgärder för vattenskydd. 20. Antal anställda. 21. Typ och storlek av de fördelar som härrör från skogsbruket. 22. Samråd med de lokala samhällena. 23. Bestämmelser i syfte att i skogsbruksplanen ta hänsyn till olika former av traditionellt utnyttjande av skogen. ITTO förfogar över olika demonstrationsområden i några av producentländerna där projekt håller på att genomföras för att testa och utarbeta metoder för ett hållbart skogsbruk vad gäller de tropiska skogarna. Kriterierna har emellertid inte bindande verkan för organisationens medlemsländer. Meningen är endast att de skall bidra till att identifiera förbättringar av skötselmetoderna. Kriterierna och indikatorerna är mycket användbara som stöd för höjd kvalitet i skogsbruket; de utgör en integrerande del av den hållbara utvecklingen i de länder där de används. Utarbetandet av dessa kriterier har dock inte alltid välkomnats. Visserligen möjliggör de en bedömning av den övergripande politiken i ett land eller det samlade agerandet pä skogsskötselenhetens nivå. Däremot går det inte att med hjälp av dessa kriterier mäta hur väl reglerna för skogsbruk följs av de enskilda skogsbruksenheterna. Detta underlättar inte genomförandet av stimulansklausulen i Allmänna preferenssystemet, eftersom man inte kan avgöra huruvida de exporterade produkterna har framställts i enlighet med reglerna för ett hållbart skogsbruk. Så länge som det inte finns något mätbart samband kan miljöreglernas efterlevnad säkerställas endast på övergripande nationell nivå. IV. SLUTSATSER ITTO är en viktig katalysator på det internationella planet inom området "handel och miljö". Dess normer, som syftar till att förbättra den nationella miljöpolitiken och att bedöma metoderna för skogsskötseln, är antagligen de enda som för närvarande är godtagbara på det internationella planet. ITTO:s kriterier har dock inte tagits fram för att bedöma metoder som tillämpas på lokal nivå. De kan därför inte användas för att certifiera produkter. Certifieringsproblemet debatterades länge vid ITTO:s 20:e möte i maj 1996. ITTO beslöt att studera frågan närmare och att fortsätta diskussionen i frågan vid organisationens 23:e rädsmöte i november 1997. Som komplement till denna analys av ITTO:s arbete på området skall också understrykas att den mellanstatliga skogspanel som FN:s Ekonomiska och sociala råd inrättade 1995 på rekommendation från Kommissionen för hållbar utveckling har lagt fram förslag till samordnade åtgärder på internationell nivå vad gäller bevarande och hållbar skötsel av skogarna som innefattar kriterier och indikatorer för ett hållbart skogsbruk som skall utvecklas vidare på nationell och regional nivå. M ALLMÄNNA SLUTSATSER Ett antal slutsatser kan dras av det som nämnts i det föregående, både om den allmänna debattens utveckling och om genomförandet av miljöklausulen i preferenssystemet. 1. Utvecklingen av kriterier och indikatorer har lett till vissa förändringar av skogsbruket i riktning mot ett hållbart skogsbruk. Internationella initiativ kan driva på utvecklingen. Åtskilliga kontakter har knutits mellan olika länder; dessa kontakter främjar principerna om samspel, öppenhet, information, genomblickbarhet, delaktighet och samråd. Det arbete som utförts inom ramen för olika initiativ vittnar om en politisk vilja att åstadkomma konkreta resultat. Utarbetandet av kriterier och indikatorer har gett positiva resultat på det internationella planet som kan sammanfattas som följer: • ökat deltagande i den internationella dialogen om skogarna, • ökad internationalisering av debatten, samtidigt som staternas suveränitet över sina skogar respekteras, • stimulering av samarbetet och ökning av det ömsesidiga förtroendet, • gradvis utarbetande av tydligt definierade mål, • utveckling i riktning mot samförstånd, • främjande av information, samt • införande av en grundmodell för likartade verksamheter. 2. Vad gäller miljöklausulen kan resultaten från arbetet inte annat än uppmuntra gemenskapen att gå vidare med genomförandet av denna klausul. Vissa svårigheter kvarstår dock i samband med den tekniska definitionen av "internationellt överenskomna normer" som skall beaktas vid tillämpningen av en främjande miljöklausul. Om man bortser från det arbete som utförts av icke-statliga organisationer, vilket inte kan betraktas som en objektiv och ostridig referens, har de nationella organen och särskilt Internationella organisationen för tropiskt trä inte tagit fram några normer som kan användas för att mäta miljöframstegen inom skogsbruket. De kriterier som utarbetats är direktiv som skall tillämpas på den nationella skogspolitiken, men de innehåller ingen måttstock till ledning för en bedömning av om de verkligen tillämpas. Som det nu är skulle det därför inte vara möjligt att tillämpa ett system med kontroll i exportledet. Detta skulle i själva verket innebära att gemenskapen antingen måste göra sin egen tolkning av tillämpningen av ITTO:s direktiv, vilket strider mot artikel 8 i förordningen om preferenssystemet, eller acceptera de olika tolkningar som görs av varje förmånsberättigat land, vilket vore ohanterligt. Därför måste man tänka sig ett alternativ som går ut på att för varje land göra en övergripande kontroll av att det följer ITTO. s direktiv eller anstränger sig att göra det. Med en sådan metod läggs tonvikten på dialog och pä en utveckling mot standardisering snarare än pä en strikt efterlevnad av normer. Det är självklart att detta alternativ kan kompletteras med en mycket enkel kontrollordning. I gengäld får den erbjudna fördelen inte bli så symbolisk att de förmånsberättigade på grund av bristande intresse avstår från att utnyttja den. Till skillnad från socialklausulen är det alltså inte fråga om en metod som främjar resultat på fältet utan snarare den politiska signalen. £} 3. Det bör också understrykas att gemenskapen än så länge får nöja sig med att genomföra en klausul som endast omfattar produkter med ursprung i tropiska skogar. Detta är beklagligt, eftersom behoven inom andra sektorer är stora, särskilt inom jordbruket. 3 Man kan emellertid inte bortse från behovet av internationellt erkända kriterier för tillämpningen av denna klausul. Endast vad gäller den tropiska skogen har man påbörjat denna process. Det återstår för gemenskapen att i andra fora främja utarbetandet av kriterier för andra sektorer. 3 Det bör dock prövas vilka möjligheter som finns att låta vissa jordbruksprodukter (till exempel räkor) omfattas av denna klausul, om de odlas eller föds upp under förhållanden som är förenliga med hållbar utveckling av skogar av mangrovetyp. ISSN 1024-4506 KOM(97) 260 slutlig DOKUMENT SV 11 05 14 10 Katalognummer : CB-C0-97-248-SV-C ISBN 92-78-20621-0 Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer L-2985 Luxemburg


title: Verordnung (EG) Nr. 1036/97 des Rates vom 2. Juni 1997 über Schutzmaßnahmen gegen die Einfuhr von Reis mit Ursprung in den überseeischen Ländern und Gebieten

eurovoc_concepts:
import licence
overseas countries and territories
protective clause
quantitative restriction
rice
tariff exemption

formats: html pdfa1b print


title: Directive 97/26/CE du Conseil du 2 juin 1997 modifiant la directive 91/439/CEE relative au permis de conduire

eurovoc_concepts:
driving licence
exchange of information
maritime transport
pollution from ships
prevention of pollution
transport of dangerous goods
transport safety


title: Key figures. Bulletin of economic trends in Europe and summaries 2/97.

eurovoc_concepts:
economic indicator
economic statistics


title: Közös álláspont (1997. június 2.) amelyet a Tanács az Európai Unióról szóló szerződés J.2. cikke alapján fogadott el, Albániáról

eurovoc_concepts:
Albania
EU aid
Eurostat
civil defence
election
humanitarian aid

formats: html pdf print

text: 42 HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja 18/1. kötet 31997E0357 1997. 6. 11. AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK HIVATALOS LAPJA L 153/4 KÖZÖS ÁLLÁSPONT (1997. június 2. ) amelyet a Tanács az Európai Unióról szóló szerződés J. 2. cikke alapján fogadott el, Albániáról (1997/357/KKBP) AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA, tekintettel az Európai Unióról szóló szerződésre, és különösen annak J. 2. cikkére, mivel Albánia beletartozik a Tanács 1996. február 26-i következ- tetésében meghatározott regionális megközelítésbe; emlékeztetve az Európai Gazdasági Közösség és az Albán Köztár- saság között a kereskedelemről és a kereskedelmi és gazdasági együttműködésről (1) létrejött megállapodásra; belső biztonság helyreállításában, valamint szabad és rendszerinti választások megtartásában. Továbbra is humanitárius segélyeket nyújt és támogatja a gazdasági reformokat. a Ebben az összefüggésben az Unió összehangolja tevékenységét egyéb nemzetközi szervezetekkel, ideértve a NYEU-t és az Európa Tanácsot. Az Unió összehangolja tevékenységét a többnemzetiségű védelmi erővel annak érdekében, hogy megkönnyítse a humanitárius segélyek biztonságos és azonnali célba juttatását és elősegítse a biztonságos környezet megteremtését a nemzetközi szervezetek albániai képviseletei számára. mivel a Tanács 1997. március 27-én ismét megerősítette az Unió azon elhatározását, hogy fontos szerepet játsszon az albániai poli- tikai és gazdasági stabilitás helyreállításában; 2. cikk mivel a Tanács úgy határozott, hogy az Unió együttműködik az Európai Biztonsági és Együttműködési Szervezet (EBESZ) koordi- náló keretében; mivel az EBESZ európai Állandó Tanácsa 1997. március 27-én úgy határozott, hogy albániai EBESZ- jelenlétet hoz létre; mivel az Egyesült Nemzetek Szervezetének Biztonsági Tanácsa az 1997. március 28-i 1101. számú határozatában üdvözölte az ENSZ egyes tagállamainak felajánlását egy ideiglenes és korláto- zott feladattal ellátott, többnemzetiségű védelmi erő létrehozására Albániában; mivel a többnemzetiségű védelmi erő (MNPF) műkö- dőképessé vált; mivel a Tanács 1997. április 29-én támogatásának adott hangot a Nyugat-Európai Unió (NYEU) és az Európa Tanács által vállalt erő- feszítésekhez, amelyekkel hozzájárulnak egy életképes albániai rendőri erő helyreállításához, ELFOGADTA EZT A KÖZÖS ÁLLÁSPONTOT: 1. cikk A Tanács tudomásul veszi, hogy a Bizottság az Európai Közösség nevében: – az albán nép közvetlen szükségleteinek kielégítésére az Euró- pai Közösség a Humanitárius Hivatalán keresztül élelmiszert és gyógyszert szállít, – mérlegeli, hogy a Phare-program keretébe tartozó támogatást olyan területekre összpontosítsa, amelyek közvetlenül kötőd- nek a demokrácia megszilárdításához, a gazdasági tevékeny- ség újrakezdéséhez és az albániai közigazgatás megerősíté- séhez, – a pénzügyi támogatás nyújtását összehangolja a nemzetközi pénzintézetekkel, – kész hozzájárulni a NYEU és az Európa Tanács kezdeménye- zéséhez a többnemzetiségű rendőri tanácsadó egységről szóló megbízás keretében, amelynek célja az albániai életképes ren- dőri erő helyreállítása, – kész támogatni az EBESZ tevékenységét, hogy a választások megszervezésében és megfigyelésében segítséget nyújtson. Az Európai Unió az EBESZ koordináló keretén belül, saját tevékenysége és helyszíni jelenléte révén támogatja Albániát a demokratikus folyamat előmozdításában, a politikai stabilitás és 3. cikk (1) HL L 343. , 1992. 11. 25. , 2. o. Az Unió kész támogatni a szabad és rendszerinti parlamenti választások mielőbbi megtartását, különösen megfigyelőként. 18/1. kötet HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja 43 A választásokat megelőző tájékoztatások érdekében tett erőfeszítések kapcsán különleges jelentőséget tulajdonít a szabad albán média szerepének. Ezzel összefüggésben az Unió mielőbb határoz hozzájárulásának módjáról. 4. cikk Az Unió kész megfontolni egy Albániával foglalkozó nemzetközi konferencia megfelelő időpontban és megfelelő körülmények között nemzetközi pénzintézeteket, az EBESZ-t, az Egyesült Nemzetek Szervezetét, valamint harmadik országokat hívnak meg. összehívását, amelyre történő a 5. cikk Ez a közös álláspont elfogadásának napján lép hatályba. 6. cikk Ezt a közös álláspontot a Hivatalos Lapban ki kell hirdetni. Kelt Luxembourgban, 1997. június 2-án. a Tanács részéről az elnök H. VAN MIERLO


title: 1997 m. birželio 2 d. Valstybių narių vyriausybių atstovų sprendimas, nustatantis Europos rasizmo ir ksenofobijos kontrolės centro būstinę (9/C 194/02)

eurovoc_concepts:
Austria
EU office or agency
anti-discriminatory measure
head office
racism
xenophobia

text: 01/1 t. LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys 353 41997D0625(01) C 194/4 EUROPOS BENDRIJŲ OFICIALUSIS LEIDINYS 1997 6 25 VALSTYBIŲ NARIŲ VYRIAUSYBIŲ ATSTOVŲ SPRENDIMAS 1997 m. birželio 2 d. nustatantis Europos rasizmo ir ksenofobijos kontrolės centro būstinę (9/C 194/02) VALSTYBIŲ NARIŲ VYRIAUSYBIŲ ATSTOVAI , atsižvelgdami į 1997 m. birželio 2 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1035/97 dėl Europos rasizmo ir ksenofobijos kontrolės centro įsteigimo (1) 17 straipsnį, kadangi būtina nustatyti Europos rasizmo ir ksenofobijos kontrolės centro būstinę, NUSPRENDĖ: Europos rasizmo ir ksenofobijos kontrolės centro būstinės vieta yra Vienoje. 1 straipsnis Šis sprendimas skelbiamas Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje ir įsigalioja tą pačią dieną, kaip ir 1997 m. birželio 2 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1035/97 dėl Europos rasizmo ir ksenofobijos kontrolės centro įsteigimo. 2 straipsnis Priimta Liuksemburge, 1997 m. birželio 2 d. Pirmininkas Hans VAN MIERLO (1) OL L 151, 1997 6 10, p. 1


title: 97/357/PESC: Position commune du 2 juin 1997 définie par le Conseil sur la base de l'article J.2 du traité sur l'Union européenne, à l'égard de l'Albanie


title: WRITTEN QUESTION No. 1880/97 by Amedeo AMADEO to the Commission. Standardization and the information society

eurovoc_concepts:
European standard
drafting of EU law
information policy
information technology
public contract
technical regulations
telecommunications

text: 25. 2. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 60/61 Svar fr(cid:229)n F. Fischler p(cid:229) kommissionens va¤gnar (18 juni 1997) Kommissionen fo¤rst(cid:229)r parlamentsledamotens oro med anledning av den slutrapport fr(cid:229)n expertgruppen fo¤r bananer som nyligen offentliggjordes. P(cid:229) detta stadium a¤r mo¤jligheterna att inleda ett fo¤rfarande vid Va¤rldshandelsorganisationen inte utto¤mda och kommissionen har anma¤lt sin avsikt att o¤verklaga. Kommissionen a¤r medveten om hur viktig produktionen av bananer a¤r fo¤r de bero¤rda la¤nderna i Afrika, Va¤stindien och Stilla havsomr(cid:229)det och a¤r beredd att vidta alla no¤dva¤ndiga (cid:229)tga¤rder fo¤r att uppfylla sina internationella (cid:229)taganden. (98/C 60/93) SKRIFTLIG FR¯GA E-1880/97 fr(cid:229)n Amedeo Amadeo (NI) till kommissionen (2 juni 1997) A¤mne: Standardisering av informationssamha¤llet Denna fr(cid:229)ga sta¤lls mot bakgrund av kommissionens meddelande till r(cid:229)det och Europaparlamentet om den europeiska strategin fo¤r standardisering av det globala informationssamha¤llet (KOM(96)0359). Med utg(cid:229)ngs- punkt i kommissionens slutsatser kan man sa¤ga att vad betra¤ffar det omr(cid:229)de som bero¤rs av handlingsplanen i direktiven om den nya strategin, skulle erka¤nnandet av strukturanpassningsprogrammen bara ha betydelse fo¤r de sa¤rskilda m(cid:229)len i direktivet om telekommunikationsterminaler, na¤mligen na¤r det ga¤ller de offentliga myndig- heternas inko¤p. Kan direktivet mot bakgrund av detta a¤ndras, s(cid:229) att det blir mo¤jligt fo¤r gemenskapen att beakta strukturanpass- ningsprogrammens roll vid en kommande o¤versyn av de olika direktiv om offentlig upphandling som behandlar leverans och allma¤nt tillga¤ngliga arbeten och tja¤nster? Svar fr(cid:229)n Martin Bangemann p(cid:229) kommissionens va¤gnar (16 juli 1997) Fr(cid:229)gan om allma¤nt tillga¤ngliga specifikationer har en rad olika aspekter som fo¤r na¤rvarande granskas av kommissionen, utg(cid:229)ende fr(cid:229)n Europaparlamentets och Ekonomiska och sociala kommitte·ns yttranden om meddelandet, och mot bakgrund av de diskussioner som fo¤rts i olika kommitte·er, bland annat den som uppra¤ttades i enlighet med r(cid:229)dets direktiv 83/189/EEG om ett informationsfo¤rfarande betra¤ffande tekniska standarder och fo¤reskrifter (1) och r(cid:229)dets beslut 87/95/EEG av den 22 december 1986 om standardisering p(cid:229) omr(cid:229)dena fo¤r informationsteknologi och telekommunikation (2). Idetta sammanhang koncentreras diskussionerna p(cid:229) fr(cid:229)gan i vilken utstra¤ckning direktiven sja¤lva i ja¤mfo¤relse med r(cid:229)dets beslut 87/95/EEG redan mo¤jliggo¤r att specifikationer som inte har standardstatus beaktas i samband med upphandling. Andra mo¤jligheter som fo¤r na¤rvarande underso¤ks a¤r behovet av att uppra¤tta mekanismer eller kriterier fo¤r att info¤ra o¤ppenhet i urvalet av allma¤nt tillga¤ngliga specifikationer som skall anva¤ndas av myndigheter. (1) EGT L 109, 26. 4. 1983. (2) EGT L 36, 7. 2. 1987. (98/C 60/94) SKRIFTLIG FR¯GA E-1888/97 fr(cid:229)n Amedeo Amadeo (NI) till kommissionen (2 juni 1997) A¤mne: Gemenskapsma¤rkning/Internationell registrering av varuma¤rken Denna fr(cid:229)ga sta¤lls mot bakgrund av fo¤rslaget till r(cid:229)dets beslut om godka¤nnande av Europeiska gemenskapens anslutning till protokollet till Madrido¤verenskommelsen om den internationella registreringen av varuma¤rken,


title: Decyzja przedstawicieli rządów państw członkowskich z dnia 2 czerwca 1997 r. ustalająca siedzibę Europejskiego Centrum Monitorowania Rasizmu i Ksenofobii (97/C 194/02)

text: 01/t. 1 PL Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej 353 41997D0625(01) C 194/4 DZIENNIK URZĘDOWY WSPÓLNOT EUROPEJSKICH 25. 6. 1997 DECYZJA PRZEDSTAWICIELI RZĄDÓW PAŃSTW CZŁONKOWSKICH z dnia 2 czerwca 1997 r. ustalająca siedzibę Europejskiego Centrum Monitorowania Rasizmu i Ksenofobii (97/C 194/02) PRZEDSTAWICIELE RZĄDÓW PAŃSTW CZŁONKOWSKICH, uwzględniając art. 17 rozporządzenia Rady (WE) nr 1035/97 z dnia 2 czerwca 1997 r. ustanawiającego Europejskie Centrum Monitorowania Rasizmu i Ksenofobii (1), a także mając na uwadze, co następuje: konieczne jest ustalenie siedziby Europejskiego Centrum Monitorowania Rasizmu i Ksenofobii, PRZYJMUJĄ NINIEJSZĄ DECYZJĘ: Europejskie Centrum Monitorowania Rasizmu i Ksenofobii ma swoją siedzibę w Wiedniu. Artykuł 1 Niniejsza decyzja, opublikowana w Dzienniku Urzędowym Wspólnot Europejskich, wchodzi w życie tego samego dnia, co rozporządzenie Rady (WE) nr 1035/97 z dnia 2 czerwca 1997 r. ustanawiające Europejskie Centrum Monitorowania Rasizmu i Ksenofobii. Artykuł 2 Sporządzono w Luksemburgu, dnia 2 czerwca 1997 r. Hans VAN MIERLO Przewodniczący (1) Dz. U. L 151 z 10. 6. 1997, str. 1


title: SCHRIFTLICHE ANFRAGE Nr. 1883/97 von Amedeo AMADEO an die Kommission. Folgerecht

eurovoc_concepts:
EC Directive
European Economic and Social Committee
European Parliament
copyright
drafting of EU law
international negotiations
sale
single market
third country
work of art

text: 10. 2. 98 DE Amtsblatt der Europa¤ischen Gemeinschaften C 45/119 Antwort von Herrn Monti im Namen der Kommission (10. Juli 1997) Die Kommission ist sich dessen bewu(cid:223)t, da(cid:223) sich der Wirtschafts- und Sozialausschu(cid:223) in seiner Stellungnahme zu dem Vorschlag fu¤r eine Richtlinie u¤ber das Folgerecht des Urhebers des Originals eines Kunstwerkes (1) dafu¤r ausgesprochen hat, da(cid:223) den Verwertungsgesellschaften eine entscheidende Rolle bei der Erfassung von Informationen u¤ber die Vera¤u(cid:223)erung von Originalen eines Kunstwerks zugestanden wird. In diesem Zusam- menhang sei darauf hingewiesen, da(cid:223) die Rolle der Verwertungsgesellschaften bereits in dem Richtlinienvor- schlag anerkannt wird, denn nach Artikel 6 Nummer 2 ko¤nnen die Mitgliedstaaten Verwertungsgesellschaften die Verwaltung des Folgerechts u¤bertragen. Bei der Erstellung des gea¤nderten Vorschlags wird die Kommission den Anregungen des Wirtschafts- und Sozialausschusses Rechnung tragen. (1) KOM(96) 97. (98/C 45/152) SCHRIFTLICHE ANFRAGE E-1883/97 von Amedeo Amadeo (NI) an die Kommission (2. Juni 1997) Betrifft: Folgerecht Im Hinblick auf die Stellungnahme des Wirtschafts- und Sozialausschusses zu dem (cid:132)Vorschlag fu¤r eine Richtlinie des Europa¤ischen Parlaments und des Rates u¤ber das Folgerecht des Urhebers des Originals eines Kunstwerkes(cid:147) (KOM(96) 97 endg. › 96/0085 COD) (1) zielt der Vorschlag fu¤r eine Richtlinie der Kommission auf die Schaffung einer harmonisierten rechtlichen Regelung fu¤r das (cid:132)Folgerecht(cid:147) ab. XXX Die Harmonisierung des Folgerechts innerhalb der Europa¤ischen Union stellt einen ersten Schritt in Richtung einer allgemeinen Anwendung dieses Rechts in allen Staaten des EWR sowie in den mittel- und osteuropa¤ischen La¤ndern, in den baltischen Staaten und in den Unabha¤ngigen Staaten der ehemaligen UdSSR dar, die durch Assoziierungs-, Partnerschafts- und Kooperationsabkommen an die Europa¤ische Union gebunden sind. Die Kommission wird deshalb aufgefordert, sich um eine weltweite Anwendung des Folgerechts im Rahmen der internationalen Organisationen und der multilateralen und bilateralen Verhandlungen mit den Drittla¤ndern nicht nur im Interesse der Ku¤nstler, sondern auch der Kunstha¤ndler, zu bemu¤hen. (1) ABl. C 178 vom 21. 6. 1996, S. 16. Antwort von Herrn Monti im Namen der Kommission (10. Juli 1997) Wie in der Begru¤ndung zum Vorschlag einer Richtlinie u¤ber das Folgerecht des Urhebers ausgefu¤hrt wurde, ist das Folgerecht auf internationaler Ebene durch die Berner U¤ bereinkunft (Pariser Akte, 1971, Artikel 14b) bereits anerkannt; diese stellt allerdings den Mitgliedstaaten frei, dieses Recht in ihre innerstaatlichen Rechtsvorschrif- ten aufzunehmen. Viele Drittla¤nder erkennen das Folgerecht bereits an. In der Vergangenheit bestand die Praxis der Kommission bei der Aushandlung von Vertra¤gen mit Drittstaaten darin, ein hohes Schutzniveau des geistigen Eigentums entsprechend den in den geltenden Gemeinschaftsvor- schriften enthaltenen Grundsa¤tzen sicherzustellen. Zum Folgerecht ist allerdings darauf hinzuweisen, da(cid:223) zum Vorschlag der Kommission bisher lediglich die Stellungnahme des Wirtschafts- und Sozialausschusses und des Parlaments in erster Lesung vorliegen. Deshalb wa¤re es verfru¤ht, die Grundsa¤tze fu¤r den Schutz des Folgerechts in den Rahmen der Vereinbarungen mit Drittla¤ndern oder internationaler Organisationen aufzunehmen, solange ein solcher Schutz auf Gemeinschaftsebene nicht gewa¤hrleistet ist. Nach der Annahme des Vorschlags durch den Rat wird die Kommission natu¤rlich die erforderlichen Schritte ergreifen, um den Schutz des Folgerechts in den Rahmen dieser Vereinbarungen aufzunehmen


title: WRITTEN QUESTION No. 1883/97 by Amedeo AMADEO to the Commission. Right of resale

text: 10. 2. 98 EN Official Journal of the European Communities C 45/119 Answer given by Mr Monti on behalf of the Commission (10 July 1997) The Commission is aware of the fact that, in its opinion on the proposal for a Directive on the resale right for the benefit of the author of an original work of art (1), the Economic and Social Committee called for collecting societies to play a key role in gathering information on the sale of original works of art. It should be pointed out that the role of collecting societies is already recognized in the proposal for a Directive, Article 6(2) of which permits Member States to provide for the collective management of the resale right. When the amended proposal is drafted, the Commission will examine the suggestion put forward by the Economic and Social Committee. (1) COM(96) 97. (98/C 45/152) WRITTEN QUESTION E-1883/97 by Amedeo Amadeo (NI) to the Commission (2 June 1997) Subject: Right of resale The Economic and Social Committee has issued an opinion on the (cid:145)Proposal for a European Parliament and Council Directive on the resale right for the benefit of the author of an original work of art(cid:146) (COM(96) 0097 final › 96/0085 COD) (1). The Commission(cid:146)s proposal for a directive is intended to establish a harmonized legal system for the right of resale. Harmonization of the right of resale within the European Union is the first step towards the general establishment of this right in all the countries of the EEA as well as the CEECs, the Baltic States and the states of the CIS, linked to the European Union by association or partnership and cooperation agreements. Will the Commission do everything possible to extend the right of resale at international level, in international organizations and in multilateral and bilateral negotiations with third countries, in the interests not only of artists but also of those selling works of art? (1) OJ C 178, 21. 6. 1996, p. 16. Answer given by Mr Monti on behalf of the Commission (10 July 1997) As the Commission pointed out in the explanatory memorandum to its proposal for a Directive on the resale right for the benefit of the author of an original work of art, the artist’s resale right is already recognised at international level by Article 14ter of the Berne Convention for the Protection of Literary and Artistic Works (as revised by the 1971 Paris Act), pursuant to which countries of the Berne Union are free to decide whether or not to introduce the right into their domestic law. A large number of non-EU countries already recognise the artist’s resale right. It has always been the Commission’s practice in the past when negotiating agreements with third countries to ensure that the resulting agreements afford a high standard of protection for intellectual property, in accordance with the principles established in the applicable Community legislation. As far as the artist’s resale right is concerned, however, it should be borne in mind that the Commission’s proposal has so far received only the opinion of the Economic and Social Committee and that of Parliament at first reading. It would therefore be premature to include principles ensuring that the artist’s resale right is protected in agreements concluded with third countries or under the auspices of international organisations before such protection is ensured at Community level. Clearly, once the proposal has been adopted, the Commission will begin making the necessary approaches with a view to including protection of the artist’s resale right in such agreements


title: Förslag till rådets förordning (EG) om ingående av ett avtal i form av skriftväxling om ändring av avtalet mellan Europeiska gemenskapen och Islamiska Republiken Mauretanien om samarbete ifråga om havsfiske

eurovoc_concepts:
Mauritania
cooperation agreement (EU)
fishing agreement
fishing regulations
sea fishing

formats: html pdf pdfa1b print

text: EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION Bryssel den 02. 06. 1997 KOM(97) 263 slutlig 97/0158 (CNS) Förslag till RÅDETS FÖRORDNING (EG) om ingående av ett avtal i form av skriftväxling om ändring av avtalet mellan Europeiska gemenskapen och Islamiska Republiken Mauretanien om samarbete ifråga om havsfiske (framlagt av Kommissionen) MOTIVERING Gemenskapen och Mauretanien har slutit ett samarbetsavtal på fiskeområdet som särskilt innehåller tekniska och finansiella bestämmelser för hur gemenskapens fiskare får utnyttja de fiskemöjligheter som ryms i avtalet. Det har visat sig att vissa av dessa bestämmelser bör förtydligas för att avtalet bättre skall kunna tillämpas. De anpassningar som man följaktligen har enats om har skrivits in i ett avtal i form av en skriftväxling som alltså ändrar ifrågavarande bestämmelser i samärbetsavtalet. Rådet ombeds snarast möjligt godkänna detta avtal i form av en skriftväxling. Förslag till RÅDETS FÖRORDNING (FH) om ingående av ett avtal i form av skriftväxling om ändring av avtalet mellan Europeiska gemenskapen och Islamiska Republiken Mauretanien om samarbete ifråga om havsfiske EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 43 tillsammans med artikel 228. 2 och 228. 3 första stycket i detta, med beaktande av kommissionens förslag, med beaktande av Europaparlamentets yttrande, och1 med beaktande av följande: Avtalet mellan Europeiska gemenskapen och Islamiska republiken Mauretanien om samarbete i fråga om havsfiske godkändes genom rådets förordning (EG) nr 408/97. Gemenskapen och Mauretanien har paraferat ett avtal i form av skriftväxling om ändring av samarbetsavtalet. Det ligger i gemenskapens intresse att godkänna detta avtal som slutits genom skriftväxling. 1 EGT nr EGT nr. L 62, 4. 3. 97, s. 26 3 HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Artikel 1 Avtalet i form av skriftväxling om ändring av avtalet mellan Europeiska gemenskapen och Islamiska republiken Mauretanien om samarbete i fråga om havsfiske skall godkännas på gemenskapens vägnar. Avtalstexten bifogas denna förordning. Artikel 2 Rådets ordförande bemyndigas härmed att utse de personer som skall ha befogenhet att underteckna detta avtal som slutits genom skriftväxling. Artikel 3 Denna förordning träder i kraft dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater. Utfärdad i På rådets vägnar «f AVTAL i form av skriftväxling om ändring av avtalet om samarbete om havsfiske mellan Europeiska gemenskapen och Islamiska republiken Mauretanien, paraferat den 20 juni 1996 i Bryssel Skrivelse från Europeiska gemenskapen Med hänvisning till avtalet om samarbete om havsfiske mellan Europeiska gemenskapen och Islamiska republiken Mauretanien* paraferat i Bryssel den 20 juni 1996, har jag äran att meddela Er att Europeiska gemenskapen godkänner ändringen av följande tekniska bestämmelser i avtalet förutsatt att Islamiska republiken Mauretanien är villig att göra detsamma: Tekniskt uppgiftsblad nr 5 om bläckfisk skall ersättas med motsvarande blad i bilagan. Tekniskt uppgiftsblad nr 9 om pelagiskt fiske skall ersättas med motsvarande blad i bilagan. Tonfiskfartyg för spöfiske med fasta linor och fartyg med flytrev får beviljas kvartalsvisa licenser. Återstående avgifter skall beräknas på grundval av den årliga fångstmängden per fartyg och i enlighet med tekniskt uppgiftsblad nr 8 skall det betalas ut ett förskott på 2 000 ecu per år. Oberoende av om det finns vetenskapliga observatörer ombord skall de pelagiska fartygens redare betala ett bidrag till utgifterna för vetenskaplig observation på 350 ecu per månad och per fartyg, om de innehar en licens. Redaren skall naturligtvis inte betala lön för den vetenskapliga observatör som befinner sig ombord. Jag skulle vara tacksam om Ni ville bekräfta mottagandet av detta brev och meddela om Ni godkänner dess innehåll. Högaktningsfullt På Europeiska unionens råds vägnar s B. Brev från Islamiska republiken Mauretaniens regering Jag bekräftar härmed att jag mottagit Ert brev med följande lydelse: Med hänvisning till avtalet om samarbete om havsfiske mellan Europeiska gemenskapen och Islamiska republiken Mauretanien, paraferat i Bryssel den 20 juni 1996, har jag äran att meddela Er att Europeiska gemenskapen godkänner ändringen av följande tekniska bestämmelser i avtalet förutsatt att Islamiska republiken Mauretanien är villig att göra detsamma: Tekniskt uppgiftsblad nr 5 om bläckfisk skall ersättas med motsvarande blad i bilagan. Tekniskt uppgiftsblad nr 9 om pelagiskt fiske skall ersättas med motsvarande blad i bilagan. Tonfiskfartyg för spöfiske med fasta linor och fartyg med flytrev får beviljas kvartalsvisa licenser. Återstående avgifter skall beräknas på grundval av den årliga fangstmängden per fartyg och i enlighet med tekniskt uppgiftsblad nr 8 skall det betalas ut ett förskott på 2 000 ecu per år. Oberoende av om det finns vetenskapliga observatörer ombord skall de pelagiska fartygens redare betala ett bidrag till utgifterna för vetenskaplig observation på 350 ecu per månad och per fartyg, om de innehar en licens. Redaren skall naturligtvis inte betala lön för den vetenskapliga observatör som befinner sig ombord. Jag skulle vara tacksam om Ni ville bekräfta mottagandet av detta brev och meddela om Ni godkänner dess innehåll. " Jag har äran att bekräfta att Islamiska republiken Mauretaniens regering godtar innehållet i Ert brev och att Ert brev tillsammans med detta utgör ett avtal i enlighet med Ert förslag. Högaktningsfullt På Islamiska republiken Mauretaniens regerings vägnar TEKNISKT UPPGIFTSBLAD NR 5 FISKEKATEGORI: BLÄCKFISKFISKE 1 • Fiskezon: Identisk med den som fastställs i den mauretanska lagstiftningen för de nationella fartygen Under en period som varje år beslutas genom dekret utfärdat av Fiskeriministeriet, är fiske förbjudet inom den linje som förbinder följande punkter: 20°46N 19°50N 19°21N 17°03W 17°03W 16°45W 2. Tillåtet redskap: Bottentrål Dubblering av trålens nätsäck är förbjuden. Dubblering av de trådar som trålens nätsäck består av är förbjuden. Minsta tillåtna maskstorlek: 70 mm Biologisk återhämtningsperiod: Två (2) månader: September och oktober De avtalsslutande parterna kan i samförstånd besluta om en anpassning av denna period. Bifångster: -/- Tillåtet tonnage / Avgifter: 3. 4. 5. 6. Perioder Tillåtet tonnage (BRT) (D Antal fartyg med tillstånd att fiska Avgifter i ecu per BRT per år Fr. o. m 1-08- 1996 t. o. m 31-10- 1997 7. 500 25 365 F r om 1. 11 1996 t om 31. 07 1997 8. 400 Fr. o. m 01-08- 1997 t. o. m 31-10- 1997 12. 000 28 40 365 384 From 01. 11 1997 t om 31. 07 1998 11. 100 37 384 Fr. o. m 01-08- 1998 to. m 31-07- 1999 13. 500 45 403 Fr. o. m 01-08- 1999 to. m 31-07^ 2000 15. 000 50 423 Fr. o. m 01-08- 2000 t. o. m 31-07- 2001 15. 000 50 444 7. Anmärkningar: (1) Tillåtet tonnage (BRT) får variera med högst 3 % under det första och det andra året och högst 2% under de tre sista åren. TEKNISKT UPPGIFTSBLAD NR 9 FISKEKATEGORI: TRÅLARE MED FRYSUTRUSTNING FÖR PELAGISKT FISKE 1. 1. 1, Fiskezon: norr om 19°21N: linjen som binder samman följande punkter: 20°46,3N 20°10,7N 19°50N 19°43N 19°21N 17°03V 17°24,2V 17°12,8V 16°58V 16°45V 1. 2. söder om 19°21N: 12 sjömil, mätt från lågvattenmärket 2. 3. 4. 5. 6. Tillåtet redskap: Pelagisk trål Minsta tillåtna maskstorlek: 40 mm Biologisk återhämtningsperiod: -/- Bifangster: 3% fisk, 0% bläckfisk och 0% skaldjur Tillåtet tonnage / Antal fartyg / Avgifter Perioder Fr. o. m I-08-1996 t. o. m 31-07-1997 Fr. o. m 01-08-1997 t. o. m 31-07-1998 Fr. o. m 01-08-1998 t. o. m 31-07-1999 Fr. o. m 01-08-1999 t. o. m 31-07-2000 Fr. o. m 01-08-2000 t. o. m 31-07-2001 Antal fartyg med tillstånd att fiska Avgift i ecu per GT per månad 22 2 22 2 22 2 22 2 22 2 7. Anmärkningar: Fartygen delas in i följande tre kategorier: Kategori 1: bruttotonnage som högst är 3000 GT; tak: 12. 500 T/år/fartyg. Kategori 2: bruttotonnage som minst är 3000 GT men högst 5000 GT; tak: 17. 500 T/år/fartyg. Kategori 3: bruttotonnage över 5000 GT men högst 8000 GT; tak: 22. 500 T/år/fartyg. % ISSN 1024-4506 KOM(97) 263 slutlig DOKUMENT SV 03 11 Katalognummer : CB-CO-97-251-SV-C ISBN 92-78-20654-7 Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer L-2985 Luxemburg


title: 97/356/ΚΕΠΠΑ: Κοινή θέση της 2ας Ιουνίου 1997 που υιοθέτησε το Συμβούλιο βάσει του άρθρου Ι.2 της συνθήκης για την Ευρωπαϊκή Ένωση σχετικά με την πρόληψη και την επίλυση των συγκρούσεων στην Αφρική

eurovoc_concepts:
Africa
African Union
EU aid
peacekeeping
war