title: Euroopan unionin elintarvikelainsäädännön yleiset periaatteet - Komission vihreä kirja

eurovoc_concepts:
approximation of laws
common agricultural policy
consumer protection
foodstuffs legislation
public health

text: EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO Bryssel, 30. 04. 1997 KOM(97) 176 lopull. EUROOPAN UNIONIN ELINTARVIKELAINSÄÄDÄNNÖN YLEISET PERIAATTEET Komission vihreä kirja SISÄLLYSLUETTELO '. YHTEENVETO OSAI JOHDANTO 1. YLEISTÄ 2. TALOUDELLINEN ASIAYHTEYS 6 12 12 14 3. YHTEISÖN ELINTARVIKEALAN TOIMIEN KEHITYKSEN TAUSTA 15 3. 1 Yhteinen maatalouspolitiikka ja elintarvikelainsäädäntö 3. 2 Yhteinen kalastuspolitiikka 3. 3 Jalostettujen elintarvikkeiden sisämarkkinoiden kehittäminen 4. TEOLLISUUSPOLIITTINEN YHTEYS 5. KULUTTAJA, ELINTARVIKETURVALLISUUS JA TERVEYDEN SUOJELU OSA H YHTEISÖN ELINTARVIKELAINSÄÄDÄNNÖN YKSINKERTAISTAMINEN JA JÄRKEISTÄMINEN 1. JOHDANTO 2. YLEISIÄ NÄKÖKOHTIA 3. SÄÄNTELYÄ KOSKEVA YLEINEN LÄHESTYMISTAPA 4. SISÄISEN VALVONNAN MERKITYS ELINTARVIKEALALLA 5. HORISONTAALINEN JA VERTIKAALINEN LÄHESTYMISTAPA ELINTARVIKELAINSÄÄDÄNNÖSSÄ 6. TOISSIJAISUUSPERIAATE JA LAINSÄÄDÄNNÖN YKSINKERTAISTAMINEN 2 15 16 17 19 19 21 21 21 22 24 25 25 7. KANSALLISET LAKIALOITTEET 8. SISÄMARKKINOIDEN LOPULLISEKSI TOTEUTTAMISEKSI TARVITTAVA UUSI YHTEISÖN LAINSÄÄDÄNTÖ OSA ffl NYKYISEN YHTEISÖN LAINSÄÄDÄNNÖN TARKISTAMINEN 1. YLEISTÄ 2. YHTEISÖN LAINSÄÄDÄNNÖN AVOIMUUS 3. ASETUSTEN KÄYTTÖ DIREKTIIVIEN SUASTA 4. LAINSÄÄDÄNNÖN AJANTASAISTAMINEN TEKNIIKAN JA TIETEEN EDISTYMISEN PERUSTEELLA 5. YHTEISÖN ELINTARVIKELAINSÄÄDÄNTÖÖN SISÄLTYVIEN MÄÄRITELMIEN JÄRKEISTÄMINEN 5. 1 Elintarvikkeen määritelmä 5. 2 Markkinoille saattamisen määritelmä 6. ELINTARVIKEHYGIENIA 7. ELINTARVIKKEIDEN LAATU 8. ELINTARVKEMERKINNÄT OSA IV KORKEATASOISESTA SUOJELUSTA HUOLEHTIMINEN 1. YLEISTÄ 2. TIETEELLISEN ASIANTUNTEMUKSEN ASEMA ELINTARVIKETURVALLISUUTTA KOSKEVAN LAINSÄÄDÄNNÖN VALMISTELUSSA 3. ELINTARVIKKEITA KOSKEVA TIETEELLINEN YHTEISTYÖ 27 29 30 30 30 31 31 32 33 34 34 37 38 41 41 42 44 4. VAKAVIEN JA KIIREELLISTEN KANSANTERVEYSRISKIEN HALLINTA 5. SÄTEILYN AIHEUTTAMAT HÄTÄTILANTEET 6. Z00N00SIT 7. TURVALLISIA JA TERVEELLISIÄ ELINTARVIKKEITA KOSKEVAN YLEISEN VELVOITTEEN KÄYTTÖÖNOTTO 7. 1 Nykyinen tilanne yhteisössä 45. 46 47 49 49 7. 2 Turvallisuutta ja terveellisyyttä koskevan yleisen velvoitteen soveltamisala 50 8. TUOTEVASTUUPERIAATTEEN SOVELTAMINEN ELINTARVIKKEIDEN ALALLA 9. KULUTTAJIEN UUSIEN TOIVEIDEN TÄYTTÄMINEN OSA V SISÄMARKKINOITA KOSKEVIEN SÄÄNTÖJEN TEHOKAS TÄYTÄNTÖÖNPANO 1. YLEISTÄ 2. YHTEISÖN OIKEUDEN SAATTAMINEN OSAKSI KANSALLISTA LAINSÄÄDÄNTÖÄ JA SEN SOVELTAMINEN 3. VALVONTA JA TÄYTÄNTÖÖNPANO 3. 1 Eläinlääkintätarkastukset 3. 2 Muut elintarvikkeiden viralliset tarkastukset 4. SEURAAMUKSET 5. SISÄMARKKINOIDEN HALLINTO YHDENMUKAISTAMATTOMILLA ALOILLA OSA VI YHTEISÖN ULKOPUOLISET SUHTEET 1. YLEISTÄ 4 51 52 55 55 55 56 57 57 59 59 61 61 2. MONENVÄLISET SUHTEET 2. 1 WTO-sopimukset 2. 2 Codex Alimentanuksen saavuttama kehitys 2. 3 Kehityksen seuraukset yhteisölle 3. KAHDENVÄLISET SUHTEET 61 62 64 65 66 Yhteenveto Yleistä taustaa 1. 2. 3. 4. Elintarvikelainsäädännöllä on hyvin suuri merkitys kansalaisille. Korkea turvallisuuden taso ja tehokas viranomaisvalvonta ovat välttämättömiä, jotta voitaisiin varmistaa elintarvikkeiden turvallisuus ja terveellisyys ja jotta muita kuluttajien etuja voitaisiin suojella tehokkaasti. Jokainen kotitalous kuluttaa keskimäärin 20 prosenttia käytettävissä olevista tuloistaan elintarvikkeisiin ja juomiin, ja tämän vuoksi elintarvikealan merkitys Euroopan talouselämälle on hyvin suuri. Juoma- ja elintarvikejalostusteollisuus työllistää noin 2,3 miljoonaa ihmistä, ja vuonna 1996 yhteisön kulutus kasvaa noin 500 000 miljoonaan ecuun. Elintarvikkeita koskevien yhteisön säädösten määrä on kasvanut huomattavasti, erityisesti sisämarkkinaohjelman vuoksi ja yhteisen maatalouspolitiikan asteittaisen täytäntöönpanon ansiosta. Nykyisin kansalliset elintarvikelainsäädännöt on suurimmaksi osaksi yhdenmukaistettu yhteisössä. Jopa epäyhdenmukaisilla aloilla perustamissopimuksen yleisten määräysten, erityisesti 30-36 artiklan, soveltaminen muodostaa perustan elintarvikkeiden vapaalle liikkuvuudelle. Tieteellistä neuvontaa ja valvontaa koskeva komission uusi lähestymistapa esitellään tiedonannossa Kuluttajien terveys ja elintarvikkeiden turvallisuus, joka laadittiin sen jälkeen, kun oli päätetty, että tiedekomiteoiden hallinnon vastuut ja valvontavastuut erotetaan komission lainsäädäntöyksiköiden vastuista. Tätä uutta lähestymistapaa ei käsitellä tässä vihreässä kirjassa, koska tässä keskitytään pääasiassa elintarvikealaan sovellettaviin olennaisiin yhteisön säädöksiin. Kuten mainitussa tiedonannossa todetaan, komissio on toteuttanut toimia tehostaakseen työtuloksen valvontayksiköidensä taatakseen turvannut niiden riippumattomuuden ja avoimuuden. toimintaa ja niiden parhaan mahdollisen Vihreän kirjan tavoitteet 1. 2. 3. 4. tarkastella sitä, miten lainsäädäntö vastaa kuluttajien, tuottajien, valmistajien ja kauppiaiden tarpeita ja odotuksia; tutkia, miten virallisten valvonta- ja tarkastusjärjestelmien puolueettomuutta sekä vastaavuutta ja tehokkuutta täyttävät niille asetetut perustavoitteet turvallisuuden ja terveellisyyden ja suojelevat kuluttajien muita etuja; eli varmistavat lujittavat itsenäisyyttä ja toimenpiteet elintarvikkeiden käynnistää julkinen keskustelu elintarvikelainsäädännöstä, jonka avulla komissio voi elintarvikelainsäädännön tarvittaessa ehdottaa asianmukaisia kehittämiseksi toimenpiteitä yhteisön tulevaisuudessa. 1. 2. 3. 4. 5. Vihreässä kirjassa yksilöidään aluksi yhteisön elintarvikelainsäädännön kuusi tärkeintä päämäärää: varmistaa ihmisten terveyden ja turvallisuuden sekä kuluttajien korkeatasoinen suojelu; varmistaa tavaroiden vapaa liikkuvuus sisämarkkinoilla; varmistaa, että lainsäädäntö perustuu etupäässä tieteelliseen todistusaineistoon ja vaarojen arviointiin; varmistaa Euroopan vientimahdollisuuksia; teollisuusyritysten kilpailukyky ja parantaa niiden asettaa suurin vastuu elintarvikkeiden turvallisuudesta teollisuudelle, tuottajille ja tavarantoimittajille soveltamalla HACCP:n (Hazard Analysis and Critical Control Points, vaarojen analysointi ja kriittiset kohdat niiden hallitsemiseksi) kaltaisia järjestelmiä, ja täytäntöönpanoja^ estelmillä; tehokkailla virallisilla valvonta- tuettava joita on 6. varmistaa, että lainsäädäntö on yhtenäistä, järkevää ja helppoa ymmärtää ja soveltaa. Näiden tavoitteiden saavuttamiseksi lainsäädännön on käsitettävä koko elintarvikeketju "laitumilta ruokapöytään". Tässä yhteydessä tulee esiin kaksi kysymystä: 1. 2. missä määrin maatalouden alkutuotantoa ja elintarvikejalostusta pitäisi säädellä samoilla yleisillä säännöillä; tuottajan onko alkutuotannossa (ks. direktiivi 85/374/ETY). tuotevastuuperiaate saatava pakolliseksi maatalouden Yhteisön elintarvikelainsäädännön yksinkertaistaminen ja järkeistäminen 1. 2. 3. Vaikka yksinkertaistaminen ja järkeistäminen ovat suotavia tavoitteita, ne eivät saa heikentää kansanterveyden suojelua tai kuluttajansuojaa. Komissio on vuodesta 1985 alkaen yleisesti rajoittanut elintarvikealan sisämarkkinoita koskevat ehdotukset ihmisten terveyden ja kuluttajien suojelemisen kannalta välttämättömiin toimenpiteisiin. On tärkeää varmistaa, että nykyisessä lainsäädännössä vallitsee oikea tasapaino yleisten säädösten ja yksityiskohtaisempien normatiivisten säädösten välillä, sitovan lainsäädännön ja vapaaehtoisten keinojen käytön välillä sekä horisontaalisen lähestymistavan ja tiettyihin elintarvikeryhmiin sovellettavien erityisten sääntöjen välillä. ja lainsäädännön yksinkertaistamisen periaatteen Toissijaisuusperiaatteen soveltamisen tulokset ovat olleet tällä alueella sekalaisia. Erityisenä ongelmana on ollut varmistaa, että toissijaisuusperiaatteen soveltaminen käytännössä ei johda sisämarkkinoiden asteittaiseen purkamiseen uusien kansallisten lakialoitteiden vuoksi. Lisäksi yhteisön lainsäädännön soveltamisalaa on ehkä laajennettava koskemaan tiettyjä alueita, joilla sisämarkkinat eivät tunnu toimivan tehokkaasti. Nykyisen lainsäädännön tarkistaminen 1. 2. 3. 4. 5. 6. 7. Työmarkkinaosapuolten laaja kuuleminen lainsäädännön valmisteluvaiheessa on tärkeä keino, jonka avulla voidaan varmistaa tavoitteiden osallistumaan voitaisiin toteutuminen. aktiivisemmin ehdotetun uuden ja hyötyjen arvioimiseen. lainsäädännön rohkaista lainsäädännön kustannusten Työmarkkinaosapuolia Asetusten laajempi käyttö direktiivien sijasta parantaisi lainsäädännön avoimuutta, ja niiden avulla voitaisiin välttää se, että yhteisön säädösten saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä viivästyy tai että se on puutteellista. Direktiivejä olisi kuitenkin jatkossakin käytettävä puitelainsäädännön yhteydessä. Nykyisen lainsäädännön mukauttaminen tekniikan ja tieteen kehitykseen on hyvin vaikeaa, soveltamalla useammin yksinkertaistettuja menettelyjä. ja näitä vaikeuksia voitaisiin vähentää Moniin oikeudellisiin välineisiin nykyisin sisältyviä määritelmiä olisi järkeistettävä ja täydennettävä elintarvikkeita ja markkinoille saattamista koskevilla uusilla määritelmillä. Yhteisössä sovelletaan 11 vertikaalista eläinlääkintähygieniadirektiiviä rinnakkain yleisestä elintarvikehygieniasta annetun direktiivin kanssa. Komissio on jo ryhtynyt yksinkertaistamaan vertikaalisia direktiivejä, mutta lisäksi on tarkasteltava niiden suhdetta yleiseen direktiiviin. Ensisijaisesti on tärkeää varmistaa yhtenäinen ja johdonmukainen yhteisön hygieniasäädöskokoelma. Tämä saavutetaan parhaiten soveltamalla yleisesti HACCP. n kaltaisia periaatteita ja säätämällä yksityiskohtaisia normatiivisia asetuksia ainoastaan silloin, kun ne ovat olennaisen tärkeitä. Johdonmukaisuuspyrkimyksen vastapainona on säilytettävä riittävä joustavuus elintarvikehygienia-asetusten suunmttelussa ja täytäntöönpanossa, jotta voitaisiin taata korkeatasoinen suojelu rasittamatta liikaa liikeyrityksiä. lisäksi Sisämarkkinoiden ja maatalouslainsäädännön erilaisista tavoitteista johtuvat lähestymistapaerot tai epäjohdonmukaisuuden ongelmia. ilmeisesti aiheuta epäyhtenäisyyden laadun eivät Sitovien tuotemerkintäsääntöjen avulla pitäisi voida varmistaa, että kuluttajat saavat olennaista tietoa elintarvikkeesta helppotajuisesti. On saavutettava tasapaino niin, että kuluttajat saavat kaiken hyödyllisen tiedon ja ettei anneta liian yksityiskohtaisia säännöksiä. Valmistajien on voitava vapaasti tarjota kuluttajille lisätietoa, jos se ei ole harhaanjohtavaa, vaikka toisaalta joissakin tapauksissa lisätiedon tarjoamista koskeva lainsäädäntö voi olla tarpeen. Tässä vihreässä lainsäädännön kirjassa pyydetään erityisesti esittämään huomioita yhteisön lähestymistavasta, ja väitteitä liittyviä koskee ravitsemusmerkintöjä. elintarvikkeisiin joka Korkeatasoisen suojelun säilyttäminen 1. 2. 3. 4. 5. 6. 7. Perustamissopimuksen mukaan yhteisön on edistettävä ihmisten terveyden sekä ympäristön ja kuluttajien korkeatasoista suojelua. Korkeatasoisen suojelun ja yhtenäisyyden varmistamiseksi suojelutoimien on perustuttava riskien arviointiin ja niissä on otettava huomioon kaikki mahdolliset riskitekijät, joihin kuuluvat muun muassa teknologiset näkökohdat, paras mahdollinen tieteellinen todistusaineisto sekä tarkastus-, näytteenotto- ja testausmenetelmien saatavuus. Jos täydellinen vaarojen arviointi ei ole mahdollista, toimenpiteiden on perustuttava ennakolta varautumisen periaatteeseen. taattava kaikilla Erittäin tärkeää on, että on olemassa puolueettomia lausuntoja, joihin kansalaiset luottavat. Tieteellisen neuvonnan ja tiedekomiteoiden puolueeton ja itsenäinen toiminta on toimia varmistaakseen tiedekomiteoiden määrän, toimialojen, kokoonpanon ja toiminnan keskitetyn koordinoinnin, jotta tieteelliset lausunnot olisivat erittäin päteviä ja täysin johdonmukaisia ja jotta tieteelliselle toiminnalle voitaisiin myöntää riittävästi voimavaroja. Tieteellisten päätelmien esittämistä selkeästi ja vakuuttavalla tavalla on edistettävä mahdollisimman paljon. tasoilla. Komissio on toteuttanut Tieteelliset lausunnot ovat erittäin tärkeitä, mutta ne eivät yksinään riitä. Yhteisön lainsäädännössä on monissa tilanteissa tunnustettu, että myös muut tekijät, erityisesti kuluttajien tärkeät kysymykset, on otettava päätöksenteossa huomioon. ja heille tarpeet Yhteisöllä on oltava riittävästi keinoja toteuttaa ennaltaehkäiseviä toimenpiteita vakavien ja kiireellisten kansanterveyttä uhkaavien vaarojen varalta. Komissiolla on käytettävissään useita suojaamisvaltuuksia, mutta lisäksi on tärkeää varmistaa järjestelmän aukottomuus. Lisäksi voi olla tarpeen parantaa kansalaisille tiedottamista vakavissa vaaratilanteissa. Yhteisöllä on käytettävissään useita strategioita zoonoosien hallitsemiseksi ja valvomiseksi (hävittäminen, vähentäminen, poistaminen, hoito). Komissio pyytää esittämään huomioita siitä, miten zoonoosien uhkaa voitaisiin hallita paremmin. Lainsäädännössä olisi määriteltävä selkeästi tuottajien, jalostajien, jakelijoiden ja vähittäismyyjien velvollisuudet tarjota turvallisia ja terveellisiä elintarvikkeita, jotka soveltuvat ihmisten kulutukseen, täyttävät tietyt laatuvaatimukset ja jotka on asianmukaisesti yksilöity. Lisäksi lainsäädännössä olisi määritettävä toimivaltaisten valvontaviranomaisten velvollisuudet. On ehkä aiheellista asettaa yleisiä velvollisuuksia kaikille toimijoille sen varmistamiseksi, että markkinoille saatetaan ainoastaan turvallisia ja terveellisiä elintarvikkeita. Nämä velvoitteet olisivat riippumattomia tuotevastuudirektiivin mukaisista kuluttajien oikeussuojakeinoista. taloudellisille Tuotevastuudirektiivin laajentamisen koskemaan maatalouden alkutuotteita pitäisi parantaa kuluttajansuojan yleistä tasoa, mutta sitä ei saisi pitää vaihtoehtona asianmukaisille virallisille valvontajärjestelmille. tuoteturvallisuussäännöille tehokkaille ja 8. Viimeaikainen kehitys on osoittanut, että kuluttajat ovat kiinnostuneita elintarvikkeiden tuotantomenetelmistä. Yhteisön elintarvikealan lainsäädäntö1 ei edellytä tuotantomenetelmien ilmoittamista tuotteeseen sisältyvissä merkinnöissä silloin, kun niillä ei ole vaikutusta valmiin tuotteen ominaisuuksiin. Joissakin tapauksissa voidaan kuitenkin harkita sellaisia pakollisia tuotemerkintäjärjestelmiä, kuten esimerkiksi hiljattain vahvistetut säännöt naudanlihan merkitsemisestä. Lisäksi voi olla aiheellista tarkastella asianmukaisia vapaaehtoisuuteen perustuvia merkintäjärjestelmiä, joilla kuluttajien tiedontarve voitaisiin tyydyttää. Sisämarkkinasääntöjen tehokkaan täytäntöönpanon varmistaminen 1. 2. 3. 4. edellytys sisämarkkinoiden Yhteisön lainsäädännön asianmukainen ja oikea-aikainen täytäntöönpano on olennainen toiminnalle. Yhteisön lainsäädännön tulkitsemista koskevien kysymysten ja sen täytäntöönpanossa tarkastelussa pitäisi mahdollisesti esiintyvien ennakoimattomien ongelmien harkittava hyödyntää keskustelufoorumin ja asiasta kiinnostuneiden osapuolten edustajat voisivat siten käsitellä lainsäädännön täytäntöönpanoon liittyviä yleisiä asioita. olisi Lisäksi jäsenvaltioiden jossa komission, tehokkaalle komiteoita. enemmän luomista, pysyviä johon suurimmat riskit sisältyvät. Toimia olisi Yhteisön ensiarvoisen tärkeiden valvontatehtävien tarkoituksena ei ole syrjäyttää jäsenvaltioita vaan varmistaa, että tarvittava valvonta toteutetaan tehokkaasti ja yhdenmukaisesti koko sisämarkkina-alueella. Lainsäädännössä on säädettävä asianmukaisista täytäntöönpano- ja valvontatoimista. Korkeatasoisen suojelun tavoitteen lisäksi valvonnassa ja täytäntöönpanossa olisi otettava huomioon suhteellisuusperiaate, ja niiden avulla olisi myös pystyttävä kohdistamaan valvonta toteutettava toimintaan, jäsenvaltioiden keskinäisen ja niiden ja komission välisen hallinnollisen ja tieteellisen yhtäläinen täytäntöönpano kaikkialla yhteisössä ja voitaisiin varmistaa tehokkaat menetelmät epäterveellisten elintarvikkeiden markkinoinnin estämiseksi ja elintarvikkeiden välityksellä tekijöiden sairauksien alkuperän ja niihin tunnistamiseksi. Tässä yhteydessä myös tutkimuksen ja teknologisen kehittämisen viidennellä puiteohjelmalla on luottamuksen parantamiseksi tiedonannossa Kuluttajien terveys ja elintarvikkeiden turvallisuus on pyritty lisäämään valvontajärjestelmän avoimuutta yhteisössä, ja suurempaa avoimuutta olisi harkittava myös kansallisella tasolla. tehtävä. Kuluttajien lujittamiseksi, yhteistyön voitaisiin leviävien liittyvien tärkeä taata jotta Yhteisön sisämarkkinalainsäädännön rikkomisesta määrättyjen seuraamusten on oltava yhdenmukaisia kansallisessa lainsäädännössä määrättyjen rangaistusten kanssa, ja lisäksi niiden on oltava tehokkaita, suhteutettuja ja varoittavia. Yhteisöllä on käytettävissään uusien kansallisten lakiluonnosten tutkimiseksi menettelyjä, joista säädetään direktiivin N:o 83/189/ETY teknisiä määräyksiä koskevissa säännöksissä. Lisäksi komissio valvoo yhteisön elintarvikesääntöjen i Neuvoston direktiivi 79/112/ETY kuluttajalle myytäväksi taikoitettujen elintarvikkeiden merkintöjä, esillepanoa ja mainontaa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä Neuvoston asetus (EY) N:o 258/97 uuselintarvikkeista ja elintarvikkeiden uusista ainesosista 10 noudattamista tutkimalla valituksia. Tätä toimintaa edistänee merkittävästi myös uusi menetelmä, joka koskee vastavuoroista tiedottamista kansallisista, tavaroiden vapaan liikkuvuuden periaatteesta poikkeavista toimenpiteistä. Yhdenmukaistamattomilla aloilla sisämarkkinoiden hallinnoinnin tärkein väline on edelleen vastavuoroisen tunnustamisen periaate, jonka mukaan jäsenvaltion on sallittava omalla alueellaan toisen jäsenvaltion määräysten, testien ja standardien mukaisesti tuotettujen ja markkinoitujen tavaroiden vapaa liikkuvuus, jos nämä määräykset, testit ja standardit vastaavat kyseisessä jäsenvaltiossa edellytettyä suojelun tasoa. Yhteisön suhteet kolmansiin maihin 1. 2. Yhteisö sekä tuo että vie paljon elintarvikkeita. Maahantuojana yhteisön on varmistettava, että kolmansista maista tuodut elintarvikkeet täyttävät samat korkeat standardit, jotka yhteisön tuotteiden on täytettävä. Elintarvikkeiden viejänä yhteisön on vakuutettava kolmansien maiden hallitukset ja kansalaiset siitä, että yhteisössä tuotettua ruokaa voi markkinoida niissä turvallisesti. Lainsäädännön on oltava yhdenmukainen yhteisön kansainvälisten velvoitteiden, erityisesti Maailman kauppajärjestön WTO:n kanssa tehtyjen sopimusten kanssa. Yhteisön on lisäksi toimittava kiinteässä yhteistyössä jäsenvaltioiden, tuottajien ja elintarviketeollisuuden kanssa sen varmistamiseksi että yhteisön tärkeimmät kauppakumppanit täyttävät myös omat velvollisuutensa. Yhteisön on lisäksi voitava kansainväliseen standardointitoimintaan. Yhteisön on myös neuvoteltava kaikissa mahdollisissa tapauksissa vastaavuussopimuksista tai kehitettävä vastavuoroisen tunnustamisen järjestelyjä tärkeimpien kauppakumppaniensa kanssa kuluttajien korkeatasoisen suojelun takaamiseksi kaikissa tapauksissa. täysimääräisesti elintarvikealan osallistua 11 OSAI JOHDANTO 1. YLEISTÄ lainsäädäntötyön Yli 30 vuotta kestäneen jälkeen suuri osa kansallisista elintarvikelainsäädännöistä on yhdenmukaistettu yhteisön tasolla. Viimeaikaisissa tutkimuksissa - erityisesti tutkimuksessa, joka koskee sisämarkkinaohjelman vaikutuksia ja tehokkuutta elintarvikejalostusalalla - on osoitettu, että yhteisön elintarvikealan lainsäädäntöohjelmalla on ollut yleisesti ottaen myönteinen vaikutus. Jonkin verran on tosin moitittu liian yksityiskohtaisia säädöksiä, hajanaisuutta, vaikeuksia, joita esiintyy lainsäädännön mukauttamisessa innovaatioihin, sekä sisämarkkinoiden toiminnan ongelmia. Tiettyjen viimeaikaisten tapahtumien ja erityisesti BSE:n vuoksi jotkut tahot ovat epäilleet, voidaanko lainsäädännön avulla saavuttaa täydellisesti sille asetetut tavoitteet eli varmistaa ihmisten terveyden ja kuluttajien korkeatasoinen suojelu. jokapäiväisen Toisin kuin useimpien jäsenvaltioiden lainsäädännöt, yhteisön elintarvikelainsäädäntö on kehittynyt vähitellen ajan myötä, eikä ole olemassa yksittäistä säädöstä, johon olisi koottu yhteisön elintarvikeoikeuden perusperiaatteet ja jossa määriteltäisiin selkeästi asianmukaisten toimijoiden velvollisuudet. Viime vuosina erityisesti Euroopan parlamentin jäsenet ovat vaatineet yhä useammin tällaisen lainsäädäntökehyksen laatimista. Vuonna 1992 komissio pyysi kolmea tunnettua elintarvikelainsäädännön asiantuntijaa tutkimaan tällaisen yleisen direktiivin tarvetta ja sen mahdollista soveltamisalaa. Toukokuussa 1993 Firenzessä toimiva Euroopan yliopistoinstituutti järjesti komission pyynnöstä konferenssin, jossa käsiteltiin tätä kysymystä ja johon osallistuivat edellä mainitut kolme asiantuntijaa sekä jäsenvaltioiden ja komission edustajia maatalous- ja teollisuustuotannon alalta sekä kaupallisten eturyhmien ja kuluttajansuojajärjestöjen edustajia. Tämän vihreän kirjan tavoite on: - - tutkia sitä, millä tavalla lainsäädäntö vastaa kuluttajien, tuottajien, valmistajien ja kauppiaiden tarpeita ja odotuksia; tarkastella, miten elintarvikkeiden virallisten valvonta- ja tarkastusjärjestelmien lujittavat puolueettomuutta, toimenpiteet täyttävät tavoitteensa; itsenäisyyttä, vastaavuutta tehokkuutta ja - saada aikaan elintarvikelainsäädäntöä koskevaa julkista keskustelua, jonka avulla komissio voisi kehittää jatkossa elintarvikkeita koskevia lainsäädäntöaloitteita; - antaa komissiolle mahdollisuus ehdottaa toimenpiteitä, joiden avulla voitaisiin aina kun se on mahdollista parantaa kansanterveyden suojelua (j°s ta säädetään yhteisön sisämarkkinoita koskevissa toimissa ja yhteisessä maatalouspolitiikassa), yhtenäistää yhteisön elintarvikelainsäädäntöä entistä enemmän, vahvistaa ja yksinkertaistaa sitä, tehostaa sisämarkkinoiden toimintaa ja ottaa huomioon yhä - tärkeämmät suhteet kolmansiin maihin ja erityisesti yhteisön kauppakumppanien noudattamat menetelmät ja WTO-sopimusten vaatimukset. tärkeimpien 12 Tieteellistä neuvontaa ja valvontaa koskeva komission uusi lähestymistapa esitellään tiedonannossa Kuluttajien terveys ja elintarvikkeiden turvallisuus, joka laadittiin sen jälkeen, kun oli päätetty, että tiedekomiteoiden hallinnon vastuut ja valvontavastuut erotetaan komission iainsäädäntöyksiköiden vastuista. Tätä uutta lähestymistapaa ei käsitellä tässä vihreässä kirjassa, koska tässä keskitytään pääasiassa elintarvikealaan sovellettaviin olennaisiin yhteisön säädöksiin. Kuten mainitussa tiedonannossa todetaan, komissio on toteuttanut toimia tehostaakseen valvontayksiköidensä toimintaa ja niiden parhaan mahdollisen työtuloksen taatakseen turvannut niiden riippumattomuuden ja avoimuuden. Ennen kuin ryhdytään tarkastelemaan keskustelun kohteena olevia vaihtoehtoisia menettelyjä, on tärkeää vahvistaa EY. n elintarvikelainsäädännön perustavoitteet ja saavutukset, joita ei missään tapauksessa saa kyseenalaistaa. Näitä ovat: - ihmisten terveyden kuluttajansuojan varmistaminen; ja turvallisuuden suojelun sekä korkeatasoisen - tavaroiden vapaan liikkuvuuden varmistaminen yhtenäismarkkinoilla; - lainsäädännön perustuminen pääasiassa tieteelliseen todistusaineistoon ja vaarojen arviointiin yhteisön kansainvälisten velvoitteiden mukaisesti; - Euroopan teollisuuden kilpailukyvyn takaaminen niin, että lainsäädäntöä voidaan mukauttaa joustavasti uuden teknisen kehityksen huomioon ottamiseksi sekä yhteisön vientimahdollisuuksien parantamiseksi; - tarve asettaa suurin vastuu elintarvikkeiden turvallisuudesta teollisuudelle, tuottajille, myyjille ja myös kolmansista maista tapahtuvalle tuonnille sisäistä valvontaa koskevien määräysten avulla (ns. vaarojen analysointi ja kriittiset kohdat niiden hallitsemiseksi tuetaan virallisilla tarkastuksilla ja asianmukaisella täytäntöönpanolla; eli HACCP-järjestelmät), joita - yhtenäinen, järkevä, johdonmukainen, entistä yksinkertaisempi ja helpommin ymmärrettävä ja sovellettava lainsäädäntö, jota valmisteltaessa kuullaan kaikkia asianmukaisia osapuolia. sitä, että elintarvikeketjun monimutkaistuessa Lisäksi on painotettava ja alkutuottajien osallistuessa yhä suuremmassa määrin elintarviketeollisuuden kautta jakeluun ja vähittäismyyntiin, on huolehdittava siitä, että sääntelyssä on otettu huomioon kaikki mahdolliset turvallisuus- ja terveysriskit elintarvikeketjun kaikissa vaiheissa: ketjun alkupäässä tai ympäristösaasteet, maataloustuotantoon liittyvät tekijät ja valmistuksen, jalostuksen, jakelun tai varastoinnin aikana esiintyvät riskit. esiintyvät mahdolliset haitalliset aineet Tästä syystä tämän vihreän kirjan tavoitteena on myös tarkastella, missä määrin jalostettuja elintarvikkeita säännellä elintarvikkeisiin sovellettavien yleisten säädösten avulla niiden välisistä eroista huolimatta. Lisäksi tuotevastuudirektiivin mukaan on jäsenvaltioiden asia päättää, sovelletaanko tuotevastuuta maatalouden alkutuotantoon. Näin ollen vihreässä ja maatalouden alkutuotantoa voidaan 13 kirjassa tarkastellaan myös yhteisön tuotevastuusääntöjen laajentamista niin, että se koskee kaikkia elintarvikeketjun toimijoita ja myös alkutuotantoa. Komissio haluaa varmistaa, että vihreän kirjan yhteydessä kuullaan mahdollisimman monia toimijoita. Tämän vuoksi komissio kehottaa kaikkia tahoja, joita asia koskee, toimittamaan komissiolle asiaan liittyviä huomioita ja ehdotuksia. Kuulemisen päätteeksi komissio tutkii, mitkä muutokset ovat tarpeellisia. Tällaisia muutoksia voisivat olla: - ehdotus elintarvikelainsäädäntöä koskevaksi yleiseksi direktiiviksi; - joidenkin säännösten kokoaminen yhdeksi koonnelmaksi, niiden yksinkertaistaminen tai nykyisen lainsäädännön uudelleenmuotoilu; - muut kuin lainsäädännölliset esitykset tai ehdotukset, joihin kuuluu myös menettelytapojen tai työmenetelmien muuttaminen. Tätä vihreää kirjaa koskevat huomiot on toimitettava 31 päivään heinäkuuta 1997 mennessä seuraavaan osoitteeseen: Euroopan komissio Teollisuuden pääosasto (Elintarvikelainsäädännön vihreä kirja) 200 rue de la LoiAVetstraat 200 (RP 11 3/1) B-1049 Bruxelles/Brussel Belgique/België 2. TALOUDELLINEN ASIAYHTEYS Yhteisön kotitaloudet kuluttavat keskimäärin 20 prosenttia käytettävissä olevista tuloistaan elintarvikkeisiin ja juomiin. Vuonna 1996 yhteisön elintarvikkeiden, juomien ja tupakan kulutus kasvaa arviolta noin 500 000 miljoonaan ecuun, ja tuotanto kasvaa 510 000 miljoonaan ecuun. Yhteisö on tärkeä elintarvikkeiden tuoja ja viejä. Vuonna 1994 yhteisö vei tuotteita 34 250 miljoonan ecun ja toi tuotteita 24 480 miljoonan ecun arvosta. Tämän ansiosta kauppatase oli 9 770 miljoonaa ecua ylijäämäinen, eli kasvu on ollut vuoteen 1992 verrattuna yli 50 prosenttia. Eräillä elintarvikealoilla kauppatase on kuitenkin alijäämäinen. Esimerkiksi yhteisön kalataloustuotteiden osalta alijäämä oli 6 172 miljoonaa ecua vuonna 1994. Elintarvikkeiden ja juomien valmistuksen parissa työskentelee yli 2,3 miljoonaa ihmistä, ja heistä miltei 50 prosenttia alle sadan työntekijän yrityksissä. Maatalouden alkutuotannossa työskentelee kymmenen miljoonaa ihmistä. Näin ollen elintarvike- ja juomateollisuuden merkitys Euroopan talouselämälle kokonaisuudessaan on selvästi hyvin suuri. Vuosina 1984-1992 sekä elintarvikkeiden ja juomien tuotanto että niiden kulutus kasvoivat jatkuvasti EY:ssä, ja niiden kiinteä reaalikasvu oli vuosittain 2-2,5 prosenttia. Vuosina 1992-1993 tämä kasvuvauhti kuitenkin hidastui alle yhteen prosenttiin. Suuri osa kasvusta johtuu jalostusarvon lisääntymisestä; erityisesti Pohjois-Euroopan kuluttajat ovat nimittäin siirtymässä tuoreista elintarvikkeista puolivalmisteisiin. Tärkeimmät tuottajat ovat vastanneet tähän pitkän aikavälin lisäämiseen ja laitteiston muutokseen investoimalla paljon tuotantokapasiteetin 14 tuottajiin uudenaikaistamiseen sekä sijoittamalla uuteen teknologiaan. Pieniin kohdistuu puolestaan yhä suurempia paineita elintarvikkeiden kysynnän muuttumisen ja vähittäiskaupan jakelujärjestelmässä tapahtuvien suurten muutosten vuoksi. Näitä muutoksia ovat erityisesti keskittymien lisääntyminen elintarvikkeiden jakelualalla ja suurmyymälöiden omien tuotemerkkien markkinaosuuden kasvu. Tästä syystä useiden pienten tuottajien vaihtoehtona on joko löytää markkinarako laatutuotteiden markkinoilla tai ryhtyä suurmyymälöiden omien tuotemerkkien toimittajiksi. Yhteisön elintarvikemarkkinoilla on edelleen merkittäviä alueellisia vaihteluja, erityisesti pohjoisten jäsenvaltioiden ja Välimeren alueen välillä. Etelä-Euroopassa tuoreiden elintarvikkeiden kulutus on edelleen suhteellisen suurta, ja elintarvikkeiden jalostuksesta saatavan lisäarvon määrä on siksi huomattavasti pienempi. Saatavilla jäsenvaltioissa olevat monipuolistuneet, ja tämä suuntaus todennäköisesti jatkuu valmistajien pyrkiessä hyödyntämään sisämarkkinasääntöjä löytääkseen tuotteilleen uusia markkinoita. tuotevalikoimat ovat kuitenkin kaikissa tuotteet ja Näiden olojen vallitessa vaikuttaa selvältä, että yhteisö edistää merkittävästi avointa ja vakaata sääntely-ympäristöä, joka on tämän elintärkeän alan tulevan kehittämisen perusta. Erityisesti sisämarkkinoiden avoimuus ja tehokas toiminta on olennaisen tärkeää lukuisten pienten ja keskisuurten yritysten säilymiselle, koska niiden on yhä ankarammin kilpailtava elintarviketeollisuuden monikansallisten jättiyritysten kanssa. 3. YHTEISÖN ELINTARVIKEALAN TOIMIEN KEHITYKSEN TAUSTA Yhteisön elintarvikelainsäädännön kehitykseen ovat eniten vaikuttaneet yhteinen maatalouspolitiikka ja sisämarkkinoiden toteuttamista koskeva ohjelma. Yhteisöllä on myös erillinen kalataloutta ja vesiviljelyä koskeva yhteinen kalastuspolitiikka. Yhteisön tulevien toimien kehitykseen elintarvikealalla vaikuttavat merkittävästi Maastrichtin sopimuksen lisäämät uudet säännökset, jotka koskevat ihmisten terveyden suojelua (129 artikla), kuluttajansuojaa (129 a artikla) ja ympäristöä (130 r artikla). 3. 1 Yhteinen maatalouspolitiikka ja elintarvikelainsäädäntö (YMP) yhteisön Yhteinen maatalouspolitiikka elintarvikelainsäädännön kehittämiseen. YMP:n saavuttamiseksi toteutettujen toimien seurauksena on kuitenkin väistämättä jouduttu kehittämään lainsäädäntöä, joka vaikuttaa myös maataloustuotteiden kauppaan. Tässä yhteydessä on pantava merkille erityisesti kolme kohtaa: on vaikuttanut tavoitteiden suuresti 1. joita rahoitetaan Euroopan maatalouden ohjaus- Eräs YMP:n tärkeimmistä osa-alueista on ollut kehittää merkittävimpiä maataloustuotteita koskevia yhteisiä markkinajärjestelyjä sekä hintatukia ja tukitoimia, ja tukirahastosta (EMOTR). Eräissä tapauksissa näiden toimenpiteiden tehostamiseksi ja petosten torjumiseksi on ollut välttämätöntä laatia laatuvaatimuksia tukiin oikeutettujen tuotteiden määrittämiseksi. Lisäksi tuotteiden laatuvaatimusten määrittämistä on pidetty tarpeellisena siksi, toisinaan että hintatukijärjestelmien puuttuessa. Näiden sääntöjen luonne ja määrä on käytetty markkinatukitoimenpiteenä tätä ja 15 2. 3. vaihtelevat kyseisen yhteisen markkinajärjestelyn mukaan. Toisinaan säännöillä voi olla ainoastaan vähän vaikutusta valmiiden tuotteiden markkinointiin ja toisinaan, esimerkiksi viinin yhteismarkkinoilla, säännöistä on muodostunut laaja ja itsenäinen markkinointisäännöstö. Alkutuotteiden vapaan liikkuvuuden turvaamiseksi yhteisössä on pidetty välttämättömänä laatia yksityiskohtaisia sääntöjä, joiden avulla lähennetään ihmisten, eläinten ja kasvien terveyteen liittyvää lainsäädäntöä. Esimerkiksi eläinlääkintähygieniaa koskevat säännöt vaikuttavat suuresti eläinperäisten elintarvikkeiden käyttöön ja markkinointiin. Lisäksi on tarpeen huolehtia siitä, että maataloustuotannossa käytettävät menetelmät eivät itsessään laadittu vaaranna kansanterveyttä. Tätä varten on yksityiskohtaisia säädöksiä, joissa määritetään suurimmat sallitut rajat elintarvikkeiden sisältämille torjunta-aine-ja eläinlääkejäämille. esimerkiksi 1989 ilmoitti komissio aikovansa laaditussa maaseudun tulevaisuutta edistää koskevassa Vuonna tiedonannossa tuotteiden laatupolitiikkaa yhteisössä. Tämän vuoksi hyväksyttiin erityisiä yhteisön säädöksiä, jotka koskevat laatumerkkien tai -merkintöjen käyttöä erityisten (asetus N:o 2082/92), tuotantolaatuvaatimusten alaisten perinteisiltä tuotantoalueilta peräisin olevien tuotteiden (asetus N:o 2081/92) tai todistetusti erityismenetelmillä, kuten luonnonmukaisella tuotantotavalla, valmistettujen elintarvikkeiden yksilöimiseksi. tuotteiden Aivan äskettäin yhteisö on toteuttanut kuluttajan kannalta tärkeitä toimia. Neuvosto vahvisti hiljattain sitovat säännöt naudoista saatavien tuotteiden lisätoimenpiteitä harkitaan muiden eläimistä saatavien jäljitettävyydestä, ja tuotteiden jäljitettävyyden parantamiseksi. Niin ikään valmistellaan ehdotuksia, joilla laajennetaan luonnonmukaista tuotantotapaa osoittavat merkinnät koskemaan eläimistä saatavia elintarvikkeita. 3. 2 Yhteinen kalastuspolitiikka ja ollen kuuluu yhteisön sääntöjä, elintarvikelainsäädäntöön Myös kalataloustuotteita pidetään yleensä maatalouden alkutuotantona, mutta kalastusta ja vesiviljelyä varten on laadittu täysin erillinen yhteinen kalastuspolitiikka erityisiä (YKP). Näin kalataloustuotteita koskevia säädöksiä. Yhteiseen markkinajärjestelyyn liittyy jotka koskevat yhteisiä markkinointistandardeja, periaatteita tuottajajärjestöjä, sisämarkkinoiden hmtatukimenetelmiä ja kolmansien maiden kanssa käytävää kauppaa. Kalastukseen ja vesiviljelyyn liittyvät rakennetukimenettelyt pannaan täytäntöön kalatalouden ohjauksen rahoitusvälineen (KOR) mukaisesti; KOR:een kuuluu laadun ja hygienian parantamista ja valvontaa koskeva rahoitus. Rajallisten kalakantojen säilyttämiseen liittyvät yksityiskohtaiset säännöt ovat kiinteä osa sovellettavaa eläinlääkintälainsäädäntöä tarkistetaan parhaillaan osana hanketta, jonka tavoitteena koskevaa peräisin on eläinlääkintälainsäädäntöä. kalastuspolitiikkaa. Kaloihin yksinkertaistaa äyriäisiin eläimistä tuotteita yhteistä olevia ja 16 3. 3 Jalostettujen elintarvikkeiden sisämarkkinoiden kehittäminen Elintarvikeala on olennainen osa sisämarkkinoita niin kuluttajan näkökulmasta kuin myös taloudellisten toimijoiden kannalta. Tämän vuoksi kaikissa yhteisön ja kansallisella tasolla toteutettavissa toimenpiteissä on otettava täysimääräisesti huomioon sisämarkkinoiden perusperiaatteet ja erityisesti tavaroiden vapaan liikkuvuuden periaate. Yhteisö voi edistää sisämarkkinoiden toteutumista useiden välineiden avulla, joita ovat: - tavaroiden vapaata liikkuvuutta koskevien perusperiaatteiden soveltaminen, erityisesti yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella kehittynyt vastavuoroisen tunnustamisen periaate (jonka mukaan jäsenvaltion on annettava tavaroiden ja markkinoinnissa on noudatettu toisessa jäsenvaltiossa sovellettavia määräyksiä, testejä ja standardeja ja jos nämä määräykset, testit ja standardit vastaavat kyseisessä jäsenvaltiossa edellytetyn suojelun tasoa); liikkua vapaasti alueellaan, tuotannossa tavaroiden jos - kansallisten lainsäädäntöjen yksityiskohtainen yhdenmukaistaminen silloin, kun vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltaminen ei tarjoa riittävää perustaa sisämarkkinoille; - yhteisö voi laatia tiettyjä perusperiaatteita sisältäviä puitelakeja, joiden mukaan jäsenvaltiot voivat vapaasti soveltaa ankarampia tai täsmällisempiä sääntöjä, jos nämä säännöt eivät rajoita perusteettomasti sisämarkkinoiden toimintaa; - vapaaehtoisten keinojen käyttö, kuten standardien tai käytännesääntöjen laatiminen. elintarvikelainsäädäntöjen Kansallisten yhdenmukaistaminen vapaan liikkuvuuden turvaamiseksi alkoi yhteisön alkuaikoina. Vuosina 1962-1985 yhteisössä sovellettiin kahta eri lähestymistapaa: yksityiskohtainen - kaikkia elintarvikkeita koskeva horisontaalinen yhdenmukaistaminen, jonka tavoitteena oli joko suojella kansanterveyttä (esimerkiksi lisäaineiden osalta) tai kuluttajien muita etuja esimerkiksi tarjoamalla tietoa tai torjumalla harhaanjohtavia liiketoimintakäytäntöjä (esimerkiksi merkintöjen yhteydessä); - vertikaalinen yhdenmukaistaminen, joka koskee tiettyihin elintarvikeryhmiin sovellettavista yksityiskohtaisista eritelmistä; yhteisö on hyväksynyt kahdeksan direktiiviä, jotka koskevat kaakao- ja suklaatuotteita, sokereita, hunajaa, ja marmeladia, hedelmämehuja maitojauhetta, kahviuutteita ja luontaisia kivennäisvesiä. tuotteita, hilloja, hyytelöitä ja vastaavia Lisäksi on mainittava juomaveden laadusta annettu neuvoston direktiivi N:o 80/778/ETY. Tämä direktiivi on elintarvikealalle olennaisen tärkeä, koska kaikkia ihmisten kulutukseen tarkoitettuja tuotteita tai aineita valmistettaessa, jalostettaessa, säilytettäessä tai niitä markkinoille saatettaessa käytetyn ja lopullisen elintarvikkeen 17 terveellisyyteen vaikuttavan veden on täytettävä edellä mainitun direktiivin vaatimukset. Yhteisön lainsäädännön kehittämisen ohella yhteisöjen tuomioistuin on tulkinnut Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen 30-36 artiklaa. Komissio tarkisti Cassis de Dijon -asiaa koskevan yhteisöjen tuomioistuimen tuomion jälkeen perusteellisesti elintarvikelainsäädäntöjen yhdenmukaistamista koskevaa menettelyään ja esitti vuonna 1985 elintarvikealan loppuunsaattamista koskevan sisämarkkinoiden tiedonannon neuvostolle ja Euroopan parlamentille (KOM(85)603, lopullinen). Samalla komissio selkeytti vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisalaa. Tiedonannon mukaisesti yhteisön elintarvikelainsäädännöllä yhdenmukaistetaan kansallisia määräyksiä ainoastaan silloin, kun se on perusteltua yhteisöjen tuomioistuimen yksilöimien pakollisten vaatimusten mukaisesti, ja näitä vaatimuksia ovat: - kansanterveyden suojelu; - kuluttajien muiden etujen suojelu, erityisesti kuluttajille tarkoitettu tieto; - rehellinen kaupankäynti; - asianmukaisen viranomaisvalvonnan varmistaminen. Toisaalta komissio ilmoitti, että se ei periaatteessa enää aio laatia laatuvaatimusten yhdenmukaistamista koskevia ehdotuksia - kuten elintarvikkeiden ainesosiin tai valmistukseen liittyviä määräyksiä -jos kansanterveyden suojeleminen ei sitä edellytä. Tämän sijasta komissio uskoi, että, vastavuoroinen tunnustaminen voidaan saavuttaa vahvistamalla merkintäsääntöjä kuluttajan tiedonsaannin ja rehellisen kaupankäynnin varmistamiseksi. Lisäksi komissio rohkaisi teollisuutta kehittämään vapaaehtoisiin keinoihin perustuvia laadullisia menetelmiä. Myöhemmin vuonna 1989 laaditussa tiedonannossa elintarvikkeiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella, komissio teki tämän alan periaatteista yhteenvedon, jossa se otti huomioon yhteisöjen tuomioistuimen päätösvallan. Vuonna 1991 laatimassaan tuotteiden myyntinimityksiä koskevassa selventävässä tiedonannossaan komissio määritteli järjestelmän, joka liittyy elintarvikkeiden vastavuoroiseen tunnustamiseen yhdenmukaistamattomilla alueilla sen lisäksi, että on mahdollista hyväksyä yhteisön muiden toimenpiteiden toteuttamiseksi tarvittavia alakohtaisia vaatimukset, määräyksiä. Näitä luonnonmukaisen elintarvikkeiden laatumerkinnät ja alkuperämerkinnät. tuotantotavan määritelmä, perinteisten esimerkiksi ainesosia koskevat ovat Lähes kaikki komission vuoden 1985 ohjelmassa määrittelemä lainsäädäntö on nyt annettu lukuun ottamatta elintarvikkeiden säteilytykseen ja uuselintarvikkeisiin liittyviä lakeja, joita neuvosto ja Euroopan parlamentti käsittelevät parhaillaan. Lisäksi on hyväksytty muita toimenpiteitä, joiden avulla voidaan ottaa huomioon ongelmat, joita ei vuonna 1985 pystytty ennakoimaan ja jotka liittyvät erityisesti elintarvikehygieniaan ja kontaminantteihin. Lisäksi on olemassa vaikeuksia, jotka 18 koskevat komission ja jäsenvaltioiden yhteistyötä elintarvikkeisiin tieteellisten kysymysten tarkastelussa. liittyvien Jäsenvaltioiden on pitänyt 1 päivästä tammikuuta 1989 ilmoittaa komissiolle direktiivissä N:o 83/189/ETY säädetyn tietojen toimittamisessa noudatettavan menettelyn mukaisesti laatimistaan elintarvikkeisiin liittyvistä teknisistä määräyksistä. Muita erityisiä ilmoitusmenettelyjä sovelletaan kansallisiin toimenpiteisiin, jotka koskevat elintarvikkeiden merkintöjä, kontaminantteja ja elintarvikehygieniaa. Näistä kerrotaan osan n jaksossa 7. Lopuksi on kiinnitettävä huomiota siihen, että niillä alueilla, joille yhteisön lainsäädäntö ei ulotu, yhteisöjen tuomioistuimen kehittyvä oikeuskäytäntö muodostaa jatkuvan perustan elintarvikkeiden vapaalle liikkumiselle. 4. TEOLLISUUSPOLIITTINEN YHTEYS itsellään. Tästä huolimatta Edellä jaksossa 2 pantiin merkille, että maatalouden alkutuotanto ja juoma- ja elintarvikejalostusalat ovat erittäin tärkeitä Euroopan talouselämälle. Tämän vuoksi näiden alojen kilpailukyky on säilytettävä, jotta voidaan parantaa elintasoa ja yhteiskunnallista hyvinvointia yhteisön kaikilla alueilla. Äskettäin laaditussa Euroopan teollisuuden kilpailukyvyn esikuva-analyysia koskevassa tiedonannossa komissio huomautti, että suurin vastuu yritysten kilpailukyvyn säilyttämisestä on julkishallinnon viranomaiset edistävät yrityksillä kilpailukykyä luomalla asianmukaiset edellytykset yritysten toiminnalle: viranomaiset voivat kehittää tarvittavaa infrastruktuuria, luoda asianmukaisen sääntely-ympäristön ja toteuttaa erityisesti innovaatioihin, laatuun, pienten ja keskisuurten yritysten liiketoimintaympäristöön ja taloudelliseen yhteenkuuluvuuteen liittyviä aloitteita. Komissio on viime aikoina toteuttanut tähän liittyen useita yleisiä aloitteita, esimerkiksi antanut laatua koskevan alustavan asiakirjan pk-yrityksiä koskevan monivuotisen ohjelman, jotka liittyvät yhtä lailla myös elintarvikealaan. Tiettyjä asioita, kuten asianmukaisten ja innovaatiota tukevien säädösten kehittämistarvetta, käsitellään usein tässä vihreässä kirjassa. Komission mielestä on tärkeää huolehtia siitä, että nämä teollisuuspoliittiset suuntaukset sisällytetään sen elintarvikealan sääntelyä koskevaan lähestymistapaan, ja komissio pyytää toimittamaan huomioita kaikista tässä yhteydessä tarvittavista toimenpiteistä. innovaatiota käsittelevän vihreän kirjan, 5. KULUTTAJA, ELINTARVIKETURVALLISUUS JA TERVEYDEN SUOJELU Kuten edellisistä jaksoista käy ilmi, elintarvikkeisiin sovellettavat yhteisön säännöt pohjautuvat perustamissopimuksessa määrättyihin useisiin erilaisiin oikeudellisiin perustoihin, ja niiden tavoitteena on saavuttaa erilaisia päämääriä. Lisäksi lainsäädäntö perustuu monimutkaiseen vastuunjakoon komission ja jäsenvaltioiden kesken. Tilanne on mutkikas, ja sitä on tavallisten kansalaisten lisäksi joskus myös asiantuntijoiden vaikea ymmärtää. Siksi yhteisöä on moitittu siitä, että sillä ei ole yhtenäistä koko elintarvikealaa koskevaa politiikkaa ja että ongelmia lähestytään yksi kerrallaan. 19 Tämän osan alussa olevassa I7ew/a-jaksossa yksilöidään joitakin koko yhteisön elintarvikelainsäädännön käsittäviä yhteisiä päämääriä. BSE-kriisi on tuonut esiin sellaisen eurooppalaisen elintarvikepolitiikan tarpeen, joka keskittyy vaatimukseen vain turvallisten, terveellisten ja ihmisravinnoksi soveltuvien elintarvikkeiden saattamisesta markkinoille. Elintarvikkeiden kulutukseen liittyvän terveyden suojelun on oltava ensisijainen tavoite jatkuvasti eikä vain kiireellisissä tapauksissa. Komissio on jo aloittanut yksiköidensä rakenteen mukauttamisen kyseisen tavoitteen saavuttamiseksi täysimääräisesti. Komissio aikoo kehittää varsinaisen elintarvikepolitiikan, jossa kaikkein tärkeintä on kuluttajan ja hänen terveytensä suojelu. Tehokkaan elintarviketurvallisuutta koskevan politiikan luomiseksi on toteutettava tärkeitä toimia sen varmistamiseksi, että - lainsäädäntö- tai muista toimista päätettäessä otetaan huomioon tuoreimmat ja täydellisimmät tieteelliset todisteet; - varotoimenpiteet ovat sääntönä silloin, kun tieteelliset todisteet ovat tavalla tai toisella epätäydelliset tai epäuskottavat ja riskien täydellinen arviointi on mahdotonta; - vastuu elintarvikkeiden turvallisuudesta ja terveellisyydestä on selkeästi määritelty elintarvikeketjun kaikissa vaiheissa. Tämä merkitsee säännöksiä tuotevastuusta silloin, kun vaaralliset tai epäterveelliset elintarvikkeet ovat vahingoittaneet kuluttajan terveyttä; - valvontatoimia toteutetaan kaikissa elintarvikeketjun ratkaisevissa vaiheissa (alkutuotanto, jalostus, kuljetus, käsittely ja jakelu sekä esillepano lopullisessa myyntipisteessä). Sama koskee maahan tuotuja elintarvikkeita; - elintarvikkeiden ominaisuuksista ja sisällöstä annetaan kuluttajalle oikeaa tietoa asianmukaisella tavalla; - valvonnan eri toteuttajien (muun muassa tuottajien, jäsenvaltioiden viranomaisten ja komission yksiköiden) vastuualueet ja valvonnan luonne (esim. paikalla tapahtuva tarkastus, valvontajärjestelmien tarkastus) on selkeästi määritelty. suojelun Tässä yhteydessä on otettava huomioon, että Maastrichtin sopimuksen voimaantulon jälkeen komissio on omaksunut uusia velvoUisuuksia korkeatasoisen ihmisten terveyden ja ympäristönsuojelun (130 r artikla) toteuttamiseksi. Viime vuosien aikana esimerkiksi ravitsemukseen ja terveyteen on kiinnitetty yhä enemmän huomiota. Hallitusten välisessä konferenssissa keskustellaan parhaillaan perustamissopimuksen 129 artiklan tarkistamisesta. artikla), kuluttajansuojan a artikla) (129 (129 Lisäksi viime vuosina on kiinnitetty yhä enemmän huomiota ravintoon ja terveyteen, mikä herättää kysymyksen yhteisön tehtävästä näillä alueilla. 20 OSA n YHTEISÖN ELINTARVIKELAINSÄÄDÄNNÖN YKSINKERTAISTAMINEN JA JÄRKEISTÄMINEN 1. JOHDANTO Viime vuosien aikana on esitetty lukuisia moitteita, jotka ovat koskeneet yhteisön elintarvikelainsäädännön monimutkaisuutta, hajanaisuutta ja epäyhdenmukaisuutta sekä vaikeuksia, joita esiintyy innovaatioon. Erityisesti on väitetty, että lainsäädännön mukauttamisessa - tietyt säädökset ovat tarpeettoman yksityiskohtaisia tai normatiivisia, eikä niissä oteta huomioon elintarvikkeiden turvallisuuden varmistamiseksi laadittujen teollisuudenalojen sisäisten valvontajärjestelmien kehitystä; laadun ja - säädökset ovat toisinaan päällekkäisiä tai erityisille aloille sovellettavat erilaiset vertikaaliset säännöt ovat joskus epäyhtenäisiä tai vertikaaliset ja horisontaaliset säännöt ovat keskenään epäyhtenäisiä; - lainsäädännön monimutkaisuuden ja yhteisön lainsäädäntömenettelyjen hitauden vuoksi lainsäädäntöä on vaikeaa ajantasaistaa tieteen ja tekniikan kehityksen huomioon ottamiseksi. Poliittisella tasolla sisämarkkinoita käsittelevä neuvosto on komissiota tutkimaan mahdollisuuksia yksinkertaistaa sisämarkkinalainsäädäntöä. lisäksi pyytänyt Tämän osan tavoite on tarkastella yhteisön elintarvikealaa koskevaa yleistä lähestymistapaa esitetyn arvostelun perusteella ja tutkia, millaisilla toimilla yhteisön elintarvikelainsäädäntöä voitaisiin yksinkertaistaa ja järkeistää. 2. YLEISIÄ NÄKÖKOHTIA Julkishallinnon viranomaisten tärkeimpiä velvollisuuksia on ollut varmistaa, että kuluttajien saatavilla on riittävästi terveellistä ja turvallista ruokaa. Nykyisin kaikissa teollisuusmaissa on säädetty huomattava määrä lakeja, joiden tavoitteena on taata, että elintarvikkeet ovat turvallisia, terveellisiä ja ihmisravinnoksi soveltuvia, että kaupallista toimintaa harjoitetaan rehellisesti ja että on olemassa tarvittavat viralliset valvonta-ja tarkastusjärjestelmät. Viime vuosina on noussut esiin uusia elintarvikkeita koskevia asioita. Tämä on johtunut tieteellisen tiedon lisääntymisestä ja siitä, että kansalaiset ovat tiedostaneet ravitsemuksen ja terveyden väliset yhteydet sekä myös siitä, että kuluttajien kysyntä on muuttunut. He eivät ole enää kiinnostuneita ainoastaan turvallisesta ruuasta vaan huomiota kiinnitetään lisäksi yhä enemmän maataloudessa ja elintarviketuotannossa käytettäviin menetelmiin. Sisämarkkinoiden ja yhteisen maatalouspolitiikan toteuttamisen edistymisen myötä suuremmassa määrin korvattu yhteisön kansalliset määräykset on yhä lainsäädännöllä. Nykyisin elintarvikelainsäädäntö on suurimmaksi osaksi yhteisössä yhdenmukaistettu, ja monilla aloilla jäsenvaltioiden yksipuolisten aloitteiden mahdollisuuksia on suuresti rajoitettu. Tämän vuoksi yhteisön on itse kehitettävä 21 menetelmiä, jotka takaavat korkeatasoisen suojelun, täyttävät kuluttajien perustellut vaatimukset ja odotukset, mutta estävät sellaisten säädösten laatimisen, jotka rasittaisivat tarpeettomasti tuottajia ja teollisuutta. Näiden rasitteiden kustannukset siirretään luonnollisesti viime kädessä kuluttajien maksettavaksi korkeampina hintoina. Kuten edellä on mainittu, yhteisön elintarvikelainsäädäntö on vuoden 1985 jälkeen yleensä rajoittunut toimenpiteisiin, jotka ovat välttämättömiä kansanterveyden ja kuluttajien muiden etujen suojelun sekä tarvittavan valvonnan varmistamiseksi. Lisäksi se, että yhteisön lainsäädännön avulla 15 erilaista ja toisinaan ristiriitaista säännöstöä on korvattu yhdenmukaisella yhteisellä säännöstöllä, on jo itsessään yksinkertaistanut merkittävästi elintarvikelainsäädäntöä. Näiden yleisten näkökohtien perusteella pitäisi olla selvää, että jo laadittuja säädöksiä ja suojelujärjestelmää ei kokonaisuudessaan voida purkaa. Tavoitteena on laatia lainsäädäntörunko, joka on tehokas, mutkaton, helppotajuisempi ja helpommin sovellettavissa niiden kannalta, tuottajien, joita asia teollisuusyritysten, elintarvikealan yritysten, valvontaviranomaisten ja kuluttajien kannalta. lähinnä koskee eli 3. SÄÄNTELYÄ KOSKEVA YLEINEN LÄHESTYMISTAPA Elintarvikelainsäädännön merkitys kansalaisille on erittäin suuri. Ainoastaan korkeatasoisen turvallisuuden ja tehokkaan viranomaisvalvonnan avulla voidaan vähentää mahdollisimman paljon elintarvikkeiden herkkyyttä terveyshaitoille, joilla voi olla suuria vaikutuksia kulutuskysyntään, teollisuusyritysten tuottoihin ja työllisyyteen. Tehokas lainsäädäntö- ja sääntelykehys on tämän vuoksi olennainen. Lisäksi yhä mutkikkaamman elintarviketuotannon ja -jakelun vuoksi on välttämätöntä varmistaa, että suojelu käsittää koko elintarvikeketjun. Ketjun joidenkin osien huolellinen valvonta ei ole järkevää, jos kontaminantit voivat läpäistä tarkastukset ketjun muissa kohdissa. Sääntelykehys on kuitenkin suunniteltava ja pantava täytäntöön siten, että suurin vastuu terveellisten ja turvallisten elintarvikkeiden tuotannosta kuuluu tuottajille ja teollisuudelle. Teollisuusaloille on näin ollen aina mahdollisuuksien mukaan annettava tilaa suunnitella ja toteuttaa asianmukaisia sisäisiä valvontamenettelyjä, jos näiden menettelyjen tukena on tehokkaita virallisia valvontajärjestelmiä. Joskus voi olla aiheellista säätää erityisiä yksityiskohtaisia lakeja. Tämä on erityisen tärkeää silloin, kun yritykset voivat käyttää vaikeasti havaittavia menetelmiä epähygieenisten tai puutteellisten tuotantomenetelmien vaikutusten kätkemiseen. Muissa tapauksissa riittää, että vaatimukset muotoillaan niiden päämäärien ja tarkoitettujen tulosten mukaisesti sen sijaan, että määrättäisiin, miten tämä tulos on saavutettava. Kun saavutettavia tavoitteita koskeva selkeä lainsäädäntökehys on laadittu, toimijoille lainsäädännön noudattaminen voidaan jättää taloudellisille valvontaviranomaisten järjestelmien, käytännesääntöjen ja muiden sopivien menettelyjen avulla. sitä HACCP-tyyppisten valvoessa 22 Näiden kahden lähestymistavan vähstä eroa voidaan selkeimmin havainnollistaa elintarvikehygienian alalla, jolla molempia käytetään rinnakkain. Terveyden kannalta arkoja eläimistä saatavia elintarvikkeita varten on olemassa useita yksityiskohtaisia säädetään yksityiskohtaisesti noudatettavista vertikaalisia direktiivejä, yleistä hygieniavaatimuksista. elintarvikehygieniasta annettua direktiiviä. Vaikka tämä direktiivi sisältää eräitä normatiivisia säännöksiä, siinä on tavoiteltu yleisempää lähestymistapaa, koska siinä säädetään elintarvikehygienian tavoitteista ja jätetään teollisuusyrityksille paljon tarkastellaan joustavuutta direktiivin yksityiskohtaisemmin osan m jaksossa 6. täytäntöönpanossa. Elintarvikehygieniaa joissa Muihin elintarvikkeisiin sovelletaan Molemmilla lähestymistavoilla on hyvät ja huonot puolensa. Normatiivisemmassa lähestymistavassa lainsäätäjän on yksilöitävä tärkeimmät riskitekijät ja näiden riskien hallintakeinot. Tämän vuoksi yritysten on usein helpompi tunnistaa velvollisuutensa, mikä puolestaan helpottaa valvontaviranomaisten työtä. Yleisemmän lähestymistavan ansiosta teollisuus saa puolestaan nauttia suuremmasta joustavuudesta lainsäädännön noudattamisessa. Tämä lähestymistapa todennäköisesti vähentää lainsäädännön noudattamisesta aiheutuvia kustannuksia, mutta samalla on huolehdittava siitä, että kansanterveyden suojelu on yhtä korkeatasoista kuin normatiivisen lähestymistavan yhteydessä. Lisäksi lainsäädäntöä ei tarvinne ajantasaistaa kovin usein. Yleisempää lähestymistapaa että valvontaviranomaisten on kuitenkin omaksuttava aktiivisempi rooli erilaisen toiminnan aiheuttamien vaarojen analysoimisessa ja sen varmistamisessa, että näiden vaarojen valvomiseksi voidaan toteuttaa tehokkaita toimenpiteitä. Tämä voi olla erityisen vaikeaa alalla toimiville pienille yrityksille, vaikka koko teollisuudenalan laajuisten käytännesääntöjen laatiminen voi ratkaista ongelman. elintarvikealan sovellettaessa yritysten sekä joita voidaan lisäaineiden käyttö, On syytä panna merkille, että nämä kaksi lähestymistapaa eivät sulje toisiaan pois. Elintarvikkeiden lisäaineita koskeva yhteisön lainsäädäntö on esimerkki alasta, jolla nämä kaksi lähestymistapaa on menestyksekkäästi yhdistetty. Lainsäädäntö perustuu siihen, että kaikkien lisäaineiden turvallisuus arvioidaan huolellisesti. Ainoastaan niiden turvallisesti elintarvikkeissa, on yhteisössä sallittua. Silloin, kun turvalhsuusarvioinnin perusteella päätellään, että kansanterveyden suojeleminen edellyttää suurimman suositeltavan päivittäisannoksen määrittelyä, asetetaan normatiiviset rajat kaikkien lisäaineiden käytölle jokaisessa elintarvikkeessa, jotta lisäaineelle altistuminen ei ylitä suositellun päivittäisannoksen ylärajaa. Jos turvallisuusarvioinnissa päädytään siihen, että annosrajan määrittäminen ei ole tarpeen, sovelletaan quantum sati -käsitettä. Tämä tarkoittaa sitä, että teollisuus voi vapaasti käyttää kyseistä lisäainetta hyvän tuotantotavan mukaisesti ainoastaan niin paljon kuin on välttämätöntä aiotun tavoitteen saavuttamiseksi, jos kuluttajaa ei johdeta harhaan. todistetusti käyttää Näin ollen komission mielestä on välttämätöntä omaksua yksityiskohtaisen normatiivisen lainsäädännön ja yleisemmän lainsäädäntöä koskevan lähestymistavan välinen tasapainoinen toimintatapa. Komissio pyytää huomioita siitä, kuvastaako nykyinen yhteisön lainsäädäntö tällaista tasapainoa oikein. 23 4. SISÄISEN VALVONNAN MERKITYS ELINTARVIKEALALLA Elintarvikealan arkaluontoisuuden vuoksi on aina keskusteltu siitä, missä määrin sisäisten sääntelymenetelmien, kuten käytännesääntöjen tai standardien käyttäminen on asianmukaista joko sääntelyn vaihtoehtona tai niitä täydentävänä tekijänä. vapaaehtoisuuteen Vapaaehtoisia menetelmiä käytettäessä on tärkeää, että nämä keinot todella perustuvat sen ja on että käytettävissä laatimismenettelyt ovat avoimia, kaikkien varmistamiseksi, että menetelmien asianomaisten käytettävissä ja että niihin sisältyy riittävästi toiminnan laadun valvontaa. turvatoimia Aikaisemmin vapaaehtoisia välineitä on käytetty sääntelyn sijasta lähinnä seuraavissa tapauksissa: elintarvikealan täytäntöönpanoa - elintarvikkeiden ainesosia koskevien määräysten yhteydessä. Vuonna 1985 laaditussa koskevassa sisämarkkinoiden tiedonannossa komissio ilmoitti, että se ei enää aio tehdä lainsäädäntöehdotuksia elintarvikkeiden ainesosia koskevien määräysten yhdenmukaistamiseksi, ellei yhteisen maatalouspolitiikan tavoitteiden saavuttaminen sitä edellytä. Tämän sijasta komissio haluaa standardien käyttöä. Elintarvikealan standardointi ei ole ollut yhteisön tasolla kovin menestyksekästä, eikä lukuisista pyrkimyksistä huolimatta ole hyväksytty yhtään Euroopan laajuista laatuvaatimuksia koskevaa standardia. Kansallisella tasolla elintarvikkeiden tällaiset standardit tai vastaavat keinot, kuten käytännesäännöt, ovat kuitenkin yleistyneet jatkuvasti, ja tämän vuoksi yhteisön sisäiseen kaupankäyntiin saattaa muodostua uusia todellisia esteitä; rohkaista vapaaehtoisten - näytteenotto- ja analyysimenetelmien yhteydessä, jolloin yhteisön tasolla saatu kokemus on ollut paljon myönteisempää ja useita standardeja on vahvistettu. 5 artiklassa edistetään 93/43/ETY Nykyistä lainsäädäntöä täydennetään elintarvikehygieniaan liittyvillä vapaaehtoisilla keinoilla. Direktiivin N:o hyvien hygieniakäytäntöjen kehittämistä. Ne ovat elintarvikealan yrityksille vapaaehtoisia, ja niitä voidaan käyttää suuntaviivoina pantaessa täytäntöön direktiivissä säädettyjen elintarvikehygienian yleisiä periaatteita. Lisäksi direktiivissä määritellään yhteisön ohjeiden tunnustamista koskeva menettely ja säädetään tietyistä vakuuksista, joiden avulla voidaan varmistaa, että ohjeita laatimassa on elintarvikeyritysten ja muiden tahojen edustajia, joita asia merkittävästi koskee, kuten toimivaltaisia viranomaisia ja kuluttajajärjestöjä. Vakuuksilla voidaan myös varmistaa, että ohjeet täyttävät hygieniavaatimukset, ovat käyttökelpoisia ja että niiden valmistelun aikana kuullaan riittävästi eri tahoja. Kansallisella tasolla laadittujen lukuisten aloitteiden lisäksi komissio on tietoinen siitä, että Euroopan tasolla valmistellaan parhaillaan useita tällaisia ohjeita, ja myyntiautomaateista ostettavia kuumia ja kylmiä elintarvikkeita ja juomia. erityisesti mehujäätelöltä, jotka koskevat leivonnaisia Komissio ottaa mielellään vastaan huomioita vapaaehtoisten keinojen asemasta elintarvikealalla. Komissio haluaisi huomioita myös mahdoUisuudesta laajentaa olemassa olevien kansallisten vapaaehtoisten menetelmien soveltamisala koskemaan koko yhteisöä. 24 5. HORISONTAALINEN JA VERTIKAALINEN LÄHESTYMISTAPA ELINTARVIKELAINSÄÄDÄNNÖSSÄ Elintarvikealan monimuotoisuuden vuoksi toisinaan on mietittävä sitä, pitäisikö suosia horisontaalista lähestymistapaa, jossa asetetaan yleisiä, elintarvikealalla yleensä sovellettavia määräyksiä, vai olisiko sovellettava vertikaalista lähestymistapaa erityisten, tiettyjä aloja koskevien säädösten laatimiseksi. elmtarvikeryhmiin Vuonna 1985 elintarvikejalosteista annetussa valkoisessa kirjassa hyväksytyn lainsäädäntökehyksen mukaisesti on yleensä suosittu ensisijaisesti horisontaalisia, kaikkiin lisäaineisiin, makeutusaineisiin, uuttamishuottimiin, tuote- ja ravitsemusmerkintöihin ja hygieniaan) sovellettavia toimenpiteitä. Toisinaan on kuitenkin pidetty tarpeellisena turvautua vertikaalisiin toimenpiteisiin, tuotettujen erityisesti elintarvikkeiden sekä pakasteruokien yhteydessä. ravitsemustarkoituksiin (muun muassa tiettyihin Alkutuotantoa ja eläimistä saatavia tuotteita koskevien sääntöjen yhteydessä on yleensä sovellettu alakohtaisempaa lähestymistapaa. Lisäksi on kuitenkin hyväksytty joitakin yleisiä säädöksiä, ja erityisluonnetta sekä luonnonmukaista tuotantotapaa koskeviin merkintöihin. liittyvät erityisesti alkuperämerkintöihin jotka Erityisiä kysymyksiä, jotka koskevat horisontaalisten ja vertikaalisten lakien rinnakkaisuutta yhteisön nykyisessä lainsäädännössä, käsitellään osassa III. Yleisesti ottaen voidaan kuitenkin panna merkille, että paras ratkaisu ei ole suosia yhtä lähestymistapaa toisen kustannuksella joka ainoassa tapauksessa, vaan kyse on siitä, että löydetään asianmukainen tasapaino näiden kahden lähestymistavan välillä, joilla molemmilla on hyvät ja huonot puolensa. Horisontaalisen lähestymistavan ansiosta on mahdollista tarkastella yleisesti tiettyä tilannetta ja helpottaa lainsäädännön noudattamista erityisesti useammalla alalla toimivien elintarvikealan yritysten osalta, joihin kuuluvat valmistajien lisäksi kauppiaat ja jakeluyritykset. Vertikaalisen lähestymistavan avulla lainsäädäntöä voidaan puolestaan mukauttaa tietyn alan tarpeisiin erityisesti silloin, kun lainsäädäntöä koskeva tarkemmin suunnattu lähestymistapa on tarpeen. Näin voidaan lisäksi suunnitella lainsäädäntöä koskevaa yhtenäisempää lähestymistapaa, joka käsittää tietyn alan kaikki osa-alueet. Komissio olisi erityisen kiitollinen tätä asiaa koskevista mielipiteistä. 6. TOISSIJAISUUSPERIAATE JA LAINSÄÄDÄNNÖN YKSINKERTAISTAMINEN Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen 3 b artiklan mukaisesti yhteisö toimii toissijaisuusperiaatteen mukaisesti aloilla, jotka eivät kuulu yhteisön yksinomaiseen toimivaltaan, vain siinä tapauksessa ja siinä laajuudessa kuin jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla toteuttaa suunnitellun toiminnan tavoitteita, jotka suunnitellun toiminnan laajuuden tai vaikutusten takia voidaan tämän vuoksi toteuttaa paremmin yhteisön tasolla. käytäntönä ollut sanotun niin Komission toissijaisuuslausuman lainsäädäntöehdotuksiin kaikkiin tarkoituksenaan selittää, miksi yhteisön toiminta on komission mielestä tarpeen. Lausumassa tarkastellaan myös ehdotetun toiminnan tavoitteita ja sitä, voitaisiinko on useiden liittäminen vuosien uusiin ajan 25 ehdotetut tavoitteet saavuttaa vähemmän sitovilla säädöksillä. Lisäksi komissio hyväksyi 16 päivänä tammikuuta 1996 yleisiä sääntelytoimenpiteitä koskevia suuntaviivoja, joiden tarkoitus on edistää yhteisön toiminnan yhtenäisyyttä, järkeistää ja uudenaikaistaa komission ehdotusten vaikutusten arviointia ja vahvistaa yhteisön ulkopuolisten osapuolten kuulemista. Joulukuussa 1992 järjestetyssä Edinburghin huippukokouksessa tehtyjen päätelmien vuoksi komissio on toteuttanut useita aloitteita yhteisön elintarvikelainsäädännön yksinkertaistamiseksi. Näihin liittyy se, että tiettyjen säädösten tarpeellisuutta tarkastellaan uudelleen säädöksiä nykyisestä lainsäädännöstä. liian rajoittavia ja poistetaan Huhtikuussa 1994 komissio ehdotti erityisravinnoksi tarkoitettuja elintarvikkeita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin N:o 89/398/ETY muuttamista siten, että tiettyjä ruokavalioihin liittyviä elintarvikeryhmiä koskevien erityisdirektiivien määrää vähennettäisiin kahdeksasta neljään. Itse asiassa komissio ehdotti, että vähän natriumia sisältäviä elintarvikkeita, gluteenittomia elintarvikkeita ja diabeetikoille ja urheilijoille tarkoitettuja elintarvikkeita koskevia yksityiskohtaisia direktiivejä ei laadittaisi lainkaan. Yleisesti ollaan sitä mieltä, että koskevien vähän yksityiskohtaisten direktiivien säätäminen ei ole tarpeen ja että näille elintarvikkeille riittävät yleiset merkintäsäännöt. Toisaalta on ollut paljon erimielisyyksiä sen suhteen, pitäisikö diabeetikoille ja urheilijoille tarkoitetuista elintarvikkeista säätää direktiivit. Komissio muutti ehdotustaan siten, että se hyväksyi Euroopan parlamentin esittämän tarkistuksen, jossa vaadittiin diabeetikoille tarkoitettuja elintarvikkeita koskevan direktiivin säätämistä. Neuvostossa kuitenkin valtaosa jäsenvaltioista on sitä mieltä, että tällaista direktiiviä ei tarvita, mutta merkittävä osa jäsenvaltioista kannattaa urheilijoiden elintarvikkeita koskevaa direktiiviä. gluteenittomia elintarvikkeita natriumia sisältäviä ja Komissio hyväksyi lisäksi 17 päivänä huhtikuuta 1996 seitsemän ehdotuksen paketin, jonka tarkoitus oli yksinkertaistaa aikaisempia, vuonna 1970 hyväksyttyjä tuotteiden ainesosista annettuja direktiivejä, jotka koskivat hunajaa, sokereita, maitojauhetta, kahviuutteita, hedelmämehuja ja nektareita, hilloja, hyytelöitä ja marmeladeja sekä toimenpide herätti paljon suklaata ja suklaatuotteita. Jälleen kerran tämä erimielisyyksiä, erityisesti suklaan ainesosiin liittyvien määräysten yhteydessä. Nämä kaksi esimerkkiä osoittavat selvästi, että lainsäädännön yksinkertaistaminen ei ole lainkaan helppo tehtävä. Toisten mielestä liian rajoittavat säädökset voivat toisille olla olennaisen tärkeitä. Lainsäädännön yksinkertaistamisen mahdollisia etuja on punnittava tarkoin, jotta voitaisiin välttää vanhojen ristiriitojen nouseminen uudelleen pintaan ja jotta kyseisten alojen taloudelliset toimijat eivät joutuisi pitkään kärsimään epävarmuudesta. Komissio on tehnyt ehdotuksia juomavesidirektiivin (KOM(94)612) vahvistamiseksi, yksinkertaistamiseksi ja saattamiseksi ajan tasalle. Osan m jaksossa 6 tarkastellaan lainsäädännön myös toista komission aloitetta eläinlääkintähygieniaan yksinkertaistamiseksi. liittyvän elintarvikealan ja Yksi toissijaisuuden käytännönläheisiä käsitteitä on vaikea sovittaa yhteen korkeatasoisen suojelun säilyttämisen sekä sisämarkkinoiden ja yhteisen maatalouspolitiikan että yksinkertaistamisen erityisongelmista on se, 26 lakeja tehokkaan toiminnan kanssa. Joka vuosi jäsenvaltiot säätävät useita kansanterveyden tai kuluttajien suojelemiseksi. Tällaiset toimenpiteet voivat luoda esteitä sisämarkkinoille tai vaikeuttaa YMP:n toimintaa, ja tämä puolestaan johtaa vaatimuksiin yhteisön lainsäädännön laatimisesta. Se, mitä yksi jäsenvaltio pitää liiallista sääntelyä. Jos välttämättömänä voi kuitenkin toisten mielestä olla toimenpiteiden tehokkaita, toissijaisuusperiaatetta ja lainsäädännön yksinkertaistamisperiaatetta on sovellettava niin kansallisella kuin myös yhteisön tasolla. olevan mahdollisimman kuitenkin halutaan tarpeiden välillä. Elintarvikealaa Lopuksi voidaan sanoa, että on tärkeää korostaa tarvetta löytää oikea tasapaino toisaalta toissijaisuusperiaatteen ja yksinkertaistamisen periaatteen ja toisaalta sisämarkkinoiden ja ja tulevaisuudessakin kuluttajansuojan varmistamiseksi. Kun yhteisön lainsäädäntöä ei ole, jäsenvaltiot laativat jatkossakin uusia määräyksiä silloin, kun ihmisten terveyden ja kuluttajien löydetä suojeleminen niiden mielestä sitä edellyttää. Jos yhteisön tasolla ei asianmukaista niiden jatkuvasti pirstoutuminen uudelleen kansallisiksi markkinoiksi. säädellään nykyisin suojelun sisämarkkinoiden uhkana kansanterveyden korkeatasoisen ratkaisua, tarkasti on 7. KANSALLISET LAKIALOITTEET Vaikka yhteisön elintarvikesäädösten laatiminen on hidastunut huomattavasti, uusien kansallisten määräysten virta ei tunnu laantuvan. Joka vuosi komission yksiköt käsittelevät noin 60-80 uutta elintarvikealaa koskevaa lakialoitetta direktiivissä N:o 83/189/ETY säädettyjen menettelyjen mukaisesti. Direktiivissä jäsenvaltioita edellytetään ilmoittamaan teknistä määräystä koskevasta aloitteesta komissiolle, joka toimittaa ehdotuksen muille jäsenvaltioille tiedoksi. Aluksi sovelletaan kolmen kuukauden pituista odotusaikaa. Jos uusi kansallinen määräys aiheuttaa komission tai jonkin jäsenvaltion mielestä kaupan esteitä sisämarkkinoilla, ne voivat laatia tapausta koskevan yksityiskohtaisen lausunnon, jonka vuoksi jäsenvaltion on lykättävä toimenpiteiden soveltamista kuudella kuukaudella. Jäsenvaltion on tällöin ilmoitettava, mitä se ehdottaa tehtäväksi yksityiskohtaisen lausunnon johdosta. Lisäksi komissio voi menettelyn avulla lykätä kansallisen toimenpiteen hyväksymistä enintään vuodella, jotta yhteisön tasolla voitaisiin valmistella säädösehdotuksia tai jotta käsiteltävänä olevat ehdotukset voitaisiin hyväksyä. Yhteisöjen tuomioistuin omaksui äskettäin CIA Security International -asiassa kannan, jonka mukaan lakia ei voida soveltaa jäsenvaltiossa, jos jäsenvaltio ei ole ilmoittanut komissiolle määräystä koskevasta aloitteestaan direktiivin N:o 83/189/ETY mukaisesti. Direktiivin N:o 83/189/ETY mukaisen menettelyn ansiosta komissio voi lausua mielipiteensä jäsenvaltion aloitteesta ja pyytää jäsenvaltiota tekemään siihen muutoksia, jotta aloitteen vaikutuksia yhteisön sisäiseen kauppaan voitaisiin vähentää suostutellut mahdollisimman paljon. Komissio on usein menestyksellisesti jäsenvaltion muuttamaan aloitettaan yhteisön oikeuden mukaiseksi. Esimerkkinä on vastavuoroista tunnustamista koskevan lausekkeen sisällyttäminen kansalliseen lainsäädäntöön. Tämän menettelyn soveltaminen on myös tärkeää siksi, että sen avulla voidaan korostaa aloja, joilla uudet yhteisön säännökset voivat olla tarpeen. 27 ilmoitusmenettelyjä. EUntarvikealalla on kuitenkin käytössä muitakin erityisiä Elintarvikemerkintöjä, kontaminantteja ja elintarvikehygieniaa koskevien yhteisön sääntöjen mukaan jäsenvaltiot voivat soveltaa yhteisön säädöksiä tiukempia määräyksiä. Toissijaisuusperiaatteen ansiosta jäsenvaltiot voivat näin ollen hyväksyä yksityiskohtaisempia lakeja kyseisen maan erityisolojen huomioon ottamiseksi. Yhteisön etujen ja erityisesti sisämarkkinoiden toiminnan suojelemiseksi komissiolla on kuitenkin oikeus valvoa sitä, miten jäsenvaltiot tätä mahdollisuutta käyttävät. Jäsenvaltioiden on toimitettava aloitteista tieto komissiolle ja annettava komissiolle kolme kuukautta aikaa tutkia aloitetta. Jos komissio epäilee lainsäädännöllä olevan vaikutuksia sisämarkkinoihin, se voi antaa asiasta kielteisen lausunnon. Jos muut jäsenvaltiot puoltavat komissiota pysyvässä elintarvikekomiteassa, komissio voi tämän jälkeen vaatia jäsenvaltiota muuttamaan aloitetta, peruuttamaan sen tai lykkäämään sen hyväksymistä jopa vuotta pidemmäksi ajaksi, jotta yhteisöllä olisi aikaa valmistella omaa lainsäädäntöään aiheesta. Ilmoituksiin liittyvien hallintomenettelyjen yksinkertaistamiseksi komissio on ottanut käyttöön järjestelyjä, joiden avulla kaikki tieto toimitetaan ensin samaan paikkaan. Menettelyn myöhemmät vaiheet eroavat kuitenkin merkittävästi. Direktiivissä N:o 83/189/ETY säädetään, että jos jäsenvaltio ei suostu peruuttamaan ehdotustaan ja väittää sen olevan perusteltu perustamissopimuksen 36 artiklan perusteella, jäsenvaltio voi hyväksyä kansallisen lain asianmukaisen odotusajan umpeuduttua. Tällöin komissio päättää, vetoaako se asiassa yhteisöjen tuomioistuimeen lopullista päätöstä varten, vai pitääkö se kansallista toimenpidettä yhteisön oikeuden mukaisena. Elintarvikkeisiin sovellettavien erityisten menettelyjen mukaisesti komissiolla on mahdollisuus komiteamenettelyn mukaisesti vaatia jäsenvaltiota muuttamaan tai peruuttamaan lakialoitteet, joita komissio pitää tarpeettomina tai suhteettomina. sovelletaan jatkossakin yhden vaiheissa merkintöjä, Komission mielestä hallinnollisen tehokkuuden vuoksi on tärkeää, että kaikkiin tulopaikan periaatetta. Toisaalta ilmoituksiin menettelyn myöhemmissä ja hygieniamääräyksiä koskevissa säännöissä mainittujen valtuuksien laajentaminen koskemaan koko elintarvikealaa voi auttaa ratkaisemaan ongelman, joka koskee toissijaisuus- ja yksinkertaistamisperiaatteiden yhteensovittamista sisämarkkinoiden toiminnan kanssa. Komissio voisi tämän ansiosta laatia kiinteässä yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa selkeitä periaatteita uusien kansaUisten lakialoitteiden käsittelemiseksi ja niiden edellytysten määrittelemiseksi, joiden perusteella aloitteiden katsottaisiin aiheuttavan ongelmia sisämarkkinoilla. Lisäksi komissio voisi määritellä olosuhteet, joissa yhteisön olisi laadittava uusia säädöksiä kansallisten aloitteiden perusteella. kontaminantteja Toisaalta on selvää, että tällaisten menettelyjen kehittäminen ei saa estää komissiota että täyttämästä soveltavat asianmukaisesti perustamissopimuksen artiklaa. Komissio kehottaa toimittamaan sille tätä asiaa koskevia huomioita. velvollisuuttaan huolehtia siitä, 30-36 jäsenvaltiot 26 8. SISÄMARKKINOIDEN LOPULLISEKSI TOTEUTTAMISEKSI TARVITTAVA UUSI YHTEISÖN LAINSÄÄDÄNTÖ Eräillä yhdenmukaistamattomilla aloilla jäsenvaltiot ovat usein korostaneet sitä, miten vaikeaa on ratkaista vapaaseen liikkuvuuteen liittyviä ongelmia vastavuoroista tunnustamista koskevilla lausekkeilla. Jäsenvaltioiden mielestä kansanterveyden suojeluun liittyvillä aloilla niiden ehdottama tai voimassa oleva kansallinen lainsäädäntö voi olla perusteltu kansanterveyden suojelemiseksi 36 artiklan mukaisesti, eivätkä ne tämän vuoksi halua soveltaa vastavuoroista tunnustamista. Tällaisissa tapauksissa on harkittava uuden yhteisön lainsäädännön hyväksymistä kyseisten kansanterveyttä koskevien näkökohtien perusteella ja edellä kuvailtujen periaatteiden mukaisesti. tunnustamisen Viime vuosina komission tietoon on tullut elintarvikkeiden vapaata liikkuvuutta koskevia valituksia. Näitä analysoimalla komissio on määritellyt kolme alaa, joilla ratkaista periaatteella vastavuoroisen sisämarkkinoihin kohdistuneiden kielteisten vaikutusten ongelmaa. Tämän vuoksi komissio aikoo käynnistää mahdollisimman pian teknisiä kuulemisia, jotka koskevat jalostustukiin, elintarvikkeisiin lisättävien vitamiinien ja kivennäisaineiden sekä ruokavaliota täydentäviin aineisiin liittyvän yhteisön lainsäädännön tarvetta ja mahdollista laajuutta. yksinään voida ei 29 OSA m NYKYISEN YHTEISÖN LAINSÄÄDÄNNÖN TARKISTAMINEN l. YLEISTÄ Tämän osan tavoitteena on tarkastella edellisessä osassa kuvailtujen yleisten näkökohtien perusteella erilaisia toimenpiteitä, joiden avulla yhteisön nykyistä lainsäädäntöä voitaisiin järkeistää ja yksinkertaistaa. Aluksi tutkitaan tiettyjä yhteisön toimintamenettelyjä; oikeudellisten välineiden valintaa ja mahdollisuutta ajantasaistaa lainsäädäntöä tekniikan ja tieteen edistymisen perusteella. Lisäksi tarkastellaan mahdollisuuksia yksinkertaistaa lainsäädäntöä ottamalla käyttöön yhteisiä käsitteitä ja määritelmiä. Lopuksi tutkitaan yhteisön elintarvikelainsäädännön kolmea tärkeintä alaa (hygieniaa, laatua ja merkintöjä). Näitä aloja on arvosteltu siitä, että tietyt säännökset ovat tarpeettoman yksityiskohtaisia tai rajoittavia ja että horisontaalisten ja vertikaalisten säädösten soveltaminen yhteisössä rinnakkain aiheuttaa vaikeuksia, joihin kuuluvat myös mahdolliset säädösten epäyhdenmukaisuuden aiheuttamat ongelmat. Komissio ottaa kuitenkin mielellään vastaan myös muihin kuin tässä erityisesti mainittuihin asioihin liittyviä huomioita. 2. YHTEISÖN LAINSÄÄDÄNNÖN AVOIMUUS Avoimuus perustuu siihen, että ennen päätöksentekomenettelyä ja sen aikana kuullaan riittävästi mitä yhteiskunnallisia ja taloudellisia toimijoita, joihin yhteisön lainsäädäntö vaikuttaa. Tehokkuuden varmistamiseksi kuulemista ei saa rajoittaa ehdotuksen teknisiin näkökohtiin, vaan myös työmarkkinaosapuolten olisi voitava tarjota kaikki käytettävissään oleva tietoja mielipiteensä lainsäädäntöehdotuksesta ja ehdotetun toimenpiteen kustannuksista ja hyödyistä. Komissio perusti vuonna 1975 neuvoa-antavan elintarvikekomitean, jonka tarkoituksena oli tarjota mahdollisuus tärkeimpien yhteiskunnallisten ja taloudellisten elintarvikealan ryhmien edustajille, joita elintarvikeala, maatalous, kauppa, kuluttaja- asiat, teollisuus ja työntekijöiden asiat pääasiassa koskevat. Komitea voi lausua mielipiteensä kaikista elmtarvikelainsäädännön yhdenmukaistamiseen liittyvistä kysymyksistä. Samanlaisia komiteoita on perustettu myös eläinlääkintäalalle ja useille maataloustuotteita koskeville aloille. Näiden komiteoiden kokouksissa osapuolet voivat sovittaa yhteen erilaisia lainsäädäntöehdotusta koskevia kantoja. Komiteoiden tehokkuuden varmistamiseksi asiakirjat on toimitettava jäsenille hyvissä ajoin ennen jokaista kokousta ja osapuolten on voitava neuvotella perusteeUisesti edustamiensa eturyhmien kanssa. Komission yksiköt ovat parhaillaan toteuttamassa toimenpiteitä, joiden avulla voidaan parantaa yhteiskunnallisten ja taloudellisten kumppanien kuulemista yhteisön lainsäädännön valmisteluvaiheessa. Toimenpiteisiin kuuluvat lainsäädäntöaikeiden julkaiseminen Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä, useampien vihreiden kirjojen ja muiden kuulemisen tuloksena syntyneiden asiakirjojen julkaiseminen ja yhteyksien lisääminen asiasta kiinnostuneisiin osapuoliin. Ongelmia kuitenkin syntyy, kun muut toimielimet ehdottavat suuria muutoksia komission ehdotuksiin, joiden vaikutuksia on usein vaikea tai mahdoton arvioida käytettävissä olevassa vähäisessä ajassa. 30 3. ASETUSTEN KÄYTTÖ DIREKTIIVIEN SIJASTA Eräissä tapauksissa yhteisö on lähentänyt kansallisia lainsäädäntöjä kahdessa vaiheessa. Ensimmäisessä vaiheessa asiaan sovellettavat yleiset perusteet ja periaatteet määritellään puitelainsäädännössä. Toisessa vaiheessa annetaan erityissäännökset kaikkien näiden periaatteiden yhtäläisen täytäntöönpanon varmistamiseksi koko yhteisössä. Täytäntöönpanomääräykset ovat toisinaan erittäin yksityiskohtaisia ja ne jättävät vain vähän tai eivät lainkaan täytäntöönpanon harkintavaltaa jäsenvaltioille. Esimerkkejä ovat erityiset yhteisön määräykset, jotka koskevat lisäaineita, elintarvikkeiden kanssa kosketukseen joutuvia materiaaleja ja uuttamisliuottimia. Toisinaan direktiivien säännökset ovat myös erittäin yksityiskohtaisia, vaikka ne sisältyvät yhteen säädökseen, eikä niissä jätetä jäsenvaltioille kovinkaan paljon harkintavaltaa. Näissä oloissa asetusten käyttö direktiivien sijasta voi tarjota useita etuja: - asetusten käyttö helpottaa sisämarkkinoiden alueella; lainsäädännön yhdenmukaista soveltamista - asetusten käyttö parantaa yhteisön oikeuden avoimuutta; - koska kansallisia täytäntöönpanomääräyksiä ei tarvita, asetusten käyttö nopeuttaa yhteisön lainsäädännön ajantasaistamista tekniikan ja tieteen kehityksen huomioon ottamiseksi. Näistä syistä olisi aiheellista harkita asetusten käyttöä useammin sopivissa tapauksissa sekä yhteisön primäärioikeudessa että johdetussa oikeudessa. Yleiset periaatteet ja perusteet yhdenmukaistavasta lainsäädännöstä, kuten elintarvikkeiden viranomaisvalvontaa koskevasta lainsäädännöstä, säädettäisiin kuitenkin jatkossakin direktiivien avulla. 4. LAINSÄÄDÄNNÖN AJANTASAISTAMINEN TEKNIIKAN JA TIETEEN EDISTYMISEN PERUSTEELLA On erittäin tärkeää voida muuttaa nopeasti lainsäädäntöä tekniikan ja tieteen teollisuuden kehittymisen huomioon ottamiseksi. kilpailukyvyn kannalta on merkittävää, että innovatiiviset tuotteet voidaan saattaa nopeasti koko mantereen käsittäville markkinoille. Kansanterveyden kannalta on lisäksi tärkeää voida mukauttaa lainsäädäntöä nopeasti mahdollisten uusien vaaratekijöiden huomioon ottamiseksi. ja Euroopan Innovoinnin Kokemus on osoittanut, että yhteisöllä ei kuitenkaan ole välineitä, joiden avulla se voisi reagoida innovaatioiden yhä nopeampaan kehitykseen ja jatkuvasti lisääntyvään tieteellisen tiedon määrään. Eräs syy tähän on se, että neuvosto ja parlamentti eivät ole halunneet antaa komissiolle tarvittavia yhteisön lainsäädännön teknistä täytäntöönpanoa koskevia valtuuksia. Vaikka neuvosto ja parlamentti ovat siirtäneet komissiolle merkittävästi 31 valtuuksia esimerkiksi kontaminanttien, yleisen elintarvikehygienian, elintarvikkeiden kanssa kosketuksiin ravitsemustarkoituksiin aineiden, suunnattujen elintarvikkeiden ja elintarvikemerkintöjen alalla, komissiolla on paljon vähemmän toimivaltaa muilla aloilla, kuten lisäaineiden ja uuttamisliuottimien alueilla ja eläinlääkintälainsäädännössä. joutuvien tiettyihin Kun esimerkiksi uusi lisäaine merkitään sallittujen aineiden luetteloon tai kun tästä luettelosta poistetaan jokin lisäaine tai kun lisäaineen käyttöolosuhteita laajennetaan tai rajoitetaan, päätös on hyväksyttävä yhteispäätösmenettelyn avulla. Silloin kun tiedekomitea voi arvioida varataan riittävästi aikaa, jotta elintarvikealan kansanterveyden näkökohtia, komissio voi valmistella ehdotusta jotta yhteispäätösmenettelyn mukaiset kaksi tai kolme käsittelyä saadaan päätökseen neuvostossa ja parlamentissa, yhteisön menettelyn päättäminen kestää keskimäärin viisi vuotta. Tämä aika pidentyy 6-7 vuoteen, lisäksi kansaUisten täytäntöönpanotoimenpiteiden hyväksymiselle varataan riittävästi aikaa. Useimmissa, kenties kaikissa jäsenvaltiossa, samanlainen päätös voitaisiin kuitenkin tehdä nopeasti ministeritasolla, toimivaltaisen kansallisen neuvoa-antavan tieteellisen komitean ehdotuksesta ja ilman, että ensin pitäisi laatia primäärilainsäädäntöä. jos ja toimivaltuuksia, ne vaativat usein Silloinkin, kun komissiolle on siirretty tarpeettoman työläitä menettelyjä. Esimerkiksi Euroopan yhtenäisasiakirjaan Intetyssä julistuksessa komission täytäntöönpanovallasta hallitusten välisen konferenssi kehotti neuvostoa "antamaan varsinkin neuvoa-antavan komitean menettelylle etusijan päätöksentekomenettelyn nopeuden ja turvaamiseksi komission käyttäessä ETY. n perustamissopimuksen 100 a artiklan soveltamisalalla sille uskottua kuitenkin järjestelmällisesti hylännyt komission ehdotukset menettelyssä I tarkoitetuksi neuvoa- antavaksi komiteaksi ja kannattanut menettelyssä m tarkoitettua sääntelykomiteaa, joka edellyttää jäsenvaltioiden määräenemmistön myönteistä kantaa ennen kuin komissio voi päättää asiasta. Eläinlääkintähygienian yhteydessä neuvosto turvautuu järjestelmällisesti menettelyyn III b, jonka mukaan jäsenvaltiot voivat yksinkertaisella enemmistöllä estää kaiken toiminnan yhteisön tasolla. täytäntöönpanovaltaa". Elintarvikealalla tehokkuuden neuvosto on lainsäädännön mukauttaminen elintarvikealan Komission mielestä yhteisön innovaatioiden ja teknisen edistyksen perusteella on vakava ongelma, jota on tutkittava huolellisesti. Tähän asiaan liittyviä huomioita, joita asiaan liittyvien osapuolten toivotaan toimittavan komissiolle, tarkastellaan käynnissä olevien toimielinten ja hallitusten välisten neuvottelujen tuloksen perusteella. 5. YHTEISÖN JÄRKEISTÄMINEN ELINTARVDXELAINSÄÄDÄNTÖÖN SISÄLTYVIEN MÄÄRITELMIEN Yhteisön elintarvikelainsäädäntöön sisältyy jo nykyisin useita määritelmiä, jotka koskevat elintarvikehsäaineita, makeutusaineita, jalostustukia, kontaminantteja, torjunta-aine- ja eläinlääkejäämiä, elintarvikkeiden kanssa kosketuksiin joutuvia materiaaleja ja esineitä, elintarvikemerkintöjä, ravitsemusmerkintöjä ja -väitteitä, elintarvikkeiden viranomaisvalvontaa sekä elintarvikehygieniaa. Yhteisön eläinlääkintälainsäädäntöön sisältyy myös lihan, punaisen lihan, siipikarjan- ja kaninlihan, tarhatun ja luonnonvaraisen riistan, kalastustuotteiden, simpukoiden, 32 maidon, maitotuotteiden, munatuotteiden, munien, etanoiden, sammakonreisien sekä muiden eläimistä saatavien ja jalostettujen tuotteiden määritelmät. Aikaisemmin on joskus esitetty epäilyksiä siitä, sovelletaanko näitä määritelmiä ainoastaan niihin erityisiin säännöksiin, joihin ne sisältyvät, vai onko niitä sovellettava yleisemmin. Kaikkien epäilysten poistamiseksi komissio ehdottaa laadittavaksi säädöstä, jonka mukaan näitä määritelmiä sovelletaan yleisesti kaikkeen yhteisön elintarvikelainsäädäntöön. 5. 1 Elintarvikkeen määritelmä Vaikka useimpien jäsenvaltioiden 'elintarvike' on määritelty, yhteisöllä ei vielä ole omaa määritelmäänsä. Euroopan parlamentti on pyytänyt virallisesti komissiota ehdottamaan tällaisen määritelmän laatimista, koska yhteisön määritelmän avulla voidaan varmistaa, että kaikkea yhteisön elintarvikelainsäädäntöä sovelletaan todella kaikissa jäsenvaltioissa samoihin tuotteisiin ja aineisiin. lainsäädännöissä Komissio ehdottaa seuraavaa Codex Alimentariukseen sisältyvän määritelmän mukaista määritelmää: tarkoitetaan kaikkia jalostettuja, osittain jalostettuja aineita ja Elintarvikkeella jalostamattomia ihmisten nautittavaksi, poikkeuksena direktiivissä N:o 89/662/ETY määritetyt tupakkatuotteet, direktiivissä N:o 65/65/ETY määritetyt lääketuotteet ja jäsenvaltioiden asianmukaisten kansainvälisten sopimusten mukaisesti valvomat narkoottiset tai psykotrooppiset aineet. tuotteita, jotka on tarkoitettu tai Tämä määritelmä on tarkoituksellisesti jätetty väljäksi, ja sen on tarkoitus koskea kaikkia ihmisten välittömään kulutukseen tarkoitettuja tuotteita, mukaan lukien juomat elintarvikkeiden valmistuksessa ja jalostuksessa käytettyjä aineita, joihin kuuluvat raaka-aineet, valmistusaineet, kontaminantit ja jäämät niiden laajimmassa merkityksessä. teollisuustuotannossa, ja purukumi, sekä kaikkia Tuotteiden nauttimisella tarkoitetaan kaikkia ruoansulatuskanavan kautta kulkevia tuotteita, mukaan lukien suun tai nenän kautta elimistöön sekä intubaation avulla mahalaukkuun saatetut aineet. Toisaalta määritelmän soveltamisalaan eivät kuulu aineet, jotka saatetaan ulkoisesti suoraan verenkiertoon. voidaan Lisäksi on tarkasteltava määritelmien soveltamista alkutuotantoon, joka voi olla suunnattu joko ihmisten kulutukseen tai teollisuuskäyttöön (esimerkiksi perunoita tuotannossa, ja eräitä voidaan käyttää ravinnoksi kemikaaleja tai muuhun teollisuustarkoitukseen). Määritelmien soveltaminen tällaisiin tuotteisiin merkitsisi sitä, että tuottajien olisi täytettävä kaikki yhteisön elintarvikelainsäädännön mukaiset asiaankuuluvat velvollisuudet, jotka voivat olla liian rajoittavia. Luonnollisesti on kuitenkin varmistettava, että kaikki elintarvikkeissa käytetyt aineet vastaavat yhteisön lainsäädännön vaatimuksia. Komissio pyytää toimittamaan huomioita tästä asiasta. tai teollisuustärkkelyksen elintarvikkeiden lisäaineina käyttää 33 5. 2 Markkinoille saattamisen määritelmä että ilman, käsitettä käytetään saattamisen yhteisön Markkinoille elintarvikelainsäädännössä määritelty. Eläinlääkintähygieniadirektiiveihin sisältyy markkinoinnin määritelmä, mutta se ei sovellu kaikilta osin elintarvikelainsäädännön tarkoituksiin, koska siinä ei oteta huomioon vähittäiskauppaa. Muita markkinoille saattamisen määritelmiä sisältyy uuden lähestymistavan direktiiveihin ja geneettisesti muunnettujen organismien tahallista saattamista ympäristöön koskevaan direktiiviin N:o 90/220/ETY, mutta nämä määritykset eivät sovellu täydellisesti elintarvikealan käyttöön. usein olisi sitä Eräs mahdollinen määritelmä voisi olla: Markkinoille saattamisella tarkoitetaan kaikkea toimintaa, jonka tarkoituksena on tarjota elintarvikkeita kolmansille osapuolille, mukaan lukien elintarvikkeiden tarjoaminen myyntiin, niiden muu toimittaminen maksua vastaan tai ilmaiseksi kolmannelle osapuolelle tai varastointi, jonka tarkoituksena on elintarvikkeen toimittaminen kolmannelle osapuolelle lukuunottamatta elintarvikkeen toimittamista tieteelliseen tutkimukseen, joka toteutetaan jäsenvaltioiden valvonnassa Jotta voitaisiin varmistaa terveyden suojelua koskevien yhteisön asetusten täydellinen noudattaminen, ehdotettu määritelmä koskee kaupallisen liiketoiminnan lisäksi myös hyväntekeväisyystoimintaa ja ilmaisnäytteitä. Määritelmää voitaisiin soveltaa lisäksi kaikenlaiseen elintarvikkeiden myynti ravintoloille, ruokaloille, sairaaloille ja puolustusvoimille. Kolmannen osapuolen käsitteen avulla on kuitenkin pyritty tarkoituksella jättämään määritelmästä pois elintarvikkeiden varastointi tai niiden toimittaminen perheelle tai ystäville perheen kodissa. elintarviketarjontaan, johon kuuluu 6. ELINTARVIKEHYGIENIA Vaikeimmat yhteisön elintarvikelainsäädännön yksinkertaistamisen ja järkeistämisen kysymykset näyttävät liittyvän juuri elintarvikehygieniaan. jauheliha lihatuotteet, Eläimistä saatavia elintarvikkeita koskevissa 11 vertikaalisessa direktiivissä säädetään tiettyjen elintarvikeryhmien erityisistä hygieniaedellytyksistä. Tuoteryhmiä ovat tuore ja liha, siipikarja; luonnonvarainen riista; kala; äyriäiset; kananmunat ja munatuotteet; maito ja maitotuotteet sekä muut tuotteet, kuten sammakonreidet, etanat ja hunaja. Lisäksi on olemassa säädöksiä, jotka koskevat elintarvikkeiden tuontia kolmansista maista ja niiden valvontaa. Näissä direktiiveissä määritetään erityiset lainsäädäntövaatimukset kyseisten tuotteiden ominaisuuksille, joita pidetään erityisen arkoina, kun taas muihin ominaisuuksiin sovelletaan HACCP-järjestelmään perustuvaa lähestymistapaa. lihavalmisteet; kani; tarhattu ja Tuotteisiin, jotka eivät kuulu näiden säädösten soveltamisalaan, sovelletaan elintarvikehygieniasta annettua yleistä direktiiviä N:o 93/43/ETY. Tähän direktiiviin sisältyy yleisempi riskienhallintaa koskeva lähestymistapa, joka perustuu HACCP- 34 periaatteiden soveltamiseen ja hyvää hygieniakäytäntöä koskevien vapaaehtoisten menettelyohjeistojen kehittämiseen. eri säädösten rinnakkaisuuden Näiden useita epäjohdonmukaisuutta ja epäyhtenäisyyttä koskevia moitteita. Elintarvikehygieniasta annetun yleisen direktiivin 1 artiklan 2 kohdassa vaaditaan komissiota määrittämään erityisiin hygieniadirektiiveihin ja yleisdirektiiviin sisältyvien säännösten välinen suhde ja tarvittaessa tekemään ehdotuksia. esitetty vuoksi on suhteesta. Tavoitteen Komissio on aloittanut kyseisen toiminnan käynnistämällä laajan kuulemisen eläimistä saatavia elintarvikkeita koskevien vertikaalisten eläinlääkintähygieniasäädösten keskinäisestä saavuttamiseksi komission yksiköt ovat valmistelleet oppaan ihmisravinnoksi tarkoitettujen eläimistä saatavien tuotteiden tuotannon, markkinoinnin ja tuonnin tietyistä säännöistä. Oppaan tarkoitus on laatia 14 erillisestä eläinten ja ihmisten terveyteen liittyvän direktiivin säännöksestä yksi koonnelma, joka käsittäisi myös kolmansista maista tuodut elintarvikkeet. Joitakin yhteisiä periaatteita, kuten HACCP-järjestelmä, laajennettaisiin koskemaan kaikkia direktiivejä ja jotkin liian yksityiskohtaiset säännökset ja säädöksissä esiintyvät ristiriitaisuudet poistettaisiin. on Komissio sääntöjen yksinkertaistamismahdollisuuksista. Komissio pyysi osapuolilta, joita asia koskee, erityisesti seuraaviin kohtiin liittyviä huomioita: käynnistänyt kuulemisen lisäksi - vapaaehtoisten keinojen, kuten standardien tai käytännesääntöjen asema eläinlääkintähygieniassa; - lämpötilan valvontavaatimukset; - pieniä ja keskisuuria yrityksiä koskevien poikkeusten tarve ja asianmukaisuus; - eläinlääkintähygieniaa koskevien sääntöjen kansainvälinen ulottuvuus; - tuotteiden valmistajien harjoittaman sisäisen valvonnan ja viranomaisten asema; julkishallinnon - lupamenettelyt ja sijoittautumista koskevat hyväksymismenettelyt; - vastaavuusmerkinnät. Lisäksi on esitetty muita kysymyksiä epäsuorasti elintarvikehygieniaan liittyvien laatua tai merkintöjä koskevien säännösten sisällyttämisestä hygienialainsäädäntöön. on tarkasteltava Kun erityisten vertikaalisten hygieniadirektiivien välistä suhdetta on ensin selvennetty, yleisen eUntarvikehygieniadirektiivin välistä suhdetta. Tässä yhteydessä tuntuisi aiheelliselta huolehtia ensisijaisesti siitä, että on olemassa elintarvikehygieniaa koskeva yhtenäinen ja johdonmukainen lainsäädäntörunko. Tämä saavutetaan parhaiten soveltamalla HACCP-periaatteita ja laatimalla yksityiskohtaisia ja normatiivisia säädöksiä ainoastaan silloin, kun ne ovat olennaisia. direktiivien näiden ja 35 Tästä huolimatta on syytä panna merkille, että HACCP-periaatteiden suunnittelussa ja soveltamisessa olisi sallittava jonkin verran joustavuutta. Codex Alimentariukseen sisältyvien HACCP-järjestelmän soveltamista koskevien suuntaviivojen mukaan HACCP on järjestelmä, jossa yksilöidään tietyt vaarat ja niiden hallitsemiseksi seuraavista tarvittavat seitsemästä periaatteesta. Järjestelmä koostuu ennaltaehkäisevät toimenpiteet. 1. 2. 3. 4. 5. 6. 7. Elintarviketuotantoon mahdollisesti tuotannon kaikissa valmistuksesta Vaaratilanteiden ennaltaehkäisevien toimenpiteiden yksilöiminen vaarojen hallitsemiseksi. liittyvien vaarojen yksilöiminen tuotteiden saakka. tarvittavien vaiheissa jakelusta aina todennäköisyyden tuotteiden kulutukseen jalostuksesta, arvioiminen viljelystä, ja ja Niiden seikkojen, menettelyjen tai toimintavaiheiden määrittäminen, joita voidaan valvoa vaarojen poistamiseksi tai vaarojen todennäköisyyden pienentämiseksi mahdollisimman paljon (kriittinen valvontamuuttuja, CCP). On asetettava kriittiset rajat, jotka on saavutettava, jotta voidaan varmistaa, että CCP on hallinnassa. On kehitettävä järjestelmä, jonka avulla voidaan tarkkailla CCP:n valvontaa tietyin aikavälein tapahtuvan testauksen tai havainnoinnin avulla. On määriteltävä korjaavia toimenpiteitä, joita toteutetaan silloin kun seurannassa paljastuu, että jokin CCP ei ole hallinnassa. On määriteltävä varmistusmenettelyt, joihin kuuluu HACCP-järjestelmän tehokkaan toiminnan vahvistavia täydentäviä testejä ja menettelyjä. On laadittava asiakirja-aineisto, joka koskee kaikkia näiden periaatteiden ja niiden soveltamisen kannalta aiheellisia menettelyjä ja muistiinpanoja. Ensimmäiset viisi periaatetta on sisällytetty yhteisön lainsäädäntöön hygieniasta annetulla yleisellä direktiivillä. Varmentamista ja asiakirja-aineistoa koskevien virallisten vaatimusten asettamista ei ole kuitenkaan pidetty välttämättömänä. Kaikille elintarvikealan yrityksille on annettu vapaus päättää itse, mitkä vaatimukset ovat tarpeen, ja toimivaltaiset viranomaiset valvovat näitä päätöksiä. Toisaalta kyseisten elintarvikkeiden luonteen vuoksi eläinlääkintähygieniadirektiiveissä määritettyihin sisäisiä tarkastuksia koskeviin perusperiaatteisiin liittyy yksityiskohtaisia sääntöjä kirjallisten muistiinpanojen pitämisestä ja niiden esittämisestä toimivaltaiselle viranomaiselle. Tämä kuvastaa tarvetta säilyttää jonkin verran joustavuutta jotta elintarvikehygienia-asetusten korkeatasoisen suojelun säilyttämisen ohella voitaisiin varmistaa, että liikeyrityksille sääntelystä aiheutuvat rasitteet pysyvät mahdollisimman pieninä. Johdonmukaisuuden ja yhtenäisyyden tavoittelun perusteella ei pitäisi luoda yhdenmukaista ja kaikkia koskevaa järjestelmää silloin, kun se ei ole aiheellista. täytäntöönpanossa, suunnittelussa ja Yleisesti myönnetään, että elintarvikehygieniaa koskevan lainsäädäntöjärjestelmän on käsitettävä koko elintarvikeketju alkutuotannosta kulutukseen, jotta se olisi tehokas. Yleisessä elintarvikehygieniadirektiivissä säädetään kaikista elintarviketuotannon ja -jakelun vaiheista maatalouden alkutuotannon jälkeen. Yhteisössä ei kuitenkaan ole 36 yleistä lainsäädäntöä, joka koskee muiden kuin eläimistä saatavien tuotteiden hygieniaa maatalouden alkutuotannossa. Komissio pyytää mielipiteitä siitä, ovatko nykyiset, esimerkiksi torjunta-ainejäämiä tai kontaminantteja koskevat säännöt riittäviä, jotta niiden avulla voidaan varmistaa muiden kuin eläimistä saatavien tuotteiden hygienia ja turvallisuus. saatavien elintarvikkeiden alkutuotannosta jakeluun. Vähittäismyynti Eläimistä säädetään eläinlääkintähygieniasäädöksissä. Nämä direktiivit käsittävät kaikki vaiheet yleensä kuulu alkutuotannosta eläinlääkintähygieniasääntöjen soveltamisalaan, ja tämän vuoksi siihen sovelletaan hygieniasta annettua yleistä direktiiviä. Komissio pyytää mielipiteitä siitä, pitäisikö eläinperäisten tuotteiden vähittäismyyntiin myös jatkossa soveltaa yleisdirektiiviä vai laajennettava koskemaan olisiko eläinlääkintähygieniadirektiivien vähittäismyyntiä. ei kuitenkaan soveltamisala 7. ELINTARVDXKEroEN LAATU laaditussa elintarvikealan sisämarkkinoiden Vuonna 1985 loppuunsaattamista koskevassa tiedonannossa komissio ilmoitti, että se ei enää aio tehdä ehdotuksia vertikaaliseksi lainsäädännöksi tiettyjen tuoteryhmien laatuvaatimuksista. Tämän sijasta komissio aikoi edistää merkintöjen käyttöä sekä vapaaehtoisten välineiden soveltamista, sääntöjen tuomioistuimen määrittämien vastavuoroiselle periaatteiden mukaisesti. joiden avulla muodostettaisiin perusta kansaUisten yhteisöjen tunnustamiselle Tämän lähestymistavan mukaan sisämarkkinoiden (tuotteisiin tai yrityksiin liittyvät) laatustandardit ja laadunvarmennus jätetään toimijoiden vapaaehtoisten aloitteiden varaan. Kuitenkin on selvää, että näiden välineiden käytössä on noudatettava harhaanjohtavaa tietoa kieltäviä sääntöjä, eivätkä ne saa luoda kaupan esteitä. Toimijoita on lisäksi rohkaistava noudattamaan kansainvälisesti ja Euroopassa hyväksyttyjä standardeja, kuten ISO 9000-ja EN 29 000- standardeja, jotta voitaisiin varmistaa heidän käyttämiensä välineiden luotettavuus. Komissio on myöhemmin tehnyt yleisiä aloitteita, joiden tavoitteena on rohkaista yhteisön laatupolitiikan kehittämistä. Maatalousalalla on noudatettu melko erilaista lähestymistapaa. YMP:n erityisten tavoitteiden vuoksi ei ole voitu luopua kaikista mahdollisuuksista laatia tuotteiden ainesosia koskevia laatuvaatimuksia. Yhteisten markkinajärjestelyjen yhteydessä laatuvaatimukset ovat välttämättömiä esimerkiksi silloin, kun toiminnalle myönnetään määrärahoja yhteisön talousarviosta. Laadun edistämisen ja laadunvarmennusmenettelyjen yhteydessä on otettu käyttöön erityisiä toimenpiteitä, jotka koskevat varsinkin maaseudun kehitystä. Nämä välineet liittyvät luonnonmukaisesti tuotettuihin maataloustuotteisiin, perinteisten tuotteiden suojattuihin maantieteellisiin erityisominaisuuksia koskeviin merkintöihin. todistuksiin ja Komission mielestä sisämarkkina- ja maatalouslainsäädännössä sovellettavien lähestymistapojen erot eivät aiheuta epäjohdonmukaisuuksia tai vääristä kilpailua. Tästä huolimatta eläinlääkintähygieniasääntöjen yksinkertaistamisen yhteydessä olisi 37 laatua koskevia ehkä aiheellista käsitellä uudelleen säännöksiä. Periaatteessa vaikuttaa siltä, että kun tällaiset säännökset ovat tarpeen, ne olisi sisällytettävä erityiseen laatua koskevaan lainsäädäntöön ja poistettava eläinlääkintädirektiiveistä, ellei niillä voida osoittaa olevan yhteyttä terveyteen. Komissio olisi kiitollinen asiaa koskevista huomioista. lainsäädäntöön sisältyviä 8. ELINTARVIKEMERKINNÄT elintarvikemerkintöjä koskeville pakollisille Elintarvikemerkintöjä, esillepanoa ja mainontaa koskeva neuvoston direktiivi N. o 79/112/ETY suunniteltiin nimenomaan siten, että se muodostaisi yhtenäisen lainsäädäntökehyksen säännöille. Direktiiviä on myöhemmin muutettu monta kertaa. Euroopan parlamentti ja neuvosto hyväksyivät viimeksi vuonna 1996 mainittuun direktiiviin muutoksia, joilla otettiin käyttöön lausunto ainesosien määrästä (quantitative declaration of ingredients, QUID), ja muutettiin tuotteen myyntinimityksen merkintäsääntöjä siten, että niissä otetaan huomioon yhteisöjen tuomioistuimen viime aikoina luoma oikeuskäytäntö. Komissio aikoo laatia ehdotuksen direktiivin kodifikaatiosta mahdollisimman pian. Direktiivi N. o 79/112/ETY perustuu toiminnallisten merkintöjen periaatteeseen. Direktiivin tavoite on varmistaa, että kuluttajat saavat olennaisen tiedon tuotteen ainesosista, sen valmistajasta ja varastointi- ja valmistusmenetelmistä. Tiedot ovat välttämättömiä, jotta voidaan varmistaa, että tuote on kuluttajalle turvallinen ja että kilpailu on oikeudenmukaista. Tuottajat ja valmistajat voivat ilmoittaa merkinnässä haluamiaan lisätietoja, jos ne ovat totuudenmukaisia eivätkä johda kuluttajaa harhaan. Direktiivin N:o 79/112/ETY lisäksi moniin vertikaalisiin säädöksiin sisältyy erityisiä pakollisia merkintäsäännöksiä. Tällaisia ovat viiniä, tuoreita hedelmiä, vihanneksia ja kananmunia koskevat yhteisön säännöt sekä tietyt, erityisiin ravitsemustarkoituksiin suunnattuja elintarvikkeita koskevat direktiivit. Komissio ottaa mielellään vastaan mielipiteitä siitä, olisiko aiheellista yhdistää nämä erilliset säädökset yhdeksi merkintöjä koskevaksi koonnelmaksi, vai olisiko joustavuuden kannalta parempi, että nämä vaatimukset sisältyvät myös jatkossa eri säädöksiin. Viime aikoina on esitetty jonkin verran moitteita siitä, että tietyistä merkintäsääntöjen ominaisuuksista on tullut tarpeettoman yksityiskohtaisia. Erityisesti sekä yhteisön että kansallisella tasolla on ollut tapauksia, jolloin lainsäädännössä on edellytetty jo tuotemerkintään, erimerkiksi valmistusaineluetteloon, sisältyvän tiedon toistamista uudelleen ja näkyvämmin muualla merkinnässä. Tuomioistuin kuitenkin lausui Sauce Béarnaise -asiassa, että usein valmistusaineluettelossa oleva tieto riittää kuluttajalle. tutkimaan mahdollisuuksia muuttaa merkintäsääntöjä Ongelmana on kuitenkin pidetty myös sitä, että eräiltä osin merkintäsäännöt eivät ehkä aina tarjoa kuluttajalle riittävästi tietoa. Komissiota on esimerkiksi viime aikoina pyydetty että merkinnöissä olisi annettava enemmän tietoa elintarvikkeissa olevista tunnetuista allergeeneista jopa siinä tapauksessa, että allergeenejä olisi tuotteessa hyvin pieniä määriä, joihin myös jäämät kuuluvat. Lisäksi on moitittu nykyisiä elintarvikkeiden koostettuja valmistusaineita koskevia merkintöjä. Nykyisen lainsäädännön mukaan koostetun valmistusaineen ainesosia ei tarvitse luetteloida erikseen, jos koostetun ainesosan valmistusaineen on alle 25 prosenttia valmiista tuotteesta. Näin ollen jos siten, 38 esimerkiksi piirakasta 25 prosenttia on taikinaa, valmistusaineluettelossa riittää maininta "taikina", eikä kaikkia taikinan ainesosia tarvitse luetella erikseen. On esitetty, että tämä 25 prosentin raja on liian korkea ja että se pitäisi alentaa esimerkiksi viiteen prosenttiin. Jos valmistajat Merkintää koskevien pakollisten perusvaatimusten lisäksi on laadittu eräitä yhteisön säädöksiä, joiden tarkoituksena on valvoa tuottajien tai valmistajien vapaaehtoisesti ilmoittamaa ylimääräistä tietoa. Esimerkiksi ravitsemusmerkinnät eivät ole yhteisössä tuotteen haluavat pakollisia. ravitsemusominaisuuksiin tai merkitä tuotteeseen niihin liittyvää tietoa, niiden on tehtävä se standardoidulla tavalla. Lisäksi neuvoston asetuksessa N: o (ETY) 2092/91 säädetään vihannesten tuotantotapaa koskevien merkintöjen käytöstä, ja komissio on myös äskettäin ehdottanut sääntöjä luonnonmukaisesta tuotantotavasta kertovien merkintöjen käyttämisestä eläimistä saatavissa tuotteissa. ja vihannestuotteiden luonnonmukaista kuitenkin vedota On tärkeää, että yhteisön merkintöjä koskevassa lainsäädännössä löydetään oikea tasapaino pakollisia merkintöjä koskevien perusvaatimusten ja vapaaehtoisten välineiden käytön välillä. Komissio pyytää mielipiteitä siitä, onko nykyisessä lainsäädännössä saavutettu tämä oikea tasapaino. tahansa ilmoituksia Kuten edellä on mainittu, tuottajat tai valmistajat voivat nykyisin sisällyttää elintarvikemerkintöihin mitä tai väitteitä, jos ne ovat totuudenmukaisia eivätkä johda kuluttajia harhaan. Vastuu näiden väitteiden varmentamisesta on jäsenvaltioilla. Viime vuosien aikana elmtarvikemerkintöihin sisältyvien ja elintarvikkeiden mainonnassa esitettyjen väitteiden määrä on kasvanut merkittävästi. Terveysvaikutuksiin liittyvät väitteet ovat erityisen ongelmallisia, koska jonkin elintarvikkeen väitetyt myönteiset vaikutukset voivat tiedemiesten mielestä olla kiistanalaisia, joten toimivaltaisten viranomaisten on vaikeaa todistaa merkintään sisältyvää väitettä oikeaksi. Komissio on tietoinen siitä, että eräissä tapauksissa jäsenvaltiot ovat omaksuneet erilaisia kantoja tiettyjen väitteiden oikeellisuudesta, ja tämä on aiheuttanut kyseisen elintarvikkeen kohdalla vapaata liikkuvuutta koskevia ongelmia. Komissio yritti jokin aika sitten ehdottaa erityistä lainsäädäntöä, jolla olisi säännelty elintarvikkeita koskevia väitteitä määrittämällä olosuhteet, joiden perusteella tiettyjä väitteitä voitaisiin esittää. Tähän toimintaan liittyy kuitenkin useita teknisiä ongelmia, ja siitä luovuttiin ainakin toistaiseksi. Sen sijaan komissio tarkastelee harhaanjohtavaa mainontaa koskevan direktiivin säännösten vahvistamista. Komissio pyytää erityisesti toimittamaan huomioita siitä, millainen lähestymistapa yhteisön tasolla pitäisi omaksua väitteiden sääntelemiseksi. Näihin kuuluisivat sellaisten valmistusainekoostumusta koskevien väitteiden, kuten 'kevyt' tai 'vähärasvainen* lisäksi terveellisyyteen ja samanlaisiin ominaisuuksiin liittyvät väitteet, joita sisältyy yhä useammin niin kutsuttujen terveysvaikutteisten elintarvikkeiden merkintöihin. Lisäksi komissio aikoo ryhtyä vuonna 1997 tarkistamaan ravitsemusmerkinnöistä annettua direktiiviä erityisesti saattaakseen ajan tasalle tiettyjä direktiivin säännöksiä uuden tutkimustiedon huomioon ottamiseksi. Komissio ottaisi erityisen mielellään vastaan mielipiteitä siitä, pitäisikö ravitsemusmerkinnöistä tehdä pakollisia ja onko vaadittu ravitsemustieto riittävä, jotta kuluttaja saa oikeaa tietoa. Komissiolla on tässä yhteydessä mahdollisuus tarkastella myös muita edellä mainittuun direktiiviin 39 liittyviä huomioita. Lisäksi kansainvälisellä tasolla tarkastellaan myös asianmukaisia Codex Alimentarius -standardeja. Äskettäin on myös annettu asetus uuselintarvikkeista, joihin kuuluvat muun muassa geneettisesti muunnettuja organismeja (GMO) sisältävät tai niistä valmistetut elintarvikkeet. Asetus sisältää vaatimuksia siitä, että elintarvikemerkinnöissä on oltava maininta sellaisten tiettyjen aineiden kuten GMO:iden käytöstä. Komission mielestä näiden merkintäsääntöjen oikea noudattaminen on erittäin tärkeää. 40 OSA IV KORKEATASOISESTA SUOJELUSTA HUOLEHTIMINEN 1. YLEISTÄ ja kuluttajansuojaa turvallisuutta, ympäristönsuojelua Perustamissopimuksen 100 a artiklan 3 kohdassa edellytetään komission perustavan terveyttä, koskevat tasoon. sisämarkkinoiden alaan kuuluvat ehdotuksensa Perustamissopimuksen 129 artiklassa määrätään, että terveyden suojelua koskevien vaatimusten on kuuluttava osana yhteisön muuhun politiikkaan. Edelleen 129 a että yhteisön on myötävaikutettava korkeatasoisen artiklassa vaaditaan, kuluttajansuojan toteuttamiseen toimenpiteillä, jotka se toteuttaa 100 a artiklan nojalla sisämarkkinoiden toteuttamisen yhteydessä ja erityistoimilla, jotka tukevat ja terveyden, täydentävät riittävän turvallisuuden kuluttajavalistuksen turvaamiseksi. jäsenvaltioiden harjoittamaa taloudellisten politiikkaa kuluttajien suojelun korkeaan suojaamiseksi etujen sekä ja Komission puheenjohtaja teki Euroopan parlamentille 18. helmikuuta 1997 osoittamassaan puheessa vetoomuksen todellisen elintarvikepolitiikan luomisesta asteittain ja kuluttajansuojan ja kuluttajan terveyden asettamisesta siinä etusijalle. Tällaisessa hengessä unionin on huolehdittava tarvittavista toimintakeinoista ja pyrittävä seuraaviin päämääriin: - Euroopan parlamentti osallistuu päätöksentekoon enemmän; tätä varten komissio aikoo käyttää 100 a artiklaa entistä enemmän eläinlääkintä- ja kasvinsuojelualaa koskevien ehdotustensa perustana, joiden päätavoitteena on kuluttajan terveys, ja saada kaikki konferenssin lainsäädäntöpäätökset olisi tehtävä yhteispäätösmenettelyllä; hyväksymään, hallitusten välisen että - yhteisölle on annettava todellista valtaa terveyden alalla; näin ollen komissio on esittänyt hallitusten väliselle konferenssille konkreettisen ehdotuksen 129 artiklan perusteellisesta tarkistamisesta, jonka kolme pääparannusta ovat: - jäsenvaltioiden politiikkojen yhteensovittamismenettelyn parantaminen; - tarvittaessa mahdollisuus kansanterveyden alan yhdenmukaistamiseen yhteisössä; - yhteispäätösmenettely terveyttä koskevissa asioissa. Elintarviketurvallisuudessa ei voida tehdä kompromisseja. Perustamissopimuksessa edellytetään komission perustavan ehdotuksensa suojelun korkeaan tasoon ja varmistavan, että kansanterveyttä koskevat vaatimukset sisällytetään täysimääräisesti sen politiikkoihin. Tätä suojelun tasoa on tarkistettava jatkuvasti ja tarvittaessa mukautettava uusien tietojen huomioon ottamiseksi tai aiempien tietojen uudelleen arvioimiseksi. Tässä osassa tarkastellaan, miten nämä tavoitteet on sisällytetty yhteisön politiikkoihin sisämarkkinoiden ja yhteisen maatalouspolitiikan hallinnossa, ja pyydetään tekemään mahdollisia parannusehdotuksia. 41 2. TIETEELLISEN ASIANTUNTEMUKSEN ASEMA KOSKEVAN LAINSÄÄDÄNNÖN VALMISTELUSSA ELINTARVIKETURVALLISUUTTA ja liittyvien elintarvikkeista elintarvikeketjuun. Esimerkiksi arvioitaessa Periaatteessa komissio katsoo, että riippumattomien tieteellisten asiantuntijoiden kuuleminen ennakolta on paras keino taata vaarojen analysoinnin tieteellinen puolueettomuus sääntöjen johdonmukaisuus kansanterveyteen valmistelun yhteydessä. Jotta riskien arviointi olisi tehokasta, sen on kohdistuttava löytyneen koko kemikaalin turvallisuutta on otettava huomioon kaikki tekijät, jotka altistavat ihmisiä tälle kemikaalille, myös sen esiintyminen kontaminanttina elintarvikkeissa tai ihmisten altistuminen sen vuoksi, että sitä on käytetty juomavedessä ja lääkintään. Elintarvikealasta elintarvikelisäaineena, torjunta-aineena tai eläinten vastaa joukko tiedekomiteoita, jotka ovat elintarvikealan tiedekomitea (SCF), eläinlääkintäalan tiedekomitea, torjunta-aineita käsittelevä tiedekomitea, eläinten ravitsemusta käsittelevä tiedekomitea sekä toksisuutta ja ekotoksisuutta käsittelevä tiedekomitea. Riskien arviointia koskeva yhtenäinen lähestymistapa saattaa edellyttää useiden edellä mainittujen komiteoiden kuulemista. Kunkin komitean toteuttama riskien arviointi sisältää erityispiirteitä, joita muissa komiteoissa ei käsitellä. Näitä ovat esimerkiksi hyvät eläinlääkinnälliset tai maatalouteen liittyvät käytännöt. Useiden komiteoiden osallistuminen on näin ollen tarpeen, mutta yhteensovittaminen on välttämätöntä, jotta vältettäisiin saman riskin toistuva arviointi tai työn päällekkäisyys. Lisäksi on huomattava, että eläinlääkekomitea, joka on Lontoossa sijaitsevan Euroopan lääkearviointiviraston yhteydessä, on vastuussa eläimistä saatavissa elintarvikkeissa esiintyvien eläinlääkejäämien turvallisuuden arvioinnista. Osassa yhteisön lainsäädäntöä määrätään elintarvikealan tiedekomitean pakollisesta kuulemisesta ennen kansanterveyteen mahdollisesti vaikuttavan lainsäädännön hyväksymistä, lisäaineiden, kontaminanttien, elintarvikehygienian, elintarvikkeiden kanssa kosketukseen joutuvien materiaalien ja uuselintarvikkeiden alalla. esimerkiksi Jos tieteellisen arvioinnin on oltava uskottava ja nautittava yleistä luottamusta, saadun tieteellisen neuvonnan puolueettomuudesta ja riippumattomuudesta on tarjottava riittävät takeet. Tämän tavoitteen perusteella komissio on kehittänyt tieteellisten neuvojen antamisesta uuden lähestymistavan, joka esitellään hiljattain neuvostolle ja Euroopan parlamentille annetussa tiedonannossa Kuluttajien terveys ja lujitetaan kolmea elintarvikkeiden pääperiaatetta, tiedekomiteoiden tieteellistä pätevyyttä, riippumattomuutta ja avoimuutta, seuraavilla keinoilla: turvallisuus. Uudessa lähestymistavassa - huolehtimalla siitä, että tiedekomiteoiden jäsenet valitaan tieteellisten ansioiden ja tieteellisen pätevyyden perusteella ja että valintamenettely on avoin Euroopan parlamenttiin, jäsenvaltioihin, taloudellisiin toimijoihin ja kuluttajiin nähden; - huolehtimalla siitä, etteivät tiedekomiteat aja riippumattoman neuvonannon kanssa ristiriitaisia etuja. Tässä yhteydessä laajennetaan vaatimuksia ja menettelyjä, jotka koskevat sidonnaisuuksista ilmoittamista. 42 - toteuttamalla yleensä avointa politiikkaa koko tieteellisessä neuvonannossa. Erityisesti Euroopan toimielimet, kansalliset viranomaiset sekä kaikki, joita asia koskee, eli kuluttajat sekä yksityishenkilöinä että kuluttajayhdistyksinä saavat käyttöönsä tietoja komiteoiden työmenetelmistä ja niiden antamista neuvoista. Lisäksi tiedekomiteoiden yhdistäminen samaan komission pääosastoon saa aikaan entistä enemmän yhteisvaikutusta ja mahdollistaa komiteoiden työn paremman koordinoinnin. Komissio jatkaa työtään seuraavien toimien toteuttamiseksi: - vahvistetaan periaate yhteisön tason tieteellisen neuvonnan saamisesta ennen elintarvikesäädösten kansanterveyteen mahdollisesti vaikuttavien yhteisön luonnostelemista (vaikka eräät poikkeukset ovatkin tarpeen erityisesti kiireellisten suojatoimenpiteiden yhteydessä); - käytetään yhtä menettelyä kaikkien merkittävien riskien arvioimiseen eli "yksi ovi, yksi avain" -periaatetta. Toisaalta on tärkeää ottaa huomioon tiedekomiteoiden tehtävien rajat. Riskien arvioinnin ja niiden hallinnan käsitteiden välille on tehtävä selvä ero sekä yhteisön tasolla että yleisesti. Codex Alimentariuksessa tarkasteltavana olevien määritelmien mukaisesti riskien arviointi on tieteellinen menettely, joka koostuu vaarojen tunnistamisesta ja luonnehtimisesta, altistumisen arvioinnista ja riskin kuvaamisesta. Riskien hallinnassa sitä vastoin arvioidaan menettelytapoja riskien arvioinnin tulosten perusteella ja tarvittaessa valitaan ja toteutetaan asianmukaiset valvontakeinot, joihin sääntelytoimenpiteet kuuluvat. Vaikka riskien arviointi voidaan antaa tieteellisten neuvoa-antavien elimien tehtäväksi, riskien hallinta jää sääntelyviranomaisten vastuulle, joita yhteisössä ovat neuvosto, komissio ja Euroopan parlamentti. Erityisiä vaikeuksia voi syntyä tapauksissa, joissa tiedekomiteat eivät tieteellisen epävarmuuden tai tietojen puutteen vuoksi pysty toteuttamaan perusteellista riskien arviointia. Korkeatasoisen suojelun varmistamista koskevan velvoitteen mukaisesti tällaisissa tapauksissa lienee tarpeellista suhtautua riskien hallintaan varovaisesti soveltamalla varotoimiperiaatetta. Yhteisön tutkimuksen ja teknologisen kehittämisen puiteohjelmassa olisi erityisesti tehtävä tutkimusta ja kehitettävä sovelluksia, joilla voidaan Usätä epidemiologisten ja elintarvikkeisiin liittyvien riskien paremman arvioinnin mahdollistavaa tietämystä ja tekniikkaa. Lisäksi olisi tutkittava keinoja tällaisten riskien vähentämiseksi. tapauksessa hakija on selkeästi vastuussa niiden Eräs toinen ongelma koskee tietojen keruuta, joka on tarpeen riskin arvioimiseksi. tietojen Uusien aineiden keräämisestä ja esittämisestä, joita on tarpeen tarkastella. Ohjeistoja ja niiden kaltaisia asiakirjoja käytetään hakijoiden apuvälineinä arvioimista varten tarvittavien tietojen kuvailemisessa. Kontaminanttien yhteydessä tai olemassa olevien aineiden uusien riskitekijöiden tapauksessa tarvittavien tietojen saaminen voi olla kuitenkin vaikeaa. Tämän ongelman poistamiseksi yhteisö on luonut jäsenvaltioiden ja komission välisen tieteellisen yhteistyön menettelyjä elintarvikkeita koskevien tieteellisten kysymysten tarkastelua varten. 43 3. ELINTARVIKKEITA KOSKEVA TIETEELLINEN YHTEISTYÖ Elintarvikkeita koskevan tieteellisen yhteistyön periaatteille annettiin virallinen muoto jäsenvaltioiden avusta komissiolle ja näiden yhteistyöstä elintarvikkeita koskevien kysymysten tieteellisessä tutkimisessa 25 päivänä helmikuuta 1993 annetussa direktiivissä 93/5/ETY. Direktiivissä esitetään periaate, jonka mukaisesti jäsenvaltioiden on toteutettava aiheelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että niiden toimivaltaiset viranomaiset ja laitokset voivat toimia yhteistyössä komission kanssa ja antaa sille tarvittavaa apua elintarvikkeita koskevien tieteellisessä lääketieteeseen, tutkimuksessa erityisesti kansanterveyden alalla esimerkiksi ravitsemukseen, toksikologiaan, biologiaan, hygieniaan, elintarviketeknologiaan, bioteknologiaan, riskien uuselintarvikkeisiin arviomtitekniikoihin, fysiikkaan ja kemiaan liittyvissä tieteissä. yleisesti kiinnostavien kysymyksien prosesseihin, uusiin ja Jotta yhteistyö toimisi tehokkaasti, jokaisen jäsenvaltion on nimettävä viranomainen, jonka tehtävänä on yhteistyö komission kanssa ja tehtävien jakaminen soveltuvien laitosten kesken. Tieteellisessä yhteistyössä toteutettavina tärkeimpinä tehtävinä on: - laatia ohjeita elintarvikkeiden ainesosia koskevien vaarojen arvioimiseksi ja kehittää ravintoarvon arviointimenetelmiä; - arvioida ruokavalion riittävää ravintoarvoa; - tutkia yhteisölle esitettyjä testituloksia ja laatia erikoistutkimus elintarvikealan tiedekomitean arvioitavaksi; - suorittaa kyselyjä elintarvikkeiden kulutuksesta; - suorittaa kyselyjä ruokavalioiden elintarvikkeiden biologisista tai kemiallisista kontaminanteista; jäsenvaltioiden eri osatekijöistä tai - auttaa komissiota noudattamaan yhteisön kansainvälisiä sitoumuksia toimittamalla sille elintarvikkeiden turvallisuutta koskevaa erityistietoa. Komission edellytetään valmistelevan tieteellistä yhteistyötä koskevien tehtävien luettelo ja ajantasaistavan sen jäsenvaltioilta saatujen ehdotusten ja komission ensisijaisten tavoitteiden perusteella. Kyseinen luettelo sisältää tiivistetyn kuvauksen tehtävästä, koordinoivan valtion nimen, muiden tehtävään osallistuneiden valtioiden nimet ja määräajan sen toteuttamiseksi. Nykyinen luettelo sisältää joukon tehtäviä, jotka koskevat tietojen keruuta elintarvikkeiden kemiallisista tai mikrobiologisista kontaminanteista, elintarvikkeiden mausta, ruokavaliosta ja altistumiseen liittyvistä arvioista sekä ravinnon tieteellisten näkökohtien tarkastelua. Koordinoiva laitos vastaa kunkin tehtävän hallinnoinnista. Komissio vastaa tieteellisen yhteistyön kokonaishallinnosta. Tehtävien kustannukset ovat pääasiassa niiden jäsenvaltioiden vastuulla, joita asia koskee. Komissio tarjoaa jonkin verran Usärahoitustukea niiden ylimääräisten kustannusten kattamiseksi, jotka aiheutuvat jäsenvaltioiden asiantuntijoiden kanssa pidettävien kokousten koordinoinnista ja koolle kutsumisesta. Vaikka vielä on liian aikaista tehdä lopullista ratkaisua, alustavat 44 tulokset osoittavat, että tieteellinen yhteistyö on hyödyllinen ja taloudellisesti erittäin kannattava menetelmä eräisiin seikkoihin liittyvien tietojen ja voimavarojen yhdistämiseksi. luonne ja Toisaalta on tärkeää tunnustaa tieteellisen yhteistyön täydentävä elintarvikealan tiedekomitean tehtävä. Riskien arviointiin liittyvän tieteellisen yhteistyön tehtävänä on koota yhteen tiettyä ongelmaa koskevat jäsenvaltioiden käytössä olevat parhaat tiedot ja vertailla niitä keskenään. Nämä tiedot toimitetaan sen jälkeen elintarvikealan tiedekomitealle, jotta sillä olisi vankat perusteet riskien arviointiin, jonka se toteuttaa, sillä SCF on komission tärkein tietolähde elintarvikkeita koskevissa tieteellisissä kysymyksissä. Tieteellisen asiantuntemuksen itsenäisenä keskuksena yhteinen tutkimuskeskus voi myös osaltaan vaikuttaa tieteelliseen yhteistyöhön. 4. VAKAVIEN JA KIIREELLISTEN KANSANTERVEYSRISKIEN HALLINTA Kaikkialla yhteisön lainsäädännössä on kansanterveyttä suojelevia suojalausekkeita. Niiden avulla jäsenvaltiot voivat soveltaa rajoituksia tuotteen tai aineen kaupan pitämiseen, jos on perusteltua syytä olettaa, että ne ovat vaarallisia, vaikka ne Nopea noudattaisivatkin tietojenvaihtojärjestelmä tietojen vaihtamiseksi kuluttajien turvallisuutta uhkaavista vakavista ja välittömistä vaaroista, ja se sisällytettiin sittemmin direktiiviin 92/59/ETY. Komissio voi lyhyellä varoitusajalla koolle asiaankuuluvien tiedekomiteoiden kokouksia vaaran arvioimiseksi. yhteisön vahvistettiin muodollisesti terveyttä ja tarvittaessa kutsua hyvin säännöksiä. olemassa vuonna olevia 1984 Yhtenäismarkkinoiden toteuttamisen myötä yhteisö sai Usäksi, erityisesti yleisestä tuoteturvallisuudesta annetulla direktiivillä 92/59/ETY huomattavia valtuuksia poistaa sisämarkkinoilta tuotteita, jotka muodostavat vakavan ja välittömän vaaran kuluttajille. Direktiivin 92/59/ETY mukaisesti komissio voi kuitenkin puuttua asiaan ainoastaan jäsenvaltiolta saadun tiedon perusteella. Komissio on Usäksi antanut tiedonannon yhteisön sääntöjen täytäntöönpanoon liittyvien kiireellisten tilanteiden hoitamisesta (KOM (93) 430 lopuU. , 16. 12. 1993). Siinä kuvaillaan eri aloilla jo käytössä olevaa välineistöä ja ehdotetaan aiheita tarkastelua ja keskustelua varten. tulevat voimaan välittömästi Lisäksi komissio voi eläinten terveyttä koskevien direktiivien ja elintarvikehygieniasta toteuttaa väliaikaisia kiireellisiä annetun direktiivin 93/43/ETY mukaisesti toimenpiteitä, jotka ja jotka on ratifioitava komiteamenettelyssä hyvin pian. Yhteisöjen tuomioistuin tunnusti 12 päivänä heinäkuuta 1996 tekemässään päätöksessä, joka koski Yhdistyneen kuningaskunnan väliaikaisesti soveltamia huojennuksia komission määräämiin BSE-tautia koskeviin kiireelUsiin toimenpiteisiin, että näitä menettelyjä soveUettaessa huomio on ensisijaisesti kiinnitettävä kansanterveyden suojeluun senkin uhalla, että kaupalliset ja yhteiskunnalliset edut saattavat kärsiä vakavia ja mahdollisesti korvaamattomia vahinkoja. Komission valtuudet eroavat kuitenkin soveltamisalaltaan merkittävästi verrattaessa toisiinsa eläinlääkintää ja yleistä elintarvikehygieniaa koskevien direktiivien 45 suojalausekkeita sekä suojalausekkeita. Eläinlääkintädirektiivien kolmansista maista tuoduista tuotteista että yhteisön sisäisessä kaupassa olevista tuotteista aiheutuviin riskeihin. Yleisestä elintarvikehygieniasta annetun direktiivin 10 artiklassa esitetty suojalauseke rajoittuu sitä vastoin kolmansista maista tuotuihin tuotteisiin. Komissio pyytää tämän vuoksi mieUpiteitä sutä, halutaanko viimeksi mainitun suojalausekkeen soveltamisalaa laajentaa yhteisön sisäisessä kaupassa oleviin tuotteisiin. sovelletaan Kun vakava vaara uhkaa useita tuoteluokkia ja käynnistää useita kiireellisiä menettelyjä, toteutettavia toimenpiteitä on sovitettava yhteen riittävällä tavalla niiden johdonmukaisuuden varmistamiseksi. Lisäksi on tärkeää varmistaa, että kaikki vakavien vaarojen hallintaan osallistuvat toimijat, joihin kuuluvat jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset, kuluttajat ja teollisuuden edustajat, ymmärtävät täysin kyseiset menettelyt. Kokemus on myös osoittanut, että saattaa olla tarpeen parantaa järjestelyjä, jotka koskevat yleisöUe vakavien vaarojen yhteydessä suunnattavaa tiedotusta ja tiedottamisvastuuta. Nopea tietojenvaihto ja suojatoimet edeUyttävät jäsenvaltioiden välistä yhteistyötä ja keskinäistä luottamusta sekä kuluttajien ja teollisuuden tarpeiden täysimääräistä huomioon ottamista. Samalla kun elintarvikkeiden muodostamista vakavista terveysriskeistä on annettava yleisölle mahdollisimman nopeasti luotettavia tietoja, väärien hälytysten ja paniikkia lietsovien tiedotteiden välttäminen on tärkeää. Aiemmin muutamissa tapauksissa on toteutettu koko tuoteluokkaa koskevia toimia, vaikka vain yksi tuote aiheutti terveysriskin. Yleiset tiedotteet ja varoitukset olisi kohdistettava erityisiin tuotteisiin ja suhteutettava oikein vaaran luonteeseen aina, kun se on mahdollista. Komissio pyytää huomioita toimenpiteistä, joita voitaisiin toteuttaa, jotta yhteisö pystyisi paremmin käsittelemään elintarvikkeisiin liittyviä vakavia ja kiireellisiä kansanterveydellisiä riskejä. 5. SÄTEILYN AIHEUTTAMAT HÄTÄTILANTEET (eU muulloin kuin onnettomuustapauksessa) radioaktiivisten Normaalioloissa aineiden aiheuttama elintarvikkeiden saastumisen torjunta varmistetaan neuvoston direktiivillä 80/836/Euratom, joka kumotaan 13 päivänä toukokuuta 2000. Kyseinen direktiivi korvataan direktiivillä 96/29/Euratom. Tsernobylin onnettomuuden jälkeen on annettu joukko onnettomuustilanteita koskevia säännöksiä. Nykyisin voimassa olevat TSernobylin onnettomuuden jälkeen annetut säännökset luetellaan 22 päivänä maaliskuuta 1990 annetussa neuvoston asetuksessa 737/90, jolla täydennettiin ja mukautettiin tähän mennessä annettuja asetuksia. Kyseinen asetus on voimassa maaliskuun 2000 loppuun. 1987 Tulevien onnettomuuksien tapauksessa sovellettava järjestelmä esitetään 22 päivänä että joulukuuta onnettomuustapauksessa komissio voi määrätä ennalta määriteUyt saUitut saastumisen enimmäistasot. Tätä hätätilatoimintaa voidaan tämän jälkeen mukauttaa kyseessä olevan tapahtuman tarkkaan luonteeseen ja laajuuteen. annetussa asetuksessa 3954/87, säädetään, jossa 46 18 päivänä heinäkuuta 1989 annetussa neuvoston asetuksessa 89/2219/ETY kielletään sellaisten elintarvikkeiden vienti, joiden saastuneisuus ylittää yhteisössä sallitut enimmäistasot. Neuvosto teki 14 päivänä joulukuuta 1987 päätöksen 87/600/Euratom yhteisön järjestelyistä nopeaksi tietojenvaihdoksi säteilyhätätilanteen yhteydessä. Näissä järjestelyissä tietojenvaihtoon kuuluu myös eUntarvikkeista ja juomavedestä mitatut säteilyn tasot. 6. ZooNoosrr Kuten voimassa olevassa yhteisön lainsäädännössä määritellään, zoonoosit ovat tauteja ja/tai tartuntoja, jotka voivat levitä luonnollisesti eläimistä ihmisiin. Yleisimpiä elintarvikkeiden välityksellä leviäviä zoonooseja ovat: - virustartunnat, kuten Norwalk-virus ja A-hepatiitti äyriäisillä; - bakteerien, kuten salmoneUan, kampylobakteerin, E. coU- ja B. meUtensis- bakteerin aiheuttamat tartunnat ja nautatuberkuloosi; - bakteerimyrkytykset, kuten Staphylococcal enterotoxaemia ja botuUsmi; - loisten aiheuttamat tartunnat, kuten Cryptosporidium ja toksoplasmoosi; - heisimadon aiheuttamat tulehdukset, kuten Cysticercus bovis ja cysticercus cellulosae; - sukkulamadon aiheuttamat tulehdukset kuten Trichinellosis. Yhteisössä on annettu erityisiä sääntöjä joistakin bakteeritartunnoista, kuten lampaan ja vuohen bruselloosista niiden nautatuberkuloosista sekä naudan, valvomiseksi ja hävittämiseksi eläinpopulaatioista (ja samalla niiden poistamiseksi ihmisväestöstä). Nämä toimet perustuvat eläville eläimille tehtäviin testeihin ja niiden eläinten teurastuksiin, joiden testitulokset ovat positiivisia. Joissakin tapauksissa eläinpopulaatiossa. käytetään myös Nautatuberkuloosia ja bruseUoosia on onnistuttu vähentämään huomattavasti, kun taas lampaan ja vuohen bruselloosin vähentäminen ei ole onnistunut yhtä hyvin. tartuntojen vähentämiseksi rokotuksia Ihmisravinnoksi tarkoitettujen eläimistä saatavien tuotteiden hygieniaa koskevassa yhteisön lainsäädännössä on säännöksiä, joiden tarkoituksena on valvoa zoonoosien leviämisvaaraa eläimistä ihmisiin. Niihin kuuluvat erityiset säännökset esimerkiksi teurastamoissa olevien eläinten ante mortem ja post mortem -tarkastuksista sekä yleiset tilojen hygieenisestä rakentamisesta ja toiminnasta ja myös säännökset käsittelyn vähimmäisedeUytyksistä ja varastointi-ja kuljetuslämpötiloista. elintarviketuotantoon käytettävien vaatimukset esimerkiksi Näiden zoonoosien valvontaa suoraan tai epäsuorasti sääntelevien vertikaalisten direktiivien lisäksi neuvosto on antanut direktiivin 92/117/ETY, joka koskee tiettyjä eläimissä ja eläinperäisissä tuotteissa esiintyviä zoonooseja ja zoonoosien aiheuttajia koskevia suojatoimenpiteitä eUntarvikkeista aiheutuvien tartuntojen ja myrkytysten ehkäisemiseksi. Sen vaatimukset kohdistuvat pääasiassa eräiden zoonoosien 47 valvontaan ja tarkkailuun. Jäsenvaltioiden edellytetään raportoivan vuosittain edehisenä vuonna havaittujen zoonoositartuntojen esiintymisestä, suuntauksista ja lähteistä (ihmisissä, kotieläimissä, eläinten ravinnossa ja villieläimissä). Direktiivissä säädetään myös eräiden Uhasupikarjassa esiintyvien aggressiivisten salmoneUan serotyyppien valvonta-, tarkkailu-ja lopulUsista hävittämistoimista. Kokemus on osoittanut, että eräät määräajat, joiden kuluessa jäsenvaltioiden oli toteutettava tietyt toimenpiteet, ovat turhan optimistisia ja että joitakin direktiivin teknisiä säännöksiä on tarkistettava. Komissio pyytää parannuksista. tämän vuoksi huomioita tämän direktiivin mahdolUsista Zoonoosien valvontaa koskevat vaihtoehdot luonnostaan vähintään kahdella kantajalajiUa. Zoonoosien aiheuttajia esiintyy Monissa, esimerkiksi salmoneUan aiheuttamissa tapauksissa monet kantajat ovat saaneet tartunnan, vaikka kaikilla tartunnan saaneilla eläimillä ei välttämättä ole selviä kliinisiä oireita. Tästä syystä valvonta- ja hävittämistoimia voidaan toteuttaa monissa eri tartunnan vaiheissa ja useamman kuin yhden toimintatavan käyttö voi olla tarpeen. Toisaalla tässä vihreässä kirjassa on käsitelty elintarvikeketjun kaikissa vaiheissa toteutettavia lisäksi erityismenetelmiä ovat: hyvää hygieniaa koskevia yleisperiaatteita. Näiden - taudinaiheuttajan hävittäminen eläinpopulaatiosta tai ympäristöstä; - - taudinaiheuttajan vähentäminen eläinpopulaatiossa min, ettei se aiheuta enää vaaraa ravintoa, rokotusohjelmien avuUa, hoitamalla tartunnan saaneita eläimiä ja lopettamalla sekä hävittämällä kliinisiä oireita saaneet eläimet; jalostamalla esimerkiksi terveydelle ihmisten eläinten taudinaiheuttajan poistaminen elintarvikeketjusta esimerkiksi jalostuksessa käytettävällä tuhoamiseksi; erityismenetelmäUä kaikkien raaka-aineen taudinaiheuttajien Hävittäminen on kallista, koska testausohjelmat ja myös tartunnan saaneiden eläinten lopettaminen ja hävittäminen vaativat paljon työvoimaa ja voimavaroja. Hävittäminen riippuu riittävän luotettavasta ja tarkasta eläville eläimille tehtävästä testistä sekä karjanhoitajien tuesta. Lisäksi hävittämisen voi odottaa onnistuvan vain silloin, kun taudinaiheuttajalla on rajoitettu määrä kantajia (eikä niihin kuulu viUieläimiä). Tämä menetelmä on perusteltu siUoin, kun sairaus, esimerkiksi karjan tuberkuloosi tai bruseUoosi, aiheuttaa taloudeUisia ongelmia tai huomattavaa vaaraa ihmisten tai eläinten terveydeUe. Vähentämiseen kuuluu elävien eläinten tuotantoketjun eri vaiheissa toteutettavia erilaisia toimenpiteitä. Usein se edeltää täydellistä hävittämisohjelmaa. Silloinkin, kun koordinoitu ohjelma taudin vähentämiseksi eläinpopulaatiossa ei ole hävittämisen ensimmäinen vaihe, se voi huomattavasti vaikuttaa siihen, missä määrin kuluttaja yleensä paljon altistuu tartuntavaaralle. Tällaisissa ohjelmissa vaaditaan 48 karjanhoitajien, yhteistyötä. tavarantoimittajien, jalostajien ja viranomaispalvelujen välistä Taudinaiheuttajan poistamiseen elintarvikeketjusta kuuluu elintarvikkeen käsittely jollakin erityismenetelmäUä riippumatta siitä, onko elintarvikkeessa taudinaiheuttajia. Poistaminen on erityisen hyödyUistä, kun tartunnan aiheuttajan löytäminen on Uian kallista tai epäluotettavaa. Poistamismenetelmiä ovat muun muassa lämpökäsittely, kuivatus, säilöntä, suola- tai etikkaUemeen säilöminen ja jäädytys. Vaikka poistaminen onkin tehokasta, se ei yleensä estä uuden tartunnan mahdollisuutta: esimerkiksi äkiUisissä ruokamyrkytystapauksissa on usein syynä kypsytetyn Uhan varastointi raa'an Uhan yhteydessä. 7. TURVALLISIA VELVOITTEEN KÄYTTÖÖNOTTO JA TERVEELLISIÄ ELINTARVIKKEITA KOSKEVAN YLEISEN joukon sisältää lainsäädäntö elintarviketuottajille Voimassa oleva yhteisön suunnattuja erityisvelvoitteita, joiden tarkoituksena on varmistaa, että elintarvikkeet täyttävät yhteisön säännöissä esitetyt vaatimukset. Eräät jäsenvaltiot ovat kansallisella tasolla menneet kuitenkin vielä pidemmälle. Sen Usäksi, että ne ovat saattaneet voimassa olevat yhteisön säädökset osaksi kansallista lainsäädäntöä, ne ovat ottaneet kansallisessa lainsäädännössään käyttöön elintarviketurvallisuutta koskevan yleisen velvoitteen. Sen mukaisesti eUntarvikeyritysten edeUytetään huolehtivan, että markkinoille saatetaan ainoastaan elintarvikkeita, jotka ovat turvalUsia, terveeUisiä ja ihmisravinnoksi soveltuvia. Elintarvikeyritys, joka pitää kaupan elintarvikkeita, jotka eivät ole turvalUsia, terveeUisiä ja ihmisravinnoksi soveltuvia, rikkoo kyseisen jäsenvaltion lakia ja siihen voidaan kohdistaa rikosoikeudellisia tai hallinnollisia seuraamuksia. Tämän jakson tavoitteena on pyytää mielipiteitä siitä, olisiko asianmukaista ottaa elintarvikeyritysten suhteen käyttöön samanlainen yleinen velvoite siitä, että elintarvikkeet ovat turvalUsia, terveeUisiä ja mmisravinnoksi soveltuvia. On tärkeää painottaa, että elintarvikeyritykset vastaavat tällaisesta yleisestä turvalUsuutta ja terveeUisyyttä koskevasta velvoitteesta suoraan toirnivaltaisiUe viranomaisille kyseisen jäsenvaltion rikos- tai hallinto-oikeuden mukaisesti. Vastuu oUsi näin täysin erillään tuottajien viallisia tuotteita koskevasta vastuusta kuluttajiin nähden, jota käsiteUään seuraavassa jaksossa. Tällaisen yleisen velvoitteen käyttöönotto ei myöskään ilmoitusjärjestelmien käyttöönottoa jäsenvaltioissa. ennakkohyväksyntä- aiheuttaisi uusien tai 7. 1 Nykyinen tilanne yhteisössä Vaikka yhteisön elintarvikelainsäädännössä yleistä tuoteturvalUsuusdirektuviä lukuun ottamatta esitetään joukko eUntarvikeyrityksiä koskevia erityisvelvoitteita, se ei täUä hetkeUä sisällä yleistä oikeudellista velvoitetta siitä, että markkinoille oUsi saatettava ainoastaan turvallisia, terveeUisiä ja ihmisravinnoksi soveltuvia elintarvikkeita. Yksittäisissä direktiiveissä tavoin. Eräissä vertikaaUsissa hygieniaa koskevissa direktiiveissä vaaditaan selvästi, että tiettyjen tuotteiden on sovelluttava mmisravinnoksi, toisissa vertikaaUsissa direktiiveissä tätä vaaditaan epäsuorasti. Yleisestä eUntarvikehygieniasta annetussa direktiivissä on vaatimus, jonka mukaisesti "elintarvikkeiden valmistus, jalostus, teollinen tuotanto, tätä kysymystä käsiteUään eri 49 pakkaus, varastointi, kuljetus, jakelu, käsittely ja myynti tai luovuttaminen on suoritettava hygieenisesti". Yleisestä tuoteturvaUisuudesta annetun direktiivin 92/59/ETY 3 artiklan 1 kohdassa velvoitetaan tuottajia saattamaan markkinoiUe ainoastaan turvallisia tuotteita. On kuitenkin esitetty epäUyjä esitetty tuoteturvalUsuuskäsite eroaisi jonka mukaan eUntarvikkeiden on oltava turvallisia, terveeUisiä ja ihmisravinnoksi soveltuvia. Elintarvikkeisiin voidaan esimerkiksi sekoittaa aineita, jotka eivät itsessään muodosta terveysriskiä eivätkä tekisi elintarvikkeesta vaaraUisia siten kuin direktiivissä 92/59/ETY on tarkoitettu. TäUaisia elintarvikkeita ei kuitenkaan tavaUisesti pidettäisi ihmisravinnoksi soveltuvina. sutä, jossain määrin vaatimuksesta, että direktiivissä 92/59/ETY yhteisön turvaUisuutta ja EUntarvikkeiden terveeUisyyttä koskevan yleisen velvoitteen käyttöönotolla vahvistettaisiin yhteisön kuluttajansuojan yleistä tasoa kannustamalla turvallisuus- ja kaikkia elintarvikeyrityksiä ottamaan käyttöön omat sisäiset valvontamenettelynsä. Tämä turvalUsuusvelvoite voi myös auttaa yksinkertaistamaan koko poistuisi yksityiskohtaisempien sääntöjen tarve aloilla, joilla yleiset säännökset riittäisivät takaamaan tuoteturvallisuuden. OUsi kuitenkin varmistuttava siitä, että uuden turvalUsuus- ja terveeUisyysvelvoitteen käyttöönotoUa ei luoda sisämarkkinoiUe kaupan esteitä. Tämän vuoksi kaikkien toimenpiteiden oUsi noudatettava sisämarkkinoiden periaatteita ja erityisesti tavaroiden vapaata liikkuvuutta koskevia perustamissopimuksen määräyksiä. elintarvikelainsäädäntöä, avulla sillä sen 7. 2 Turvallisuutta ja terveellisyyttä koskevan yleisen velvoitteen soveltamisala Tehokkuussyistä kaikkia uusia yleisiä turvalUsuus- ja terveelUsyysvelvoitteita olisi periaatteessa sovellettava koko elintarvikeketjuun alkutuotannosta elintarvikkeen lopulliseen myyntiin kuluttajalle. Niissä on myös otettava huomioon, että tuottajien, yhä valmistajien monimutkaisemmaksi. Monissa tapauksissa esimerkiksi alkutuottajilla on valmistajia tai tai turvallisuusvaatimusten täyttämistä. JakeUjoiUa on yhä enemmän omalla tuotemerkillä tuotettuja tuotteita ja avainasema tuotesuunnittelussa. välinen vuorovaikutus jakelijoita kohtaan sopimusvelvoitteita, on muuttunut edellyttävät jakelijoiden laatu- jotka ja yhteisvastuuseen yksittäisiin tarvittavat hajaantuneisiin kuin jokaisen portaan oUsi toteutettava Tämän uudenlaisen tilanteen oUsi johdettava pikemminkin koko elintarvikeketjun vastuisiin. suurempaan Elintarvikeketjun toimenpiteet eUntarviketurvaUisuuden varmistamiseksi omien erityistoimiensa yhteydessä soveltamalla HACCP-järjestelmän periaatteita ja muita vastaavia välineitä. Kun tuotteen ei katsota olevan standardin mukainen, ketjun kunkin portaan vastuuta oUsi tarkasteltava sen perusteella, onko se huolehtinut kunnolla omista erityisvastuistaan. Periaatteessa oUsi esimerkiksi väärin pitää eUntarvikkeiden jälleenmyyjää vastuussa säilykkeessä olevien elintarvikelisäaineiden liiallisesta määrästä, sillä jälleenmyyjä ei voi valvoa sitä. Kun kypsä viipaloitu kylmä liha havaitaan myyntivaiheessa mikrobiologisesti pilaantuneeksi, vaaditaan kuitenkin lisätutkimuksia, jotta voidaan määritellä, onko pilaantuminen johtunut huonosta hygieniasta valmistuksen aikana, kylmäketjun pettämisestä jakelun aikana vai riittämättömästä käsittelystä ja varastoinnista myynnissä. 50 Tämä nostaa esiin kysymyksen min sanotusta asianmukaisen huolellisuuden suojasta. Kun elintarvikeyritys pitää kaupan elintarviketta, joka ei vastaa yhteisön tai jäsenvaltion lainsäädännössä esitettyä vaatimusta, kyseiseen yritykseen voidaan kyseessä olevan jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti kohdistaa rikosoikeudellisia tai haUinnoUisia seuraamuksia. Eräiden jäsenvaltioiden yrityksiin ei voida kohdistaa seuraamuksia, jos ne voivat osoittaa toteuttaneensa kaikki toimet, joita miltä voidaan kohtuudella odottaa sen varmistamiseksi, että elintarvike täyttää lainmukaiset vaatimukset (asianmukainen huolellisuus). Näin oUen asianmukaisen huolellisuuden velvoitteen täyttäminen muodostaa ehdottoman puolustautumiskeinon kaikkien myöhempien oikeudeUisten tai haUinnoUisten menettelyjen yhteydessä. Toisissa jäsenvaltioissa toimija on kuitenkin yhä vastuussa, vaikka yhtiön harjoittama seuraamusten asianmukainen huolellisuus otetaankin huomioon lieventämisessä. langetettujen kuulemisten Alustavien elintarviketurvaUisuutta koskevan yleisen velvoitteen lainsäädäntöön puolustautumiskeinon käyttöön otoUa. täydennettäisiin asianmukaista yhteydessä komissiolta pyydettiin, että sisäUyttämistä yhteisön koskevan huolellisuutta Komissio on tietoinen sutä, että niiden seikkojen ja edeUytysten määrittely, jotka voivat saattaa toimijan rikosoikeudelliseen tai hallinnolliseen vastuuseen, on monimutkainen kysymys erilaisten kansallisten oikeusjärjestelmien rakenteesta. ja riippuu erittäin paljon Komissio on kuitenkin sitä mieltä, että seuraamusjärjestelmässä on tärkeää ottaa huomioon velvoite eUntarviketurvaUisuuden varmistamisesta kaikin kohtuuUisin keinoin, jotta tunnustetaan yritysten vastuu sutä, että niiden tuotteet ovat sääntöjen mukaisia. Näin oUen velvoitteen noudattamatta jättäminen johtaisi ankarampiin seuraamuksiin silloin, kun tuotteet eivät ole sääntöjen mukaisia, kun taas velvoitteen täyttämisestä pitäisi seurata mahdollisuus puolustautua sillä, että asianmukaista huolellisuutta on noudatettu, tai ainakin lievempiä seuraamuksia. Asianmukaisen huolellisuuden puolustautumiskeinoa koskevaa kysymystä olisi tarkasteltava myös siltä kannalta, että turvalUsuusvelvoitteen soveltamisalaa voitaisiin laajentaa alkutuotantoon. Komissio ottaa mielellään vastaan yksityiskohtaisia huomioita näistä seikoista. 8. TUOTEVASTUUPERIAATTEEN SOVELTAMINEN ELINTARVIKKEIDEN ALALLA Turvallisuudeltaan puutteellisia tuotteita koskevasta vastuusta annetussa neuvoston direktiivissä 85/374/ETY vahvistetaan tuottajan tuotevastuuperiaate. Direktiiviä sovelletaan elintarvikkeisiin ja muihin tuotteisiin. Direktiivin 2 artiklassa oleva tuotteen määritelmä sulkee pois maatalouden perustuotteet ja riistan. Kyseisessä direktiivissä maatalouden perustuotteilla tarkoitetaan maassa kasvaneita tuotteita, karjatilojen tuotteita ja kalastustuotteita ensiasteeUa jalostettuja tuotteita lukuun ottamatta. Jalostamattomat maataloustuotteet ja riista eivät sus periaatteessa kuulu tuotevastuudirektiivin soveltamisalaan, mutta jäsenvaltiot voivat itse säätää toisin. 51 Tähän mennessä ainoastaan Kreikka, Luxemburg, Suomi ja Ruotsi ovat hyödyntäneet tätä mahdollisuutta. että Erityisesti kuluttajajärjestöt ovat viime vuosina esittäneet yhä enemmän vaatimuksia oUsi Uitettava sutä, tuotevastuudirektiivin soveltamisalaan. Aivan viime aikoina nämä vaatimukset ovat lisääntyneet BSE-taudin pelosta. jalostamattomat maatalouden perustuotteet Jalostamattomien maatalouden perustuotteiden Uittaminen tuotevastuudirektiivin soveltamisalaan ilmentäisi periaatteessa merkittävää edistystä yhteisön lainsäädännön mukaisessa kuluttajansuojassa. Ei pidä kuitenkaan ajatella, että tämä laajentaminen tarjoaisi ratkaisun kaikkiin mahdollisesti ilmeneviin ongelmiin. Direktiivin 4 artiklassa säädetään, että vahinkoa kärsineen on näytettävä toteen vahinko, tuotteen puutteellinen turvallisuus sekä puutteellisen turvaUisuuden ja vahingon välinen syy- yhteys. Kokemus on osoittanut, että eUntarvikeperäisten tautien aiheuttajan selvittäminen on hyvin vaikeaa. Se on sitä vaikeampaa, mitä pidempi pilaantuneelle elintarvikkeelle altistumisen ja oireiden ilmenemisen välinen aika on. Vaikka BSE- taudin tapauksessa näytettäisiin toteen syy-yhteys Creutzfeldt-Jakob -taudin uuden muunnoksen kanssa, taudin erittäin pitkän itämisajan vuoksi on todennäköisesti mahdotonta osoittaa, että tietty tuote on aiheuttanut kyseisen vahingon. naudasta saatavien tuotteiden Eräs toinen kysymys Uittyy vaikeuteen selvittää elintarvikkeen tuotannon alkuperä siinä vaiheessa, kun tuote myydään kuluttajalle. Yhteisö on vahvistanut äskettäin toimenpiteitä selvittämiseksi tuotantovaiheesta alkaen, ja näiden sääntöjen laajentamista muista eläimistä saatavan tuotteisiin on ehdotettu. On myös tarkasteltava sitä, oUsiko muista alkuperän selvittämissäännöistä säädettävä oikeudellisesti sitovin asiakirjoin vai vapaaehtoisin keinoin. Eräiden huomattavien eUntarvikkeiden jälleenmyyjien ja jakelijoiden tiedetään kehittävän selvittämisen parantamiseksi. Tässä yhteydessä oUsi otettava huomioon, että tuotevastuudirektiivin 3 artiklan 3 kohdassa säädetään, että "jos tuotteen valmistajaa ei voida tunnistaa, tuotteen valmistajana pidetään jokaista, joka on laskenut tuotteen liikkeelle. ". eUntarvikkeiden järjestelmiä alkuperän alkuperän siltä, oloissa vaikuttaa Näissä soveltamisalan laajentaminen jalostamattomiin maatalouden perustuotteisiin ei voi oUa vaihtoehto asianmukaisten virallisten valvontajärjestelmien kehittämiseUe vaan täydentävä toimenpide sinällään. Komissio pyytää toimittamaan tähän kysymykseen liittyviä huomioita. tuoteturvalUsuussääntöjen tuotevastuudirektiivin tehokkaiden että ja 9. KULUTTAJIEN UUSIEN TOIVEIDEN TÄYTTÄMINEN liikkuvuuden varmistaminen Tähän asti yhteisön elintarvikelainsäädännön päämääränä on oUut eUntarvikkeiden vapaan yhdenmukaistetun eUntarvUcelainsäädännön avuUa. Yhteisön eUntarvikelainsäädännössä ei sitä vastoin ole paljonkaan käsitelty ravitsemukseen Uittyviä asioita eikä keinoja, joilla yleisöä askarruttavUn kysymyksun voitaisiin reagoida. Koska tämä vihreä kirja julkaistaan aikana, joUoin yleisö on erittäin kiinnostunut elintarvike- ja terveysasioista, on mahdoUista käynnistää keskustelu uusista toimintaperiaatteista, joUla näitä asioita yhteisössä lähinnä 52 voitaisiin elintarvikelainsäädännössä. käsiteUä sekä yleisessä eUntarvikepoUtiikassa että erityisessä Elintarvikelainsäädäntö on yksi elintarvikkeita ja ravintoa koskevan politiikan päätekijöistä. Sillä voisi oUa merkitystä, jos aiotaan Usätä yhteisön kansalaisten tietoisuutta eUntarvikkeiden ostosta, ruokavaliosta ja ruoanvalmistuksesta. SUlä voitaisiin myös kannustaa heitä tekemään terveyttä edistäviä valintoja, joiden seurauksena kansanterveys kohenisi ja sairastuvuus sekä ennenaikainen kuolleisuus terveydenhoitoalan, kuluttajien, haUitusten, vähenisivät. Tässä prosessissa teolUsuuden ja yhteisön yhteistyö hyödyttäisi kaikkia osapuoUa. Komissio pyytää mielipiteitä ja terveysasioissa oUsi yhteisön tasolla noudatettava, mihin tavoitteisiin oUsi pyrittävä ja missä määrin tämä edellyttää yhteisön elintarvikelainsäädännön mukauttamista. toimintaperiaatetta ravitsemus- siitä, mitä Lisäksi kuluttajat ovat oUeet yhä huolestuneempia menetelmistä, joilla heidän elintarvikkeitaan tuotetaan. Yhä useammat kuluttajat haluavat varmistua sutä, että heidän syömänsä elintarvikkeet on tuotettu ympäristöystävällisesti ja siten, että ne täyttävät maatilan eläinten hyvinvointitarpeet. Äskettäiset tapahtumat ja erityisesti pelot BSE-taudin mahdollisesta tarttumisesta ihmisiin, ovat korostaneet huolta sutä, että myös tietyt tuotantomenetelmät voivat vaikuttaa eUntarviketurvaUisuuteen. Lisäksi on keskusteltu uusien elintarvikkeisiin käytettävien tieteen kehitystulosten kuten GMO:iden eettisistä ja ympäristövaikutuksista ja kloonaustekniikoiden soveltamisesta. Yhteisön lainsäädäntö sisältää jo nyt monia säännöksiä, joiden tarkoituksena on ja eläinlääkkeiden käyttöä vastata näihin huolenaiheisiin. Torjunta-aineiden elintarvikkeissa säännellään tarkoin sen varmistamiseksi, että niiden käyttö on mahdollisimman vähäistä maataloutta ja eläinlääkintää koskevan moitteettoman ja menettelyn mukaisesti. Rajoituksia eläinlääkkeiden tai ympäristöstä peräisin olevat kontaminantit eivät muodosta vaaraa kuluttajien terveydeUe. Yhteisö on antanut sääntöjä myös maatilan eläinten hyvinvoinnista, mutta niiden yksityiskohdat eivät kuulu tämän vihreän kirjan soveltamisalaan. Ne nostavat kuitenkin esille kaksi merkittävää seikkaa, joilla on elintarvikelainsäädännössä välitöntä merkitystä: turvallisuusnäkökohta ja kuluttajille tiedottaminen. ja maataloudesta torjunta-aineiden asetetaan, jäämät jotta EUntarviketurvaUisuudessa ei ole tilaa kompromisseille. Tämän osan aiemmissa jaksoissa kuvaUtun, kuinka riskien arviointi- ja hallintotekniikat sisältyvät yhteisön elintarvikealan politiikkoihin. Korkeatasoisesta suojelusta huolehtiminen merkitsee kuitenkin, ettei vaarallisia elintarvikkeita tai elintarvikkeiden tuotantomenetelmiä voida saUia vaatimustenmukaisuusmerkintöjen avuUa. EUeivät tuotteet ole turvallisia, niitä ei voida sallia. Merkintöjen osalta direktiivissä 79/112/ETY edeUytetään jalostusta tai käsittelyä koskevien tietojen antamista eUntarvikemerkinnöissä ainoastaan siUoin, kun tällaisen tiedon poisjättäminen saattaisi aiheuttaa kuluttajille sekaannusta, esimerkiksi kun tuotteet ovat jauhettuja, kylmäkuivattuja, pakastettuja, säilöttyjä tai savustettuja. Tämän Usäksi säteUytetyistä elintarvikkeista on aina mainittava merkinnässä. Yhteisön lainsäädännössä ei kuitenkaan vaadita merkintöjä sellaisista tuotanto- tai 53 eivät jotka ominaispiirteisiin. jalostusmenetelmistä, Parlamentin, neuvoston ja komission välillä käytiin äskettäin uuseUntarvikkeita ja eUntarvikkeiden uusia ainesosia koskevan komission asetusehdotuksen tarkastelun yhteydessä laajoja keskusteluja sutä, missä määrin nykyaikaiseUa bioteknologialla valmistetuilta elintarvikkeilta oUsi edeUytettävä järjestelmäUisiä merkintöjä. lopputuotteen vaikuta Kokemus on yleensä osoittanut, että kun kuluttajat todeUa haluavat Usää tietoja joistakin eUntarvikkeeseen Uittyvistä seikoista, tuottajat ja jakehjat kertovat asiasta usein vapaaehtoisesti esimerkiksi merkintöjen tai puhelintiedotuspalvelujen avuUa tai Internetin väUtykseUä. Uusia yhteisön toimia tällaisten vapaaehtoisten aloitteiden kehittämiseksi on ehkä harkittava. Lisäksi joissakin tapauksissa, kuten äskettäin laaditussa naudanUhan merkintäjärjestelmässä, voi olla aiheeUista säätää muista pakollisista toimista. Komissio pyytää huomioita tästä kysymyksestä. 54 OSAV SISÄMARKKINOITA KOSKEVIEN SÄÄNTÖJEN TEHOKAS TÄYTÄNTÖÖNPANO 1. YLEISTÄ Kun kansallisten elintarvikelainsäädäntöjen yhderimukaistaminen on nyt suurimmaksi osaksi saatu päätökseen, on varmistettava, että sisämarkkinat toimivat tehokkaasti ja tarjoavat odotetun kaltaisia etuja tuottajille ja kuluttajiUe. Sisämarkkinoiden tehokkaan hallinnon tarve on tunnustettu lokakuussa 1992 annetussa Sutherlandin kertomuksessa Sisämarkkinat vuoden 1992 jälkeen: haasteisiin vastaaminen. Myös Eurooppa-neuvosto on tunnustanut tämän tarpeen. Lisäksi monissa neuvostolle osoitetuissa komission tiedonannoissa on korostettu sisämarkkinoiden tehokkaan toiminnan tarvetta: - Kansallisten sääntöjen vastavuoroisen tunnustamisen haUinto vuoden 1992 jälkeen (KOM (93) 669 lopull. , 15. 12. 1993) - Hallinnollisen yhteistyön kehittäminen sisämarkkinoita koskevan yhteisön lainsäädännön täytäntöönpanoa ja soveltamista varten (KOM (94) 29 lopull. , 16. 2. 1994) - Sisämarkkinoiden mahdollisimman tehokas hyödyntäminen (KOM (93) 632 lopull. , 22. 12. 1993) - Yhtenäismarkkinoiden toimintasuunnitelma (KOM (97) 184) käsittelevä sarjan Sisämarkkina-asioita toimintaa päätöslauselmia, joiden koskevien sääntöjen yksinkertaisuus ja yksiseUtteisyys. Osassa H tarkasteltiin laajalti yhteisön elintarvikelainsäädännön yksinkertaistamismahdolUsuuksia, joten asiaa ei käsitellä enää tässä osassa. tavoitteena on varmistaa sisämarkkinoiden neuvosto äskettäin aivan antoi Tässä osassa on tarkoitus tarkastella nykyisiä järjestelyjä yhteisön lainsäädännön tehokkaan pyytää varmistamiseksi parannusehdotuksia. täytäntöönpanon sisämarkkinoilla ja 2. YHTEISÖN OIKEUDEN SAATTAMINEN OSAKSI KANSALLISTA LAINSÄÄDÄNTÖÄ JA SEN SOVELTAMINEN Sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan varmistamiseksi on tarpeen valvoa jäsenvaltioiden toteuttamaa yhteisön direktuvien saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä ja varmistaa, että yhteisön sääntöjä soveUetaan asianmukaisesti. Komissio on valmistellut joukon elintarvikedirektiivien täytäntöönpanoa koskevia erityistutkimuksia, ja näiden tutkimusten tuloksia analysoidaan. Epäasianmukaisen täytäntöönpanon tapaukset käsitellään kyseisissä jäsenvaltioissa. Sen lisäksi, että yhteisön lainsäädäntöä saatetaan osaksi kansaUista lainsäädäntöä, on yleinen käytäntö, että kansalUset viranomaiset antavat täytäntöönpanoa koskevia 55 lainsäädännön soveltamisala on hyvin laaja. Tällaisten suuntaviivojen tavoitteena on varmistaa lainsäädännön yhdenmukainen soveltaminen koko jäsenvaltiossa ja ratkaista täytäntöönpanoon liittyviä käytännön ongelmia. sisämarkkinoiden TäUaiset suuntaviivat voivat kuitenkin aiheuttaa ongelmia haUinnoUe, kun jäsenvaltiot tulkitsevat lainsäädäntöä eri tavoin sillä seuraukseUa, että säännöksiä sisämarkkinoiden alueella. Avoimuuden säilyttäminen on tämän vuoksi tärkeää yhteisön tasoUa, ja mahdoUiset eroavuudet on poistettava. soveUeta yhdenmukaisesti koko ei on noudatettu, Komissio on useiden vuosien ajan noudattanut epäviraUista työskentelymenettelyä esittäessään pysyviUe komiteoiUe yhteisön lainsäädännön täytäntöönpanoa koskevia kysymyksiä. Vastaavaa menettelyä lainsäädännön täytäntöönpanon aikana on ilmennyt odottamattomia vaikeuksia. Useissa tapauksissa nämä keskustelut ovat johtaneet jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten ja komission väliseen sopimukseen sutä, millä tavoin lainsäädäntöä on tulkittava tai sovellettava. Komission mielestä tällaista hyödyllistä menettelyä oUsi jatkettava ja komitean päätelmät olisi saatettava laajemmin asiasta kiinnostuneiden osapuolten tietoon, vaikka näillä päätelmillä ei ole muodollista oikeudellista asemaa ja vaikka lopullinen vastuu yhteisön tuomioistuimeUa on riitatapauksessa yhteisöjen lainsäädännön tulkinnasta. kun lainsäädännön täytäntöönpanosta Kaikkia asiaan luttyviä osapuoUa oUsi Usäksi avoimuussyistä kannustettava soveltamisesta keskustelemaan yhteisön sellaisissa oloissa, joissa jäsenvaltioita voidaan kuulla ja joissa eri sosiaalis taloudelliset eturyhmät voivat ilmaista mielipiteensä. Komissio pyytää tämän vuoksi ilmoittamaan, onko syytä järjestää tietyin aikavälein kokouksia, joihin jäsenvaltioiden, tuottajien, kokoontuisivat teollisuuden, keskustelemaan yhteisön täytäntöönpanoon Uittyvistä yleisistä seikoista. Tällaisissa kokouksissa ei kuitenkaan käsiteltäisi yhteisön lainsäädännön ja lainsäädännön välisiin ristiriitoihin Uittyviä asioita, vaan niihin kansallisen kohdistettaisiin jatkossakin vakiintuneita komission menettelyjä. kaupan lainsäädännön ja kuluttajien edustajat ja 3. VALVONTA JA TÄYTÄNTÖÖNPANO Perustamissopimuksen mukaisesti pääasialUnen vastuu EY:n sääntöjen valvonnasta ja täytäntöönpanosta on jäsenvaltioiden toimivaltaisina viranomaisUla. Yhteisön lainsäädännössä on noudatettu jäsenvaltioiden perinteistä menettelyä, jossa eläimistä saatavien eUntarvikkeiden tarkastamista säänneUään erityissäännöillä ja muiden elintarvikkeiden tarkastukseen sovelletaan yleisempiä periaatteita. Yhteisön tärkein valvontatehtävä ei ole jäsenvaltioiden toimivaltaisen viranomaisten tekemien tarkastusten ja täytäntöönpanotoimien korvaaminen vaan sen valvominen, millä tavalla viranomaiset toteuttavat lainsäädäntöä jäsenvaltioissa. tasoUa tehtävän valvonnan riippumattomuuden ja Varmistaakseen yhteisön tehokkuuden komissio on valvontayksiköidensä organisaatiota ja antanut neuvostoUe ja Euroopan parlamentille tiedonannon tämän osaltaan alan lainsäädännön tehokkaaseen täytäntöönpanoon - jossa huomattavasti yhteisön tulevasta poUtiikastaan. Koska valvontatoimet vaikuttavat tarkistanut tarkastus- ja 56 komission ja kansaUisten viranomaisten on tehtävä yhteistyötä - komissio pyytää asiasta kiinnostuneita osapuoUa toimittamaan huomioita uudesta politiikastaan. 3. 1 Eläinlääkintätarkastukset Eläimistä saataviin elintarvikkeisiin kohdistettavia eläinlääkintätarkastuksia koskeva lainsäädäntö on yhteisön tasoUa täysin yhdenmukaistettu vertikaalisin direktiivein, joissa asetetaan valvontasäännökset kullekin tuotteeUe tai tuoteluokalle (tuore liha, siipikarjanliha, lihavalmisteet, kala- ja kalastustuotteet, maito ja maitotuotteet jne. ). Kyseisiä sääntöjä ollaan parhaillaan tarkistamassa yksinkertaisemman kodifikaation laatimiseksi (katso osa II, kohta 8. 1). soveltuvien eUntarvikkeiden Nykyinen valvontahierarkia on seuraava: tuottaja on ensisijaisesti vastuussa ihmisravinnoksi kansalliset valvontaviranomaiset vastaavat yhteisön sääntöjen päivittäisestä täytäntöönpanosta kyseisten tuotteiden osalta ja komissio vastaa sutä, että kansalliset viranomaiset soveltavat yhteisön sääntöjä tehokkaasti ja yhdenmukaisesti. Elintarvikealan valvontaa koskevaa nykyistä vastuunjakoa on tutkittava. Asiaa on tarkasteltava meneillään olevan eläinlääkintäalan lainsäädännön yksinkertaistamisen osana sekä komission sisäisen tarkastus- ja valvontayksiköiden tarkistuksen perusteella. tuottamisesta, Komissio rahoittaa säännöllistä koulutusta, johon osaUistuu useiden jäsenvaltioiden eläintautitarkastajia, tavoitteenaan niiden menettelytapojen yhteensovittaminen yhteisön lainsäädännön soveltamisessa. Komission alainen yhteisön eläinlääketieteellinen ja kasvinsuojelualan tarkastus- ja valvontatoimisto on ollut vastuussa paikalla tehtävistä tarkastuksista jäsenvaltioissa ja niissä kolmansissa maissa, jotka vievät eläimiä tai eläintuotteita yhteisöön. Toimisto on äskettäin siirretty kuluttajapolitiikan pääosastoon XXIV, ja sen nimenä on EY:n tuotteiden laadun tarkastus- ja valvontatoimisto. Toimiston tehtävänä on valvoa niiden kansallisten valvontaviranomaisten toimia, jotka tekevät tarkastuksia asiaankuuluvan yhteisön lainsäädännön täytäntöönpanosta, muttei korvata näitä viranomaisia. Parhaillaan virasto pystyy hoitamaan vain joitakin yhteisön lainsäädännössä määritellyistä tehtävistä. Komissio on tarkistanut viraston asemaa, vastuita ja toimintatapaa ja antanut asiasta neuvostoUe ja Euroopan parlamentille tiedonannon. 3. 2 Muut elintarvikkeiden viralliset tarkastukset ja asiakirjojen Yhteisön lainsäädännössä esitetään elintarvikkeiden virallista valvontaa koskevat yleiset periaatteet. Valvonta koostuu tarkastuksista, näytteiden ottamisesta ja analyyseistä, henkilökunnan noudattaman hygienian valvonnasta, kirjallisten aineistojen varmennusjärjestelmien tarkastelusta. Tarkastukset kattavat kaikki tuotantoon, valmistukseen, yhteisöön tuontun, jalostamiseen, varastointiin, kuljetukseen, jakeluun ja kauppaan Uittyvät vaiheet. Johonkin toiseen EY:n jäsenvaltioon lähetettäväksi tarkoitetut tuotteet on tarkastettava yhtä huoleUisesti kuin kyseisessä jäsenvaltiossa myytäviksi tarkoitetut tuotteet, eikä tuotetta saa jättää tarkastamatta pelkästään sen vuoksi, että se on tarkoitettu vietäväksi yhteisöstä. sekä yritysten luomien 57 Valvonnassa ja täytäntöönpanossa on Usäksi kehitetty jäsenvaltioiden välisiä haUintoyhteistyömenettelyjä, jotta tarvittavat tarkastukset toteutetaan tehokkaasti ja yhdenmukaisesti kaikkiaUa yhteisössä. Komissio laatukin vuosittain eUntarvikkeiden valvontaa koskevan koordinoidun ohjelman. Jäsenvaltiot vaihtavat tilastotietoja valvontajärjestelmien toiminnasta, toteutettujen tarkastusten määrästä ja havaituista rikkomuksista. Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten edeUytetään antavan jotka koskevat toisilleen hallinnollista apua kaikissa valvontamenettelyissä, laatuvaatimuksia, ja elintarvikkeisiin sovellettavia oikeudellisia määräyksiä ja käynnistetyissä menettelyissä. elintarvikelainsäädännön toteutetaan Karolus-ohjelman KansaUisten keskitetty yhteydessä. yhteisön tarkastusjärjestelmien eUntarvikevalvonnan vastaavuutta ja tehokkuutta. Kyseiset tarkastajat ovat päättämässä ensimmäistä, jokaiseen jäsenvaltioon suuntautuneiden vierailujen ohjelmaansa. elintarviketarkastajien on Tämän Usäksi valvomaan yksikkö vuoksi vaihtoja perustettu pieni kansaUisten rikkomisen Näiden toimien tavoitteena on helpottaa sisämarkkinoiden toimintaa kansaUisten jäsenvaltioissa tuotettuja tuotteita tarvitse enää tarkastaa uudeUeen. luomalla luottamusta, niin ettei muissa tarkastajien välilie keskinäistä On kuitenkin korostettava, että jäsenvaltioiden virallisten tarkastusyksiköiden voimavarat ovat rajaUiset, eivätkä ne voi tarkastaa jokaisen tuotteen jokaista erää markkinoilla, joilla elintarvikkeita arvioidaan kulutettavan noin 500 000 miljoonan ecun arvosta. Järjestelmälliset viralliset tarkastukset oUsivat myös aiheettomia teollisuuden viime vuosien aikana kehittämän laatu- ja turvallisuusvalvonnan vuoksi. Tästä syystä virallisia tarkastuksia suunnataan kaikissa teollisuusmaissa yhä enemmän tuotteiden vaatimustenmukaisuuden noudattamista käsittelevien, yhtiöiden omien sisäisten valvontamenettelyjen soveltuvuuteen ja luotettavuuteen. Tämä merkitsee sitä, että julkisia varoja hyödynnetään tehokkaammin, sillä tarkastusviranomaiset voivat keskittää toimintansa mihin yhtiöihin, joiden toiminta antaa aihetta huoleen, ja vähentää viraUisia tarkastuksia yhtiöissä, joissa on otettu käyttöön luotettavat ja sopivat valvontajärjestelmät. Jos eUntarvuceyhtiöiUe on määrättävä turvaUisuusvelvoite, oUsi aiheeUista sisällyttää yhteisön säännöksiin yleinen vaatimus sutä, että viraUisten tarkastusyksikköjen on määriteltävä tarkastusten tehokkuus ja taajuus eUntarvikkeiden ja nuhin Uittyvien toimien riskien mukaisesti, mutta myös niiden sisäisten menettelyjen soveltuvuuden ja luotettavuuden mukaisesti, joita yhtiöt ovat ottaneet käyttöön varmistaakseen, että elintarvikkeet ovat vaadittujen standardien mukaisia. Tämän periaatteen soveltaminen säännökset yhdenmukaistaisi eUntarvikehygieniasta annetun direktiivin 8 artiklan kanssa, jossa säädetään, että kaikki eUntarvikkeisiin liittyvään toimintaan käytettävät tilat on tarkastettava, ja tarkastustiheys määräytyy tiloihin Uittyvien riskien mukaan. Huomiota olisi kiinnitettävä myös sellaisten uusien välineiden valvontajärjestelmiin, joita kehitetään esimerkiksi joita voidaan käyttää osoittamaan, onko kylmäketju keskeytynyt tuotteen jakelun aikana. teoUisuudessa osoittamaan tarkastusta koskevat elintarvikkeiden tuoreutta yleiset ja Huolestumista on aUieuttanut myös eräiden eUntarviketarkastukseen ja -valvontaan Uittyvien näkökohtien avoimuuden puute ja se, etteivät kuluttajat voi osaUistua 58 tarkastusjärjestelmien toimintaan. Komission tiedonannossa Kuluttajien terveys ja elintarvikkeiden turvallisuus on käsitelty näitä asioita. 4. SEURAAMUKSET sisämarkkinoiden alalla Komissio päätti tiedonannossaan seuraamusten merkityksestä yhteisön lainsäädännön täytäntöönpanossa että sisämarkkinalainsäädännön rikkomista koskevien jäsenvaltioiden määräämien, seuraamusten oUsi oltava tehokkaita, suhteutettuja ja varoittavia sekä yhdenmukaisia kansallisessa lainsäädännössä olevien vastaavien seuraamusten kanssa. Nämä yleiset periaatteet vahvistettiin sisämarkkina-asioita käsittelevän neuvoston 6. kesäkuuta 1996 antamassa päätöslauselmassa. Näin oUen nämä periaatteet oUsi sisällytettävä yhteisön elintarvikelainsäädäntöön. Komissio pyytää huomioita asiasta. (95) 162 lopull), (KOM 5. SISÄMARKKINOIDEN HALLINTO YHDENMUKAISTAMATTOMTLLA ALOILLA oikeuskäytäntö joita ei ole yhteisön tasoUa yhdenmukaistettu, yhteisöjen Niillä aloilla, tuomioistuimen vapaan liikkuvuuden varmistamiselle. Sisämarkkinoiden hallinnon tärkein väline on yhä vastavuoroista tunnustamista koskevan periaatteen soveltaminen, sellaisena kuin se määriteltiin yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä Cassis de Dijon-asian seurauksena. tarjoaa perustan elintarvikkeiden Komissio on tulkintaa koskevissa tiedonannoissaan tulkinnut elintarvikkeiden vapaata liikkuvuutta koskevia periaatteita yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella. Esimerkiksi vuonna 1989 antamassaan tiedonannossa eUntarvikkeiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisössä komissio antoi tulkintansa sovellettavista säännöistä yhteisön lainsäädännön puuttuessa. Jäsenvaltioiden on sallittava alueelleen muissa jäsenvaltioissa laillisesti tuotettujen ja kaupan pidettyjen elintarvikkeiden sääntöjä, tuonti. Jos yhteisössä ei ole asiaa koskevia yhdenmukaistettuja elintarvikkeiden tuontia ja markkinoille saattamista voidaan rajoittaa ainoastaan, jos tällainen toimenpide - voidaan osoittaa (kansanterveys, ympäristönsuojelu); tarpeelliseksi kuluttajansuoja, pakollisten kauppatapahtumien vaatimusten täyttämiseksi oikeudenmukaisuus, - on oikeassa suhteessa tavoiteltuun päämäärään, ja - muodostaa keinon vähiten kauppaa estävän tavoitteen saavuttamiseksi. Komissio kuvaiU kyseisissä tiedonannoissa myös eUntarvikkeiden liikkuvuuteen vaikuttavia suurimpia erityisongelmia, joita ovat: - kauppanimike (eli nimi, joUa tuontieUntarvikkeita voidaan myydä); - elintarvikkeissa olevat lisäaineet. Tiedonannoissa kuvaiUut suurimmat ongelmat on sittemmin enimmäkseen ratkaistu tuomioistuimen joko yhdenmukaistamisen lainsäädännön yhteisöjen tai 59 oikeuskäytännön kehittymisen myötä. Muita ongelmia on kuitenkin ilmaantunut, esimerkiksi ne, joista kerrotaan osan n jaksossa 8. KomissioUa on tähän asti oUut käytössään kaksi pääasiaUista keinoa sisämarkkinoiden hallinnoimiseksi yhdenmukaistamattomilla aloiUa: - direktiivin 83/189/ETY mukaisesti tiedoksi annettujen kansaUisten teknisten määräysluonnosten tarkastelu (asiaa on käsitelty osan n jaksossa 7), - sellaisten valitusten tutkiminen, jäsenvaltiot joiden mukaan rikkovat perustamissopimuksen 30-36 artiklassa esitettyjä tavaroiden vapaata liikkuvuutta koskevia sääntöjä. Vaikka teoUisuus on oUut pidättyväinen muodoUisten vaUtusten esittämisessä komissioUe, suurin määrä komission perustamissopimuksen 30-36 artiklan perusteeUa vastaanottamia vaUtuksia koskee yhä elintarvikealaa. Komissio on ja nopeuttamiseksi. Vaihtoehtoisena korvauksenhakukeinona on Usäksi mahdoUisuus esittää valitus kansallisille tuomioistuimiUe ja hakea tarvittaessa ennakkoratkaisua yhteisöjen tuomioistuimesta perustamissopimuksen 177 artiklan mukaisesti. vaUtusmenettelyjen järkeistämiseksi toteuttanut toimia useita KomissioUa on 1 päivästä tammikuuta 1997 oUut käytössään uusi merkittävä sisämarkkinoiden hallintokeino. Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksessä määrätään menettelyistä, joilla on vastavuoroisesti tiedotettava kansallisista toimenpiteistä, jotka poikkeavat tavaroiden vapaan liikkuvuuden periaatteesta yhteisössä. Tämän päätöksen määräysten mukaisesti jäsenvaltioiden on tiedotettava komissioUe kaikista toimenpiteistä, jotka estävät jonkin sellaisen tuotetyypin tai -mallin vapaan liikkuvuuden, jota tuotetaan tai pidetään kaupan lailUsesti toisessa jäsenvaltiossa, joUei kyseisessä päätöksessä esitettyjen edeUytysten soveltamisesta muuta johdu. Tämän uuden menettelyn asteittainen täytäntöönpano antaa komissioUe paljon tarkemman yleiskuvan todeUisesta tilanteesta sisämarkkinoina ja tarjoaa sille mahdollisuuden toteuttaa tarvittaessa asianmukaisia korjaustoimenpiteitä. pyytää Komissio hikkuvuudesta yhdenmukaistamattomilla aloiUa ja erityisesti sutä, onko edeUä esitetyt periaatteet toteutettu täysimääräisesti kansaUiseUa tasoUa ja ovatko ne yhä voimassa. eUntarvikkeiden huomioita vapaasta 60 OSA VI YHTEISÖN ULKOPUOLISET SUHTEET 1. YLEISTÄ ja piakkoin Liechtensteiniin. Yhteisön elintarvikelainsäädännön vaikutukset eivät rajoitu pelkästään yhteisöön. ETA-sopimuksen mukaisesti yhteisön elintarvikelainsäädäntöä soveUetaan Norjaan ja liittymiseen Islantiin valmistautuvat Keski- ja Itä-Euroopan maat sekä Kypros ovat mukauttamassa lainsäädäntöään yhteisön sääntöjen mukaiseksi. Yhteisön ja Turkin välisessä tulliliittosopimuksessa määrätään lainsäädäntöjen yhdenmukaistamisesta, ja Sveitsin kanssa käytävät neuvottelut ovat edistyneet pitkälle. Myös eräät kolmannet maat käyttävät oman lainsäädäntönsä mallina yhteisön lainsäädäntöä, joka vastaa monin paikoin Codex Alimentariuksen vahvistamia asiaankuuluvia kansainvälisiä standardeja. Jäsenyyttä hakeneet ja Sisämarkkinoiden periaatteita soveUetaan myös kolmansista maista tuleviin tavaroihin, jotka on luovutettu vapaaseen liikkeeseen. Tällaisten tuotteiden on noudatettava kaikkia vaatimuksia, jotka yhteisön lainsäädäntö asettaa yhteisössä tuotetuille tuotteille. Eläimistä tai kasveista saataville elintarvikkeille on erityiset eläinlääkinnälliset ja kasvitautitarkastukset ja varmennusmenettelyt niitä yhteisöön tuotaessa, ja käsittelemättömät hedelmät ja vihannekset tarkastetaan erityisten tekee laatuvaatimusten perusteella viennin ja tarkastuksia myös kolmansissa maissa. tuonnin yhteydessä. Yhteisö Muihin tapauksiin ei ole olemassa erityisiä tuonti- ja vientituotteiden tarkastamis- tai todistamismenettelyjä. Tuotteita tarkastetaan satunnaisesti niitä yhteisöön tuotaessa tai niiden määräpaikassa, toimintaa voidaan valvoa. Tuontitarkastusten parempaa koordinointia oUsi ehkä syytä harkita. On myös luetteloon tuotteista, joille tehdään muistettava, että elintarvikkeet kuuluvat tarkastuksia kolmansista maista tuotavien tuotteiden tuoteturvalUsuutta koskevien säännösten mukaisuuden tarkastamisesta annetun neuvoston asetuksen (ETY) 339/93 mukaisesti. ja myös tuojien Sen Usäksi, että yhteisöön tuodaan paljon elintarvikkeita, sieltä myös viedään paljon elintarvikkeita. On arvioitu, että vuonna 1996 yhteisön tuottamien elintarvikkeiden ja juomien kauppatase on suurempi kuin 10 000 mUjoonaa ecua. Näissä oloissa on tärkeää varmistua sutä, että yhteisön oma sisäinen lainsäädäntö tarjoaa riittävät vakuudet tärkeimmille kauppakumppaneille ja että yhteisön vienti sen ulkopuolisille markkinoille pääsyssä ei rajoitu perusteettomasti. EUntarvikkeisUn soveUettavissa monenväUsissä kauppajärjestelyissä sekä yhteisön ja sen tärkeimpien kauppakumppanien välisissä kahdenkeskisissä suhteissa on viime vuosina tehty merkittäviä muutoksia. 2. MONENVÄLISET SUHTEET Sekä WTO-sopimuksiUa käyttöön otetut että Codex Alimentariukseen Uittyvät äskettäin tehdyt muutokset vaikuttavat eUntanokelainsäädäntöön. 61 2. 1 WTO-sopimukset Useat Uruguayn kierroksen päätteeksi tehdyt sopimukset ovat vaikuttaneet merkittävästi elintarvikealaan. Maataloudesta tehty sopimus vaikuttaa huomattavasti elintarvikkeiden kansainvälisen kaupan edeUytyksiin. TeoUis- ja tekijänoikeuksien kauppaan liittyvistä näkökohdista tehdyn sopimuksen täytäntöönpano helpottaa alkuperänimitysten ja asiaankuuluvien yhteisön sääntöjen mukaisesti myönnettyjen erityisluonnetta koskevien tunnustamista. Yhteisön todistusten kansainvälistä elintarvikelainsäädäntöön vaikuttavat kuitenkin eniten kaupan teknisistä esteistä tehdyn sopimuksen muutokset ja uusi sopimus terveys-ja kasvinsuojelutoimista. Nämä kaksi sopimusta on suunniteltu estämään teknistä lainsäädäntöä, jonka tavoitteena on Uimisten terveyden tai turvaUisuuden suojelu, eläinten tai kasvien terveyden tai elämän suojelu, kuluttajansuoja petoUisia menettelyjä vastaan ja ympäristönsuojelu, jota käytetään kansainvälisen kaupan perusteettomien esteiden luomiseen tai joka johtaa siihen. Yhteisö on täysimääräisenä osapuolena molemmissa sopimuksissa, joita soveUetaan sekä yhteisön lainsäädäntöön että jäsenvaltioiden hyväksymään lainsäädäntöön. jäseniä osallistumaan täysimääräisesti Sopimuksissa kannustetaan WTO:n yhdenmukaisten kansainvälisten standardien kehittämiseen, jotta ristiriitaisista kansallisista säännöistä aiheutuvia kaupan esteitä voidaan vähentää. Jos jäsenet noudattavat toimenpidettä laatiessaan asiaankuuluvien kansainvälisten järjestöjen valmistelemia standardeja, suuntaviivoja ja suosituksia, kyseisen toimenpiteen oletetaan noudattavan sopimuksissa tunnustetaan kuitenkin, että jäsenillä on täysivaltaisina toimijoina oikeus määrätä toimenpiteistä, jotka tarjoavat korkeatasoisemman suojelun kuin asiaankuuluvien kansainvälisten standardien toimenpiteet, edellyttäen että kyseiset toimenpiteet eivät johda kansainvälisen kaupan perusteettomiin rajoituksiin. sopimusten määräyksiä. Molemmissa tarjoamat Avoimuuden edistämiseksi molemmissa sopimuksessa määrätään tiedon antamisesta ennakolta toimenpideluonnoksista, jotka voivat vaikuttaa kansainväliseen kauppaan, joUoin muut WTO:n jäsenet voivat esittää niitä koskevat mielipiteensä. Kaupan teknisistä esteistä tehtyä sopimusta soveUetaan kaikkiin tuotteisiin, maataloustuotteet mukaan lukien, ja se käsittää kaikki toimenpiteet, jotka voivat vaikuttaa kansainväliseen kauppaan. Sitä ei kuitenkaan sovelleta terveys- ja ja kasvinsuojelutoimenpiteisiin kasvinsuojelutoimista tehdyssä sopimuksessa. sellaisena kuin ne on määritelty terveys- Tavoitteidensa saavuttamiseksi tässä sopimuksessa esitetään joukko periaatteita: toteutettujen sopimusvaltioiden toimenpiteiden oUsi oltava kyseisiin tavoitteisiin sopivia tai suhteutettuja, ei saisi oUa kansainvälistä kauppaa vähemmän häiritseviä vaihtoehtoja eikä syrjintää. toimenpiteillä oUsi oltava laillinen tavoite; Kansainvälisistä standardeista poikkeavien, jonkin sopimuspuolen toteuttamien elintarvikealan toimenpiteiden soveltamiseen oikeuttavia tavoitteita ovat kaupan teknisistä esteistä tehdyn sopimuksen mukaisesti mahdoUisesti harhaanjohtavien menettelyjen ehkäisy (harhaanjohtavat tiedot), Uimisten terveyden tai turvaUisuuden suojelu, eläinten hengen tai terveyden suojeluja ympäristönsuojelu. - 6 2- Näiden laUUsten tavoitteiden saavuttamiseksi toteutettuja toimenpiteitä voidaan perusteUa tieteeUisUlä ja teknisUlä tiedoiUa, asiaan UittyvUlä jalostusmenettelyUlä ja tuotteiden loppukäytöUä. Terveys- ja kasvinsuojelutoimista tehtyä sopimusta soveUetaan toimenpiteisiin, - joiden tavoitteena on suojeUa eläinten tai kasvien elämää tai terveyttä vaaroUta, jotka johtuvat tuholaisten, tautien, tauteja kantavien organismien tai tauteja aiheuttavien organismien ilmaantumisesta, asettautumisesta tai leviämisestä; - joiden tavoitteena on suojeUa ihmisten tai eläinten elämää tai terveyttä vaaroilta, jotka johtuvat elintarvikkeissa olevista lisäaineista, kontaminanteista, myrkyistä tai tauteja aiheuttavista organismeista, - joiden tavoitteena on suojeUa ihmisten elämää tai terveyttä vaaroUta, jotka johtuvat eläinten, kasvien tai nustä valmistettujen tuotteiden kantamista taudeista tai tuholaisten ilmaantumisesta, asettautumisesta tai leviämisestä, - joiden tavoitteena on ehkäistä tai rajoittaa muita tuholaisten ilmaantumisesta, asettautumisesta tai leviämisestä aiheutuvia vahinkoja. jäsenten Terveys- ja kasvinsuojelutoimista tehdyn sopimuksen päätavoitteena on säilyttää kaikkien tarjota asianmukaiseksi katsomansa terveydellisen suojelun taso, mutta varmistaa, että näitä täysivaltaisia oikeuksia ei käytetä väärin protektionistisiin tarkoituksiin ja etteivät ne johda tarpeettomiin esteisiin kansainvälisessä kaupassa. täysivaltainen oikeus Toimenpiteiden, jotka jäsenet toteuttavat saavuttaakseen valitsemansa suojelun tason, on perustuttava terveyttä koskevien riskien arviointiin, ottaen huomion käytettävissä olevat tieteelUset näytöt, jalostus- ja tuotantomenetelmät, tarkastukset, näytteet ja testausmenetelmät sekä eläinten ja kasvien elämän ja terveyden osalta asian kannalta merkitykselliset taloudelliset tekijät. Yhtäläisissä tai samankaltaisissa oloissa toimenpiteUlä ei saa harjoittaa mielivaltaista tai perusteetonta syrjintää jäsenten väUUä. Toimenpiteet eivät saa oUa kauppaa rajoittavampia kuin mitä on vaadittu asianmukaisen suojelun tason saavuttamiseksi, ottaen huomioon tekninen ja taloudellinen toteutettavuus. Jäsenet voivat ottaa käyttöön tai yUäpitää toimenpiteitä, joilla saadaan aikaan korkeampi suojelun taso tai kuin mikä saavutettaisiin kansainvälisiin suosituksiin perustuvilla toimenpiteUlä, jos tähän on olemassa tieteelUset perusteet, tai mikä saavutettaisiin suojelulla, jonka jäsen määrittää aiheelliseksi. suuntaviivoihin standardeihin, tehdyssä järjestöihin, Päinvastoin kuin kaupan teknisistä esteistä tehdyssä sopimuksessa, terveys- ja sopimuksessa vutataan erityisesti muutamiin kasvinsuojelutoimista kansainvälisiin ja suositusten katsotaan olevan merkittäviä. ElintarviketurvaUisuuden osalta vutataan Codex Alimentarius -komissioon, eläinten terveyden ja zoonoosien osalta kansainväliseen eläintautijärjestöön kansainväliseen ja kasvinsuojeiusopimukseen. joiden standardien, suuntaviivojen terveyden kasvien osalta -63 Nuhin WTO:n jäseniin, jotka eivät noudata asianmukaisia kansainvälisiä standardeja, voidaan kohdistaa useita eri menettelyjä, joita ovat: - ne WTO:n jäsenet, jotka katsovat, että nulle GATT:n Umoitusmenettelyn mukaisesti ilmoitetut kansalUset toimenpiteet ovat ristiriidassa terveys- ja kasvinsuojelutoimista sekä kaupan teknisistä esteistä tehtyjen sopimuksen kanssa, voivat pyytää perusteluja; - kansalUset toimenpiteet voidaan esittää sopimusten haUinnosta vastaavien komiteoiden käsiteltäviksi; esimerkiksi terveys- ja kasvinsuojelutoimista tehdyssä sopimuksessa Umoitetaan, että suloin kun iainsäädäntö, josta halhntokomitean on laadittava luettelo, vaikuttaa suuresti kansainväliseen kauppaan, kansainvälistä standardia laiminlyövän jäsenen on sehtettävä toimintansa syyt komiteaUe; - riita-asiat voidaan selvittää erityisissä WTO:n yhteyteen perustetuissa lautakunnissa. 2. 2 Codex Alimentanuksen saavuttama kehitys Vuonna 1962 YK:n elintarvike- ja maatalousjärjestö sekä Maailman terveysjärjestö perustivat Codex Alimentariusta käsittelevän yhteisen FAO/VVHO-komitean valmistelemaan standardeja, suosituksia ja suuntaviivoja kuluttajien terveyden suojelemiseksi, oikeudenmukaisten kaupallisten menettelyjen varmistamiseksi ja kansainvälisen kaupan helpottamiseksi. Vuoteen 1994 mennessä Codexiin kuului 146 jäsenvaltiota. Se oli vahvistanut 237 kulutuselintamkkeen standardia ja 41 hygieniaa ja elintarviketeknologiaa, koskevaa käytännesääntöä. 185 torjunta-ainetta oU arvioitu, ja tämän perusteella vahvistettiin 3 274 torjunta-aineiden emnimäisjä^miin liittyvää rajoitusta. Tämän lisäksi oli arvioitu 760 eUntarvikeUsäainetta, 25 kontaminanttia ja 54 eläinlääkettä. FAO:n ja WHO:n yhteistyössä GATT:n kanssa maaliskuussa 1991 järjestämä konferenssi, jossa käsiteltiin eUntamkkeiden standardeja, eUntarvikkeissa esiintyviä kemikaaleja ja kansainvälistä kauppaa, suunnitteli GATT. n saamien kokemusten perusteeUa Codex Alimentariuksen tulevaisuuden kehitystä ja uutta terveys- ja kasvinsuojelutoimia koskevaa sopimusta. Uudessa terveys- ja kasvinsuojelutoimia koskevassa sopimuksessa annetaan Codexissa hyväksytyUle standardeille, suosituksille, suuntavUvoille ja moitteettoman hygieniamenettelyn säännöille kansainvälinen vnteasema. Codex on alkanut tarkistaa perinpohjin toimintatapojaan ja menettelyjään voidakseen suorittaa sUle terveys- ja kasvmsuojelutoimista tehdyssä sopimuksessa annetut tehtävät. Tämä on johtanut useisun uudistuksiin standardien valmistelu- ja antamismenettelyjen tehokkuuden parantamiseksi. Lisäksi useiden Codexin standardien sisältöä tarkasteUaan uusien WTO-sopimusten huomioon ottamiseksi. Codexin ja terveys- ja kasvinsuojelutoimista tehdyn sopimuksen välistä suhdetta on kuitenkin yhä selvennettävä ja hiottava. Yhteisö on päättänyt lähestymistapojen suunnittelussa ja toteuttamisessa ja pyrkiä korkeatasoiseen terveyden ja kuluttajien rakentavasti näiden uusien toimia 64- suojeluun. Lisäksi sen on varmistettava, että siUä on käytössään tätä varten tarvittavat voimavarat. 2. 3 Kehityksen seuraukset yhteiselle Tämä kehitys vaikuttaa monin tavoin yhteisön toimintaan eUntarvikealalla. 1. 2. 3. 4. Yhteisön edellytetään yhä enemmän määrin tarjoavan tieteeUisiä perusteita kansainvälisen tason toimenpiteiUeen. Myös edeUä esitettyjä esityksiä tiedekomiteoiden kuulemisesta etukäteen oUsi pidettävä ehdotuksina, joita yhteisöltä edellytetään kansainväliseUi tasoUa. toimenpiteet, jotka Koska yhteisön on pystyttävä perustelemaan poikkeavat asiaankuuluvista kansainvälisistä standardeista, on tärkeää ottaa huomioon kansainvälinen ulottuvuus yhteisön tieteeUisessä arviointityössä. Yhteisön tiedekomiteoiden jäsenten on pystyttävä tekemään yhteistyötä muiden kollegoidensa kanssa erityisesti JECFA:n (Joint Expert Committee on Food Additives) ja JMPR:n (Joint Meeting on Pesticide Residues) kaltaisten kansainvälisten komiteoiden kanssa, jotka valmistelevat Codexin standardien valmistelun tieteeUisenä perustana olevien vaarojen tieteelUstä arviointia. Erityisiä vaaroja otettava mahdollisuuksien mukaan huomioon vaarantamatta kuitenkaan yhteisön suojelun tasoa. asiantuntijoista kansainväliset tieteellisistä koostuvien arvioinnit koskevat olisi aina Uusi tilanne asettaa yhteisölle haasteita mutta tarjoaa myös mahdollisuuden varmistua siitä, Qtiä sen tärkeimpien kauppakumppaneiden toteuttamat toimenpiteet ovat yhdenmukaisia myös niiden kansainvälisten velvoitteiden kanssa. Hyödyntääkseen tätä mahdolMsuutta parhaiten yhteisön on oltava valmis sen kauppakumppaneiden valmistelemien toimenpiteiden tarkasteluun. Tämä voidaan saavuttaa ainoastaan komission, jäsenvaltioiden ja suoraan asiaan Uittyvien tahojen, erityisesti yhteisön tuottajien ja teolUsuuden välisen tiiviin kumppanuuden avulla. voimavarat, ottamaan käyttöön tarvitaan joita on pystyttävä Yhteisön tehtävänsä myös Codex täyttämään Alimentariuksessa ja muilla tahoilla käytävissä neuvotteluissa, jotka johtavat kansainvälisten standardien antamiseen ja hyväksymiseen. Yhteisön täysimääräinen osalUstuminen on olennaista, jotta yhteisön etu voidaan ottaa huomioon valmisteltaessa kansainvälisiä standardeja, joita käytetään viitteinä yhteisön oman lainsäädännön laUlisuuden arvioinnissa. Nykytilanne, jossa yhteisö on WTO-sopimusten täysimääräinen jäsen mutta osallistuu ainoastaan tarkkaUijana Codexissa toteutettuun kansainväUsten standardien laadintaan, muodostaa perusteettoman poikkeuksen. Poikkeus on mahdolUsirnman pian korjattava liittämällä yhteisö Codex täysjäseneksi. Tätä koskeva ehdotus on esitetty Alimentariuksen neuvostolle, ja neuvottelut on aloitettu Codexin sihteeristön kanssa. joka on antanut komissiolle neuvotteluvaltuudet, Ottaen huomioon yhteisön toimivaUan kasvinsuojelualaUa ja kansainvälisen tavoitteet, yhteisö osaUistuu kasvinsuojeluyleissopimuksen (IPPC) » 6 5» yleissopimuksen tarkistusneuvotteluihin ja aikoo niiden jälkeen liittyä siihen. olevien vaarojen luonnollisesti siihen, että yhteisö osaUistuu laajemmin Tämä johtaa arviointia koskevaan kansainväliseen olemassa tieteelliseen toimintaan. Jo tieteellistä yhteistyötä koskeva direktiivi 93/5/ETY tarjosi yhteisön elimille perustan kansainväliseen tieteeUiseen yhteistyöhön osallistumiseksi. Ehdotuksessa viidenneksi puiteohjelmaksi ennakoidaan tällaisen osallistumisen Usääntymistä. 3. KAHDENVÄLISET SUHTEET Myös maailmanlaajuinen kehitys tarjoaa yleisen kehyksen, jonka mukaisesti yksittäiset valtiot voivat allekirjoittaa omia kahdenvälisiä vastaavuussopimuksiaan. Terveys- ja kasvinsuojelutoimista tehdyn sopimuksen 4 artiklassa rohkaistaan kahdenvälisten vastaavuussopimusten kehittämistä. Lisäksi elintarvikkeiden tuonti- ja vientitodistuksia ja tarkastusjärjestelmiä käsittelevä Codex Alimentarius -komitea valmistelee parhaillaan suuntavuvoja kahdenväUsten sopimusten kehittämisen edistämiseksi. Tällaisten sopimusten avulla on mahdollista arvioida käytännössä niitä aloja, joiUa viraUisten tarkastus- ja todistusjärjestelmien sääntöjen ja vakuuksien katsotaan vastaavan toisiaan eU joilla niiden katsotaan tarjoavan samantasoinen suojelu, vaikka ne voivat oUa erilaisia. Vastaavuuden tunnustaminen helpottaa kaupankäyntiä, siUä se yksinkertaistaa allekirjoittajamaiden välisiä kaupan ehtoja. Tällaiset sopimukset ovat erityisen tarpeellisia siUoin, kun lainsäädäntöjärjestelmät perustuvat ehkäisytoimenpiteiden, esimerkiksi HACCP-periaatteisiin perustuvien toimenpiteiden toteuttamiseen tuotannossa tai jalostuksessa. Todiste järjestelmän soveltamisesta saadaan ainoastaan tekemällä tarkastuksia itse yhtiöissä eikä pelkästään tarkastamalla lopputuote. Näiden sopimusten avuUa voidaan myös kuluttajansuojaa heikentämättä haUinnoida tehokkaammin yleistep. viraUisten tarkastusten voimavaroja jättämäUä seUaiset tarkastukset tekemättä, jotka viejämaa on jo asianmukaisesti toteuttanut. NUUä voidaan myös helpottaa eri maiden vähstä teknistä yhteistyötä tieteeUisen tutkimuksen alalla ja todistamista. eUntarvikesäännösten valmistelua, tarkastuksia sekä Tässä yhteydessä olisi muistettava, että neuvosto teki 21. syyskuuta 1992 päätöksen, joka antoi komissiolle valtuudet neuvoteUa yhteisön ja eräiden kolmansien maiden välisistä vastavuoroista tunnustamista koskevista sopimuksista yhdenmukaisuuden arviointia varten. Komissio on aloittanut muiden neuvoston valtuutuksien perusteeUa neuvotteluja kasvinsuojelualan vastaavuussopimuksista. Neuvosto on hyväksynyt ja aUekirjoittanut sopimuksen Uuden Seelannin kanssa. Ehdotus TSekin tasavaUan kanssa tehtäväksi sopimukseksi on saatettu päätökseen ja toimitettu neuvostoUe. Neuvottelut jatkuvat muiden kauppakumppanien kanssa, joihin kuuluvat AustraUa, Kanada, YhdysvaUat, Etelä- Amerikan maista erityisesti Argentiina, ChUe ja Uruguay sekä Keski- ja Itä-Euroopan assosioituneet maat. kahdenväUsistä eläinlääkintä- ja 66- Vastaavuussopimusten ja kasvinsuojelualojen ulkopuoleUa nykyisiä viraUista valvontaa koskevia määräyksiä olisi täydennettävä toimenpiteUlä, joiden tavoitteena on: helpottamiseksi eläinlääkintä- kehittämisen - varmistaa, että tuonti- ja vientituotteiden tarkastuksissa noudatetaan kansainvälisiä sääntöjä erityisesti ottamalla huomioon edeUä ehdotettu suhteuttaminen vaaroihin ja ottamalla vastaavuuden tunnustavat sopimukset huomioon, - saUia, että direktiivissä 93/99/ETY jäsenvaltioiden viraUisen elintarvikkeiden tarkastusjärjestelmien vastaavuutta ja tehokkuutta arvioivien ja tarkastavien yhteisön viranomaisten erityisryhmä toimii Usäksi yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa arvioitaessa ja tarkastettaessa kolmansien maiden virallisia tarkastusjärjestelmiä, neuvoteltaessa vastaavuuden tunnustavasta sopimuksesta ja hallinnoitaessa sitä. tarkoitettu Lisäksi yhteisö pitää yllä tärkeimpien kauppakumppaniensa kanssa useita kahdenvälisiä yhteyksiä elintarvikealan sääntelyasioista. Näihin kuuluu yhteisön ja Yhdysvaltojen välinen vuoropuheluja yhteistyö sääntelyasioissa. 67- ISSN 1024-4492 KOM(97) 176 lopullinen ASIAKIRJAT FI 03 06 01 10 Luettelonumero : CB-C0-97-196-FI-C ISBN 92-78-19514-6 Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto L-2985 Luxemburg