eurovoc_concepts:
aid system
cereals
developing countries
food aid
international convention

formats: html pdf pdfa1b print

text: COMISIÓN DE LAS COMUNIDADES EUROPEAS Bruselas, 03. 03. 1997 COM(97) 18 final 97/ 0026 (CNS) Propuesta de REGLAMENTO (CE) DEL CONSEJO relativo al reparto de las cantidades de cereales previstas en el Convenio de ayuda alimentaria de 1995 (presentada por la Comisión) Exposición de motivos 1. El nuevo Reglamento (CE) n° 1292/96 del Consejo, de 27. 06. 96, sobre la política y la gestión de la ayuda alimentaría y de las acciones específicas de apoyo a la seguridad alimentaria entró en vigor el 8. 07. 96. En el apartado 1 de su artículo 21, relativo al reparto de las cantidades de cereales previstas con arreglo al Convenio de ayuda alimentaria, se establece que el Consejo, por mayoría cualificada, a propuesta de la Comisión y previo dictamen del Parlamento europeo, establecerá: - la parte que corresponde a la Comunidad de la cantidad global de ayuda en cereales prevista en el Convenio de ayuda alimentaria, como contribución total tanto de la Comunidad como de sus Estados miembros. En lo que respecta al suministro de ayuda en cereales conforme al Convenio de ayuda alimentaria, el apartado 2 del artículo 21 establece que la Comisión garantizará la coordinación de la Comunidad y de sus Estados miembros a este respecto y que velará por que la contribución total de la Comunidad y de sus Estados miembros alcance al menos las cantidades previstas por dicho Convenio. El Convenio de ayuda alimentaria de 1986 expiró el 30 de junio de 1995, por lo que se iniciaron negociaciones entre sus miembros con objeto de celebrar un Convenio para un nuevo período. Estas negociaciones dieron término en la 69a sesión del Comité de Ayuda Alimentaría, en la que se aprobó el texto definitivo del Convenio de ayuda alimentaría. Con arreglo a este nuevo Convenio, que es aplicable en la Comunidad con carácter provisional a partir del 1 de julio de 1995 por un período de 3 años, es decir, hasta el 30 de junio de 1998, y que fue objeto de una declaración de aplicación provisional, la Comunidad y sus Estados miembros se comprometen a suministrar en concepto de ayuda alimentaría una cantidad mínima de 1. 755. 000 toneladas de cereales al año. Este compromiso representa un incremento de 85. 000 toneladas con respecto al compromiso de la Comunidad y de sus Estados miembros con arreglo al Convenio anterior, y se limita a integrar las contribuciones de Austria (20. 000 toneladas), Finlandia (25. 000 toneladas) y Suecia (40. 000 toneladas) con arreglo al Convenio anterior. En estas condiciones, y para tener en cuenta los puntos de vista expresados por algunos Estados miembros, concretamente Suecia, Finlandia, Austria, España e Italia, la Comisión considera que deberá incrementarse en 28. 900 toneladas la contribución de los Estados miembros, y en 56. 100 toneladas la de la la Comunidad en cuanto a tal. La Comisión estima que el presupuesto comunitario puede cubrir estas cantidades suplementarias sin incrementar la dotación global para los gastos obligatorios. 2. 3. 4. *9 El reparto de las contribuciones se presentaría del siguiente modo: Antigua contribución Nueva contribución (toneladas) 193. 500 41. 500 15 600 20. 000 200. 000 10. 000 4. 000 95. 400 1. 400 50. 200 110. 700 (toneladas) 8. 400 193. 500 41. 500 15. 600 8. 900 200. 000 10. 000 4. 000 87. 000 1. 400 50. 200 110. 700 40. 000 Austria Alemania Bélgica Dinamarca España Finlandia Francia Grecia Irlanda Italia Luxemburgo Países Bajos Portugal Reino Unido Suecia Total Estados miembros CE 742. 300 927. 700 771. 200 983. 800 Total global 1. 670. 000 1. 755. 000 Sobre esta base, el reparto entre la contribución de los Estados miembros y la de la Comunidad sería del 43. 94% para las acciones nacionales de los Estados miembros y del 56. 06% para las acciones comunitarias. Del mismo modo que en años anteriores, el compromiso adoptado con arreglo al Convenio debe considerarse de carácter mínimo. Por su parte, la Comisión considera que, al igual que en estos últimos años, con ocasión del procedimiento presupuestario propondrá créditos que le permitan suministrar a los PVD cantidades de ayuda alimentaría calculadas en función de las necesidades reales de estos países y que sobrepasen los compromisos de la Comunidad en cuanto tal con arreglo al Convenio de ayuda alimentaria. No cabe duda de que los Estados miembros, por su parte, tendrán también en cuenta la evolución de las necesidades de los PVD y suministrarán a estos países cantidades de ayuda en función de las necesidades reales, incluso sobrepasando sus obligaciones con arreglo al Convenio. 7. En conclusión, la Comisión propone al Consejo que adopte el Reglamento que figura en el Anexo, relativo al reparto de las cantidades previstas de conformidad con el Convenio de ayuda alimentaria, que incluye a su vez en anexo un proyecto de reparto 3 de las ayudas nacionales, para que éste sea objeto simultáneamente de una decisión por parte de los representantes de los Estados miembros reunidos en el seno del Consejo. 4- Propuesta de Reglamento (CE) n° / del CONSEJO relativo al reparto de las cantidades de cereales previstas en el Convenio de ayuda alimentaria de 1995 EL CONSEJO DE LA UNIÓN EUROPEA Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea, Visto el Reglamento (CE) n° 1292/96 del Consejo, de 27 de junio de 1996, relativo a la política y la gestión de la ayuda alimentaria y de las acciones específicas de apoyo a la seguridad alimentaria1, y en particular su artículo 21, Vista la propuesta de la Comisión2, Visto el dictamen del Parlamento Europeo3, Considerando que el Convenio de ayuda alimentaria de 1995 es aplicable en la Comunidad con carácter provisional a partir del 1 de julio de 1995; que el Reglamento (CE) n° 1292/96 del Consejo no entró en vigor hasta el 8 de julio pasado; Considerando que, según el artículo 21 del Reglamento (CE) n° 1292/96 del Consejo, la Comisión debe garantizar la coordinación de la Comunidad y de sus Estados miembros a efectos del presente Reglamento; que a este fin presentó al Consejo un proyecto de reparto de las ayudas nacionales que se publica en anexo; que este punto debe ser objeto de una decisión de los representantes de los Estados miembros - reunidos en el seno del Consejo - que se adoptará simultáneamente a este Reglamento, 1 DO n°L 166 de 5. 07. 96, p 8 2 DOn° 3 Dictamen emitido el. , publicado en el DO S HA ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO: Artículo 1 La cantidad de 1. 755. 000 toneladas de cereales que constituye la contribución anual mínima suscrita por la Comunidad y sus Estados miembros con arreglo al Convenio de ayuda alimentaria de 1995 se repartirá de modo siguiente para el período durante el cual dicho Convenio siga vigente en su versión actual: a) b) acciones comunitarias: 983. 800 toneladas acciones nacionales : 771. 200 toneladas. Artículo 2 Por lo que se refiere al reparto de las cantidades que corresponden a las acciones nacionales previsto en el apartado 2 del artículo 21 del Reglamento n° 1292/96, se publica en anexo el proyecto de reparto presentado por la Comisión, que deberá ser objeto de una decisión de los representantes de los Estados miembros reunidos en el seno del Consejo y deberá adoptarse a la vez que el presente Reglamento. Artículo 3 El presente Reglamento entrará en vigor a los tres días de su publicación en el Diario Oficial de las Comunidades Europeas. El presente Reglamento será obligatorio en todos sus elementos y directamente aplicable en cada Estado miembro. Hecho en Por el Consejo C ANEXO PROYECTO DE DISTRIBUCIÓN DE LAS ACCIONES NACIONALES EN AYUDA ALIMENTARIA EN EJECUCIÓN DE LAS DISPOSICIONES DEL CONVENIO DE LA AYUDA ALIMENTARIA. Austria Alemania Bélgica Dinamarca España Finlandia Francia Grecia Irlanda Italia Luxemburgo Países Bajos Portugal Reino Unido Suecia (en toneladas) 8 400 193 500 41500 15 600 8 900 200 000 10 000 4 000 87 000 1400 50 200 110 700 40 000 ^ ISSN 0257-9545 COM(97) 18 final DOCUMENTOS ES il N° de catálogo : CB-CO-97-013-ES-C ISBN 92-78-15051-7 Oficina de Publicaciones Oficiales de las Comunidades Europeas L-2985 Luxemburgo r


title: Verordening (EG) nr. 423/97 van de Raad van 3 maart 1997 houdende wijziging van Verordening (EEG) nr. 3433/91 wat de invoer uit Thailand betreft en tot instelling van een definitief antidumpingrecht op de invoer van niet- navulbare zakgasaanstekers met vuursteentje van oorsprong uit Thailand, de Filipijnen en Mexico

eurovoc_concepts:
anti-dumping duty
anti-dumping legislation
complaint to the Commission
non-durable goods
originating product
third country

formats: html pdfa1b print


title: 97/173/EG: Entscheidung des Rates vom 3. März 1997 zur Änderung der Entscheidung vom 4. April 1978 über die Anwendung bestimmter Leitlinien auf dem Gebiet öffentlich unterstützter Exportkredite

eurovoc_concepts:
State aid
aeronautical industry
export aid
export credit
export financing
export policy


title: Kommissionens förordning (EG) nr 412/97 av den 3 mars 1997 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 2200/96 med avseende på godkännande av producentorganisationer

eurovoc_concepts:
common organisation of markets
fruit
producer organisation
vegetable


title: 97/560/ΕΚ: Απόφαση του Συμβουλίου της 3ης Μαρτίου 1997 σχετικά με τη σύναψη εγκεκριμένου πρακτικού μεταξύ της Ευρωπαϊκής Κοινότητας και της Δημοκρατίας της Μάλτας για το εμπόριο κλωστοϋφαντουργικών προϊόντων

eurovoc_concepts:
Malta
agreement (EU)
textile product
trade agreement (EU)


title: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 97/9/EK (1997. gada 3. marts) par ieguldītāju kompensācijas sistēmām

eurovoc_concepts:
banking
branch
credit guarantee
investment aid
investment loan
investment protection

formats: html pdf print

text: 06/2. sēj. LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 311 31997L0009 L 84/22 EIROPAS KOPIENU OFICIĀLAIS VĒSTNESIS 26. 3. 1997. EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA 97/9/EK (1997. gada 3. marts) par ieguldītāju kompensācijas sistēmām EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, aizsardzības līmeni gadījumā, nespēj pildīt saistības pret saviem ieguldītājiem; ja ieguldījumu sabiedrība ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 57. panta 2. punktu, ņemot vērā Komisijas priekšlikumu (1), ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (2), ņemot vērā Eiropas Monetārā institūta atzinumu (3), (5) tā kā tāpēc mazie ieguldītāji tikpat droši kā vietējo ieguldī- jumu sabiedrību pakalpojumus varēs izmantot ieguldījumu pakalpojumus, ko sniedz Kopienas ieguldījumu sabiedrību filiāles vai kas tiek sniegti, pamatojoties uz pakalpojumu sniegšanu pāri robežām, zinot, ka gadījumā, ja ieguldījumu sabiedrība nevarēs pildīt saistības pret saviem ieguldītājiem, uz viņiem attieksies saskaņots minimālais aizsardzības līmenis; (1) (2) (3) (4) pieņemot lēmumu saskaņā ar Līguma 189. b pantā noteikto pro- ievērojot Samierināšanas komitejas 1996. gada cedūru (4), 18. decembrī apstiprināto kopīgo dokumentu, (6) tā kā 1993. gada 10. maijā Padome pieņēma Direktīvu 93/22/EEK par ieguldījumu pakalpojumiem vērtspapīru jomā (5); tā kā minētā direktīva ir būtiski svarīgs doku- ments, lai izveidotu iekšējo tirgu ieguldījumu sabiedrību jomā; lai tā kā, ja nav šādas minimālas saskaņošanas, uzņēmēja dalī- bvalsts ieguldītāju aizsardzības interesēs var uzskatīt par pamatotu prasību, citu dalībvalstu ieguldījumu sabiedrības, kas darbojas ar filiāļu starpniecību vai saskaņā ar brīvību sniegt pakalpojumus, pievienojas uzņēmējas dalībvalsts kompensācijas sistēmai, ja savā izcelsmes dalī- ieguldītāju kompensācijas bvalstī tās nepieder nevienai sistēmai vai arī ja tiek uzskatīts, ka tās pieder sistēmai, kas nesniedz līdzvērtīgu aizsardzību; tā kā Direktīva 93/22/EEK nosaka uzraudzības normas, kas pastāvīgi jāievēro ieguldījumu sabiedrībām, tostarp nor- mas, kuru mērķis ir iespējami labi aizsargāt ieguldītāju ties- ības attiecībā uz viņiem piederošo naudu vai finanšu instru- mentiem; (7) tā kā, lai gan vairākumā dalībvalstu jau ir kādas ieguldītāju kompensācijas procedūras, kopumā šīs procedūras neat- tiecas uz visām ieguldījumu sabiedrībām, kurām ir Direk- tīvā 93/22/EEK paredzētā vienotā atļauja; tā kā tomēr neviena uzraudzības sistēma nevar nodrošināt pilnīgu aizsardzību, jo īpaši, ja notiek krāpšana; (8) tā kā aizsargāt ieguldītājus un uzturēt uzticību finanšu sistēmai ir svarīgi, lai izveidotu iekšējo tirgu šajā jomā un tas pienācīgi darbotos; tā kā tāpēc ir svarīgi, lai visām dalī- bvalstīm būtu ieguldītāju kompensācijas sistēmas, kas garantētu vismaz mazajiem ieguldītājiem saskaņotu mini- mālo tā kā tāpēc jāprasa, lai visām dalībvalstīm būtu ieguldītāju kompensācijas sistēma vai sistēmas, kurām piederētu visas šādas ieguldījumu sabiedrības; tā kā visām sistēmām jāat- tiecas uz naudu un finanšu instrumentiem, kas ir ieguldī- jumu sabiedrības turējumā saistībā ar ieguldītāja ieguldī- ieguldījumu jumu darījumiem, kurus gadījumā, sabiedrība nevar pildīt saistības pret saviem ieguldītājiem, nav iespējams atdot ieguldītājam; tā kā tas nekādi neskar normas un procedūras, ko katrā dalībvalstī piemēro jāpieņem ieguldījumu attiecībā uz lēmumiem, kas sabiedrības maksātnespējas vai likvidācijas gadījumā; ja (1) OV 321, 27. 11. 1993. , 15. lpp. , un OV C 382, 31. 12. 1994. , 27. lpp. (2) OV C 127, 7. 5. 1994. , 1. lpp. (3) Atzinums sniegts 1995. gada 28. jūlijā. (4) Eiropas Parlamenta 1994. gada 19. aprīļa atzinums (OV C 128, 9. 5. 1994. , 85. lpp. ), Padomes 1995. gada 23. oktobra kopējā nostāja (OV C 320, 30. 11. 1995. , 9. lpp. ) un Eiropas Parlamenta 1996. gada 12. marta lēmums (OV C 96, 1. 4. 1996. , 28. lpp. ). Eiropas Padomes 1997. gada 17. februāra lēmums un Eiropas Parlamenta 1997. gada 19. februāra lēmums (OV C 85, 17. 3. 1997. ). (5) OV L 141, 11. 6. 1993. , 27. lpp. (9) arī tā kā ieguldījumu sabiedrības jēdziens aptver arī kredīties- tādes, kam ir atļauts sniegt ieguldījumu pakalpojumus; tā kā ieguldītāju kompensācijas sistēmā, kas nodrošinātu to ieguldījumu darījumus; tā kā tomēr nav jāparedz, ka šādas kredītiestā- des piedalās divās atsevišķās sistēmās, ja viena sistēma šīm kredītiestādēm jāpiedalās 312 LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 06/2. sēj. atbilst gan šīs direktīvas prasībām, gan prasībām Eiropas Parlamenta un Padomes 1994. gada 30. maija Direktīvā 94/19/EK par noguldījumu garantijas sistēmām (1); tā kā tomēr, ja ieguldījumu sabiedrība ir kredītiestāde, dažos gadījumos var būt grūti atšķirt noguldījumus, uz kuriem attiecas Direktīva 94/19/EK, no naudas, kas atrodas turējumā sakarā ar ieguldījumu darījumiem; tā kā jāļauj dalībvalstīm noteikt, kuru no direktīvām piemērot attiecīga prasījuma gadījumā; (10) tā kā Direktīva 94/19/EK ļauj dalībvalstij atbrīvot kredīti- estādi no pienākuma piedalīties noguldījumu garantijas sistēmā, ja šī kredītiestāde piedalās sistēmā, kas aizsargā pašu kredītiestādi un jo īpaši — nodrošina tās maksātspēju; tā kā, ja kredītiestāde, kas piedalās šādā sistēmā, ir arī ieg- uldījumu sabiedrība, dalībvalstij vajadzētu būt iespējai, iev- ērojot noteiktus nosacījumus, to atbrīvot no pienākuma piedalīties ieguldītāju kompensācijas sistēmā; (11) tā kā saskaņotajam minimālajam kompensācijas līmenim, kas ir ECU 20 000 katram ieguldītājam, jābūt pietieka- mam, lai aizsargātu mazo ieguldītāju intereses, ja ieguldī- jumu sabiedrība nespētu pildīt saistības pret saviem iegul- dītājiem; tā kā tāpēc ir pamats noteikt saskaņotu minimālo kompensācijas līmeni ECU 20 000; tā kā, līdzīgi kā Direk- tīvā 94/19/EK, var būt vajadzīgi ierobežoti pārejas notei- kumi, lai panāktu kompensācijas sistēmu atbilstību min- ētajai summai, jo tā attiecas arī uz dalībvalstīm, kurās šīs direktīvas pieņemšanas brīdī nav šādas sistēmas; (12) tā kā tāda pati summa tika noteikta Direktīvā 94/19/EK; (15) (16) minimālo aizsardzības līmeni; tā kā šajā ziņā tomēr nav vajadzības veikt izmaiņas minētajās sistēmās; radīt teritorijā var tā kā, saglabājot Kopienā sistēmas, kas paredz nodrošinā- juma līmeni, kas ir augstāks par saskaņoto minimumu, vienā un tajā pašā atšķirības kompensācijā un konkurences apstākļos starp vietējām ieg- uldījumu sabiedrībām un citu dalībvalstu sabiedrību fil- iālēm; tā kā, lai novērstu minētos trūkumus, jāļauj filiālēm pievienoties uzņēmēju dalībvalstu sistēmām tā, ka tās var piedāvāt saviem ieguldītājiem tādu pašu nodrošinājumu, kādu paredz tās valsts sistēmas, kurā tās darbojas; tā kā Komisijai ziņojumā par šīs direktīvas piemērošanu jāno- rāda apmērs, kādā filiāles ir izmantojušas šo iespēju, un grūtības, kādas rodas filiālēm vai ieguldītāju kompensāci- jas sistēmām, īstenojot minētos noteikumus; tā kā ir pie- ļaujama iespēja, ka izcelsmes dalībvalsts sistēmas pašas pie- dāvā šādu papildu nodrošinājumu, ievērojot šādās sistēmās ietvertus nosacījumus; tā kā traucējumus tirgū var radīt tādas ieguldījumu sabiedrību filiāles, kas darbojas dalībvalstī, kura nav to izcelsmes dalībvalsts, un kas piedāvā augstākus nodrošinā- juma līmeņus par tiem, ko piedāvā uzņēmējā dalībvalstī atļautās ieguldījumu sabiedrības; tā kā nodrošinājuma līmenis vai apjoms, ko sniedz kompensācijas sistēmas, nedrīkst kļūt par konkurences instrumentu; tā kā tāpēc vis- maz sākumposmā jānosaka, ka nodrošinājuma līmenis un apjoms, ko izcelsmes dalībvalsts sistēma sniedz to filiāļu ieguldītājiem, kuri atrodas citā dalībvalstī, nedrīkst pārs- niegt maksimālo līmeni vai apjomu, ko attiecīgā sistēma sniedz uzņēmējā dalībvalstī; tā kā iespējami drīz jāizskata visi iespējamie traucējumi tirgū, pamatojoties uz gūto pieredzi un ņemot vērā pārmaiņas finanšu jomā; (13) tā kā, lai mudinātu ieguldītājus pietiekami piesardzīgi izvē- lēties ieguldījumu sabiedrības, ir pamats ļaut dalībvalstīm prasīt, lai ieguldītāji ciestu daļu no visiem zaudējumiem; tā kā tomēr jābūt nodrošinātiem vismaz 90 % no visiem ieg- uldītāja izmaksājamā ja kompensācija ir mazāka par Kopienas minimumu; zaudējumiem, attiecīgā (17) tā kā dalībvalstij jābūt iespējai liegt nodrošinājumu, ko paredz ieguldītāju kompensācijas sistēmas, dažām īpaši uzskaitītu ieguldījumu vai ieguldītāju kategorijām, ja tā uzskata, ka tām nav vajadzīga īpaša aizsardzība; (14) tā kā dažu dalībvalstu sistēmas piedāvā nodrošinājuma līmeņus, kas ir augstāki par šīs direktīvas saskaņoto (18) (1) OV L 135, 31. 5. 1994. , 5. lpp. tā kā dažās dalībvalstīs par ieguldītāju kompensācijas sistēmām atbild profesionālas organizācijas; tā kā citās dalī- bvalstīs ir sistēmas, kas izveidotas un reglamentētas saskaņā ar likumu; tā kā šāda statusa atšķirība rada prob- lēmu 06/2. sēj. LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 313 vienīgi attiecībā uz obligātu dalību sistēmās un izslēgšanu no tām; tā kā tāpēc vajag veikt pasākumus, kas ierobežotu sistēmu pilnvaras minētajā jomā; to, ka, no vienas puses, principā ieguldījumu sabiedrībām pašām jāsedz šādu sistēmu finansēšanas izmaksas un, no otras puses, ka šādu sistēmu finansēšanas iespējām jābūt proporcionālām to saistībām; tā kā tas tomēr nedrīkst apdraudēt attiecīgās dalībvalsts finanšu sistēmas stabilitāti; (19) tā kā ieguldītājam kompensācija jāsaņem bez pārmērīgas kavēšanās, ja reiz viņa prasība ir atzīta par likumīgu; tā kā kompensācijas sistēmām jāspēj pašām noteikt pamatotu laiku prasījumu iesniegšanai; tā kā laika notecējumu tomēr nedrīkst vērst pret ieguldītāju, kurš nav varējis prasījumu iesniegt atļautajā laikā attaisnojoša iemesla dēļ; (24) tā kā šī direktīva nedrīkst darīt atbildīgas dalībvalstis vai to kompetentās iestādes attiecībā uz ieguldītājiem, ja tās ir nodrošinājušas, ka ir ieviesta un oficiāli atzīta viena vai vairākas sistēmas ieguldītāju kompensācijai vai aizsardzī- bai saskaņā ar nosacījumiem, kas noteikti šajā direktīvā; (20) tā kā ieguldītāju informēšana par kompensācijas pasā- kumiem ir būtiski svarīga ieguldītāju aizsardzībā; tā kā Direktīvas 93/22/EEK 12. pants nosaka, ka ieguldījumu sabiedrībām, pirms tās stājas darījuma attiecībās ar ieguld- ītājiem, viņi jāinformē par iespējamo kompensācijas sistē- mas piemērošanu; tā kā tāpēc šai direktīvai jānosaka notei- kumi par šo potenciālo ieguldītāju informēšanu attiecībā uz kompensācijas sistēmām, kas sedz viņu ieguldījumu darījumus; (25) (21) tā kā, reklāmā neierobežoti atsaucoties uz kompensācijas sistēmas apmēru un apjomu, tomēr var tikt iespaidota fin- anšu sistēmas stabilitāte vai ieguldītāju uzticība; tā kā dalī- bvalstīm tāpēc jānosaka normas, kas šādas atsauces ierob- ežotu; (22) tā kā principā šī direktīva nosaka, ka visām ieguldījumu sabiedrībām jāpiedalās ieguldītāju kompensācijas sistēmā; tā kā direktīvas, kas reglamentē to visu ieguldījumu sabiedrību uzņemšanu, kuru juridiskā adrese ir valstī, kas nav dalībvalsts, un jo īpaši Direktīva 93/22/EEK, kas ļauj dalībvalstīm izlemt, vai un ar kādiem nosacījumiem ļaut šādu ieguldījumu sabiedrību filiālēm darboties to teritorijā; tā kā uz šādām filiālēm neattiecas ne brīvība sniegt pakalpojumus saskaņā ar Līguma 59. panta otro daļu, ne tiesības veikt uzņēmējdarbību dalībvalstīs, kuras nav tās dalībvalstis, kur šīs filiāles darbojas; tā kā attiecīgi dalībval- stij, uzņemot šādas filiāles, jāizlemj, kā tām piemērot šajā direktīvā ietvertos principus, kas ir saderīgi ar Direktīvas 93/22/EEK 5. pantu un vajadzību aizsargāt ieguldītājus un uzturēt finanšu sistēmas vienotību; tā kā ir būtiski svarīgi, lai ieguldītāji, kas griežas šādās filiālēs, būtu pilnībā informēti par to, kādi kompensācijas pasākumi uz viņiem attiecas; (23) jāsaskaņo ieguldītāju tā kā šajā direktīvā nav obligāti kompensācijas sistēmu finansēšanas formas, ņemot vērā vai tā kā, visbeidzot, ir vajadzīgs ieguldītāju kompensācijas procedūru minimāls saskaņošanas līmenis, lai izveidotu iekšējo tirgu ieguldījumu sabiedrībām, jo tas ļaus ieguldītā- šādām lielāku uzticību veikt darījumus ar jiem ar sabiedrībām, jo īpaši — ja tas attiecas uz citu dalībvalstu izcelsmes sabiedrībām, un ļaus izvairīties no visām grūtībām, kas rodas, uzņēmējai dalībvalstij piemērojot viet- ējos noteikumus par ieguldītāju aizsardzību, kas nav koordinēti Kopienas līmenī; tā kā saistoša Kopienas direk- tīva ir vienīgais piemērotais līdzeklis, lai sasniegtu vēlamo mērķi, to, ka vispār nav tādu ieguldītāju kompensācijas shēmu, kas atbilst Direktīvas 93/22/EEK darbības jomai; tā kā šī direktīva veic tikai vajadzīgo saskaņošanas minimumu un ļauj dalībvalstīm paredzēt pla- šāku un augstāku aizsardzības līmeni, ja tās vēlas, un dod dalībvalstīm vajadzīgās rīcības iespējas attiecībā uz ieguld- ītāju kompensācijas sistēmu organizāciju un finansēšanu, ievērojot IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU. 1. pants Šajā direktīvā: 1. “Ieguldījumu sabiedrība” ir ieguldījumu sabiedrība, kā noteikts Direktīvas 93/22/EEK 1. panta 2. punktā: — kas ir atļauta saskaņā ar Direktīvas 93/22/EEK 3. pantu 314 LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 06/2. sēj. — saskaņā ar Padomes Direktīvu 77/780/EEK (1) un Padomes Direktīvu 89/646/EEK (2) ir atļauta kā kredītiestāde, kuras atļauja attiecas uz vienu vai vairākiem ieguldījumu pakalpojumiem, kas uzskaitīti Direktīvas 93/22/EEK pieli- kuma A iedaļā. Izņemot gadījumus, kas paredzēti šā punkta otrajā daļā un 5. panta 3. punktā, neviena minētajā dalībvalstī atļauta ieguldī- jumu sabiedrība nedrīkst veikt ieguldījumu darījumus, ja tā nepiedalās šādā sistēmā. 2. “Ieguldījuma darījums” ir jebkurš ieguldījumu pakalpojums, kas definēts Direktīvas 93/22/EEK 1. panta 1. punktā, un pakalpojums, kas minēts tās pašas direktīvas pielikuma C ied- aļas 1. punktā. 3. “Finanšu instrumenti” ir instrumenti, kas minēti Direktīvas 93/22/EEK pielikuma B iedaļā. Dalībvalsts tomēr var atbrīvot kredītiestādi, uz kuru attiecas šī direktīva, no pienākuma piedalīties ieguldītāju kompensācijas sistēmā, ja minētā kredītiestāde saskaņā ar Direktīvas 94/19/EK 3. panta 1. punktu jau ir atbrīvota no pienākuma piedalīties noguldījumu garantijas sistēmā, ar noteikumu, ka aizsardzība un informācija, ko sniedz noguldītājiem, ar tādiem pašiem nosacī- jumiem tiek sniegta arī ieguldītājiem, kam tādējādi ir vismaz tāda pati aizsardzība, kādu sniedz ieguldītāju kompensācijas sistēmas. 4. “Ieguldītājs” ir jebkura persona, kas sakarā ar ieguldījuma darī- finanšu instrumentus ieguldījumu jumu uztic naudu vai sabiedrībai. Katra dalībvalsts, kas šo iespēju izmanto, par to informē Komisiju; tā jo īpaši raksturo attiecīgās aizsardzības sistēmas un nosauc kredītiestādes, uz kurām tās attiecas šīs direktīvas nozīmē, kā arī sniedz informāciju par visām turpmākajām pārmaiņām. Komisija par to informē Padomi. 5. “Filiāle” ir darījumu vieta, kas ir ieguldījumu sabiedrības daļa, kurai nav juridiskas personas statusa un kura sniedz ieguldī- jumu pakalpojumus, kurus ieguldījumu sabiedrībai ir atļauts sniegt; visas darījumu vietas, ko ieguldījumu sabiedrība ar vadību citā dalībvalstī ir izveidojusi vienā dalībvalstī, uzskata par vienu filiāli. 6. “Kopīgs ieguldījuma darījums” ir ieguldījuma darījums, kuru veic uz divu vai vairāku personu rēķina vai attiecībā uz kuru divām vai vairākām personām ir tiesības, ko var izmantot ar vienas vai vairāku minēto personu parakstu. 7. “Kompetentās iestādes” ir iestādes, kas definētas Direktīvas 93/22/EEK 22. pantā; vajadzības gadījumā minētās iestādes var būt iestādes, kas definētas Padomes 1992. gada 6. aprīļa konsolidētu 92/30/EEK Direktīvas uzraudzību (3) 1. pantā. kredītiestāžu par 2. Sistēma paredz ieguldītājiem nodrošinājumu saskaņā ar 4. pantu, ja: — kompetentās iestādes ir atzinušas, ka pēc to ieskata ieguldī- jumu sabiedrība ar tās finanšu stāvokli tieši saistītu iemeslu dēļ attiecīgajā brīdī nespēj pildīt saistības, kas rodas no ieguldītāju prasījumiem, un tuvākajā laikā nespēs tās pildīt, vai arī — tiesu iestāde ar ieguldījumu sabiedrības finanšu stāvokli tieši saistītu iemeslu dēļ ir pieņēmusi lēmumu, kas attiecībā uz ieg- uldītājiem atceļ iespēju apmierināt to prasījumus neatkarīgi no tā, kas notiek vispirms. 2. pants Nodrošinājumu paredz prasījumiem, kas ceļas no ieguldījumu sabiedrības nespējas: 1. Visas dalībvalstis nodrošina, ka to teritorijā ievieš un oficiāli atzīst vienu vai vairākas ieguldītāju kompensācijas sistēmas. (1) Padomes 1977. gada 12. decembra Pirmā direktīva 77/780/EEK par normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu attiecībā uz kredīti- estāžu darbības sākšanu un veikšanu (OV L 322, 17. 12. 1977. , 30. lpp. ). Direktīva, kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 89/646/EEK (OV L 386, 30. 12. 1989. , 1. lpp. ). (2) Padomes 1989. gada 15. decembra Otrā direktīva 89/646/EEK par normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu attiecībā uz kredīti- estāžu darbības sākšanu un veikšanu, ar ko groza Direktīvu 77/780/EEK (OV L 386, 30. 12. 1989. , 1. lpp. ). Direktīva, kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 92/30/EEK (OV L 110, 28. 4. 1992. , 52. lpp. ). (3) OV L 110, 28. 4. 1992. , 52. lpp. — atmaksāt no ieguldītājiem saņemto naudas aizdevumu vai ieg- uldītājiem piederošu un sakarā ar ieguldījumu darījumiem viņu vārdā turētu naudu vai — atdot ieguldītājiem visus finanšu instrumentus, kas tiem pieder un ko sakarā ar ieguldījumu tur, pārzina vai pārvalda viņu vārdā saskaņā ar likumos un līgumos ietvertajiem nosacījumiem. 06/2. sēj. LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 315 3. Visus prasījumus, ko saskaņā ar 2. punktu izvirza pret kredī- tiestādi, uz kuru attiecīgā dalībvalstī attiecas gan šī direktīva, gan Direktīva 94/19/EK, minētā dalībvalsts pēc sava ieskata attiecina uz sistēmu, ko nosaka viena vai otra no minētajām direktīvām. Ne par vienu prasījumu šajās direktīvās paredzēto kompensāciju nevar piešķirt vairāk kā vienu reizi. vienādai ar 90 % no prasījuma apjoma vai lielākai, taču summa, kas jāizmaksā saskaņā ar sistēmu, ir mazāka par ECU 20 000. 5. pants 4. Ieguldītāja prasījuma apmēru aprēķina saskaņā ar likumos un līgumos ietvertajiem nosacījumiem, jo īpaši tiem, kas attiecas uz atlīdzību un pretprasījumiem, kuri 2. punktā minētā atzinuma vai lēmuma dienā ir piemērojami, lai aprēķinātu ieguldītājam pied- erošo finanšu instrumentu, kurus ieguldījumu sabiedrība nespēj atmaksāt vai atdot, apmēru naudā vai vērtību, ko, ja ir iespējams, nosaka, pamatojoties uz tirgus cenu. 1. Ja ieguldījumu sabiedrība, kurai saskaņā ar 2. panta 1. punktu ir jāpiedalās sistēmā, nepilda pienākumus, ko minētā sistēma uzliek to dalībniekiem, par to ziņo kompetentajām iestādēm, kas izdevušas atļauju, un tās sadarbībā ar kompensācijas sistēmu veic vajadzīgos pasākumus, tostarp uzliek sodus, lai nodrošinātu to, ka ieguldījumu sabiedrība pienākumus pilda. 3. pants Ieguldītāju kompensācijas sistēmas paredzētā kompensācija neattiecas uz prasījumiem, kas izriet no darījumiem, kuru sakarā ir pieņemts spriedums krimināllietā par naudas atmazgāšanu, kas definēta Padomes 1991. gada 10. jūnija Direktīvā 91/308/EEK par to, kā novērst finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijai (1). 4. pants 1. Dalībvalstis nodrošina, ka attiecībā uz prasījumiem, kas minēti 2. panta 2. punktā, sistēmas paredz katram ieguldītājam nodroši- nājumu, kas nav mazāks par ECU 20 000. Līdz 1999. gada 31. decembrim dalībvalstis, kurās šīs direktīvas pieņemšanas brīdī nodrošinājums ir mazāks par ECU 20 000, drīkst paturēt spēkā šo mazāko nodrošinājuma līmeni ar notei- kumu, ka tas nav mazāks par ECU 15 000. Šo iespēju var izman- tot arī dalībvalstis, uz kurām attiecas Direktīvas 94/19/EK 7. panta 1. punkta otrās daļas pārejas noteikumi. 2. Dalībvalstis var noteikt, ka uz dažiem ieguldītājiem neattiecas sistēmas nodrošinājums vai tiem piešķirams zemāka līmeņa nodrošinājums. Minētie izņēmumi uzskaitīti I pielikumā. 3. Šis pants neliedz paturēt spēkā vai pieņemt noteikumus, kas paredz ieguldītājiem lielāku vai pilnīgāku nodrošinājumu. 4. Dalībvalsts 1. punktā vai 3. punktā paredzēto nodrošinājumu drīkst samazināt līdz noteiktam procentuālam apjomam no ieg- uldītāja prasījuma. Nodrošināmajai summai procentuāli tomēr jābūt (1) OV L 166, 28. 6. 1991. , 77. lpp. 2. Ja minētie pasākumi nenodrošina to, ka ieguldījumu sabiedrība pilda pienākumus un valsts tiesību akti ļauj izslēgt dalībnieci, sistēma ar kompetentu iestāžu skaidru piekrišanu ne vēlāk kā 12 mēnešus iepriekš var paziņot par nodomu izslēgt ieguldījumu sabiedrību no sistēmas. Sistēma joprojām paredz nodrošinājumu saskaņā ar 2. panta 2. punkta otro apakšpunktu attiecībā uz ieg- uldījumu darījumiem, ko veic šajā laikā. Ja līdz paziņojuma termiņa beigām ieguldījumu sabiedrība nav pienākumus izpildī- jusi, kompensācijas sistēma, atkal ar kompetentu iestāžu skaidru piekrišanu, var to izslēgt. tās atļauju, 3. Ja valsts tiesību akti to pieļauj, un ar skaidru to kompetento iestāžu piekrišanu, kas ieguldījumu izdevušas sabiedrība, kas ir izslēgta no ieguldītāju kompensācijas sistēmas, var arī turpmāk sniegt ieguldījumu pakalpojumus, ja pirms izs- lēgšanas tā ir paredzējusi alternatīvas kompensācijas procedūras, kas ieguldītājiem sniegtu vismaz līdzvērtīgu nodrošinājumu tam, ko piedāvā oficiāli atzīta sistēma ar minētajai sistēmai līdzvēr- tīgiem nosacījumiem. 4. Ja ieguldījumu sabiedrība, kuru saskaņā ar 2. punktu ierosina izslēgt, nespēj izstrādāt alternatīvas procedūras, kas atbilst 3. punkta nosacījumiem, kompetentās iestādes, kas izdevušas tās atļauju, tūlīt to atsauc. 6. pants Pēc ieguldījumu sabiedrības atļaujas atsaukuma joprojām tiek sniegts nodrošinājums, kas paredzēts 2. panta 2. punktā attiecībā uz līdz minētajam atsaukumam. ieguldījumu darījumiem, kas veikti 7. pants 1. Ieguldītāju kompensācijas sistēmas, kas dalībvalstī ir ieviestas un oficiāli atzītas saskaņā ar 2. panta 1. punktu, attiecas arī uz to filiāļu ieguldītājiem, ko ieguldījumu sabiedrības izveido citās dalī- bvalstīs. 316 LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 06/2. sēj. Līdz 1999. gada 31. decembrim ne paredzētā nodrošinājuma līmenis, ne apjoms, ietverot procentus, nedrīkst pārsniegt maksi- mālo nodrošinājuma līmeni vai apjomu, ko uzņēmējas dalībvalsts teritorijā piedāvā attiecīgā kompensācijas sistēma. Līdz minētajai dienai Komisija izstrādā ziņojumu, pamatojoties uz pieredzi, kas gūta, piemērojot šo apakšpunktu un iepriekš minētās Direktīvas 94/19/EK 4. panta 1. punktu, un apsver vajadzību turpināt šo noteikumu piemērošanu. Vajadzības gadījumā Komisija iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei priekšlikumu par direktīvu, kas paredz pagarināt to derīgumu. Ja uzņēmējas dalībvalsts ieguldītāju kompensācijas sistēmas pie- dāvātā nodrošinājuma līmenis vai apjoms, ietverot procentus, pārsniedz nodrošinājuma līmeni vai apjomu, kādu piedāvā dalīb- valstī, kurā ieguldījumu sabiedrībai izsniegta atļauja, uzņēmēja dalībvalsts nodrošina tās teritorijā oficiāli atzītu sistēmu, kam fil- iāle var brīvprātīgi pievienoties, lai papildinātu nodrošinājumu, kāds jau ir tās ieguldītājiem sakarā ar tās piederību izcelsmes dalī- bvalsts sistēmai. Sistēmai, kurai filiāle pievienojas, jāattiecas uz to iestāžu kat- egoriju, kurai filiāle pieder vai visvairāk līdzinās uzņēmējā dalīb- valstī. Dalībvalstis nodrošina, ka visās ieguldītāju kompensācijas sistē- mās tiek paredzēti objektīvi un vispārpiemērojami nosacījumi attiecībā uz šo filiāļu līdzdalību. Uzņemšana ir atkarīga no tā, vai filiāle pilda attiecīgus pienākumus, ko uzliek līdzdalība, un jo īpaši attiecībā uz dalības maksām un citiem maksājumiem. Īstenojot šo punktu, dalībvalstis vadās pēc pamatprincipiem, kas izklāstīti II pielikumā. 2. Ja filiāle, kas izmantojusi brīvprātīgas līdzdalības iespēju saskaņā ar 1. punktu, nepilda pienākumus, ko tai uzliek līdzdalība ieguldītāju kompensācijas sistēmā, tiek ziņots kompetentajām ies- tādēm, kas izdevušas tās atļauju, un sadarbībā ar kompensācijas sistēmu tiek veikti vajadzīgie pasākumi, lai nodrošinātu to, ka fil- iāle savus pienākumus pilda. Ja minētie pasākumi neļauj nodrošināt to, ka filiāle pilda šajā pantā minētos pienākumus, tad pēc attiecīgā paziņojuma termiņa, kas nav mazāks par 12 mēnešiem, kompensācijas sistēma var fil- iāli izslēgt ar to kompetento iestāžu piekrišanu, kas izdevušas atļauju. Ieguldījumu darījumus, kas veikti līdz izslēgšanas dienai, pēc šīs dienas turpina nodrošināt kompensācijas sistēma, kurai fil- iāle brīvprātīgi pievienojusies. Ieguldītājus informē par papildu nodrošinājuma atsaukumu un dienu, kad tas stājas spēkā. 8. pants pašu ieguldījumu sabiedrību saskaņā ar šo direktīvu neatkarīgi no kontu skaita, valūtas un atrašanās vietas Kopienā. Dalībvalstis tomēr var noteikt, ka līdzekļus valūtās, kas nav dalī- bvalstu valūtas un ECU, izslēdz no nodrošinājuma vai tiem piemēro zemāku nodrošinājumu. Šī izvēles iespēja neattiecas uz finanšu instrumentiem. 2. Aprēķinot nodrošinājumu, kas ir paredzēts 4. panta 1. , 3. un 4. punktā, ņem vērā katra ieguldītāja daļu kopīgā ieguldījuma darījumā. Ja nav īpašu noteikumu, prasījumus vienādi sadala starp ieguld- ītājiem. Dalībvalstis var paredzēt, ka, lai aprēķinātu 4. panta 1. , 3. un 4. punktā noteiktos ierobežojumus, prasījumus, kas attiecas uz kopīgu ieguldījuma darījumu, kura sakarā tiesības ir vismaz divām personām kā sabiedrības, apvienības vai līdzīga veida grupējuma, kas nav juridiska persona, loceklēm, var summēt un uzskatīt, ka tie saistās ar ieguldījumu, ko veicis viens vienīgs ieguldītājs. 3. Ja ieguldītājam nav piešķirtas tiesības attiecībā uz summām vai vērtspapīriem, kas ir viņa turējumā, kompensāciju saņem piln- tiesīgā persona ar noteikumu, ka šī persona ir identificēta vai iden- tificējama līdz 2. panta 2. punktā minētā atzinuma vai lēmuma dienai. Ja pilntiesīgas ir divas vai vairākas personas, ņem vērā daļu, kas pienākas katrai no tām saskaņā ar noteikumiem par summu vai vērtspapīru pārvaldību, lai aprēķinātu ierobežojumus, kas paredzēti 4. panta 1. , 3. un 4. punktā. Šis noteikums neattiecas uz kolektīvo ieguldījumu uzņēmumiem. 9. pants sistēma veic vajadzīgus pasākumus, lai 1. Kompensācijas informētu ieguldītājus par atzinumu vai lēmumu, kas minēts 2. panta 2. punktā, un, ja jāizmaksā viņiem kompensācija, tas tiktu izdarīts iespējami drīz. Tā var noteikt termiņu, kurā ieguld- ītājiem jāiesniedz prasījumi. Šis termiņš nedrīkst būt īsāks par pieciem mēnešiem no iepriekšminētā atzinuma vai lēmuma dienas vai no dienas, kurā šis atzinums vai spriedums darīts zināms atklātībā. 1. Nodrošinājums, ko paredz 4. panta 1. , 3. un 4. punkts, attiecas uz ieguldītāja prasījumu kopumā attiecībā pret vienu un to Sistēma tomēr nedrīkst izmantot minētā termiņa beigšanos, lai atteiktu nodrošinājumu ieguldītājam, kas nav varējis laikā īstenot tiesības uz kompensāciju. 06/2. sēj. LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 317 2. Sistēmai jābūt gatavai samaksāt ieguldītāja prasījumu iespē- jami drīz un ne vēlāk kā trīs mēnešus pēc prasījuma pamatotības un tā apmēra noteikšanas. 11. pants Vienīgi izņēmuma apstākļos un īpašos gadījumos kompensācijas sistēma var griezties kompetentās iestādēs, lai pagarinātu termiņu. Neviens šāds pagarinājums nedrīkst pārsniegt trīs mēnešus. 3. Neatkarīgi no 2. punktā noteiktā termiņa, ja pret ieguldītāju vai kādu citu personu, kam ir piešķirtas tiesības vai kas saņem peļņu no ieguldījumu darījuma, izvirzīta apsūdzība par vai sakarā ar naudas atmazgāšanu, kā noteikts Direktīvas 91/308/EEK 1. pantā, kompensācijas sistēma var atlikt visus maksājumus līdz tiesas spriedumam. 1. Katra dalībvalsts pārbauda, vai tādas ieguldījumu sabiedrības ir izveidotām filiālēm, kuras vadība atrodas ārpus Kopienas, nodrošinājums, kas ir vienāds ar šajā direktīvā noteikto. Ja šāda nodrošinājuma nav, dalībvalsts, ievērojot Direktīvas 93/22/EEK 5. pantu, var paredzēt, ka filiāles, ko izveido ieguldījumu sabiedrība, kuras vadība atrodas ārpus Kopienas, pievienojas ieg- uldītāju kompensācijas sistēmai, kas darbojas tās teritorijā. 2. To filiāļu faktiskajiem un potenciālajiem ieguldītājiem, ko izveidojusi ieguldījumu sabiedrība, kuras vadība atrodas ārpus Kopienas, minētā ieguldījumu sabiedrība sniedz visu vajadzīgo informāciju par kompensācijas procedūrām, kas attiecas uz to ieg- uldījumiem. 3. Šā panta 2. punktā paredzētā informācija ir pieejama tā, kā tas noteikts dalībvalsts tiesību aktos, tās dalībvalsts valodā vai valo- dās, kurā filiāle darbojas, un izklāstīta skaidri un saprotami. 10. pants 12. pants 1. Dalībvalstis nodrošina, ka visas ieguldījumu sabiedrības veic attiecīgus pasākumus, lai faktiskajiem un potenciālajiem ieguld- ītājiem sniegtu informāciju, kas vajadzīga, lai noskaidrotu ieguld- ītāju kompensācijas sistēmu, kurā ieguldījumu sabiedrība un tās filiāles Kopienā piedalās, vai alternatīvas procedūras, kas paredzē- tas atbilstīgi 2. panta 1. punkta otrajai daļai vai 5. panta 3. punk- informē par piemērojamiem ieguldītāju tam. kompensācijas sistēmas noteikumiem vai alternatīvām proce- dūrām, tostarp kompensācijas sistēmas piedāvātā nodrošinājuma apmēru un apjomu, un par visiem noteikumiem, ko dalībvalstis nosaka saskaņā ar 2. panta 3. punktu. Minētā informācija ir viegli pieejama un saprotama. Ieguldītājus Neatkarīgi no citām tiesībām, kādas valsts tiesību akti var piešķirt attiecībā uz sistēmām, veicot kompensācijas maksājumus ieguldītājiem, sistēmām ir subrogācijas tiesības attiecībā uz šo ieguldītāju tiesībām likvidācijas procesā par summām, kas ir vienādas ar to maksājumiem. 13. pants Dalībvalstis nodrošina, ka ieguldītāju tiesības uz kompensāciju var būt iemesls ieguldītāja sūdzībai par kompensācijas sistēmu. Pēc pieprasījuma sniedz arī informāciju par nosacījumiem, kas attiecas uz kompensāciju, un formalitātēm, kas jāizpilda, lai kompensāciju iegūtu. 14. pants 2. Šā panta 1. punktā paredzētā informācija ir pieejama tā, kā tas noteikts valsts tiesību aktos tās dalībvalsts valodā vai valodās, kur filiāle darbojas. Līdz 1999. gada 31. decembrim Komisija iesniedz Eiropas šīs direktīvas Parlamentam un Padomei piemērošanu, vajadzības gadījumā ar priekšlikumiem tās pārskatīšanai. ziņojumu par 3. Dalībvalstis nosaka normas, kas ierobežo 1. punktā minētās informācijas izmantošanu reklāmai, lai novērstu šāda izmanto- juma iespaidu uz finanšu sistēmas stabilitāti vai ieguldītāju uzticību. Dalībvalsts jo īpaši var ierobežot šādas reklāmas saturu līdz lietišķai norādei uz sistēmu, kurā ieguldījumu sabiedrība pied- alās. 15. pants 1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības ne vēlāk kā līdz 1998. gada 26. septembrim. Par to tūlīt informē Komisiju. 318 LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 06/2. sēj. Kad dalībvalstis pieņem šos pasākumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Metodes, kā veikt šādas atsauces, nosaka dalībvalstis. 17. pants Šī direktīva stājas spēkā dienā, kad tā publicēta Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī. 2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus svarīgākos savu tiesību aktu noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direk- tīva. Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm. 18. pants 16. pants Direktīvas 93/22/EEK 12. pantu atceļ 15. panta 1. punktā minētajā dienā. Briselē, 1997. gada 3. martā Eiropas Parlamenta vārdā — Padomes vārdā — priekšsēdētājs J. M. GIL-ROBLES priekšsēdētājs M. DE BOER 06/2. sēj. LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 319 I PIELIKUMS IZŅĒMUMU SARAKSTS, KAS MINĒTS 4. PANTA 2. PUNKTĀ 1. Profesionāli un iestādēs apvienoti ieguldītāji, tostarp: — ieguldījumu sabiedrības, kas definētas Direktīvas 93/22/EEK 1. panta 2. punktā, — kredītiestādes, kas definētas Padomes Direktīvas 77/780/EEK 1. panta pirmajā ievilkumā, — finanšu iestādes, kas definētas Direktīvas 89/646/EEK 1. panta 6. punktā, — apdrošināšanas uzņēmumi, — kolektīvo ieguldījumu uzņēmumi, — pensiju un pabalsta fondi. Citi profesionāli un iestādēs apvienoti ieguldītāji. 2. Pārvalstiskas iestādes, valdības un pārvaldes iestādes. 3. Apgabalu, reģionu, vietējās un municipālās varas iestādes. 4. Ieguldījumu sabiedrību direktori, vadītāji un personiski atbildīgi locekļi, personas, kuru turējumā ir 5 % vai vairāk šādu ieguldījumu sabiedrību kapitāla, personas, kas atbild par likumā noteikto ieguldījumu sabiedrības grā- matvedības dokumentu revīziju un ieguldītāji ar līdzīgu statusu citās tās pašas grupas sabiedrībās, pie kādas pieder šāda sabiedrība. 5. Tuvi radinieki un trešās personas, kas darbojas 4. punktā minēto ieguldītāju vārdā. 6. Tās pašas grupas citas sabiedrības. 7. Ieguldītāji, kas ir atbildīgi vai kas ir izmantojuši noteiktus apstākļus attiecībā uz ieguldījumu sabiedrību, un kas ir atbildīgi par tās finansiālajām grūtībām vai veicinājuši tās finanšu stāvokļa pasliktināšanos. 8. Sabiedrības, kuras ir tik lielas, ka tām nav atļauts sastādīt saīsinātu bilanci saskaņā ar Padomes 1978. gada 25. jūlija Ceturtās direktīvas 78/660/EEK 11. pantu, kas pamatota ar Līguma 54. panta 3. punkta g) apakšpunktu un kas attiecas uz noteikta veida uzņēmējsabiedrību gada pārskatiem (1). (1) OV L 222, 14. 8. 1978. , 11. lpp. Direktīva, kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 94/8/EK (OV L 82, 25. 3. 1994. , 33. lpp. ). 320 LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 06/2. sēj. II PIELIKUMS PAMATPRINCIPI (minēti 7. panta 1. punkta piektajā daļā) Ja filiāle piesakās dalībai uzņēmējas dalībvalsts sistēmā attiecībā uz papildu nodrošinājumu, uzņēmējas dalībvalsts sistēma kopā ar izcelsmes dalībvalsts sistēmu divpusēji nosaka attiecīgus noteikumus un procedūras šīs filiāles ieg- uldītāju kompensāciju izmaksai. Gan uz minēto procedūru izveidi, gan dalības nosacījumu izstrādi, ko piemēro min- ētajai filiālei (kā norādīts 7. panta 1. punktā), attiecas šādi principi: a) uzņēmējas dalībvalsts sistēma patur visas tiesības attiecināt uz ieguldījumu sabiedrībām, kas ir tās dalībnieces, savus objektīvos un vispārpiemērojamos noteikumus; tā var prasīt, lai tai sniedz svarīgo informāciju un ir tiesīga kopā ar uzņēmējas dalībvalsts kompetentām iestādēm šo informāciju pārbaudīt; b) uzņēmējas dalībvalsts sistēma izpilda papildu kompensācijas prasības pēc tam, kad izcelsmes dalībvalsts kompe- tentās iestādes tai ir paziņojušas par 2. panta 2. punktā minēto atzinumu vai lēmumu. Pirms papildu kompensāci- jas izmaksas uzņēmējas dalībvalsts sistēmai ir visas tiesības pārbaudīt ieguldītāja tiesības atbilstīgi saviem stan- dartiem un procedūrām; c) uzņēmējas dalībvalsts un izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes cieši sadarbojas, lai nodrošinātu, ka ieguld- ītāji saņem kompensāciju laikus un paredzētajā apmērā. Jo īpaši tās vienojas par to, kā pretprasījumi, kuru sakarā var piešķirt atlīdzību saskaņā ar katru no sistēmām, iespaidos kompensāciju, ko katra no sistēmām maksā iegul- dītājam; d) par papildu nodrošinājumu uzņēmējas dalībvalsts sistēma no filiālēm ir tiesīga ņemt maksu, kas ir pienācīgi pama- tota, ņemot vērā nodrošinājumu, ko maksā izcelsmes dalībvalsts sistēma. Lai atvieglinātu maksāšanu, uzņēmējas dalībvalsts sistēma ir tiesīga pieņemt, ka tās atbildība jebkurā gadījumā būs ierobežota līdz apmēram, kādā nodro- šinājums, ko tā piedāvā, pārsniedz nodrošinājumu, ko piedāvā izcelsmes dalībvalsts, neatkarīgi no tā, vai izcels- mes dalībvalsts faktiski maksā kompensāciju par ieguldītāju prasījumiem uzņēmējā dalībvalstī


title: 97/227/EG: Entscheidung der Kommission vom 3. März 1997 zur Änderung der Entscheidung 95/473/EG mit dem Verzeichnis der zugelassenen Fischzuchtbetriebe in Frankreich (Text von Bedeutung für den EWR)

eurovoc_concepts:
France
animal disease
approval
fish farming
health control
infectious disease


title: Procès-verbal d'accord entre la République de Malte et la Communauté européenne sur le commerce des produits textiles


title: Förslag till rådets förordning (EG) om fördelning av de spannmålskvantiteter som fastställs enligt 1995 års konvention om livsmedelsbistånd

text: EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION Bryssel den 03. 03. 1997 KOM(97) 18 slutlig 97/ 0026 (CNS) Förslag till RÅDETS FÖRORDNING (EG^ om fördelning av de spannmålskvantiteter som fastställs enligt 1995 års konvention om livsmedelsbistånd (framlagt av Kommissionen) MOTIVERING 1. Rådets förordning (EG) nr 1292/96 av den 27 juni 1996 om principerna för och för livsmedelsbistånd förvaltning av livsmedelsförsörjningen trädde i kraft den 8 juli 1996. stödåtgärder samt om särskilda I artikel 21. 1, rörande fördelning av de spannmålskvantiteter som fastställs enligt livsmedelsbistånd, föreskrivs att rådet, på förslag av konventionen om kommissionen och efter samråd med Europaparlamentet: - genom beslut med kvalificerad majoritet skall fastställa gemenskapens andel av den samlade mängd spannmålsbistånd som foreskrivs i konventionen om livsmedelsbistånd som totalt bidrag såväl från gemenskapen som från dess medlemsstater. Vad gäller leveranser av spannmålsbistånd i enlighet med konventionen om livsmedelsbistånd föreskrivs i artikel 21. 2 att kommissionen skall säkerställa samordningen mellan gemenskapen och dess medlemsstater i detta avseende, och se till att det totala bidraget från gemenskapen och dess medlemsstater når upp till minst de kvantiteter som föreskrivs i konventionen. 2. Eftersom 1986 års konvention om livsmedelsbistånd löpte ut den 30 juni 1995 inleddes förhandlingar mellan konventionens medlemmar i syfte att ingå en konvention för en ny period. Förhandlingarna nådde fram till ett resultat i samband med det sextionionde mötet i kommittén för livsmedelsbistånd, då den slutgiltiga texten till konventionen om livsmedelsbistånd antogs. 3. I enlighet med den nya konventionen, som tillämpas provisoriskt i gemenskapen från och med den 1 juli 1995 till och med den 30 juni 1998 och som blivit föremål för en förklaring om provisorisk tillämpning, förbinder sig gemenskapen och dess medlemsstater att för livsmedelsbistånd tillhandahålla en minimikvantitet om 1 755 000 ton spannmål per år. Detta åtagande utgör en ökning med 85 000 ton i förhållande till gemenskapens och dess medlemsstaters åtagande med avseende på den föregående konventionen och införlivar bara Österrikes (20 000 ton), Finlands (25 000 ton) och Sveriges (40 000 ton) bidrag i enlighet med den föregående konventionen. 4. Under dessa omständigheter, och för att ta hänsyn till synpunkter som framförts av vissa medlemsstater, särskilt Sverige, Finland, Österrike, Spanien och Italien, anser kommissionen att medlemsstaternas bidrag bör ökas med 28 900 ton och bidraget från gemenskapen som sådan med 56100 ton. Kommissionen är av den uppfattningen att gemenskapens budget kan täcka dessa ytterligare kvantiteter utan att totalanslaget för de obligatoriska utgifterna ökas. £ Fördelningen av bidragen skulle bli som följer: Österrike Tyskland Belgien Danmark Spanien Finland Frankrike Grekland Irland Italien Luxemburg Nederländerna Portugal Tidigare bidrag Nytt bidrag (ton) (ton) 193 500 41500 15 600 20000 8 400 193 500 41500 15 600 8 900 200000 200 000 10 000 4 000 95 400 1400 50200 10 000 4 000 87 000 1400 50200 110 700 40000 771 200 983 800 Förenade kungariket 110 700 Sverige Summa, medlemsstaterna 742 300 EG 927700 Totalt 1670000 1755 000 5. Fördelningen mellan medlemsstaternas bidrag och gemenskapens bidrag skulle på denna basis bli 43,94 % för de nationella åtgärderna från medlemsstaternas sida och 56,06 % för gemenskapens åtgärder. 6. Liksom tidigare bör det åtagande som görs i enlighet med konventionen betraktas som ett minimum. Kommissionen gör för sin del bedömningen att den, såsom under de senaste åren, i samband med budgetförfarandet kommer att föreslå anslag som gör det möjligt för den att till utvecklingsländernas förfogande ställa kvantiteter av livsmedelsbistånd som beräknats med hänsyn till dessa länders verkliga behov och som överstiger gemenskapens som sådan åtaganden enligt konventionen om livsmedelsbistånd. Medlemsstaterna å sin sida kommer säkerligen också att ta hänsyn till utvecklingen av behoven i utvecklingsländerna och förse dessa länder med biståndskvantiteter i förhållande till de verkliga behoven och utöver sina skyldigheter enligt konventionen. 7. Kommissionen föreslår rådet att anta den bifogade förordningen rörande fördelningen av de kvantiteter fastställs enligt konventionen om som livsmedelsbistånd. I bilagan till förordningen finns ett utkast till fördelning av det nationella biståndet. Detta bör vid samma tillfälle bli föremål för ett beslut av företrädarna för medlemsstaternas regeringar församlade i rådet. * FÖRSLAG TILL RÅDETS FÖRORDNING (EG) nr. /. om fördelning av de spannmålskvantiteter som fastställs enligt 1995 års konvention om livsmedelsbistånd EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1292/96 av den 27 juni 1996 om principerna för och förvaltning av livsmedelsbistånd samt om särskilda stödåtgärder för livsmedelsförsörjningen1, särskilt artikel 21 i denna, med beaktande av kommissionens förslag2, med beaktande av Europaparlamentets yttrande3, och med beaktande av följande: 1995 års konvention om livsmedelsbistånd tillämpas provisoriskt i gemenskapen sedan den 1 juli 1995. Rådets förordning (EG) nr 1292/96 trädde i kraft den 8 juli 1996. Enligt artikel 21 i rådets förordning (EG) nr 1292/96 skall kommissionen säkerställa samordningen mellan gemenskapen och dess medlemsstater vad gäller i enlighet med konventionen om tillhandahållande av livsmedelsbistånd. Fördelningen av det nationella biståndet bör fastställas och bli föremål för ett beslut av företrädarna för medlemsstaternas regeringar församlade i rådet. Beslutet bör fattas vid samma tillfälle som denna förordning antas. spannmålsbistånd 1 2 3 EGTnrL 166,5. 7. 1996, s. 8. EGTnr. Yttrande avgivet den. , offentliggjort i EGT. s~ HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Artikel 1 Den kvantitet om 1 755 000 ton spannmål som utgör det årliga minimibidrag som gemenskapen och dess medlemsstater förbundit sig att tillhandahålla inom ramen för 1995 års konvention om livsmedelsbistånd skall under den period konventionen är i kraft i sin nuvarande form fördelas på följande sätt: a) b) Gemenskapsåtgärder 983 800 ton. Nationella åtgärder 771 200 ton. Artikel 2 Fördelningen av de kvantiteter som svarar mot de nationella åtgärder som avses i artikel 21 2) i rådets förordning (EG) nr 1292/96 framgår av bilagan. Fördelningen av det nationella biståndet är föremål för ett beslut av företrädarna för medlemsstaternas regeringar församlade i rådet, vilket fattas vid samma tillfälle som denna förordning antas. Artikel 3 Denna förordning träder i kraft den tredje dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater. Utfärdad i. den. På rådets vägnar Ordförande 6 BILAGA FÖRDELNING LIVSMEDELSBISTÅND VID GENOMFÖRANDET AV BESTÄMMELSERNA I KONVENTIONEN OM LIVSMEDELSBISTÅND NATIONELLA ÅTGÄRDER AVSEENDE AV (i ton) 8 400 193 500 41500 15 600 8 900 200000 10 000 4 000. 87000 1400 50200 Österrike Tyskland Belgien Danmark Spanien Finland Frankrike Grekland Irland Italien Luxemburg Nederländerna Portugal Förenade kungariket 110 700 Sverige 40000 q ISSN 1024-4506 KOM(97) 18 slutlig DOKUMENT SV H Katalognummer : CB-CO-97-013-SV-C ISBN 92-78-15061-4 Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer L-2985 Luxemburg F


title: Nõukogu direktiiv 97/11/EÜ, 3. märts 1997, millega muudetakse direktiivi 85/337/EMÜ teatavate riiklike ja eratööde keskkonnamõju hindamise kohta

eurovoc_concepts:
environmental protection
industrial project
private sector
project evaluation
public sector

text: 15/3. kd ET Euroopa Liidu Teataja 151 31997L0011 L 73/5 EUROOPA ÜHENDUSTE TEATAJA 14. 3. 1997 NÕUKOGU DIREKTIIV 97/11/EÜ, 3. märts 1997, millega muudetakse direktiivi 85/337/EMÜ teatavate riiklike ja eratööde keskkonnamõju hindamise kohta EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle arti- kli 130s lõiget 1, aruandes, mille komisjon kinnitas 2. aprillil 1993, näita- vad, et on vaja kehtestada sätted, mis selgitaksid, täiendak- sid ja parandaksid hindamiseeskirju, et tagada kõnealuse direktiivi ühtlasem ja tõhusam kohaldamine; võttes arvesse komisjoni ettepanekut, (1) võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust, (2) võttes arvesse regioonide komitee arvamust, (3) toimides asutamislepingu artiklis 189c ettenähtud menetluse kohaselt (4) ning arvestades, et: (1) (2) (3) teatavate riiklike ja eratööde keskkonnamõju hindamist käsitleva nõukogu 27. juuni 1985. aasta direktiivi 85/337/EMÜ (5) eesmärk on anda pädevatele asutustele asjakohast teavet, et nad saaksid otsustada teatava töö üle, olles täiesti teadlikud töö tõenäolisest ja olulisest keskkon- namõjust; hindamine on asutamislepingu artiklis 130r ja viiendas ühenduse keskkonna- ja säästva arengu alases tegevuskavas piiritletud keskkonnapoliitika põhivahendiks; asutamislepingu artikli 130r lõike 2 kohaselt põhineb ühenduse keskkonnapoliitika ettevaatuspõhimõttel, enne- tusmeetmete põhimõttel ja põhimõtetel, et keskkonnakah- justused tuleks esmalt kõrvaldada nende tekkekohas ja et saastaja maksab; keskkonnamõjude hindamise aluspõhimõtted tuleks üht- lustada, kusjuures liikmesriigid võivad kehtestada kesk- konna kaitsmiseks rangemaid eeskirju; (4) keskkonnamõju hindamisel omandatud kogemused, nagu need on kirja pandud direktiivi 85/337/EMÜ rakendamise (1) EÜT C 130, 12. 5. 1994, lk 8 ja EÜT C 81, 19. 3. 1996, lk 14. (2) EÜT C 393, 31. 12. 1994, lk 1. (3) EÜT C 210, 14. 8. 1995, lk 78. (4) Euroopa Parlamendi 11. oktoobri 1995. aasta arvamus (EÜT C 287, 30. 10. 1995, lk 101), nõukogu 25. juuni 1996. aasta ühine seisukoht (EÜT C 248, 26. 8. 1996, ja Euroopa Parlamendi 13. novembri 1996. aasta otsus (EÜT C 362, 2. 12. 1996, lk 103). lk 75) (5) EÜT L 175, 5. 7. 1985, lk 40. Direktiivi on viimati muudetud 1994. aasta ühinemisaktiga. (5) hindamiskohustuslikelt töödelt tuleks nõuda teostusluba; hindamine peaks toimuma enne loa andmist; (6) (7) (8) (9) (10) tuleks täiendada nende tööde loendit, millel on oluline mõju keskkonnale ja mida tuleks seetõttu kavakindlalt hin- nata; muud liiki töödel ei pruugi alati olla olulist keskkonnamõ- ju; selliseid töid tuleks hinnata juhul, kui liikmesriigid leia- vad, et tõenäoliselt avaldavad need keskkonnale olulist mõju; liikmesriigid võivad kehtestada künniseid või tingimusi, piiritlemaks, milliseid sellistest tuleks hinnata nende olulise keskkonnamõju tõttu; liikmesriike ei tohiks kohustada uurima eraldi kõiki töid, mis ei ületa kõnealu- seid künniseid või ei täida kõnealuseid valikutingimusi; töödest selliste künniste või tingimuste kehtestamisel või tööde ühekaupa uurimisel, piiritlemaks, milliseid töid tuleks hin- nata nende olulise keskkonnamõju tõttu, peaksid liikmes- riigid arvesse võtma käesolevas direktiivis sätestatud asja- kohaseid valikutingimusi; subsidiaarsuspõhimõtte kohaselt suudavad just liikmesriigid neid tingimusi üksikjuhtumitel kõige paremini kohaldada; kaitset käsitleva linnustiku sellise asukohatingimuse olemasolu, mis on seotud loodus- tiku nõukogu 2. aprilli 1979. aasta direktiivi 79/409/EMÜ (6) ja loodus- like paiknemiskohtade ja looduslike loomastiku ja taimes- tiku kaitset käsitleva nõukogu 21. mai 1992. aasta direk- tiivi 92/43/EMÜ (7) kohaselt liikmesriikide määratud erikaitsealadega, ei pruugi tähendada, et nendel aladel toi- muvaid töid on tingimata vaja käesoleva direktiivi alusel hinnata; (6) EÜT L 103, 25. 4. 1979, lk 1. Direktiivi on viimati muudetud 1994. aasta ühinemisaktiga. (7) EÜT L 206, 22. 7. 1992, lk 7. 152 (11) ET Euroopa Liidu Teataja 15/3. kd on asjakohane kehtestada kord, mille alusel töö kavandajal oleks võimalik saada pädevate asutuste arvamus hindami- seks koostatava ja esitatava teabe sisu ja ulatuse kohta; selle korra raames võivad liikmesriigid nõuda, et töö kavandaja pakuks muu hulgas välja muud lahendusvõimalused sel- liste tööde osas, mille kohta ta kavatseb esitada taotluse; — inimesed, loomad ja taimed, — pinnas, vesi, õhk, ilmastik ja maastik, — aineline vara ja kultuuripärand, — esimeses, teises ja kolmandas taandes nimetatud tegurite vastastikune mõju. ” (12) võtmaks arvesse rahvusvahelisel tasandil toimunud muu- tusi, on soovitav karmistada sätteid, mis käsitlevad kesk- konnamõju piiriülest hindamist; 6. Artikkel 4 asendatakse järgmisega: (13) 25. veebruaril 1991 kirjutas ühendus alla piiriülese kesk- konnamõju hindamise konventsioonile, ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI: Artikkel 1 Käesolevaga muudetakse direktiivi 85/337/EMÜ järgmiselt. 1. Artikli 2 lõige 1 asendatakse järgmisega: “1. Liikmesriigid võtavad kõik vajalikud meetmed, tagamaks, et enne loa andmist nõutakse keskkonda muu hulgas oma laadi, mahu või asukoha tõttu oluliselt mõjutada võivatelt töödelt teostusluba ja hinnatakse nende mõju. Sellised tööd on piiritletud artiklis 4. ” 2. Artiklisse 2 lisatakse järgmine lõige: “2a. Liikmesriigid võivad käesoleva direktiivi ja terviklikku reostusennetust sep- tembri 1996. aasta direktiivi 96/61/EÜ (1) nõuete täitmiseks ette näha üheainsa menetluse. ja -tõrjet käsitleva nõukogu 24. (1) EÜT L 257, 10. 10. 1996, lk 26. ” 3. Artikli 2 lõike 3 esimene lõik sõnastatakse järgmiselt: “3. Ilma et see piiraks artikli 7 kohaldamist, võivad liikmes- riigid erandjuhul teha teatava töö puhul täieliku või osalise erandi käesoleva direktiivi sätetest. ” 4. Artikli 2 lõike 3 punkti c tekst eesti keeles ei muutu; 5. Artikkel 3 asendatakse järgmisega: “Artikkel 3 Keskkonnamõju hindamisel piiritletakse töö otsene ja kaudne mõju järgmiste teguritega ja kirjeldatakse ja hinnatakse seda sobival viisil ning asjaolude ja artiklite 4–11 kohaselt: “Artikkel 4 1. Kui artikli 2 lõikest 3 ei tulene teisiti, hinnatakse I lisas loetletud töid artikli 5–10 kohaselt. 2. Kui artikli 2 lõikest 3 ei tulene teisiti, teevad liikmesriigid II lisas loetletud tööde puhul: a) üksikjuhtumite uurimise või b) endi kehtestatud künniste või tingimuste abil kindlaks, kas tööd hinnatakse artiklite 5–10 kohaselt. Liikmesriigid võivad teha otsuse kohaldada mõlemaid ala- punktides a ja b nimetatud võimalusi. 3. Lõike 2 alusel üksikjuhtumeid uurides või künniseid või tingimusi kehtestades võetakse arvesse asjakohaseid III lisas sätestatud valikutingimusi. 4. Liikmesriigid tagavad, et pädevate asutuste lõike 2 kohane otsus avalikustatakse. ” 7. Artikkel 5 asendatakse järgmisega: “Artikkel 5 1. Tööde puhul, mille keskkonnamõju tuleb artikli 4 alusel hinnata artiklite 5–10 kohaselt, võtavad liikmesriigid vajali- kud meetmed, tagamaks, et töö kavandaja esitab sobivas vor- mis IV lisas piiritletud teabe, kui: a) b) liikmesriigid leiavad, et see teave on loaandmismenetluse teatavas järgus ning teatava töö või teatavat liiki töö ja tõenäoliselt mõjutatavate keskkonnategurite erijooni sil- mas pidades asjakohane; liikmesriigid leiavad, et on asjakohane nõuda töö kavan- dajalt sellise teabe koostamist, võttes muu hulgas arvesse olemasolevaid teadmisi ja hindamisviise. 2. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed, tagamaks, et kui töö kavandaja seda enne teostusloa taotluse esitamist nõuab, esitab pädev asutus arvamuse selle kohta, millist tea- vet peab kavandaja lõike 1 kohaselt esitama. Pädev asutus peab enne oma arvamuse esitamist nõu töö kavandaja ja artik- li 6 lõikes 1 osutatud ametiasutustega. Asjaolu, et pädev 15/3. kd ET Euroopa Liidu Teataja 153 asutus on käesoleva lõike alusel esitanud arvamuse, ei takista teda töö kavandajalt hiljem täiendavat teavet nõudmast. 9. Artikkel 7 asendatakse järgmisega: Liikmesriigid võivad nõuda, et pädevad asutused esitaksid selle arvamuse, olenemata sellest, kas töö kavandaja seda nõuab. “Artikkel 7 3. Lõike 1 kohaselt töö kavandaja esitatav teave sisaldab vähemalt: — töö kirjeldust, mis sisaldab teavet töö koha, laadi ja mahu kohta, — olulise kahjuliku mõju vältimiseks, vähendamiseks ja või- maluse korral kõrvaldamiseks ettenähtud meetmete kir- jeldust, 1. Kui liikmesriik teab, et töö tõenäoliselt avaldab olulist keskkonnamõju mõnes teises liikmesriigis, või kui tõenäoli- selt oluliselt mõjutatav liikmesriik seda taotleb, esitab liik- mesriik, kelle territooriumil kavatsetakse tööd teha, mõjuta- tavale liikmesriigile võimalikult kiiresti ja hiljemalt oma üldsuse teavitamise ajal muu hulgas: a) töö kirjelduse ja kogu olemasoleva teabe töö võimaliku piiriülese mõju kohta ja b) teabe võimaliku otsuse laadi kohta — andmeid, mida on vaja nende põhimõjude piiritlemiseks ja hindamiseks, mida töö keskkonnale tõenäoliselt aval- dab, ning jätab teisele liikmesriigile piisavalt aega teatada oma soovist osaleda keskkonnamõju hindamisel, kusjuures ta võib esitada ka lõikes 2 osutatud teabe. — lühikirjeldust muudest peamistest lahendusvõimalustest, mida töö kavandaja on uurinud, ja sellise valiku peamisi põhjusi, võttes arvesse keskkonnamõju, — eelmistes taanetes nimetatud teabe üldarusaadavat kok- kuvõtet. 4. Vajaduse korral tagavad liikmesriigid, et asjakohast teavet omavad asutused esitavad selle teabe töö kavandajale, pida- des eelkõige silmas artiklit 3. ” 8. Artikli 6 lõige 1 asendatakse järgmisega: “1. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et asutustele, kes on oma teatavate keskkonnaülesannete tõttu tulevikus tööga tõenäoliselt seotud, antakse võimalus aval- dada oma arvamust töö kavandaja esitatud teabe ja teostus- loa taotluse kohta. Selleks määravad liikmesriigid asutused, kellega tuleb nõu pidada kas üldiselt või olukorrakohaselt. Artikli 5 kohaselt kogutud teave edastatakse kõnealustele asutustele. Nõupidamise üksikasjaliku korra kehtestavad liik- mesriigid. ” Artikli 6 lõige 2 asendatakse järgmisega: 2. Kui lõike 1 kohaselt teavet saav liikmesriik teatab oma soovist osaleda keskkonnamõju hindamisel, esitab liikmes- riik, kelle territooriumil kavatsetakse tööd teha, mõjutatavale liikmesriigile artikli 5 kohaselt kogutud teabe ja asjakohase teabe kõnealuse menetluse kohta ning teostusloa taotluse, kui ta seda juba teinud ei ole. 3. Kuivõrd see on asjakohane, teevad asjaomased liikmesrii- gid ka järgmist: a) hoolitsevad selle eest, et lõigetes 1 ja 2 osutatud teave teh- taks mõistliku aja jooksul kättesaadavaks artikli 6 lõikes 1 osutatud ametiasutustele ja tõenäoliselt oluliselt mõjuta- tava liikmesriigi territooriumil olevale asjaomasele üldsu- sele; ja b) tagavad, et nendele asutustele ja asjaomasele üldsusele antakse võimalus enne töö teostusloa andmist esitada mõõduka aja jooksul oma arvamus esitatud teabe kohta selle liikmesriigi pädevale asutusele, kelle territooriumil kavatsetakse tööd teha. 4. Asjaomased liikmesriigid peavad nõu muu hulgas töö või- maliku piiriülese mõju ja sellise mõju vähendamiseks või kõr- valdamiseks ettenähtud meetmete üle ja lepivad kokku mõist- liku pikkusega nõupidamistähtajas. “2. Liikmesriigid tagavad, et kõik teostusloa taotlused ja kogu artikli 5 kohaselt kogutud teave avalikustatakse aegsas- ti, et asjaomasel üldsusel oleks võimalus väljendada oma arvamust enne teostusloa andmist. ” 5. Asjaomased liikmesriigid võivad kehtestada käesoleva artikli üksikasjaliku rakenduskorra. ” 154 ET Euroopa Liidu Teataja 15/3. kd 10. Artikkel 8 asendatakse järgmisega: 14. Artikkel 13 jäetakse välja. “Artikkel 8 Teostusloa menetlemisel tuleb arvesse võtta nõupidamise tulemusi ja artiklite 5-7 kohaselt kogutud teavet. ” 11. Artikkel 9 asendatakse järgmisega: “Artikkel 9 1. Kui teostusloa andmise või andmatajätmise otsus on vastu võetud, teatavad pädevad asutused sellest üldsusele asjakoha- ses korras ja avalikustavad järgmise teabe: — otsuse sisu ja kõik sellele lisatud tingimused, — peamised põhjused ja kaalutlused, millel otsus põhineb, 15. I–III lisa asendatakse I–IV lisaga, nagu need on esitatud käes- oleva direktiivi lisas. Artikkel 2 Parlamendile Komisjon esitab viis aastat pärast käesoleva direktiivi jõustumist Euroopa käesoleva direktiiviga muudetud direktiivi 85/337/EMÜ kohaldamise ja tõhususe kohta. See aruanne põhineb artikli 11 lõigetega 1 ja 2 ettenähtud teabevahetusel. ja nõukogule aruande Komisjon esitab selle aruande põhjal nõukogule vajaduse korral direktiivi täiendavaid kohaldamisel parem kooskõlastamine. ettepanekuid, käesoleva tagada et Artikkel 3 — vajaduse korral kirjelduse olulise kahjuliku mõju vältimi- se, vähendamise ja võimaluse korral kõrvaldamise meet- metest. 1. Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi täitmiseks vajali- kud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 14. märtsiks 1999. Nad tea- tavad sellest viivitamata komisjonile. 2. Pädevad asutused teatavad sellest kõikidele liikmesriikide- le, kellega on artikli 7 kohaselt nõu peetud, ja esitavad neile lõikes 1 osutatud teabe. ” Kui liikmesriigid võtavad need õigusaktid vastu, lisavad nad nen- desse või nende ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Viitamise viisi näevad ette liikmesriigid. 12. Artikkel 10 asendatakse järgmisega: “Artikkel 10 Käesoleva direktiivi sätted ei mõjuta pädevate asutuste kohustust järgida siseriiklike õigusnormide ja kinnistunud õiguslike tavadega ettenähtud piiranguid, mis käsitlevad äri- ja tööstussaladusi, sealhulgas intellektuaalomandit, ja avalike huvide kaitset. Artikli 7 kohaldamisel rakendatakse teabe edastamise suhtes teisele liikmesriigile ja teabe vastuvõtmise suhtes sellises teises liikmesriigis piiranguid, mis kehtivad liikmesriigis, kus tööd kavandatakse. ” 2. Kui teostusloa taotlus esitatakse pädevale asutusele enne lõi- kes 1 sätestatud tähtpäeva, kohaldatakse direktiivi 85/337/EMÜ sätteid sellisena, nagu need olid enne käesolevaid muudatusi. Artikkel 4 Käesolev direktiiv jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Ühenduste Teatajas. Artikkel 5 Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele. 13. Artikli 11 lõige 2 asendatakse järgmisega: Brüssel, 3. märts 1997 “2. Eelkõige teatavad liikmesriigid komisjonile kõikidest tin- gimustest ja/või künnistest, mis on kõnealuste tööde valiku suhtes artikli 4 lõike 2 kohaselt kehtestatud. ” Nõukogu nimel eesistuja M. DE BOER 15/3. kd ET Euroopa Liidu Teataja 155 LISA “I LISA ARTIKLI 4 LÕIKE 1 KOHASED TÖÖD 1. Naftatöötlusettevõtted (välja arvatud ettevõtted, kus toornaftast valmistatakse üksnes määrdeid) ja päevas vähemalt 500 tonni sütt või bituumenkilti gaasistavad või vedeldavad rajatised. 2. — Soojuselektrijaamad ja muud põletusrajatised, mille soojatootlikkus on vähemalt 300 megavatti, ja — tuumaelektrijaamad ja muud tuumareaktorid, sealhulgas nende jaamade või reaktorite lammutamine või kasutusest kõrvaldamine (*) (välja arvatud lõhustuvate ja lähteainete tootmiseks ja muundamiseks mõeldud uurimisrajatised, mille suurim pidev soojusvõimsus ei ületa 1 kilovatti). 3. a. Rajatised kasutatud tuumkütuse töötlemiseks. b. Rajatised: — tuumkütuse tootmiseks või rikastamiseks, — kasutatud tuumkütuse või väga radioaktiivsete jäätmete töötlemiseks, — kasutatud tuumkütuse lõpphoiustamiseks, — üksnes radioaktiivsete jäätmete lõpphoiustamiseks, — üksnes kasutatud tuumkütuse või radioaktiivsete jäätmete ladustamiseks (kavandatud rohkem kui 10 aastaks) mujal kui tekkekohas. 4. — Tehased malmi ja terase esmaseks sulatuseks, — rajatised muude toormetallide kui raud tootmiseks maakidest, rikastatud maakidest või teisestest toormetest metallurgiliste, keemiliste või elektrolüütiliste menetlustega. 5. 6. Rajatised asbesti tootmiseks ning asbesti ja asbesti sisaldavate toodete töötlemiseks ja muundamiseks, kui neis toodetakse: asbesttsemendist valmistooteid üle 20 000 tonni aastas, hõõrdematerjale üle 50 tonni valmistooteid aastas ja muid tooteid, milles kasutatakse üle 200 tonni asbesti aastas. Keemiatehased ehk rajatised ainete tööstuslikuks tootmiseks keemiliste muundamismenetluste abil, kus on mitu üksust, mille toimimine on üksteisega seotud, ja kus toodetakse: i) orgaanilisi põhikemikaale; ii) anorgaanilisi põhikemikaale; iii) fosfor-, lämmastik- või kaaliumväetisi (liht- või ühendväetised); iv) põhilisi taimekaitsevahendeid ja -mürke; v) ravimitoormeid keemilise või bioloogilise menetlusega; vi) lõhkeaineid. 7. a. Pikamaavedudeks vajalike raudteede ja vähemalt 2 100 m peamaandumisrajaga lennuväljade (1) ehitamine. b. Kiirteede (2) ehitamine. c. Vähemalt neljarajaliste uute teede ehitamine või kõige rohkem kaherajaliste olemasolevate teede ümberkavandamine ja/või laiendamine vähemalt neljarajaliseks, kui uus tee või ümberkavandatud ja/või laiendatud teelõik on vähemalt 10 km pikk. 8. a. Siseveeteed ja siseveeliikluseks mõeldud sadamad enam kui 1 350 tonnistele laevadele. b. Kaubasadamad, maaga ühendatud laadimis- ja mahalaadimiskaid ja välisadamad (välja arvatud parvlaevakaid) enam kui 1 350 tonnistele laevadele. (*) Tuumaelektrijaamad ja muud tuumareaktorid ei ole enam kõnealused rajatised, kui kogu tuumakütus ja muud radioaktiivselt saastunud ained on rajatise asukohast alaliselt kõrvaldatud. (1) Käesoleva direktiivi kohaldamisel tähendab “lennujaam” lennujaama, mis vastab määratlusele, mis sisaldub 1944. aasta Chicago konventsioonis, millega asutati Rahvusvaheline Tsiviillennunduse organisatsioon. (2) Käesoleva direktiivi kohaldamisel tähendab “kiirtee” teed, mis vastab peamisi rahvusvahelisi liiklussooni käsitlevas 15. novembri 1975. aasta Euroopa kokkuleppes sisalduvale määratlusele. 156 ET Euroopa Liidu Teataja 15/3. kd 9. töötlemiseks, nagu on määratletud direktiivi Rajatised ohtlike jäätmete põletamiseks, keemiliseks 75/442/EMÜ (1) IIA lisa rubriigis D9, või lõppladustamiseks (s. o jäätmed, mille suhtes kohaldatakse direktiivi 91/689/EMÜ). (2) 10. Üle 100 tonnise päevavõimsusega rajatised tavajäätmete põletamiseks või keemiliseks töötlemiseks, nagu on määratletud direktiivi 75/442/EMÜ IIA lisa rubriigis D9. 11. Põhjaveevõtu- või kunstlikud põhjaveemoodustussüsteemid, kui võetud või moodustatud vee kogus on vähemalt 10 miljonit kuupmeetrit aastas. 12. a. Rajatised veevarude ülekandmiseks vesikondade vahel, kui ülekandmise eesmärk on vältida võimalikku veepuudust ja ülekantava vee kogus on üle 100 miljoni kuupmeetri aastas. b. Kõikidel muudel juhtudel rajatised veevarude ülekandmiseks vesikondade vahel, kui vesikonna vooluhulk, kust vett võetakse, on mitme aasta keskmisena üle 2 miljardi kuupmeetri aastas ja ülekantava vee kogus on vooluhulgast üle 5 %. Kummalgi juhul ei loeta siia joogivee edastamist toru kaudu. 13. Heitveetöötlusrajatised, mille võimsus on üle 150 000 inimekvivalendi, nagu on määratletud direktiivi 91/271/EMÜ (3) artikli 2 punktis 6. 14. Nafta ja maagaasi tootmine kaubanduslikul otstarbel, kui nafta tootmismaht on üle 500 tonni päevas ja maagaasi tootmismaht üle 500 000 m3 päevas. 15. Tammid ja muud rajatised vee kinnihoidmiseks või alaliseks säilitamiseks, kui kinnihoitav või säilitatav uus või täiendav veekogus on üle 10 miljoni kuupmeetri. 16. Gaasi, nafta või kemikaalide edastamiseks mõeldud torujuhtmed läbimõõduga üle 800 mm ja pikkusega üle 40 km. 17. Kanalad ja sigalad, kus on üle: a) 85 000 nuumkanakoha või 60 000 munakanakoha; b) 3 000 nuumseakoha (üle 30 kg); või c) 900 emisekoha. 18. Tööstusrajatised: a) paberimassi tootmiseks puidust või samalaadsetest kiudainetest; b) paberi ja papi tootmiseks, mille tootmisvõimsus on üle 200 tonni päevas. 19. Pealmaakaevandused pindalaga üle 25 hektari või turbakaevandused pindalaga üle 150 hektari. 20. Elektri-õhuliinide ehitamine, mille pinge on vähemalt 220 kV ja pikkus üle 15 km. 21. Vähemalt 200 000 tonnise mahuga rajatised nafta, naftakeemia- või keemiatoodete ladustamiseks. (1) EÜT L 194, 25. 7. 1975, lk 39. Direktiivi on viimati muudetud komisjoni otsusega 94/3/EÜ (EÜT L 5, 7. 1. 1994, lk 15). (2) EÜT L 377, 31. 12. 1991, lk 20. Direktiivi on viimati muudetud direktiiviga 94/31/EÜ (EÜT L 168, 2. 7. 1994, lk 28). (3) EÜT L 135, 30. 5. 1991, lk 40. Direktiivi on viimati muudetud 1994. aasta ühinemisaktiga. 15/3. kd ET Euroopa Liidu Teataja 157 II LISA ARTIKLI 4 LÕIKE 2 KOHASED TÖÖD 1. Põllumajandus, metsakasvatus ja akvakultuur a. Maakorraldustööd. b. Tööd harimata maa või poollooduslike alade intensiivpõllunduseks. c. Põllumajanduslikud veetööd, sealhulgas niisutus- ja kuivendustööd. d. Esmakordne metsastamine ja raadamine maakasutusviisi muutmiseks. e. Rajatised intensiivkarjakasvatuseks (I lisaga hõlmamata tööd). f. Intensiivkalakasvatus. g. Merepõhja muutmine maaks. 2. Kaevandamine a. Pealmaakaevandamine ja turbatootmine (I lisaga hõlmamata tööd). b. Allmaakaevandamine. c. Maavarade kaevandamine mere- või jõepõhjast. d. Süvapuurimine, eelkõige: — puurimine maasoojuse kasutamiseks, — puurimine tuumajäätmete ladustamiseks, — puurimine veevarude kasutamiseks, välja arvatud puurimine pinnase püsivuse uurimiseks. e. Maapealsed tööstusrajatised söe, nafta, maagaasi ja maakide ning bituumenkildi tootmiseks. 3. Energiatööstus a. Tööstusrajatised elektri, auru ja sooja vee tootmiseks (I lisaga hõlmamata tööd). b. Tööstusrajatised gaasi, auru ja sooja vee edastamiseks; elektri edastamine õhuliinide kaudu (I lisaga hõlmamata tööd). c. Maagaasi maapealne ladustamine. d. Põlevate gaaside maa-alune ladustamine. e. Fossiilkütuste maapealne ladustamine. f. Söe ja pruunsöe tööstuslik kangideks pressimine. g. Rajatised radioaktiivsete jäätmete töötlemiseks ja ladustamiseks (kui need on I lisaga hõlmamata). h. Hüdroelektrijaamad. i. Tuuleelektrijaamad. 4. Metallide tootmine ja töötlemine a. Rajatised malmi või terase tootmiseks (esmane või teisene sulatamine), sealhulgas pidevvaluks. b. Rajatised raudmetallide töötlemiseks: i) kuumvaltsimiseks; ii) vasaratega sepistamiseks; iii) sulametallist kaitsekatete paigaldamiseks. c. Raudmetallide valukojad. 158 ET Euroopa Liidu Teataja 15/3. kd d. Rajatised, kus sulatatakse, sealhulgas sulandatakse mitteraudmetalle, välja arvatud väärismetallid, kuid kaasa arvatud teisesed tooted (puhastamine, valamine jne). e. Rajatised metallide ja plastide pindtöötluseks elektrolüütilise või keemilise menetlusega. f. Mootorsõidukite tootmine ja kokkupanemine ning sõidukimootorite tootmine. g. Laevatehased. h. Rajatised õhusõidukite ehitamiseks ja parandamiseks. i. Raudteetarvikute tootmine. j. Kokkusurumine lõhkeainete abil. k. Rajatised metallimaakide särdamiseks ja paagutamiseks. 5. Mineraalitööstus a. Koksiahjud (söe utmine). b. Tsemenditehased. c. Rajatised asbesti tootmiseks ja asbesttoodete valmistamiseks (I lisaga hõlmamata tööd). d. Rajatised klaasi, sealhulgas klaaskiudude valmistamiseks. e. Rajatised mineraalainete sulatamiseks, sealhulgas mineraalkiudude valmistamiseks. f. Keraamiliste toodete, eelkõige katusekivide, telliste, tulekindlate telliste, kahhelkivide, kiviesemete või portselani valmistamine põletamise teel. 6. Keemiatööstus (I lisaga hõlmamata tööd) a. Vahesaaduste töötlemine ja kemikaalide tootmine. b. Taimekaitsevahendite ja ravimite, värvide ja lakkide, elastomeeride ja peroksiidide tootmine. c. Rajatised nafta, naftakeemia- ja keemiatoodete ladustamiseks. 7. Toiduainetööstus a. Taime- ja loomaõlide ja -rasvade tootmine. b. Loomsete ja taimsete toodete pakendamine ja hoidistamine. c. Piimatoodete tootmine. d. Õlle- ja linnasetootmine. e. Maiustuste ja siirupi tootmine. f. Tapamajad. g. Rajatised tärklise tööstuslikuks valmistamiseks. h. Kalajahu- ja kalaõlivabrikud. i. Suhkruvabrikud. 8. Tekstiili-, naha-, puidu- ja paberitööstus a. Tööstusrajatised paberi ja papi tootmiseks (I lisaga hõlmamata tööd). b. Tehased kiudude või tekstiili eeltöötluseks (nagu pesemine, pleegitamine ja leelislahusega töötlemine) või värvimiseks. c. Tehased nahkade parkimiseks. d. Rajatised tselluloosi töötlemiseks ja tootmiseks. 9. Kummitööstus Elastomeertoodete valmistamine ja töötlemine. 15/3. kd ET Euroopa Liidu Teataja 159 10. Infrastruktuuritööd a. Tööstuspiirkondade arendustööd. b. Linnaarendustööd, sealhulgas kaubanduskeskuste ja parklate ehitamine. c. Raudteede ning ühendvedudeks vajalike ümberlaadimisrajatiste ja -jaamade ehitamine (I lisaga hõlmamata tööd). d. Lennuväljade ehitamine (I lisaga hõlmamata tööd). e. Teede, sadamate ja sadamarajatiste, sealhulgas kalasadamate ehitamine (I lisaga hõlmamata tööd). f. I lisaga hõlmamata siseveeteede ehitamine, kanalite ja tulvatõrjerajatiste ehitamine. g. Tammid ja muud vee kinnihoidmiseks või pikaajaliseks säilitamiseks mõeldud rajatised (I lisaga hõlmamata tööd). h. Trammiteed, kõrgendatud ja maa-alused raudteed, rippteed ja samalaadsed eriteed, mida kasutatakse üksnes või peaasjalikult reisijate veoks. i. Nafta- ja gaasitorujuhtmete ehitamine (I lisaga hõlmamata tööd). j. Pikkade akveduktide ehitamine. k. Rannikurajatised ärauhtumise vältimiseks ja rannikut muutvad tööd nagu kaldavallide, muulide ja sadamatammide ja muude merekaitserajatiste ehitamine, välja arvatud selliste rajatiste hooldamine ja ümberehitamine. l. I lisaga hõlmamata põhjaveevõtu- või kunstlikud põhjaveemoodustussüsteemid. m. I lisaga hõlmamata rajatised veevarude ülekandmiseks vesikondade vahel. 11. Muud tööd a. Alalised mootorsõidukite võidusõidu- ja katserajad. b. Jäätmekõrvaldusrajatised (I lisaga hõlmamata tööd). c. Heitveetöötlusrajatised (I lisaga hõlmamata tööd). d. Setteladestuskohad. e. Metallijäätmete, sealhulgas kasutamiskõlbmatute sõidukite ladustamine. f. Mootorite, turbiinide ja reaktorite katsetuspingid. g. Rajatised tehismineraalkiudude tootmiseks. h. Rajatised lõhkeainete taastamiseks või hävitamiseks. i. Rajatised loomakorjuste käitlemiseks. 12. Turism ja vaba aeg a. Suusarajad, -tõstukid, köisteed ja nendega seotud rajatised. b. Jahisadamad. c. Linnast väljas asuvad puhkekülad ja vabaajavõimalustega hotellikompleksid ning nendega seotud rajatised. d. Alalised telkimisplatsid ja sõidukelamulaagrid. e. Lõbustuspargid. 13. — Juba loa saanud või valminud või käimasolevate I või II lisas loetletud tööde muutmine või laiendamine, kui see võib keskkonda oluliselt kahjustada, — I lisas loetletud tööd, mida tehakse üksnes või peaasjalikult uute menetluste või toodete arendamiseks või katsetamiseks ja mis ei kesta üle kahe aasta. 160 ET Euroopa Liidu Teataja 15/3. kd III LISA ARTIKLI 4 LÕIKES 3 OSUTATUD VALIKUTINGIMUSED 1. Tööde laad Tööde laadi hindamisel tuleb eelkõige silmas pidada: — töö mahtu, — koosmõju muude töödega, — loodusvarade kasutamist, — jäätmeteket, — saastavust ja häiringuid, — õnnetusohtu, pidades eelkõige silmas kasutatavaid aineid või menetlusi. 2. Tööde asukoht Nende geograafiliste alade keskkonnatundlikkuse hindamisel, mida tööd tõenäoliselt mõjutavad, tuleb eelkõige silmas pidada: — praegust maakasutust, — ala loodusvarade suhtelist küllust, omadusi ja taastumisvõimet, — looduskeskkonna vastuvõtuvõimet, pöörates erilist tähelepanu järgmistele aladele: a) märgalad; b) rannikuvööndid; c) mägi- ja metsapiirkonnad; d) looduskaitsealad ja -pargid; e) liikmesriikide õigusnormide alusel liigitatud või kaitstavad alad; direktiivide 79/409/EMÜ ja 92/43/EMÜ kohaselt liikmesriikide määratud erikaitsealad; f) alad, kus ühenduse õigusaktidega kehtestatud keskkonnakvaliteedi standardeid on juba ületatud; g) tiheda asustusega alad; h) ajaloo-, kultuuri- või muinasväärtusega maastikud. 3. Võimaliku mõju laad Tööde võimalikku olulist mõju tuleb hinnata punktides 1 ja 2 sätestatud tingimuste põhjal, pidades eelkõige silmas: — mõju ulatust (geograafiline ala ja mõjutatavate elanike arv), — piiriülest mõju, — mõju tugevust ja mitmekülgsust, — mõju tõenäosust, — mõju kestust, sagedust ja pöörduvust. 15/3. kd ET Euroopa Liidu Teataja 161 IV LISA ARTIKLI 5 LÕIKES 1 OSUTATUD TEAVE 1. Töö kirjeldus, mis sisaldab eelkõige: — kogu töö füüsiliste omaduste ning ehitamise ja kasutamisega seotud maakasutusvajaduste kirjeldust, — tootmismenetluste põhiomaduste, näiteks kasutatavate ainete laadi ja koguse kirjeldust, — väljapakutud töö tulemuste kasutamisel eeldatavasti tekkivaid jääke ja heitmeid (vee-, õhu- ja pinnasereostus, müra, vibratsioon, valgus, soojus, kiirgus jne) käsitlevat hinnangut liikide ja koguste kaupa. 2. Lühikirjeldus muudest peamisest lahendusvõimalustest, mida töö kavandaja on uurinud, ja sellise valiku peamised põhjused, võttes arvesse keskkonnamõju. 3. Kirjeldus, mis käsitleb keskkonna neid tegureid, mida väljapakutud töö tõenäoliselt oluliselt mõjutab, sealhulgas ilmastikku, ainelist vara, sealhulgas eelkõige elanikkonda, ehituskunsti- ja muinaspärandit, maastikku, ja eespool nimetatud tegurite omavahelist mõju. loomastikku, taimestikku, pinnast, vett, õhku, 4. Kirjeldus (5) väljapakutud töö tõenäolisest olulisest keskkonnamõjust, mis tuleneb: — tööst endast, — loodusvarade kasutamisest, — saasteainete heitmetest, häiringute tekitamisest ja jäätmete kõrvaldamisest ja töö kavandaja koostatud kirjeldus keskkonnamõju eelhindamiseks kasutatud võtetest. 5. Oluliste keskkonnakahjustuste vältimiseks, vähendamiseks ja võimaluse korral kõrvaldamiseks ettenähtud meetmete kirjeldus. 6. Üldarusaadav kokkuvõte eespool olevates punktides sätestatud teabest. 7. Kirjeldus võimalikest raskustest (tehnilised puudused või oskusteabe puudumine), mis töö kavandajal tekkisid nõutava teabe koostamisel. ” (1) See kirjeldus peaks hõlmama nii töö otsest kui ka kaudset, teisest, kuhjuvat, väikese, keskmise ja suure kestusega, alalist ja ajutist, head ja halba mõju


title: Odločba Komisije z dne 3. marca 1997 o spremembah Odločbe 93/198/EGS o določitvi vzorca pogojev v zvezi z zdravstvenim varstvom živali in izdaje veterinarskih spričeval za uvoz domačih ovc in koz iz tretjih državBesedilo velja za EGP

eurovoc_concepts:
goat
health certificate
health control
import
sheep
third country

text: 378 SL Uradni list Evropske unije 03/Zv. 20 31997D0231 L 93/22 URADNI LIST EVROPSKIH SKUPNOSTI 8. 4. 1997 ODLOČBA KOMISIJE z dne 3. marca 1997 o spremembah Odločbe 93/198/EGS o določitvi vzorca pogojev v zvezi z zdravstvenim varstvom živali in izdaje veterinarskih spričeval za uvoz domačih ovc in koz iz tretjih držav (Besedilo velja za EGP) (97/231/ES) KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI JE, ker so v Odločbi Komisije 97/232/ES (5) določeni seznami tretjih držav, od koder se lahko dovoli uvoz ovc za zakol, pitanje ali razplod; ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti, ker morajo ovce in koze, namenjene za uvoz, izpolnjevati neka- tere zahteve glede tega, da so proste bruceloze; ob upoštevanju Direktive Sveta 72/462/EGS z dne 12. decembra 1972 o problemih v zvezi z zdravstvenim varstvom živali in veterinarskimi pregledi ob uvozu govedi, prašičev, ovc in koz ter svežega mesa in mesnih izdelkov iz tretjih držav (1), kakor je bila nazadnje spremenjena z Direktivo 96/91/ES (2), in zlasti členov 8 in 11 Direktive, ker so ukrepi, predvideni s to odločbo, v skladu z mnenjem Stalnega veterinarskega odbora, ker so v Direktivi Sveta 91/68/EGS (3), kakor je bila nazadnje spremenjena z Aktom o pristopu Avstrije, Finske in Švedske, določeni pogoji v zvezi z zdravstvenim varstvom živali, ki urejajo trgovino z ovcami in kozami v Skupnosti; SPREJELA NASLEDNJO ODLOČBO: so v Odločbi Komisije 93/198/EGS (4), kakor ker je bila nazadnje spremenjena z Aktom o pristopu Avstrije, Finske in Švedske, določeni pogoji v zvezi z zdravstvenim varstvom živali in izdajanje veterinarskih spričeval za uvoz domačih ovc in koz; Člen 1 Odločba 93/198/EGS se spremeni: 1. besedilo člena 1 se nadomesti z: ker je treba razširiti področje uporabe te odločbe, da se določijo pogoji v zvezi z zdravstvenim varstvom živali in izdajanje vete- rinarskih spričeval za uvoz ovc in koz za razplod in pitanje iz tretjih držav; „Države članice dovolijo uvoz domačih ovc in koz, ki izpol- njujejo zahteve za živali za zakol iz veterinarskega spričeval, določene v delih 1a in 1b Priloge I. To spričevalo mora spremljati pošiljke ovc in koz iz tistih tretjih držav ali delov tretjih držav, ki so našteti v delih 1 in 2 Priloge k Odločbi Komisije 97/232/ES. (*) (1) UL L 302, 31. 12. 1972, str. 28. (2) UL L 13, 16. 1. 1997, str. 26. (3) UL L 46, 19. 2. 1991, str. 19. (4) UL L 86, 6. 4. 1993, str. 34. (*) UL L 93, 8. 4. 1997, str. 43. “; (5) UL L 93, 8. 4. 1997, str. 43. 03/Zv. 20 SL Uradni list Evropske unije 379 2. Besedilo člena 2 se nadomesti z: 3. Priloga se nadomesti s Prilogo k tej odločbi. „1. Države članice dovolijo uvoz domačih ovc in koz, ki izpolnjujejo zahteve živali za pitanje iz veterinarskega spri- čevala, določene v delu 1a Priloge II. To spričevalo mora spremljati pošiljke ovc in koz za pitanje iz tistih tretjih držav ali delov tretjih držav, ki so našteti v delu 3 Priloge k Odločbi 97/232/ES. Države članice dovolijo uvoz domačih ovc in koz, ki 2. izpolnjujejo zahteve za plemenske živali iz veterinarskega spričevala, določene v delu 1b Priloge II. To spričevalo mora spremljati pošiljke plemenskih ovc in koz iz tistih tretjih držav ali delov tretjih držav, ki so našteti v delu 4 Priloge k Odločbi 97/232/ES. 3. Poleg tega države članice dovolijo uvoz domačih ovc in koz, namenjenih za pitanje ali pleme, samo če izpolnju- jejo zahteve iz dela 1c poglavja 1 Priloge II, če so namenjene čredam, ki so uradno proste bruceloze, ali dela 1c poglavja 2 Priloge II, če so namenjene čredam, ki so proste bruceloze, ali izhajajo iz tretje države, naštete v delu 5 Priloge k Odločbi 97/232/ES. “; Člen 2 Ta odločba se začne uporabljati 1. marca 1997. Člen 3 Ta odločba je naslovljena na države članice. V Bruslju, 3. marca 1997 Za Komisijo Franz FISCHLER Član Komisije 380 SL Uradni list Evropske unije 03/Zv. 20 PRILOGA „PRILOGA I DEL 1a 03/Zv. 20 SL Uradni list Evropske unije 381 382 SL Uradni list Evropske unije 03/Zv. 20 03/Zv. 20 SL Uradni list Evropske unije 383 384 SL Uradni list Evropske unije 03/Zv. 20 DEL 1b 03/Zv. 20 SL Uradni list Evropske unije 385 386 SL Uradni list Evropske unije 03/Zv. 20 03/Zv. 20 SL Uradni list Evropske unije 387 PRILOGA II DEL 1a 388 SL Uradni list Evropske unije 03/Zv. 20 03/Zv. 20 SL Uradni list Evropske unije 389 390 SL Uradni list Evropske unije 03/Zv. 20 03/Zv. 20 SL Uradni list Evropske unije 391 DEL 1b 392 SL Uradni list Evropske unije 03/Zv. 20 03/Zv. 20 SL Uradni list Evropske unije 393 394 SL Uradni list Evropske unije 03/Zv. 20 03/Zv. 20 SL Uradni list Evropske unije 395 396 SL Uradni list Evropske unije 03/Zv. 20 DEL 1c Poglavje 1 Pogoji, ki jih morajo izpolnjevati gospodarstva, ki želijo, da se jim prizna, da izpolnjujejo zahteve, enakovredne zahtevam za gospodarstva v Evropski skupnosti, ki se ukvarjajo z rejo ovc in koz in so uradno prosta bruce- loze (B. melitensis) A. To mora biti gospodarstvo: (a) kjer nima nobena od živali, dovzetnih za brucelozo (B. melitensis), kliničnih ali katerih drugih znakov bruceloze (B. melitensis) že najmanj 12 mesecev; (b) kjer ni nobene ovce ali koze, cepljene proti brucelozi (B. melitensis), razen tistih, ki so bile cepljene najmanj pred dvema letoma s cepivom Rev. 1; (c) kjer sta bila v časovnem razmiku šestih mesecev ali več opravljena dve ločeni preiskavi z negativnim izidom v skladu s Prilogo C k Direktivi Sveta 91/68/EGS na vseh ovcah in kozah na gospodarstvu, ki so bile med testira- njem stare nad šest mesecev; in (d) kjer imajo po prvi preiskavi iz točke (c) samo ovce in koze, ki so bile rojene na gospodarstvu ali so prišle z gospodarstva, ki je uradno prosto bruceloze ali prosto bruceloze pod pogoji iz točke D, in kjer še naprej izpolnjujejo zahteve iz točke B. B. Na gospodarstva, ki izpolnjujejo zahteve iz točke A, mora biti pregledano reprezentativno število ovc in koz starosti nad šest mesecev v okviru letnega serološki pregleda. Gospodarstvo lahko zadrži svojo upravičenost do izvoza samo, če so rezultati preiskav negativni. Reprezentativno število pregledanih živali mora za vsako gospodarstvo zajemati naslednje: — vse nekastrirane samce starosti nad šest mesecev — vse živali, ki so bile pripeljane na gospodarstvo po prejšnjem pregledu, — 25 % samic, ki so dosegle starost za razmnoževanje (t. j. spolno zrelih živali) ali so breje, najmanjše število na gospodarstvo je 50 – razen na gospodarstvih, ki imajo manj kot 50 takšnih samic, v tem primeru je treba testirati vse samice. C. Sumljivi ali dejanski primeri bruceloze Kadar se sumi, da ima na gospodarstvu: (a) ena ali več ovc ali koz brucelozo (B. melitensis) ali (b) je bruceloza (B. melitensis) potrjena, se ne sme izvoziti nobena ovca ali koza, vse dokler se vse okužene živali ali vse živali te vrste, dovzetne za okužbo, ne zakoljejo in dokler dve preiskavi, opravljeni ločeno v časovnem presledku najmanj treh mesecev ali več v skladu s Prilogo C k Direktivi 91/68/EGS na vseh živalih na gospodar- stvu, starimi nad šest mesecev, ne data negativnega izvida. D. Vnos živali na gospodarstvo Ovc in koz se ne sme vnašati na gospodarstvo, ki se ukvarja z rejo ovc in koz in od koder se ovce in koze izvažajo na gospodarstva, uradno prosta bruceloze, razen če: 1. ne izhajajo z gospodarstva, ki izpolnjuje vse prej navedene zahteve; 2. ali: — ne izhajajo z gospodarstva, ki izpolnjuje zahteve iz poglavja 2, in — niso bile nikoli cepljene proti brucelozi, če pa so bile cepljene, so bile cepljene več kot dve leti prej. Lahko se vnesejo na gospodarstvo tudi samice, stare nad dve leti, ki so bile cepljene proti brucelozi pred sedmim mesecem starosti; in — so bile izolirane pod uradnim nadzorom na izvornem gospodarstvu in sta bila med takšno osamitvijo pri njih z negativnim izidom opravljena dva ločena pregleda v časovnem presledku najmanj šest tednov v skladu s Prilogo C k Direktivi 91/68/EGS. 03/Zv. 20 SL Uradni list Evropske unije 397 Poglavje 2 Pogoji, ki jih morajo izpolnjevati gospodarstva, ki želijo, da se jim prizna, da izpolnjujejo zahteve, enakovredne zahtevam za gospodarstva v Evropski skupnosti, ki se ukvarjajo z rejo ovc in koz in so prosta bruceloze (B. melitensis) I. Vsako gospodarstvo, ki v celoti izpolnjuje zahteve iz poglavja 1; ali II. A. 1. To mora biti gospodarstvo: (a) kjer nobena žival, dovzetna za brucelozo (B. melitensis) nima kliničnih ali drugih znakov bruceloze že najmanj 12 mesecev; (b) kjer so bile vse ali nekatere ovce ali koze cepljene s cepivom Rev. 1, cepljenje pa je bilo opravljeno pred starostjo sedmih mesecev; (c) kjer sta bila v časovnem razmiku šestih mesecev ali več z negativnim izidom opravljena dva ločena testa v skladu s Prilogo C k Direktivi Sveta 91/68/EGS na vseh cepljenih ovcah in kozah na gospodarstvu, ki so bile med testiranjem stare nad 18 mesecev; (d) kjer sta bila v časovnem razmiku šestih mesecev ali več z negativnim izidom opravljena dva ločena testa v skladu s Prilogo C k Direktivi Sveta 91/68/EGS na vseh necepljenih ovcah in kozah na gospodarstvu, ki so bile med testiranjem stare nad 6 mesecev; in (e) bivajo po opravljenih testih iz točke (c) ali (d) na gospodarstvu samo ovce in koze, ki so bile bodisi tam rojene ali so prišle z gospodarstva, ki je izpolnjevalo pogoje iz oddelka D; in 2. kjer še naprej izpolnjujejo zahteve iz točke B. B. Gospodarstva, ki izpolnjujejo zahteve iz točke A, morajo predložiti reprezentativno število ovc in koz z vsakega gospodarstva za letni serološki test. Gospodarstvo lahko zadrži svojo upravičenost do izvoza samo, če so izidi testov negativni. Reprezentativno število živali za testiranje mora za vsako gospodarstvo zajemati naslednje: — vse nekastrirane samce starosti nad šest mesecev, ki niso bili cepljeni, — vse nekastrirane samce starosti nad 18 mesecev, ki so bili cepljeni, — vse živali, ki so bile pripeljane na gospodarstvo po prejšnjem testu, — 25 % samic, ki so v starosti za razmnoževanje (spolno zrele) ali so breje, najmanj 50 na gospodarstvo – razen pri gospodarstvih, ki imajo manj kot 50 takšnih samic, v tem primeru je treba testirati vse te samice. C. Sumljivi ali dejanski primeri bruceloze 1. Kadar se na gospodarstvu sumi, da ima ena ali več ovc ali koz brucelozo (B. melitensis) ali 2. če je bila bruceloza (B. melitensis) potrjena, se ne sme izvoziti nobena ovca ali koza, vse dokler se vse živali te vrste, dovzetne za okužbo, ne zakoljejo in dokler se ne opravita dva ločena testa v časovnem presledku najmanj treh mesecev ali več v skladu s Prilogo C k Direktivi 91/68/EGS — na vseh cepljenih živalih starosti nad 18 mesecev in — na vseh necepljenih živali starosti nad šest mesecev, oba z negativnim izidom. D. Vnos živali na gospodarstvo Na gospodarstvo, od koder se ovce in koze lahko pošiljajo na gospodarstva, ki se ukvarjajo z vzrejo ovc in koz in so prosta bruceloze (B. melitensis), se lahko pripeljejo samo naslednje ovce ali koze: 398 SL Uradni list Evropske unije 03/Zv. 20 1. tiste, ki izhajajo z gospodarstva, ki se ukvarja z vzrejo ovc in koz in izpolnjuje zahteve iz poglavja 1 ali 2 te priloge; ali (a) tiste, ki izvirajo iz gospodarstva, na katerem nobena žival, ki pripada vrsti, dovzetni za brucelozo (B. meli- 2. tensis) ne kaže kliničnih ali drugih znakov bruceloze (B. melitensis) že najmanj 12 mesecev; (b) (i) — (i) – v predhodnih dveh letih niso smele biti cepljene; — morale so biti v izolaciji pod veterinarskim nadzorom na izvornem gospodarstvu in v tem času sta morala biti na njih opravljena z negativnim izidom dva ločena testa v časovnem presledku najmanj šest tednov v skladu s Prilogo C k Direktivi 91/68/EGS; ali (ii) morale so biti cepljene s cepivom Rev. 1 pred starostjo sedmih mesecev in najmanj 15 dni pred prihodom na namembno gospodarstvo. “