title: Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa- Parlamentet - Videnskabelig og teknologisk forskning: et strategisk element i Den Europæiske Unions samarbejde med udviklingslandene

text: KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER Bruxelles, den 25. 04. 1997 KOM(97) 174 endelig udg. MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET OG EUROPA-PARLAMENTET Videnskabelig og teknologisk forskning: et strategisk element i Den Europæiske Unions samarbejde med udviklingslandene 1. FORHOLDENE PÅ UDVIKLINGSOMRÅDET - PROBLEMSTILLINGER OGLØSNINGSTILTAG 1. 1 Problemstillinger 1. 2 FTU-forholdene i udviklingslandene 2. ERFARINGERNE MED TIDLIGERE TILTAG 2. 1 I Europa 2. 2 I udviklingslandene 2. 3 Konklusion 3. MÅLSÆTNINGER, PRINCIPPER OG ELEMENTER I EN GLOBAL STRATEGI 3. 1 Generelle principper 3. 2 Strategiens enkelte elementer 3. 3 Fastlæggelse af de forskellige involverede parters rolle 4. GENNEMFØRELSE: GENNEMFØRELSESORDNINGER OG INDSATSOMRÅDER 4. 1 To indbyrdes supplerende gennemførelsesordninger 4. 2 Indsatsområder 5. INDRE SAMMENHÆNG OG KOMPLEMENTARITET, SUPPLERET MED GRUNDIG KOORDINATION 5. 1 Indre sammenhæng i Fællesskabets politik på de forskellige områder 5. 2 Komplementaritet med medlemsstaternes foranstaltninger 5. 3 Etablering af en politisk FTU-dialog med udviklingslandene 4 4 5 7 7 11 12 13 13 14 14 16 16 18 21 21 21 22 Indledning På det rådsmøde der blev afholdt vedrørende udviklingsproblematikken den 1. juni 1995, blev det fremhævet hvor vigtig forskningen er, hvis udviklingslandene skal have mulighed for at tage de globale udfordringer op der opstår i forbindelse med globaliseringen af samhandelen, og samtidig imødegå de særlige udviklingsproblemer de hver især kæmper med. Rådet og medlemsstaterne anmodede derfor Kommissionen om at fremsætte forslag med henblik på at udbygge støtte som EU yder til udviklingslandene inden for forskning og teknologisk udvikling (FTU). På det møde der blev afholdt vedrørende forskning i november 1995, godkendte Rådet Kommissionens meddelelse vedrørende udsigterne for det internationale FTU-samarbejde1, og slog fast at der er behov for en bedre samordning mellem samarbejdspolitikken og forskningspolitikken. Der blev udtalt ønske om en meddelelse om de specifikke målsætninger for det videnskabelige samarbejde med udviklingslandene. Sigtet med nærværende meddelelse er at imødekomme disse to ønsker. Kommissionen har foretaget en undersøgelse af den statslige bistand der ydes til udviklingsarbejdet inden for FTU, og iværksat strategiske globale overvejelser vedrørende forskning og teknologi med udviklingssigte. Kommissionen ønskede at få disse standpunkter gennemdrøftet og at sammenholde dem med medlemsstaternes, og tilrettelagde med henblik herpå et møde med medlemsstaternes eksperter på udviklingsområdet og det internationale forskningssamarbejde den 3. og 4. december 1996. Kommissionen har ydermere taget hensyn til de forslag og de anbefalinger der blev resultatet af det Symposium vedrørende det internationale FTU-samarbejde som blev afholdt sammen med Europa-Parlamentet den 19. november 1996, og den konference om forskningspartnerskaber med henblik på en bæredygtig udvikling som det nederlandske formandskab og Kommissionen afholdte sammen i Leiden den 11. -13. marts 1997. Udsigter tor det internationale samarbejde om forskning og teknologisk udvikling, KOM(95)4X9. FTI l-samarbejde omfatter forskning, teknologisk udvikling og demonstrationsprojekter 1. FORHOLDENE LØSNINGSTILTAG PÅ UDVIKLINGSOMRÅDET - PROBLEMSTILLINGER OG f Udviklingslandene udgør en meget heterogen gruppe, med meget forskellige økonomiske forhold. Selv lande med en kraftig økonomisk vækst inden for nogle sektorer har problemer med at skabe sig en bæredygtig udvikling og kæmper med vedvarende fattigdom. Udviklingslandene - og det gælder i særlig høj grad de mindst udviklede - står over for meget store vanskeligheder, dvs. både vanskeligheder af specifik art for det enkelte land, og generelle vanskeligheder som resten af verden også må kæmpe med 1. 1 Problemstillinger Udviklingslandene kæmper med tre forskellige problemstillinger. Den første problemstilling vedrører samfundsforholdene, nærmere betegnet spørgsmålet hvordan man inddrager den menige befolkning i de beslutninger og de afgørelser den direkte berøres af. Befolkningen må gives adgang til information og kundskaber hvis der skal ske fremskridt med hensyn til folkestyre og retsstat; dette er både en forudsætning for en moderne økonomi og et moderne samfund og samtidig en af hovedmålsætningerne i Fællesskabets politik for udviklingssamarbejde. Den anden problemstilling vedrører spørgsmålet om hvorvidt udviklingslandene får bedre mulighed for at skaffe befolkningen bedre levevilkår, med hensyn til levnedsmiddelforsyning, sundhedspleje, bolig og uddannelse. Disse behov er fundamentale og må dækkes, og det bliver en opgave på verdensplan at sørge herfor, da man ikke kan forvente fremskridt med hensyn til forvaltning af jordens miljø, eller for den sags skyld politisk stabilitet, så længe mere end halvdelen af jordens befolkning lever under så knappe forhold at den ikke har mulighed for en bæredygtig forvaltning af sine ressourcer. På de store internationale konferencer, bl. a. konferencen i Rio og Verdenstopmødet om fødevarer, har man fastslået at disse problemer må betragtes som verdensomspændende anliggender, og man har søgt at opstille politiske retningslinjer til løsning heraf. I Den Europæiske Union mener man at sådanne problemstillinger må imødegås ved at bekæmpe fattigdommen og ved at yde støtte til en bæredygtig udvikling. Den tredje store problemstilling vedrører spørgsmålet om hvorvidt udviklingslandene formår at udnytte de nye muligheder som er opstået med globaliseringen af samhandelen og etableringen af klarere økonomiske konkurrenceforhold, ikke blot for landbruget og agroindustrien, men også for andre handelssektorer. Globaliseringen spiller også ind med hensyn til kundskaber og viden på det teknologiske område. Udviklingslandene må investere mere hvis de skal opnå en hurtigere og bedre adgang til de forskellige informationskilder inden for forskning og teknik, hvilket er forudsætning for teknologiske fremskridt. Det er idag klart at globaliseringen ikke levner plads for lande som ikke har adgang til de fornødne kundskaber og som ikke behersker teknologien2 og dennes konstante udvikling. 1. 2 FTU-forholdene i udviklingslandene FTU får stadig mere afgørende betydning for disse landes økonomiske, sociale og kulturelle udvikling. FTU styrker nemlig den forskerånd og den innovationskultur der kræves for at man kan studere og udøve kontrol over de omvæltninger et givet samfund gennemløber. De økonomiske eksperter forudser at videnbasercde samfund vil få stadig større fordele i forhold til andre samfundstyper, og forventer at disse hurtigt trænges til side. De fleste udviklingslande, og det gælder i særlig grad de allerfattigste, er nu kommet så langt bagud på dette felt at det opstillede mål - en gradvis integrering af sådanne lande i fremtidens verdenssamfund - er aldeles urealistisk uden en kraftig investering inden for forskning og teknologi. På nogle få afgrænsede felter har disse lande dog en vis forskningskapacitet som man kan bygge videre på. Det lokale erhvervsliv har endvidere klart indset hvilke krav den globaliserede verdenshandel stiller, og hvor nødvendigt det er at deltage i teknologipartnerskaber for at kunne leve op til disse. 1. 2. 1. En aldeles utilstrækkelig FTU-investering Den ringe interesse, ja i nogle tilfælde endog afvisende holdning, som mange udviklingslandes ledere udviser over for forskning og innovation, medvirker i kombination med landenes øvrige problemere, bl. a. deres store gældsættelse og nødvendigheden af en strukturtilpasning, til at skubbe FTU-investering ned nederst på prioriteringslisten. I mange lande er investeringen på dette område meget lille, og i nogle tilfælde har den endog været faldende gennem det seneste årti. Dette fremgår klart af statistikkerne, idet FTU's andel af BNP svinger fra henved 2,8% (i Japan og USA) til tæt på 0 i visse udviklingslande. Gennemsnitligt afsætter udviklingslandene (når man ser bort fra høj vækstlandene) idag 0,5% af deres BNP til FTU3. IS AD. Midrands (Sydafrika), maj 1996 Kilder: MERIT, EUR, 5897 EN rapport og Unesco's årbog for 1994 5 Den Europæiske Union har på dette punkt et gennemsnit på 2%. Konvergeringsmalet er at skabe en hurtig stigning i de lande der er længst bagud på dette felt. Hvad angår de menneskelige ressourcer taler tallene et endnu tydeligere sprog. Hvor Den Europæiske Union har 40 forskere (grundforskning og anvendt forskning) pr. 10 000 erhvervsaktive, har udviklingslandene 0,5 stadig når der ses bort fra Asien4. Hertil kommer at de forskere der er blevet i deres hjemland, eller som er vendt tilbage hertil, ofte ikke har adgang til de midler deres arbejde kræver for at kunne levere kvalitetsforskning. Box 1: Udnyttelsen af FTU-forskerpotentialet i forskellige lande I 1991 var antallet af forskere (grundforskning og anvendt forskning) i Japan på 78 pr. 10 000 erhvervsaktive, i USA på 69 og i Den Europæiske Union på 40. Det skønnes at dette tal ligger på mellem 2 og 6 i Indien og Kina, og at det ligger på under 0,5 for udviklingslandene som helhed (dvs. minus Asien). Det gælder ydermere for FTU-investeringen i udviklingslandene at den som oftest bygger på statslig finansiering (i visse udviklingslande er denne finansieringsform enerådende), hvilket bidrager til at begrænse forskningsarbejdets kvalitet og kontinuitet, som følge af de meget små og ustabile ressourcer staten har adgang til i disse lande. I mange udviklingslande har forskerne hidtil ikke haft mulighed for at tage reelt del i bestræbelserne på at undersøge og løse de økonomiske, sociale og politiske problemer, og de har navnlig ikke kunnet medvirke til at forudse problemer inden de opstår. I dette brogede billede findes der imidlertid også en vis kapacitet som kan udnyttes som økonomisk springbræt, og udviklingslandenes partnere råder over komparative fordele som bør udnyttes i denne forbindelse. 1. 2. 2. Situationen kan ikke hurtigt løses med det foreliggende potentiale Udviklingslandene har utilstrækkelig kapacitet til at kunne klare samtlige problemer på én gang og foretrækker derfor at sætte ind på bestemte sektorer (som oftest landbruget) og inden for nogle ganske få discipliner (biologisk og fysisk forskning). Men selv inden for de sektorer og discipliner hvor der faktisk gøres en indsats, er der ofte tale om alt for fragmenteret og opsplittet et arbejde til at det kan få nogen større gennemslagskraft. Det er kun ganske få lande (Sydafrika, Kina, Indien mv. ) og visse regioner i Asien og Sydamerika der afviger fra denne hovedregel. Indien og Kina har sat kraftigt ind på forskeruddannelse og deres tal ligger på henholdsvis 4 og 6 forskere pr. 10 000 erhvervsaktive 6 I følgende liste - der ikke gør krav på at være udtømmende - opregnes de mest markante svaghedspunkter. Den økonomiske, sociale og politiske forskning er det første svaghedspunkt. Svagheden inden for denne forskning er generel og genfindes således også i de lande der i øvrigt råder over et godt FTU-potentiale. Konsekvensen er at udviklingslandene har ringere muligheder for at konstatere hvad der går galt, opstille planer for fremtiden og organisere den offentlige debat der må til for at inddrage befolkningen i den demokratiske proces. Det andet svaghedspunkt optræder inden for anvendt forskning og kommer konkret til udtryk i mangelen på forskere og ingeniører, og helt generelt det ringe teknologiske grundlag, hvilket løbende gør landene afhængigt af bistand udefra. Denne svaghed kan afhjælpes ved at tilbyde et særligt tilpasset samarbejde, i stil med det bilaterale samarbejde der for nylig er blevet etableret. De nævnte to svaghedspunkter hænger nøje sammen med de yderst alvorlige forhold som universiteterne i mange udviklingslande befinder sig i. Hertil kommer at man i forskningsarbejdet ofte overser eller ignorerer traditionelle kundskaber, idet man forventer at moderne teknologi og viden kommer til at træde i de traditionelle kundskabers sted fremfor at supplere dem. Dette er delvis et resultat af at man i samarbejdet har givet fortrinsstilling til en model der bygger på teknologioverførsel i stedet for forskningsstøtte. Selv i de mest avancerede udviklingslande er der en stor kløft mellem forskning og produktion, og dette medfører at forskningens resultater kun i ringe grad slår igennem i økonomien. Det er også meget sjældent at man søger at forudse og kontrollere udviklingen i de økonomiske og sociale sektorer ved at investere i FTU. Byplanlægningen er et godt eksempel på denne manglende forudseenhed. 2. ERFARINGERNE MED TIDLIGERE TILTAG 2. 1 I Europa Fællesskabets FTU-arbejde har været baseret på det internationale samarbejde under FTU-rammeprogrammet og på den offentlige udviklingsbistand der ydes af Fællesskabet. Disse foranstaltninger er som oftest blevet udformet og iværksat helt uafhængigt af hinanden. 2. 1. 1. Et godt forskningssamarbejde, men kun inden for bestemte felter Siden 1982 har forskningssamarbejdet med udviklingslandene som hovedregel været opbygget på grundlag af emner (først STD5, og derpå INCO-DC6), der henvender sig til alle udviklingslande, men som kun vedrører de udviklingsspørgsmål de har til fælles, dvs. en bæredygtig forvaltning af naturressourcer, samt landbrug og sundhedspleje. *) Første forslagsindkaldelse af 3 indkaldelser **) Ajourføres inden vedtagelse Indtil 1994 blev dette program suppleret, for så vidt angår lande uden for AVS- gruppen, med det Internationale Videnskabelige Samarbejde. Dette gav mulighed for en mere differentieret praksis for de enkelte lande på grundlag af andre emner end i udviklingssamarbejdet. Der var tale om et EF-finansieringsbeløb på 103 millioner ECU i tidsrummet 1991-1994. Bedømmelsen af disse forskellige foranstaltninger har givet et stort set positivt resultat, idet man blandt andet har fremhævet hvor velvalgte emnerne har været og hvor mange forskere der har været involveret både i Den Europæiske Union og i udviklingslandene. Ud fra udviklingslandenes synspunkt er det klart at disse programmer har spillet en stor rolle fordi de har givet de bedste forskergrupper i udviklingslandene bedre adgang til det internationale forskersamfund. Der er opnået gode videnskabelige resultater og der er ofte ydet store bidrag til bestræbelserne på at undersøge og løse udviklingsproblemerne i de pågældende lande og regioner. STD slår for Videnskab og Teknik i udviklingens tjeneste (Science and Technique in the service ol" Ih c Development) INCO-DC står for internationalt samarbejde med udviklingslandene (International Cooperation with the Developing Countries) 8 Ud fra Den Europæiske Unions synspunkt har EU's forskere fået mulighed for at udbygge deres kundskaber takket være denne chance for at arbejde inden for andre biologiske og fysiske emner end hvad man plejer i Europa. Dette har på sin side bidraget til et bedre kendskab til udviklingsproblemerae, hvilket er en forudsætning for fremskridt i udviklingspolitikken i de enkelte sektorer. Det skønnes således at arbejdet har givet et tilfredsstillende resultat, og at det på trods af visse mangler bør videreføres både af hensyn til Den Europæiske Union og udviklingslandene. Den vigtigste mangel har været at der ikke var opstillet politiske rammer omkring de aktioner der er blevet iværksat. Resultatet heraf har været at der i EU kun har været et ringe samspil mellem forskningsarbejdet og udviklingssamarbejdet. I udviklingslandene har programmet kun haft ringe relevans og begrænset gennemslagskraft, da der ikke har været nogen egentligt forudgående samordning med de politiske ledere vedrørende målsætninger, prioritering og udvælgelseskriterier, samt kontrol og evaluering. De øvrige svaghedspunkter hænger først og fremmest sammen med at der hyppigt har været skævheder i partnerskabet i udviklingslandenes disfavør. Her tænkes på at samarbejdet - først og fremmest af budgetårsager (2% af EF's forskningsbudget) - kun har omfattet tre felter, at det har været vanskeligt at fastlægge en klar geografisk prioritering, at den private sektor (først og fremmest industrien) kun er blevet inddraget i beskedent omfang, og at man ikke i tilstrækkelig grad har sørget for formidling og udnyttelse af de opnåede resultater, til dels som følge af at udbuddet og metoderne i F&U-rammeprogrammet ikke har været fyldestgørende. Hertil kommer at afskaffelsen af den mere fleksible ordning som det videnskabelige internationale samarbejde byggede på - dvs. stipendiesystemet - utvivlsomt har givet næring til utilfredshed i høj vækstlandene. Dette er ikke blevet opvejet af at disse lande har haft adgang til bestemte særprogrammer (foranstaltning 1 i femte rammeprogram), da selv ikke de mest teknologisk avancerede udviklingslande har haft mulighed for at deltage på grund af den manglende forberedelse forud for dette samarbejde. FTU er kun i ringe omfang blevet tilgodeset i den statslige 2. 1. 2. udviklingsstøtte på grund af mangelen på langtidsplanlægning. FTU-investeringen udgør kun en meget lille andel af Fællesskabets udviklingsstøtte, og de forskellige aktioner har været af meget forskellig art og har ikke indgået ikke i nogen større samlet helhed. Box 3: Oversigt over FTU-arbejdet under Den Europæiske Udviklingsfond En gennemgang af 6. og 7. EUF viser at der har været 166 forsknings-Aidviklingsprojekter med FTU-indhold. Forskningsandelen vurderes til et samlet beløb på 120 millioner ECU. Af disse har 57 projekter været regionale (50% forskning) og 109 nationale (10% forskning og størsteparten udviklingsprojekter med FTU-indhold). Der har været følgende fordeling mellem sektorerne: • Landbrug: 21 regionale og 63 nationale projekter • Husdyrbrug: 10 regionale og 9 nationale projekter • Skovbrug: 5 regionale og 11 nationale projekter • Miljø/naturressourcer: 7 regionale og 9 nationale projekter • Fiskeri: 8 regionale og 4 nationale projekter. • Inden for de øvrige sektorer (minedrift, industri, sundhedspleje og institutionsstøtte) er der gennemført 19 projekter. Det er bemærkelsesværdigt at der ikke har været et eneste transportprojekt med FTU-element, på trods af at dette er EUF's vigtigste område. Den sektoropdeling man har praktiseret inden for transport, gør det nødvendigt at sørge for at der fremover indgår et FTU-element. Der kan konstateres følgende hovedtræk: 80% af proj ekteme tager sigte på øj eblikkelige løsninger og involverer ikke lokal forskningskapacitet de fleste proj ekter bygger på ekstern forskningsekspertise mindre end 5% af de agronomiske forskningsprojekter har et økonomi-element. Det fremgår af undersøgelsen at der har været stærk tendens til at søge efter kortfristede tekniske løsninger på problemer af punktuel art, og at man ikke har søgt at samle foranstaltningen i en større institutionsbaseret forskningskontekst. Det fremgår også at man først og fremmest er gået efter ekstern videnskabelig og faglig bistand, og at man således ikke har bidraget til at opbygge en lokal forskningskapacitet. Der er opnået gode resultater med regionale landbrugsforskningsprogrammer under EUF, med ALF A-programmet hvad angår samarbejdet med universiteter i Latinamerika, og med MED-CAMPUS programmet hvad angår Middelhavsområdet, men ikke desto mindre har statsstøtten ikke givet FTU den plads disse aktiviteter fortjener som et strategisk element i en bæredygtig 10 udvikling. Man har lagt vægt på at overføre teknologi, men dette er sket på bekostning af støtte til opbygning af lokal forskningskapacitet. Kort sagt kan det således konstateres på grundlag af en gennemgang af FTU- projekterne at der, selv om der ofte har været tale om forskning af høj kvalitet, ikke mindst inden for landbrugsforskningen, har været en mangel på forudgående strategisk planlægning. På det seneste har der dog været en ændring i positiv retning, idet forskningens vigtige rolle er blevet tilgodeset i Fællesskabets nye politik for fødevaresikkerhed. 2. 2 I udviklingslandene Gennem de sidste tre årtier har Asiens nye industrilande ikke blot formået at udbygge deres FTU, de har også kunnet diversificere finansieringen heraf. Den ligger således nu på omkring 1,8% af deres BNP. I samme periode har er dette tal i udviklingslandene kun steget fra 0,35 til 0,50% i gennemsnit, og i en række afrikanske lande syd for Sahara har tallet været faldende. Box 4: Regionernes forskellige udvikling Gennemsnitlig årlig vækst i FTU-investeringen i tre vigtige sektorer (1983-1990) (Kilde: Merit, EUR, 5897) Den private sektor +4,7% Statsstøttet forskning +3,4% Universitets- forskning +6,1% +23,6% +14,1% +13,8% Den Europæiske Union Asiens dynamiske økonomier Udviklingslandene -1,5% +1,1% +6,5% Dette skema viser hvor stor en samordnet indsats der gennem længere tid har været i de dynamiske asiatiske økonomier for at skabe det videngrundlag der danner udgangspunktet for deres teknologiske udvikling. Tallene illustrerer to forskellige udviklingsstrategier: i den ene sigter man på innovation, i den anden udnytter man blot det bestående. De specialiserede forskningscentres funktioner er blevet indskrænket i en sådan grad at de ikke længere kan fungere som de skal. I visse landes agronomiske forskningscentre har man for eksempel ikke noget egentligt driftsbudget, blot den udefra kommende støtte til de enkelte projekter. Man har således perioder med arbejde når der er projekter at tage fat på, og ind i mellem perioder med stilstand. De allermest kritiske tilstande finder man uden tvivl på universiteterne, hvis forskningsfunktion er for nedadgående, hvilket naturligvis svækker deres 11 uddannelsesflinktion. Samtidig hermed fortsætter uddannelsen af udviklingslandenes forskere på industrilandenes universiteter, hvilket gør svælget endnu større. Samtidig må det ikke glemmes at udviklingslandenes fremspirende civilsamfund generelt ikke har medvirket ved fastlæggelsen af prioriteringen inden for forskning, idet forskning opfattes som alt for akademisk og uden praktiske anvendelsesmuligheder. Hertil kommer at den måde hvorpå man formidler forskningsresultaterne, kun i meget ringe grad bidrager til at skabe en teknologisk kultur på landsplan. For ganske nylig har man imidlertid haft positive resultater. Dette har således været tilfældet med kombinerede regionale samarbejdsaktioner, såvel Syd-Syd som Nord- Syd aktioner. På internationalt plan er der blandt andet tale om landbrugsforskningen, hvor en verdensomspændende forskningsordning er ved at spire frem, og på regionalt plan tænkes på det samarbejde der er etableret af visse medlemsstater. 2. 3 Konklusion Man kan således drage følgende konklusioner af erfaringerne med tidligere aktioner: • Det gælder for samtlige aktiviteter at indsatsen har været præget af ringe politisk gennemslagskraft hvilket hænger sammen med at der ikke har været nogen forudgående politisk dialog inden for de enkelte sektorer. Årsagen hertil er blandt andet at man ikke råder over fyldestgørende metoder til at bringe forskere og erhvervsliv til at deltage i udviklingslandenes FTU. • Det gælder for aktionerne inden for den statslige udviklingsstøtte: at hverken donor- eller modtagerlandene - med ganske få undtagelser - har haft en klar forståelse af hvor vigtig en rolle FTU kan spille for iværksættelsen af en politik med sigte på en bæredygtig udvikling, og at investeringsniveauet har været lagt alt for lavt at de få og spredte aktioner kun har haft ringe gennemslagskraft, fordi institutionsaspektet ikke er tilgodeset • Det gælder for det videnskabelige samarbejde: at de iværksatte foranstaltninger kun har haft beskedne virkninger på udviklingen - selv om der også har været vellykkede aktioner - fordi de fornødne politiske rammer ikke har været til stede, fordi det skæve partnerskab virker til ugunst for udviklingslandene, fordi der mangler specifikke ordninger for udnyttelse af resultaterne, og fordi ordningen kun har omfattet ganske få felter. 12 I en ny strategi bør man således tage udgangspunkt i disse konklusioner og fastlægge overordnede og indbyrdes samordnede rammer for at tilgodese samspillet mellem disse forskellige elementer og samordne støtten fra forskellig side. 3. MÅLSÆTNINGER, PRINCIPPER OG ELEMENTER I EN GLOBAL STRATEGI Den komplekse, presserende og vidtrækkende problemstilling på udviklingsfeltet kræver nye løsninger, og dette forudsætter igen at forskningen yder et stort bidrag. Den overordnede målsætning består i at udnytte FTU i udviklingens tjeneste, dvs. som et strategisk redskab der kan hjælpe udviklingslandene til - inden for et acceptabelt tidsrum og med rimelige omkostninger - at indhente industrilandenes teknologiske forspring og slippe væk fra det sidespor de er kommet ind på i konkurrencen på verdensplan. En forudsætning for at realisere dette mål er at man opstiller en egentlig FTU- støttestrategi, således at man kan samordne Den Europæiske Unions indsats og udviklingslandenes egen indsats. 3. 1 Generelle principper Strategien bør baseres på følgende principper: • Partnerskabsprincippet må igen knæsættes som hovedprincippet bag foranstaltningen, både med hensyn til den fælles fastlæggelse af prioriteringen og med hensyn til iværksættelsen af de aktioner der får støtte fra Den Europæiske Union Dette krav gælder i særlig grad for FTU hvor det er nødvendigt at indgå gensidige forpligtelser af længere varighed. • Differentieringsprincippet - det kompletter det foregående - tager sigte på at imødekomme de mange forskelligartede behov og samarbejdsformer der kendetegner disse lande og regioner, alt efter deres økonomiske, sociale og kulturelle forhold. Princippet indgår allerede i den nye internationale politik fol det videnskabelige samarbejde7, og er en nyskabelse med udgangspunkt i de drøftelser vedrørende samarbejdet efter Lomé-konventionens udløb der er gjort rede for i grønbogen. Tanken er at dette princip skal bidrage til at styrke FTU-samarbejdet og til at gøre det mere fremtrædende og vedkommende i politisk henseende. Dette princip forudsætter ydermere at der fastlægges en specifik målsætning for hver 7 |KOM(95)489] Udsigten for det internationale samarbejde om forskning og teknologisk udvikling. 13 af de berørte ordninger, dvs. ud over den generelle målsætning der er opstillet for FTU-samarbejdet. • Princippet om at specifikke problemer bør søges løst på et integreret grundlag, forudsætter at man får afklaret hvilken plads naturvidenskabelig forskning og teknologiudvikling/—overførsel bør indtage i forhold til hinanden Dette princip indebærer en høj grad af tværfaglighed og kræver at man involverer civilsamfundets beslutningstagere samt de forskellige samfunds- og erhvervsgrupper. 3. 2 Strategiens enkelte elementer Ved fastlæggelsen af en politik på FTU-området må man samordne aktioner på tre forskellige felter. For det første må institutionsaspektet tilgodeses: dette vedrører navnlig spørgsmålet om hvordan FTU-politikken på de enkelte felter bør udformes, og hvilke lovgivnings- og reguleringsbestemmelser der må træffes for at skabe et FTU- og forskningsvenligt miljø, blandt andet for at gøre det lettere at inddrage den private sektor. Foranstaltninger på dette felt går forud for alle andre former for støtte, idet de er bestemmende for hvor effektive og bæredygtige de øvrige tiltag bliver. For det andet må man undersøge hvor stor forskningskapacitet der kræves for at opfylde samfundets og erhvervslivets behov (først og fremmest med hensyn til infrastrukturer og menneskelige ressourcer). På dette felt må der ske en ny prioritering, idet dette partnerskab kommer til at afløse de tidligere aktioners videnskabelige og faglige bistand. For det tredje skal det gennem det videnskabelige og teknologiske samarbejde sikres at der sker en åbning udadtil, hvilket er en forudsætning hvis man skal give udviklingslandene adgang til andre landes forskningsresultater og højne forskningens kvalitet. Det forventes at de igangværende overvejelser om teknologisk innovation vil munde ud i formulering af en passende markedsorienteret samarbejdsmetode. Disse tiltag afhænger af hinanden indbyrdes, og man må derfor sikre den nødvendige samordning heraf. 3. 3 Fastlæggelse af de forskellige involverede parters rolle Partnerskabsprincippet forudsætter en nøje definition af hvilken rolle parterne skal spille i de forskellige stader af foranstaltningen på de forskellige støtteniveauer. 3. 3. 1. De offentlige myndigheder i udviklingslandene 14 Myndighedernes vigtigste opgave bliver at udforme og iværksætte en national politik for fremme af investeringen i teknologi (lovgivning vedrørende intellektuel ejendomsret, telekommunikation osv. ) og at sørge for planlægning og finansiering af statens foranstaltninger, i forening med den private sektor når dette er berettiget. Lovgivningen bør udformes således at der også åbnes mulighed for regionalt samarbejde. Den Europæiske Union må afklare sine standpunkter til disse spørgsmål og give en klar definition af hvilke betingelser der skal være opfyldt inden der kan ydes støtte på grundlag af Lomé-konventionen eller AL A-/MED A-forordn ingen. Staten har også en rolle som beslutningstager inden for FTU. Statens rolle er størst i de mindst udviklede stater idet den statsstøttede forskning i disse lande udgør en større andel end i de udviklede lande. Statsstøtten bør koncentreres om strategisk forskning, uddannelse inden for forskellige forskningsgrene, og om uddybelse af samspillet mellem den statsstøttede og den private forskning og af kontakten til brugerne, som led i landenes egne mobiliseringsprogrammer. Den nærmere udformning heraf skal tage udgangspunkt i et tilsagn om vedvarende offentlig finansiering. 3. 3. 2. Europæiske donorer Med udgangspunkt i disse fællesprincipper er det tanken at Den Europæiske Union som led i en dialog med udviklingslandene indgår en aftale om hvilke principper der skal lægges til grund, og sørger for at der fastlægges en prioritering for foranstaltningen. Kommissionen kan primært varetage følgende (jf. pkt. 4 ): • • • • etablering/udbygning af grundlaget for en politisk dialog omkring FTU, i forening med medlemsstaterne støtte til reform af institutioner, såvel nationale som regionale (lettere samarbejde, fastlæggelse af prioritering mv. ) uddybelse af det videnskabelige samarbejde omkring teknologisk udvikling på nationalt, regionalt og internationalt plan en mere systematisk samordning af Den Europæiske Unions standpunkter inden for de internationale institutioner (WHO, UNCTAD, Verdensbanken: CGIAR, det globale forum for landbrugsforskning osv. ) Medlemsstaterne kan således, som de allerede ofte gør, søge at fremme komplementariteten ved at opprioritere bilateralt samarbejde som tager sigte på 15 udvikling af den videnskabelige og tekniske kapacitet og som tilgodeser videnskabelige og teknologiske behov af national interesse. 3. 3. 3. Civilsamfundet og den private sektor Alle beslutningstagere i udviklingslandene må tage aktiv del i prioriteringen og gennemførelsen af forskningstiltag, og det vil sige både civilsamfundets og den private sektors beslutningstagere, samt alle producenter og brugere af viden og teknologi. De må fremover påtage sig en større og større andel af FTU- finansieringen, såvel direkte som indirekte. De må derfor gå sammen om en undersøgelse af hvilke problemer de hver især kæmper med og hvilke behov der skal dækkes. I Europa må man søge at mobilisere både offentlig og privat know-how ved at oprette originale partnerskaber inden for videnskab og teknologi på grundlag af en prioriteringsliste der skal opstilles i fællesskab af Den Europæiske Union og udviklingslandene. Dette forudsætter at beslutningstagerne har organiseret sig med henblik på koordinering af deres samarbejdstilbud. Som eksempel på et sådant samarbejde kan nævnes SHARED-initiativet inden for medicinsk forskning, og ECART og NATURA8 inden for den højere undervisning samt landbrugsforskning. 4. GENNEMFØRELSE: INDSATSOMRÅDER GENNEMFØRELSESORDNINGER OG Den foreslåede strategi adskiller sig i bund og grund fra den tidligere praksis. Den bygger på et videnskabeligt og teknisk mainstreamingsprincip, der går ud på at forskning og teknologi skal indgå i samarbejdsprogrammerne som et generelt element. En systematisk gennemførelse heraf vil give både donorer og støttemodtagere en radikalt ændret holdning til FTU. 4. 1 To indbyrdes supplerende gennemførelsesordninger Inden for Fællesskabets FTU-samarbejde med udviklingslandene arbejder man med to gennemførelsesordninger: • tiltag der indgår i det økonomiske og faglige samarbejde, og som opfylder målsætningerne i Fællesskabets udenrigspolitik, administreres på grundlag af forskellige ad-hoc finansieringsordninger (Lomé-konventionen, AL A/MED A-forordni ngerne). SHARED: Scientist for Health and Research for Development ECART: European Consortium for Agricultural Research for the Tropics NATURA: Network of European Agricultural Universities and Scientific Complexes Related with Agricultural Development 16 tiltag der indgår i det internationale forskningssamarbejde, og som opfylder målsætningerne i Fællesskabets forskningspolitik, administreres på grundlag af rammeprogrammet for FTU Foranstaltningerne skal både opfylde de målsætninger der er specifikke for de enkelte ordninger og være i overensstemmelse med strategiens generelle målsætninger og principper. 4. 1. 1. Styrkelse af FTU i EU's økonomiske og sociale samarbejde Fremover bør FTU indtage en langt mere fremtrædende plads i Den Europæiske Unions samarbejde. Med henblik herpå kan der blive tale om etablering af yderligere to ordninger: • • kraftig finansieringsstøtte til foranstaltninger der tager sigte på at give forskningen bedre institutioner og bedre kapacitet. Denne ordning omfatter også styrkelse af universiteternes position. inkorporering af et FTU-element i de indsatsområder der fastlægges i planlægningen, jf. mainstreaming-princippet; dette åbner mulighed for at afsætte 3-5% af bevillingerne til videnskabs- og teknologistøtte. Med indførelsen af disse målsætninger sendes der et tydeligt signal til udviklingslandene hvilket vil kunne fremme iværksættelsen af en dialog om FTU. FTU-støtteforanstaltninger får forskellig form afhængig af region og land. Fællesskabet ser med særlig interesse på regionale tiltag idet den i denne forbindelse råder over særligt velegnede finansieringsordninger og erfaringer. Det kan endvidere forudses at den politiske samordning med de enkelte regioner kommer til at resultere i forskellig prioritering, afhængigt af landenes udviklingsstade og Den Europæiske Union's målsætninger, omend det er klart at visse felter bliver fælles for samtlige lande. 4. 1. 2. Konsolidering og diversificering af det videnskabelige og teknologiske samarbejde med udviklingslandene Det videnskabelige og teknologiske samarbejde med udviklingslandene henhører under det internationale forskningssamarbejde og må derfor opfylde princippet om gensidig interesse. Nok et formål er at understøtte udviklingssamarbejdet og det økonomiske samarbejde med disse lande. Det vil således sige at dette formål også må integreres i den nye strategi. Femte rammeprogram - som er under udarbejdelse - tager udgangspunkt i en specifik temabaseret aktion der tilgodeser udviklingsproblematikken. Det er tanken at forskere i Den Europæiske Union og i udviklingslandene gennem dette program 17 skal kunne iværksætte forskningsarbejde hvori unge forskere kan tage del ved hjælp af en passende stipendieordning. Ved udformningen heraf lægges erfaringerne fra de foregående foranstaltninger til grund, samtidig med at man sørger for at den nye globale strategis målsætninger og principper imødekommes. Dette sikrer at tiltaget får en større politisk relevans og en mere fremtrædende profil end tidligere. I dette tiltag vil man kunne drage fordel af udbygningen af udviklingslandenes institutioner og forskningskapacitet; herved opnås bedre balance i partnerskabet og mere varige resultater. Den planlagte samordning med repræsentanter for stat og civilsamfund kommer til at resultere i en bedre regional prioritering, der sikrer at resultaterne får større gennemslagskraft og udnyttes bedre. Udover dette tema-orienterede tiltag, der tager sigte på samtlige udviklingslande, må der udvises ny fleksibilitet i samarbejdet således at man kan tage hensyn til de særlige behov der gør sig gældende i visse lande og regioner. Der må således træffes særlige foranstaltninger, først og fremmest med sigte på højvækstlandene, for at forberede og følge med i deres deltagelse i de vertikale temabaseret programmer under femte rammeprogram. 9 Bevillingerne til det videnskabelige og teknologiske samarbejde med udviklingslandene må have et tilstrækkeligt stort omfang til at begge disse tiltag kan imødekommes og stå i forhold til de øvrige midler der mobiliseres for at realisere målsætningerne i en sådan global strategi. 4. 2 Indsatsområder Det følger af partnerskabsprincippet at indsatsområderne må fastlægges af Den Europæiske Union og dens partnere i fællesskab og under passende hensyn til eventuelle kulturforskelle. Dette forudsætter at Den Europæiske Union har fastlagt sin egen prioritering inden der indledes en dialog med de øvrige parter. Ved fastlæggelsen af denne prioritering må der tages hensyn til følgende spørgsmål: • • hvilke politiske og kulturelle målsætninger der bør lægges til grund, herunder Traktatens målsætninger for samarbejde og udvikling hvorvidt der hurtigt kan forventes en en bæredygtig udvikling og/eller integrering i verdensøkonomien 9 [KOM 96(344)] Fremme af FTU-samarbejdet med vækstlandene, meddelelse under udarbejdelse 18 • • hvorvidt det videnskabelige samarbejde kan bidrage til at ajourføre/udvikle videnskabelig ekspertise i Europa hvorvidt der er et kommercielt potentiale at fremhjælpe (kommunikationsteknologi, bestemte industriområder, osv. ), og hvorvidt erhvervslivet får bedre mulighed for at gøre sig gældende på ekspanderende/stærkt konkurencebetonède markeder hvorvidt forskningen - til gavn for Europa selv - på denne måde får adgang til særlige fysiske, biologiske eller sociale forhold. Disse kriterier kan danne udgangspunkt ved vurderingen af hvilken prioritering der bedst giver mulighed for at tage udfordringerne op. En udtømmende liste kan ikke gives her, men man kan dog opregne visse indsatsområder der opfylder disse kriterier, inden for de vigtigste sektorer af udviklingssamarbejdet. Ved implementeringen vil kunne ske på grundlag af én af de to EU-ordninger, eventuelt begge. • Forvaltning af naturressourcer samt landbrug/landbrugsindustrien og fiskeri. På disse felter findes der allerede partnerskaber, som kan udbygges yderligere. Der er her tale om to yderst vigtige mål: bæredygtig udvikling og fødevaresikkerhed. Når man skal vælge hvilke foranstaltninger der skal gennemføres, bør der tages hensyn til om de imødekommer efterspørgslen på lokalt/regionalt (by)plan og på det internationale marked; følgende ordninger kan kommer på tale: for så vidt angår institutionsproblematikken: støtte til samarbejdsordninger i (dele af) regionerne, dvs. samarbejde der indgår i den verdensomspændende landbrugsforskning med henblik på udvikling10 for så vidt angår gennemførelsesproblematikken: fortrinsstøtte til regionalprogram merne, for så vidt angår problematikken omkring det videnskabelige og teknologiske samarbejde: koncentration af støtten omkring felter hvor der kan forventes gode gennemslagsvirkninger og gode muligheder for involvering af den private sektor, Sundhedsplejen er en sektor med voksende behov for støtte. Biomedicinsk forskning er fortsat et presserende problem (mindre end 2% af forskningen 10 De nationale landbrugsforskningsordninger er grupperet i forskellige regionale sammenslutninger (FARA i de afrikanske lande syd for Sahara, I,AC for Latinamerika og Vestindien, APAARI for Asien/Stillehavsomradet og AARINKNA for Nordalïika og Mellemosten. To af disse (1. AC og FARA) er selv sammensat af sammenslutninger pft lavere plan: COR AF. ASARECA og SACCAR i Afrika og PROCC1 i Utinamerika 19 vedrører tropiske sygdomme), og den må suppleres med en større indsats inden for folkesundheden. Demografi- og befolkningsspørgsmål, dvs. i forbindelse med by- og landsplanlægning, samt transport- og mobilitetsspørgsmål, bør indtage en mere fremtrædende plads end tidligere. • • Energispørgsmål har en altafgørende betydning hvis udviklingslandene skal opnå en bæredygtig udvikling. Dette emne bør finde en passende plads i udviklingssamarbejdet. Information og kommunikation er idag et uundværligt element i enhver udviklingspolitik11. Denne teknik spiller også en central rolle inden FTU fordi den er grundlaget for forskernes kontaktnet og gør geografisk afstand ligegyldig. De teknologiske samarbejdstiltag tager udgangspunkt i de forslag der er fremsat som led i udkastet til meddelelsen om informationssamfundet og udviklingen. Inden for andre teknologiske felter (og herunder også tele- og IT-området) bør et prækompetitivt samarbejde baseres på princippet om gensidig interesse. I tilbuddet om EF-samarbejde bør der tages hensyn til EF-industriens interesser, og man bør tilskynde den til at involvere sig, navnlig inden for lande/regioner i kraftig vækst. Tilbuddet bør bygge på en passende balance mellem effektivitet og profilering, og den konkrete iværksættelse bør ske i overensstemmelse hermed. Hvad angår spørgsmålet om hvilke tværgående foranstaltninger der skal gennemføres, er det klart at Fællesskabet bør yde støtte til forskningsinstitutter og til lokal uddannelse af forskere. Man bør også sørge for at universiteterne får en mere fremtrædende rolle at spille med hensyn til tilvejebringelse og formidling af kundskaber, navnlig i de mindst avancerede lande hvor forholdene er yderst alvorlige. En af Den Europæiske Unions vigtigste politiske opgaver bliver at tilskynde universiteterne i Den Europæiske Union og i udviklingslandene og deres økonomiske partnere til at indgå langtidskontrakter, og at sikre tættere forbindelser mellem universiteterne i udviklingslandene. Herved kan man styrke de kulturelle forbindelser med udviklingslandene og det vil samtidig blive nemmere at fa overblik over hvor mange der er under doktor/forskeruddannelse i Europa, og hvor længe. Dette kan også bidrage til de pågældende fortsætter eller genoptager deres karriere i hjemlandet. * Jf. det KOM-dokument der er under udarbejdelse vedrørende informationssamfundet 20 5. INDRE SAMMENHÆNG OG KOMPLEMENTARITET, SUPPLERET MED GRUNDIG KOORDINATION Den foreslåede strategi skal gennemføres i overensstemmelse med de retoingslinjer der er fastsat i Traktaten vedrørende indre sammenhæng og komplementaritet. 5. 1 Indre sammenhæng i Fællesskabets politik på de forskellige områder Med udgangspunkt i en prioritering der skal fastlægges sammen med de berørte lande, foreslås der i denne strategi en fælles generel målsætning og forskellige indbyrdes supplerende foranstaltninger der skal sikre at udenrigspolitikken og forskningspolitikken udgør en helhed. Ved gennemførelsen heraf bliver det nødvendigt med en løbende samordning mellem de forskellige tjenestegrene. Kommissionen har allerede indledt en sådan som led i gennemførelsen af fjerde rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling, samt i forbindelse med forberedelsen af femte rammeprogram, idet man har organiseret samordningen mellem de tjenestegrene der tager sig af den internationale aktion. Disse tiltag må dog udbygges og systematiseres. Man må udbygge den interne koordination for at gøre den fuldt ud effektiv, og den må sikkert gives et klarere defineret institutionsgrundlag. I denne forbindelse kan det blive formålstjenligt at oprette et kontor for fremtidsstudier på forskningsområdet. Hos Kommissionen selv vil bedre kvalifikationer på FTU-området kunne resultere i en mere effektiv koordinering. 5. 2 Komplementaritet med medlemsstaternes foranstaltninger Strategien bygger på at der skal være komplementaritet mellem de foranstaltninger der iværksættes af Kommissionen, og de foranstaltninger der iværksættes af medlemsstaterne, såvel på internationalt niveau som på udviklingslandsniveau. Dette kræver at medlemsstaterne også tilgodeser helhedsaspektet i de forskellige FTU-foranstaltninger de iværksætter sammen med udviklingslandene. Det vil give Den Europæiske Union en mere fremtrædende profil og en større gennemslagskraft. Det europæiske initiativ vedrørende agronomisk forskning med henblik på udvikling12 omfatter en koordinationsordning der blandt andet har tjent til at skabe større opmærksomhed omkring det bidrag EU har ydet til CGIAR (40% af det årlige budget, Kommissionen og medlemsstaterne tilsammen) og derved give 12 Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet vedrørende landbrugsforskning med henblik på udvikling, under udarbejdelse 21 Europa den plads der rettelig tilkommer denne verdensdel. Denne koordinationsordning bør styrkes. Også på andre områder, bl. a. sundhedsplejen, bør man overveje om der kan oprettes tilsvarende ordninger til koordinering af EU's standpunkter på internationalt plan. Komplementaritet indebærer for udviklingslandenes vedkommende en klarere og mere struktureret information. INCO-POL undersøgelsen13 er et eksempel herpå. Kommissionen foreslår derfor at denne form for koordination indføres i visse regioner som af Rådet tillægges strategisk betydning. 5. 3 Etablering af en politisk FTU-dialog med udviklingslandene En sådan integreret og global strategi forudsætter at man sammen med medlemsstaterne iværksætter en politisk dialog med udviklingslandene for - med udgangspunkt i de generelle rammer der afstikkes af Den Europæiske Unions forbindelser med tredjelande - at få fastlagt grundlaget for foranstaltningerne på regionalt og nationalt plan. Kommissionen agter at bidrage til iværksættelsen af denne politisk dialog for derved at opstille faste og fælles rammer for Fællesskabets FTU-aktiviteter og for bestræbelserne på at uddybe komplementariteten med medlemsstaternes foranstdtninger. Ved udarbejdelsen af ordninger med udviklingslandene kan man tage udgangspunkt i de positive og negative erfaring der er indhøstet i forskningspartnerskabet mellem EU og Middelhavsområdet. 13 INCO-POL er en undersøgelse som Kommissionen har finansieret som led i INCO-programmet Formålet hermed er sammen med medlemsstaterne at opstille en regional oversigt over hvilke politiske forskningsstøttetiltag medlemsstaterne har iværksat 22 Konklusion På baggrund af de komplekse, presserende og vidtrækkende problemer på udviklingsområdet skal Kommissionen igen gøre opmærksom på den strategisk stadig vigtigere rolle som FTU spiller med hensyn til tilvejebringelsen af en bæredygtig udvikling i udviklingslandene og realiseringen af Fællesskabets målsætninger for udviklingssamarbejdet. Erfaringen viser at det kun er ved hjælp af et globalt tiltag for bistand til forskningen at man kan sikre at forsknings- og udviklingspolitikken gennemføres som en effektiv helhed. Kommissionen mener nu at der foreligger to gode muligheder for at føre disse tanker ud i livet, nemlig i forbindelse med udarbejdelsen af et femte rammeprogram og i forbindelse med drøftelserne omkring grønbogen om det fremtidige samarbejde med AVS-landene. Den foreslår derfor at man systematisk medtager FTU i politikken for de enkelte sektorer. Den understreger at videnskabelig og teknisk samarbejde nødvendigvis må indgå som en integrererende del i det program for internationalt samarbejde der skal gennemføres under det femte rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling. Den skal også fremhæve det formålstjenlige i at iværksætte foranstaltninger der giver lande i kraftig vækst bedre adgang til rammeprogrammet, og som fremmer det videnskabelige og teknologiske samarbejde, for dermed at skaffe europæiske virksomheder bedre adgang til disse vækstprægede markeder. Kommissionen foreslår til slut at man i samordning med medlemsstaterne udbygger den politiske dialog inden for denne strategisk vigtige sektor, således at der kan etableres et egentligt partnerskab med de pågældende lande og regioner. 23 ISSN 0254-1459 KOM(97) 174 endelig udg. DOKUMENTER DA f il 15 Katalognummer : CB-C0-97-163-DA-C ISBN 92-78-18767-4 Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer L-2985 Luxembourg *y


title: KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EG) nr 759/97 av den 25 april 1997 om fastställande av jordbruksomräkningskurser

eurovoc_concepts:
primary sector
representative rate