title: Ehdotus neuvoston direktiiviksi jätteiden käsittelystä kaatopaikoilla

eurovoc_concepts:
EU environmental policy
environmental protection
storage of waste
waste disposal
waste management

text: EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO Bryssel, 05. 03. 1997 KOM(97) 105 lopull. 97/ 0085 (SYN) Ehdotus NEUVOSTON DIREKTIIVIKSI jätteiden käsittelystä kaatopaikoilla (komission esittämä) PERUSTELUT Ï. JOHDANTO Komissio antoi vuonna 1996 tiedonannon yhteisön jätehuoltostrategian tarkistamisesta1. Tässä strategiassa vahvistettiin vuoden 1989 strategiassa esitetyt periaatteet, mutta siinä esitetään myös lisäkeinoja jätehuollon parantamiseksi Euroopan unionissa. Jätteiden käsittelyä kaatopaikoilla koskevassa uudessa ehdotuksessa otetaan huomioon sekä jätealalla tapahtunut kehitys siten kuin se ilmenee vuonna 1996 annetussa tiedonannossa yhteisön jätehuoltostrategian tarkistamisesta että alkuperäisen ehdotuksen käsittelyn jälkeen annettu tai ajan tasalle saatettu lainsäädäntö. Näin ollen tämä ehdotus on alkuperäisen ehdotuksen päivitetty versio, jossa otetaan huomioon neuvoston vuonna 1995 vahvistaman yhteisen kannan pääkohdat sekä Euroopan parlamentin ilmaisemat huolenaiheet. H. ASIAKIRJAN TAUSTA Komission vuonna 1989 antamassa ehdotuksessa yhteisön jätehuoltostrategiaksi keskitytään tarpeeseen yhtenäistää jätehuoltolaitoksia koskevia vaatimuksia ympäristönsuojelun korkeaan tasoon perustuen. Ministerineuvosto hyväksyi tämän strategian tärkeimmät suuntaviivat 7 päivänä toukokuuta 1990 antamassaan päätöslauselmassa. Yksi tärkeä osatekijä oli jätteen loppukäsittelyn optimointi. Strategiassa painotettiin ensisijaisena loppukäsittelyyn olisi turvauduttava viimeisenä vaihtoehtona. lähtökohtana sitä, että jätteen Siten komissio antoi ehdotuksen direktiiviksi jätteiden käsittelystä kaatopaikoilla, jotta voidaan varmistaa, että jäsenvaltiot ottavat käyttöön yhdenmukaisen politiikan kaatopaikkojen osalta ja että vaatimukset yhdenmukaistetaan yhteisön alueella. Tämä ehdotus toimitettiin neuvostolle 22 päivänä heinäkuuta 1991. Pitkällisten keskustelujen jälkeen neuvosto vahvisti yhteisen kantansa 6 päivänä lokakuuta 1995. Euroopan parlamentti ei kuitenkaan pitänyt ympäristön suojelun tasoa riittävänä yhteisessä kannassa ja tämän vuoksi hylkäsi sen 22 päivänä toukokuuta 1996. Parlamentti vastusti ehdotuksen sisältyvien poikkeusten suurta määrää sillä perusteella, että se heikensi vakavasti direktiivin vaikutusta. Erityisesti parlamentti vastusti sitä, että yli puolet Euroopan yhteisön alueesta jätettiin direktiivin ulkopuolelle poikkeuksella, joka koskee alueita, joiden väestöntiheys on alle 35 henkilöä neliökilometrillä. Neuvosto oli tietoinen siitä, että useat jäsenvaltiot jakavat Euroopan parlamentin kannan, ja totesi, ettei se voi toimia, sekä kehotti siten komissiota antamaan uuden ehdotuksen mahdollisimman pian. 2 Tämä ehdotus on komission vastaus neuvoston kesäkuussa 1996 esittämään pyyntöön. 1 KOM (96) 399 2 SI (96) 605 a/4i m. KAATOPAIKKOJEN YMPÄRISTÖVAIKUTUKSIT Komission vuonna 1996 antamassa tiedonannossa yhteisön jätehuoltostrategian tarkistamisesta vahvistettiin vuoden 1989 tiedonannossa esitetty jätehuoltopolitiikan periaatteiden arvojärjestys. Jätteen syntymisen ehkäisemisen periaate pysyy arvojärjestyksessä ensimmäisenä, ja sitä seuraavat jätteen hyödyntäminen ja viimeiseksi jätteen turvallinen käsittely eli sijoittaminen kaatopaikoille. Yhteisön jätehuoltostrategiassa jätteen sijoittaminen kaatopaikoille edustaa viimeistä vaihtoehtoa, koska sillä saattaa olla huomattavia kielteisiä ympäristövaikutuksia. Tärkeimpiä näistä ovat vaarallisten aineiden päästöt maaperään ja pohjavesiin, metaanipäästöt ilmakehään, pöly, melu, räjähdysvaarat Jätehuoltomenetelmänä ei kaatopaikoilla sijoittamisella ole minkäänlaista vaikutusta jätteiden ehkäisemiseen eikä siinä hyödynnetä jätettä raaka-ainelähteenä, mikä on yhteisön jätehuoltostrategian arvoasteikossa korkeammalla. sekä maaperän rappeutuminen. Jätteiden kaatopaikoille sijoittamiseen liittyvät vakavat ongelmat jäsenvaltioissa näkyvät lukuisissa valituksissa. Pelkästään vuosina 1995 - 1996 lähetettiin Euroopan parlamenttiin 38 kaatopaikkoja koskevaa vetoomusta, jotka välitettiin edelleen komission tutkittaviksi Vetoomukset olivat peräisin pääasiassa Espanjasta, Portugalista, Italiasta ja Irlannista. Vetoomusten lisäksi komissio on vuoden 1989 jälkeen vastaanottanut noin 60 kaatopaikkoja koskevaa valitusta. Nämä koskevat kaatopaikkoja Italiassa, Espanjassa, Portugalissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Kreikassa, Irlannissa, Ranskassa, Saksassa ja Belgiassa. Äärimmäinen esimerkki nähtiin 10. syyskuuta 1996, jolloin 100 000 tonnia jätettä La Corunan (Espanja) kunnalliselta kaatopaikalta valui alas kukkulanrinnettä tappaen yhden henkilön. Tuhoutunut kaatopaikka muodostaa vakavan uhkan lähellä sijaitsevalle merialueelle ja kaupungin 250 000 asukkaalle. Lukuisat kaatopaikoista tehdyt valitukset koskevat myös sitä, ettei yhteisön nykyistä lainsäädäntöä ole pantu täytäntöön. Jäsenvaltioiden jätteiden sijoittamista koskevat velvollisuudet on jo vahvistettu direktiivin 75/442/ETY 4 artiklassa. Useat jäsenvaltiot kuten Kreikka, Irlanti ja Portugali eivät kuitenkaan ole kyenneet estämään jätteen valvomatonta sijoittamista kaatopaikoille eivätkä ne siten tällä hetkellä noudata direktiiviä 75/442/ETY. Kaatopaikkadirektiivin tavoitteet EY:n perustamissopimuksen 130 r artiklan 2 kohdassa määrätään, että ympäristöpolitiikan on perustuttava suojelun korkeaan tasoon. Ehdotuksen päätavoitteena on taata jätteen käsittelyn korkea taso Euroopan unionissa ja edistää jätteiden synnyn ehkäisemistä kierrätyksen ja jätteen hyödyntämisen kautta. Olennaisen tärkeänä tavoitteena on luoda yhdenmukaiset olosuhteet jätteiden käsittelykustannuksille, mikä ehkäisee jätteiden tarpeettomia kuljetuksia. Jätteiden sijoittamisesta kaatopaikoille jäsenvaltioissa nykyisin perittävä hinta ei näytä heijastavan todellisia ympäristölle ja yhteiskunnalle yleensä aiheutuvia kustannuksia. Uudessa ehdotuksessa jäsenvaltiot velvoitetaan huolehtimaan siitä, että ulkoiset kustannukset sisäistetään kun jätteiden sijoittamisesta kaatopaikoille aiheutuvia kustannuksia arvioidaan. Yhteisö on hyväksynyt jätteiden polttamista koskevia säännöksiä direktiiveissä 89/369, 89/429 ja 94/67. Jos kaatopaikoista ei anneta yhteisön säännöksiä on olemassa huomattava vaara, että jätteiden kuljetukset kaatopaikoille kasvavat, koska asianmukaisten ympäristönormien puuttuessa huomattavasti edullisempaa. Tällaiset kuljetukset olisivat myös asetuksen 259/93 tarkoituksen vastaisia, sillä asetuksessa pyritään vähentämään jätteiden kuljetuksia niin pitkälle kuin mahdollista. se on nykyisin 3/41 Toissijaisuus Ehdotus on yhteensopiva toissijaisuusperiaatteen kanssa. Siinä pyritään ottamaan käyttöön yhtenäiset kaatopaikkoja koskevat normit koko unionin alueella. Erilaiset kansalliset normit eivät ainoastaan lisäisi nykyisin vallitsevaa ympäristönormien vaihtelua yhteisön tiettyjen alueiden välillä vaati ne myös kannustaisivat jätekuljetusten lisäämistä Euroopassa. Tämä ei edistä järkevää jätehuoltoa niillä yhteisön alueilla, joilla sitä kaikkein kipeimmin kaivataan. jätteen Enimmäismäärien käyttöönottaminen uudessa ehdotuksessa biologisesti hajoavan sijoittamiselle kaatopaikoille edustaa myös toissijaisuusperiaatteen noudattamisen korkeaa tasoa. Tämä säännös antaa jäsenvaltioille mahdollisuuden paikallisten olosuhteiden huomioon ottamiseen. Näin ollen ehdotuksessa annetaan jäsenvaltiolle mahdollisuus valita joustavasti se tapa, jolla tavoitteet biologisesti hajoavan saavutetaan. Tämä jousto on sisällytetty ehdotukseen sen takaamiseksi, että jäsenvaltiot voivat soveltaa parasta vaihtoehtoa kansallisten erityisolosuhteidensa mukaisesti. jätteen kaatopaikalle sijoittamisen vähentämistä koskevat IV. UUDET TEKIJÄT Jätehuoltoala on kehittynyt huomattavasti sen jälkeen kun komissio antoi ensimmäisen ehdotuksensa vuonna 1991. Uusi teknologia ja tuotteita ja aineita koskeva uusi tieto ovat siirtäneet painopisteen johtanut jätehuoltomenetelmien muuttumiseen useimmissa jäsenvaltiossa. Tämän kehityksen ja Euroopan parlamentin tekemien huomautusten valossa ehdotukseen on sisällytetty joukko uusia tekijöitä. Tärkeimmät näistä tekijöistä on esitetty seuraavassa. jätteiden syntymistä. Tämä on tarpeeseen vähentää ja ehkäistä Biologisesti hajoavan jätteen kaatopaikalle sijoittamisen vähentäminen Kaatopaikkaehdotuksessa esitetään säännöksiä, joiden tarkoituksena on vähennetään biologisesti hajoavan jätteen sijoittamista kaatopaikoille ja varmistaa, että uusilla samoin kuin jo olemassa olevilla kaatopaikoilla syntyvät kaasut kerätään talteen, käsitellään ja käytetään. Tästä syystä on otettu käyttöön enimmäismäärä biologisesti hajoavan jätteen sijoittamiselle kaatopaikoille. Tämän säännöksen tavoitteena on sekä kaatopaikkojen metaanipäästöjen vähentäminen että biologisesti hajoavan jätteen erillisen keräämisen edistäminen jätteiden kaatopaikalle sijoittamisen yleiseksi vähentämiseksi. Biologisesti koskevien jätteen vähennystavoitteiden avulla pyritään edistämään lajittelua yleensä, hyödyntämistä ja kierrätystä. tai suuntaviivoja kaatopaikoille Useat jäsenvaltiot ovat jo ottaneet käyttöön rajoituksia sijoitettavalle biologisesti hajoavalle jätteelle. Näihin maihin lukeutuvat Saksa, Itävalta, Suomi, Ranska ja Alankomaat. kaatopaikoille sijoittamista hajoavan Tuoreessa tutkimuksessa3 arvioidaan, että 20 - 50 % Euroopan yhdyskuntajätteestä on biologisesti hajoavaa jätettä. Kaatopaikoille sijoitettavan biologisesti hajoavan jätteen määrän jatkuva pienentäminen edellyttää, että jäsenvaltiot alkavat perustaa muita jätehuoltojärjestelmiä biologisesti hajoavalle jätteelle. Toissijaisuusperiaatteen mukaisesti jäsenvaltiot voivat kuitenkin valita joustavasti sen tavan, jonka avulla biologisesti hajoavan jätteen kaatopaikalle sijoittamisen Cost-Benefit Analysis of Different Municipal Waste Management Systems: Objective and Instruments for the Year 2000, Coopers and Lybrand, 1996 (Kunnallisten jätehuoltojärjestelmien kustannushyötyanalyysi: vuoden 2000 tavoite ja instrumentit, Coopers and Lybrand, 1996) 4/41 vähentäminen saavutetaan. Biologisesti hajoava jäte voidaan kerätä, lajitella ja siirtää sitten kansallisiin kompostointilaitoksiin tai biokaasu- tai polttolaitoksiin. Maaseutualueilla voidaan ottaa käyttöön kotitalouksissa tapahtuva kompostointi, ja kierrätysjärjestelmiä voidaan perustaa biologisesti hajoavan jätteen sille osalle, joka koostuu paperista. Sen jälkeen kun yhteisestä kannasta saavutettiin poliittinen yksimielisyys vuonna 1995, huomio on siirtynyt myös metaanin syntymisestä aiheutuviin ongelmiin yleisesti, eikä vähiten kaatopaikoilla syntyvän metaanin vuoksi. ilmakehän ja maapallon pinnan Metaani edistää lämpötilan nousua ja vaikuttaa siten "maailmanlaajuiseen kasvihuoneilmiöön". Se vaikuttaa tällä hetkellä hiilidioksidin jälkeen toiseksi eniten maapallon lämpötilan nousuun. Pääasiallisiksi ihmisten aiheuttamien haitallisten päästöjen lähteiksi voidaan yksilöidä maatalous-, jätehuolto-ja energia-alat. Jätteet synnyttävät 32 % tuotetun metaanin kokonaismäärästä ja suurin osa tuosta 32 prosentista on peräisin kaatopaikoilta. Yhteisön ilmastonmuutosta koskevan strategian yhteydessä komissio antoi toimintatapaa koskevan asiakirjan metaanipäästöjen vähentämisestä. Jätteen käsittelyn ja hävittämisen osalta tässä asiakirjassa päädyttiin siihen yleiseen johtopäätökseen, että jätteen kaatopaikalle sijoittamisen vähentäminen on tehokkain vaihtoehto alhaisimmin kustannuksin. Lisäksi asiakirjassa suositellaan metaanin talteenottoa ja käyttöä yhdessä orgaanisen jätteen aerobisen käsittelyn kanssa. Uudessa ehdotuksessa kaatopaikkadirektiiviksi seurataan täysin näitä suosituksia, sillä kompostointi ja biokaasujen käsittely ovat kaksi vaihtoehtoa biologisesti hajoavan sijoittamiselle kaatopaikoille. Kompostointi edustaa biologisesti hajoavan jätteen aerobista käsittelyä, jonka tuloksena syntyy kompostia ja hiilidioksidia, ja biokaasulaitokset edustavat tehokkainta tapaa tuottaa ja käyttää metaanikaasua. jätteen Jätteen esikäsittely ennen sen sijoittamista kaatopaikalle Useissa jäsenvaltioissa tapahtuneen kehityksen ja niiden käytäntöjen sekä yhteisön yleisen jätehuoltostrategian mukaisesti ehdotuksessa otetaan käyttöön säännös, jossa vaaditaan jätteen esikäsittelyä ennen sen sijoittamista kaatopaikalle. Tämän esikäsittelyn tarkoituksena on vähentää jätteen määrää tai sen vaarallisuutta ja helpottaa siten sen käsittelemistä ja edistää sen hyödyntämistä. Esikäsittelyn määritelmän mukaan sillä tarkoitetaan "fysikaalisia, kemiallisia tai biologisia menetelmiä, luonnetta pyrkien vähentämään sen määrää tai vaarallisuutta, helpottamaan sen käsittelyä tai parantamaan sen hyödyntämistä". Tämä esikäsittelyn laaja määritelmä on sisällytetty ehdotukseen, jotta edistettäisiin muita esikäsittelykeinoja kuin jätteen polttaminen ennen sen sijoittamista kaatopaikalle. lukien, jotka muuttavat jätteen lajittelu mukaan Käytettyjen renkaiden käsittelyn kieltäminen Käytettyjen renkaiden (kokonaisten ja silputtujen) käsittely kaatopaikoilla kielletään. Käytettyjä renkaita käsitellyt ensisijaisten jätevirtojen työryhmä, jonka komissio perusti vuonna 1991, ehdotti syyskuussa 1993 antamissaan loppupäätelmissä renkaiden kaatopaikoille sijoittamisen kieltämistä. Tämä on otettu huomioon ehdotuksessa, jotta estettäisiin se, että kaatopaikoille sijoitetut renkaat tekevät kaatopaikoista epävakaita, ja jotta vähennettäisiin tulipalojen vaaraa. Sekä kokonaisten että silputtujen renkaiden kaatopaikoille sijoittamisen kieltäminen edistää renkaiden hyödyntämistä ja säästää näin voimavaroja. Jätteiden kaatopaikoille sijoittamisen kasvavat kustannukset 5/41 Kuten yhteisön jätehuoltostrategian tarkistuksesta käy ilmi, jäsenvaltioiden on taattava, että kaiken tyyppisen jätteen sijoittamisesta kaatopaikalle perittävä hinta kattaa vähintään kaikki kaatopaikan perustamiseen ja toimintaan liittyvät kustannukset. Lisäksi hintaan on sisällyttävä taloudellisista vakuuksista aiheutuvat kustannukset sekä arvioidut kustannukset kaatopaikan käytöstäpoistamisesta ja jälkihoidosta vähintään 50 vuoden ajalta. Tämän säännöksen tarkoituksena on palauttaa tasapaino jätteiden kaatopaikalle sijoittamisesta aiheutuvien kustannusten, jotka tällä hetkellä ovat yleensä liian alhaisia, ja muiden käsittelytapojen kustannusten välillä, kuten esimerkiksi ympäristön kannalta kestävät hyödyntämistoimet, joiden kustannukset ovat suhteellisen korkeita. Yhteisessä kannassa todettiin, että jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että kaiken tyyppisen jätteen sijoittamisesta kaatopaikalle perittävän hinnan on katettava kaikki kustannukset, jotka liittyvät kaatopaikan perustamiseen jäsenvaltiot velvoitetaan huolehtimaan siitä, että kustannukset kattavat myös kaatopaikan käytöstäpoistamisen ja jälkihoidon. toimintaan. Uudessa ehdotuksessa ja Vaarallisten ja vaarattomien jätteiden yhteiskäsittelyn kieltäminen Vaarallisten ja vaarattomien jätteiden yhteiskäsittely kielletään tässä ehdotuksessa. Vaarallisten ja vaarattomien jätteiden yhteiskäsittelyä ei enää harjoiteta suurimmassa osassa jäsenvaltioita. Lisäksi jo neuvoston vuonna 1995 vahvistamassa yhteisessä kannassa todettiin, että yhteiskäsittely on lopetettava asteittain seuraavien viiden vuoden kuluessa. Tästä ympäristölle koituvia etuja ovat maaperän ja pohjavesien pilaantumisen väheneminen sekä kaatopaikkojen valvonnan paraneminen. Kaatopaikkojen yleisvaatimukset lyhin sallittu välimatka kaatopaikkojen Kaikkia kaatopaikkaluokkia koskevia yleisiä ympäristövaatimuksia (liite I) on parannettu ottamalla käyttöön ja asuinalueiden välillä, korostamalla kaatopaikkojen pintavuorausta, kieltämällä jätteiden levittäminen kaatopaikoilta yleisille teille ja ympäröiville maa-alueille ja lopuksi vaatimalla turvallisuussyistä kaatopaikkojen aitaamista sekä niihin pääsyn valvontaa jätteen laittoman sijoittamisen estämiseksi. Tiukempia säännöksiä nykyisille kaatopaikoille Nykyisiä kaatopaikkoja koskevia säännöksiä tiukennetaan. Ehdotuksen voimaantuloa seuraavien 3 vuoden kuluessa on esitettävä hoitosuunnitelma ja se on toteutettava viiden vuoden kuluessa tästä ajankohdasta. Kuten edellä jo mainittiin, kaatopaikkakaasujen keräämistä, käsittelyä ja käyttöä koskevia säännöksiä sovelletaan myös olemassaoleviin kaatopaikkoihin. Syrjäseudut Pienet saaret, joilla on ainoastaan yksi kaatopaikka, ja eristyneet yhteisöt, joihin pääsy on vaikeaa (näitä käsitteitä varten on vahvistettu objektiiviset perusteet), voidaan vapauttaa joistakin direktiivin säännöksistä. Asianmukaisiin varotoimiin on ryhdytty sen takaamiseksi, ettei erivapauksia käytetä liian yleisesti ja ettei vapautettuja alueita käytetä jätteiden valvomattomaan sijoittamiseen kaatopaikoille. V. TALOUDELLISET NÄKÖKOHDAT Ehdotetun direktiivin odotetaan synnyttävän ympäristön kannalta huomattavia etuja kaatopaikoille sijoitetun jätteen määrän vähenemisen ja kaatopaikkojen kasvavan turvallisuuden muodossa, ja kaatopaikkojen mukaan lukien alhaisemmat metaanipäästöt, pienentynyt vuotovaara 6/41 epämiellyttävien piirteiden heikkeneminen. Näiden tulosten saavuttaminen aiheuttaa väistämättä joitakin taloudellisia seurauksia. Näitä voidaan kuvata kiinteiden ja muuttuvien kustannusten muodossa. Direktiivissä edellytetään, että kaatopaikkalaitteistoissa noudatetaan tiettyjä teknisiä normeja kaatopaikalle sijoitettavan jätteen määrästä riippumatta. Nämä kustannukset, jotka aiheutuvat kaatopaikkojen rakentamisesta ja toiminnasta ehdotettujen toimenpiteiden mukaisesti, muodostavat kiinteän vaikutuksen. Direktiivin soveltamisala ulottuu kuitenkin pelkkää nykyisten kaatopaikkamenettelyjen jätehuoltostrategian mukaisesti direktiivissä pyritään ohjaamaan jäte jätehuollon arvoasteikon pohjalta kohti sen huippua eli kaatopaikalle sijoittamisesta kohti ehkäisemistä ja hyödyntämistä. Kustannukset, jotka aiheutuvat jätteiden kaatopaikalle sijoittamisen korvaamisesta ympäristöystävällisemmillä vaihtoehdoilla, edustavat muuttuvaa vaikutusta. sääntelyä pidemmälle. Euroopan tapahtuu. Asianmukaisesti hoidetulle kaatopaikalle aiheutuu Direktiivistä aiheutuvat kiinteät kustannukset riippuvat siitä, millä tavalla kaatopaikkojen toiminta todellisuudessa ehdotuksen noudattamisesta luultavasti vain vähän tai ei ollenkaan kustannuksia. Sitä vastoin sääntelemättömät tai laittomat kaatopaikat, joiden rakennus- ja toimintakustannukset ovat olleet käytännöllisesti katsoen olemattomat, tulevat vaatimaan taloudellisia voimavaroja, jotta ne voisivat noudattaa ehdotettuja sijoittamisesta kaatopaikoille aiheutuvat keskimääräiset kustannukset ovat Euroopassa noin 32 ecua tonnilta kaupunkialueilla ja 20 ecua tonnilta maaseudulla (vuoden 1993 hintoina). Tämä ero selittyy maan hinnalla, joka on ylivoimaisesti tärkein kustannustekijä. tutkimuksen mukaan4 yhdyskuntajätteen toimenpiteitä. Tuoreen Direktiiviehdotuksen 5 artiklassa säädetään, että biologisesti hajoavan jätteen sijoittamista tavoitteen kaatopaikalle vähennetään asteittain 10 vuoden ajanjakson kuluessa. Tämän saavuttamiseksi jäsenvaltioiden on ohjattava biologisesti hajoavaa jätettä kaatopaikoilta muihin jätehuoltojärjestelmiin, mikä joidenkin jäsenvaltioiden osalta vaatii uusia investointeja ja aiheuttaa erilaisia toimintakustannuksia. Kansalliset jätepolitiikat ja jätehuoltostrategiat vaihtelevat yhteisön eri osissa. Näin ollen on vaikea ennustaa tiettyjen yhdistettyjen jätteenkäsittelymenetelmien tarkkoja kustannuksia, koska ne riippuvat kustakin valitusta erityisstrategiasta, mutta käytettävissä olevat tiedot osoittavat, että useat jäsenvaltiot ovat jo onnistuneet vähentämään eivät ainoastaan sijoitettavan yhdyskuntajätteen kokonaismäärää vaan myös kaatopaikoille kaatopaikoille sijoitettavan biologisesti hajoavan jätteen osuutta. jotka tällä hetkellä lähes On kuitenkin selvää, että niiden jäsenvaltioiden, yksinomaisesti jätteiden sijoittamiseen kaatopaikoille, on toteutettava suurempia ponnisteluja 5 artiklassa säädettyjen tavoitteiden saavuttamiseksi. Toisaalta ne jäsenvaltiot, jotka ovat jo vähentäneet jätteiden sijoittamista kaatopaikoille, pystyvät jo nyt noudattamaan direktiivin tavoitteita eikä niille siten aiheudu mitään lisäkustannuksia. Lopuksi on olemassa ryhmä jäsenvaltioita, jotka ovat äskettäin ottaneet käyttöön edistyksellisiä kansallisia jätehuoltostrategioita jätteiden kaatopaikoille sijoittamisen vähentämiseksi. Näiden maiden osalta tämän direktiivin täytäntöönpanosta aiheutuvat nettokustannukset edustavat pelkästään erotusta direktiivin tavoitteiden asettamien vaatimusten ja jäsenvaltioiden jo tekemien suunnitelmien välillä. turvautuvat Direktiivin täytäntöönpano synnyttää useita etuja sekä talouden että ympäristön kannalta. Ensinnäkin jätteen ohjaaminen pois kaatopaikoilta muihin jätehuoltomenetelmiin vähentää sekä Cost-Benefit Analysis of Different Municipal Waste Management Systems: Objective and Instruments for the Year 2000, Coopers and Lybrand, 1996 (Kunnallisten jätehuoltojärjestelmien kustannushyötyanalyysi: vuoden 2000 tavoite ja instrumentit, Coopers and Lybrand, 1996) 7/41 liiketoiminnalle. pohjavesien ja maaperän pilaantumista että kunnostus- ja puhdistuskustannuksia. Tämä aiheuttaa myös raaka-ainekulujen pienemistä ja kierrätyksen yleistymisen myötä antaa lisää mahdollisuuksia jätteenkäsittelylaitoksiin kuten Investoinnit vaihtoehtoisiin ympäristöalan kompostointilaitoksiin, suurempia polttamiseen työllistämismahdollisuuksia. Toiseksi direktiivin seurauksena on metaanipäästöjen väheneminen. Kuten edellä todettiin, metaanin ilmaston lämpenemiseen kohdistuva vaikutus on huomattavasti suurempi kuin hiilidioksidilla. Biologisesti hajoavan jätteen määrän vähentäminen on kustannustehokas tapa edistää ilmaston lämpenemisen ehkäisemistä. Lisäksi direktiivissä edistetään metaanin talteenottamista energiantuotantoa varten. Viimeiseksi ehdotus vähentää nykyisiin kaatopaikkakäytäntöihin liittyviä epämiellyttävyystekijöitä. luovat myös kierrätykseen ja VI. EHDOTUKSEN SAANNOSTEN SELITYKSET 1 artikla ja annettavasta ohjauksesta Jätteiden käsittelystä kaatopaikoilla annettavan direktiivin tavoitteena on säätää toimenpiteistä, menettelyistä jätteiden kaatopaikalle sijoittamisen kielteisten ympäristövaikutusten, erityisesti pintavesien, pohjavesien, maaperän ja ilman pilaantumisen sekä niistä seuraavien ihmisten terveydelle aiheutuvien vaarojen ehkäisemiseksi tai vähentämiseksi niin pitkälle kuin mahdollista. 2 artikla Tässä artiklassa määritellään käsitteet. Siinä määritellään jäteluokat (mukaan lukien yhdyskuntajäte, vaarallinen jäte, vaaraton jäte, pysyvä jäte) ja kaatopaikkaluokat samoin kuin jätteiden käsittely, suotovesi, kaatopaikkakaasu, eluaatti, kaatopaikan pitäjä, biologisesti hajoava jäte, hallussapitäjä, luvanhakija, toimivaltainen viranomainen ja nestemäinen jäte. 3 artikla Tässä artiklassa määritellään direktiivin soveltamisala ja direktiivin ulkopuolelle jätetään lietteen levittäminen (mukaan lukien viemäriliete sekä ruoppauksesta syntynyt liete), pysyvän jätteen käyttö (soveltuu kunnostukseen/entisöintiin ja täytemaaksi tai rakennustarkoituksiin), ruoppauslietteen sijoittaminen pienten vesiteiden varrelle sekä pilaantumattoman maaperän sijoittaminen. 4 artikla Kaatopaikat jaetaan kolmeen luokkaan: vaarallisten jätteiden kaatopaikka, vaarattomien jätteiden kaatopaikka sekä pysyvien jätteiden kaatopaikka. 5 artikla aiheutuvien Ympäristölle hyväksymismenettely, luokittelumenettelyyn. Seuraavia jätetyyppejä ei hyväksytä kaatopaikalle: välttämiseksi määritellään eri kaatopaikkaluokkiin joka perustuu vaarojen yhdenmukainen hyväksyttävien jätteen jätteiden kaikki biologisesti hajoava jäte (vähennystavoitteet on asetettu vuosiin 2002, 2005 ja 2010) nestemäinen j äte helposti syttyvät tai erittäin helposti syttyvät jätteet 8/41 räj ähtävä tai hapettava j äte tartuntavaarallinen sairaalajäte tai muu kliininen jäte käytetyt renkaat (lukuun ottamatta polkupyöränrenkaita ja renkaita, joiden halkaisija on yli 1400 mm) muu jäte, joka ei täytä liitteessä II olevia hyväksymisperusteita. Lisäksi 5 artiklassa säädetään, että jätteiden laimentaminen hyväksymisperusteiden täyttämiseksi on kielletty. Jätteet voidaan kuitenkin käsitellä niiden lujittamiseksi tai vakaannuttamiseksi. 6 artikla Direktiivin 6 artiklassa säädetään, että jäsenvaltioiden on varmistettava, että kaikki jätteet esikäsitellään ennen kaatopaikalle sijoittamista, ainoastaan sellaiset vaaralliset jätteet, jotka täyttävät liitteessä II olevat perusteet, voidaan sijoittaa vaarallisten jätteiden kaatopaikalle, vaarattomien jätteiden kaatopaikalle voidaan sijoittaa yhdyskuntajätteitä ja vaarattomia jätteitä, pysyville jätteille tarkoitetuille kaatopaikoille sijoitetaan ainoastaan pysyviä jätteitä. 7 artikla Jo aikaisemmin direktiivissä 75/442/ETY säädettyjen yleisten lupaedellytysten mukaisesti on tarpeen ottaa käyttöön erityinen lupamenettely. Kaatopaikkalupaa koskevan hakemuksen on sisällettävä yksityiskohtaiset tiedot vähintään seuraavista kohdista: luvanhakijan henkilöllisyys, j ätetyypit j a j ätteiden määrät, kaatopaikan kapasiteetti, kaatopaikan hydrogeologinen ja geologinen kuvaus, saastumisen ehkäisemisen menetelmät, toimintasuunnitelma, kaatopaikan käytöstäpoistamista j a j älkihoitoa koskeva suunnitelma, ympäristövaikutusten arviointi, luvanhakijan taloudellinen vakuus. 8 artikla Lupaedellytysten osalta jäsenvaltioiden on varmistettava, että kaatopaikkahanke täyttää direktiivin vaatimukset, kaatopaikan hoitaminen on teknisesti pätevän henkilön vastuulla, luvanhakijan toimesta on toteutettu tai toteutetaan riittävät toimenpiteet, kaatopaikkahanke on asianmukaisen jätehuoltosuunnitelman mukainen, toimivaltainen viranomainen tarkastaa kaatopaikan ennen kaatopaikkatoiminnan alkamista. 9 artikla Lupaan on sisällyttävä: kaatopaikkaluokan kuvaus, 9/41 luettelo määritellyistä jätetyypeistä ja jätteen määristä, kaatopaikan valmisteluja ja kaatopaikan toimintaa koskevien vaatimusten yksityiskohdat, seuranta-ja valvontamenettelyjen yksityiskohdat, yksityiskohdat niistä velvollisuuksista, joiden perusteella hakijan on tehtävä vähintään kerran vuodessa toimivaltaiselle viranomaiselle ilmoitus jätteiden laadusta ja määrästä, seurantaohjelman tulokset. 10/41 10 artikla Direktiivin 10 artiklassa säädetään, että jätteen sijoittamisesta kaatopaikalle perittävät maksut on vahvistettava niin, että ne kattavat kaikki kaatopaikan käyttöönottoon ja toimintaan liittyvät kustannukset, mukaan lukien jälkihoidosta ja käytöstäpoistamisesta aiheutuvat kustannukset. Tämän todellisia tuloksena vahvistettujen maksujen olisi vastattava kaatopaikan koko elinkaaren kustannuksia. 11 artikla Jätteen hyväksymismenettelyn osalta varmistamiseksi, että jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteitä sen hallussapitäjä tai kaatopaikan pitäjä pystyy osoittamaan, että kyseinen jäte voidaan hyväksyä kaatopaikalle, kaatopaikan pitäjä noudattaa vastaanottomenettelyjä (jätteitä koskevien asiakirjojen tarkastaminen, jätteen silmämääräinen tarkastaminen kaatopaikalle tultaessa, määrien ja ominaisuuksien kirjaaminen), kaatopaikan pitäjä antaa aina kirjallisen todistuksen, jos toimivaltaiselle viranomaiselle. jätettä ei hyväksytä kaatopaikalle, kaatopaikan pitäjän on ilmoitettava tästä 12 artikla Tässä artiklassa todetaan, että yhteiset valvonta- ja seurantamenettelyt ovat tarpeen, jotta kaikki kaatopaikan aiheuttamat mahdolliset haitalliset ympäristövaikutukset voidaan tunnistaa. Tässä tarkoituksessa jäsenvaltiot toteuttavat toimenpiteitä sen varmistamiseksi, että kaatopaikan pitäjä toteuttaa (liitteessä III eriteltyä) valvonta- ja seurantaohjelmaa, kaatopaikan pitäjä seurantamenettelyjen paljastamista merkittävistä haitallisista ympäristövaikutuksista, toimivaltaiset laboratoriot toteuttavat analyysit. toimivaltaiselle viranomaiselle kaikista valvonta- ilmoittaa ja 13 artikla Käytöstäpoistamismenettelyn osalta jäsenvaltioiden on varmistettava, että kaatopaikan käytöstäpoistaminen aloitetaan ainoastaan toimivaltaisen viranomaisen luvalla, kaatopaikan pitäjän pyynnöstä tai toimivaltaisen viranomaisen perustellusta päätöksestä luvassa mainittujen asiaan liittyvien edellytysten täyttyessä, kaatopaikkaa voidaan pitää lopullisesti käytöstä poistettuna vasta, kun toimivaltainen viranomainen on toteuttanut lopullisen tarkastuksen paikalla, käytöstäpoistamisen jälkeen kaatopaikan pitäjä on vastuussa kaatopaikan hoitamisesta, kaatopaikan jätekaasujen seurannasta ja analysoinnista, suotoveden valvonnasta, ettei se valu kaatopaikalta pohjaveteen, niin kauan kuin toimivaltainen viranomainen katsoo, että kaatopaikka todennäköisesti aiheuttaa vaaraa ympäristölle. 14 artikla Olemassa olevien kaatopaikkojen osalta jäsenvaltioiden on huolehdittava, että kaatopaikat, jotka ovat jo käytössä, eivät voi jatkaa toimintaansa, jollei kaatopaikan pitäjä esitä kaatopaikan 11/41 hoitosuunnitelmaa kolmen vuoden kuluessa tämän direktiivin voimaantulosta. Tämän suunnitelman esittämisen jälkeen toimivaltaiset viranomaiset tekevät lopullisen päätöksen toiminnan jatkamisesta. Hyväksytyn kaatopaikan hoitosuunnitelman perusteella toimivaltainen viranomainen määrää siirtymäkaudesta suunnitelman toteuttamiseksi. Tämä suunnitelma on toteutettava viiden vuoden kuluessa tämän direktiivin voimaantulosta. Vaarallisten jätteiden kaatopaikkoihin sovelletaan 4, 5, 6, ja 11 artiklaa sekä liitettä II viimeistään kahden vuoden kuluttua tämä direktiivin voimaantulosta. 15 artikla Tässä artiklassa säädetään jäsenvaltioiden velvollisuudesta antaa komissiolle kertomus tämän direktiivin täytäntöönpanosta joka kolmas vuosi. 16 artikla Kaikki tarvittavat muutokset tämän direktiivin liitteiden mukauttamiseksi tieteen ja tekniikan kehitykseen ja kaikki jätteiden käsittelyyn kaatopaikoilla liittyvää standardointia koskevat ehdotukset hyväksytään direktiivin 75/442/ETY 18 artiklassa ja tämän direktiivin 17 artiklassa säädettyjen menettelyjen mukaisesti. 17 artikla Tässä artiklassa säädetään komiteamenettelyistä. Komiteamenettelyissä seurataan neuvoston päätöksen 87/373/ETY 2 artiklassa tarkoitettua menettelyä III a. 18 artikla Tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset on saatettava voimaan viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 2000. 12/41 EHDOTUS: NEUVOSTON DIREKTIIVI jätteiden käsittelystä kaatopaikoilla EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 130 s artiklan 1 kohdan, ottaa huomioon komission ehdotuksen5, ottaa huomioon talous-ja sosiaalikomitean lausunnon6, noudattaa perustamissopimuksen 189 c artiklassa määrättyä menettelyä,7 sekä katsoo, että jätehuoltopolitiikasta 7 päivänä toukokuuta 1990 annetussa neuvoston päätöslauselmassa suhtaudutaan myönteisesti yhteisön toimintaperiaate-asiakirjaan ja tuetaan sitä sekä kehotetaan komissiota ehdottamaan arviointiperusteet ja säännöt jätteiden käsittelylle kaatopaikoilla, jätepolitiikasta 9 päivänä joulukuuta annetussa neuvoston päätöslauselmassa katsotaan, että tulevaisuudessa yhteisön alueella olisi ja valvottuja kaatopaikkoihin liittyviä toimenpiteitä, toteutettava ainoastaan turvallisia jätteen syntymisen estämistä ja jätteen kierrätystä ja hyödyntämistä olisi edistettävä kuten myös talteenotettujen materiaalien sekä energian käyttöä luonnonvarojen säästämiseksi ja tuhlaavan maan käytön estämiseksi, kuten mitä tahansa muuta jätteen käsittelyä, jätteiden sijoittamista kaatopaikoille on valvottava ja hoidettava asianmukaisella tavalla mahdollisten haitallisten ympäristövaikutusten ja ihmisille aiheutuvien terveysriskien ehkäisemiseksi tai vähentämiseksi, on tarpeen toteuttaa aiheelliset toimenpiteet jätteen valvomattoman hylkäämisen, pois heittämisen tai hävittämisen välttämiseksi; tämän vuoksi on oltava mahdollista valvoa kaatopaikoille sijoitettavien jätteiden sisältämiä aineita; tällaisten aineiden tulisi mahdollisuuksien mukaan käyttäytyä ainoastaan ennakoitavissa olevalla tavalla, 5 EYVLN:o. 6 EYVLN:o. 7 Euroopan parlamentin lausunto annettu. 13/41 kaatopaikalle tarkoitetun jätteen määrää ja myrkyllisyyttä olisi tarvittaessa vähennettävä; esikäsittelymenetelmien hyödyntämistä tulisi siksi edistää sen varmistamiseksi, että jätteiden kaatopaikkakäsittely tapahtuu tämän direktiivin tavoitteiden mukaisesti, jäsenvaltioilla olisi oltava mahdollisuudet toteuttaa lähentämis- ja omavaraisuusperiaatteita jätteiden hävittämisen osalta sekä yhteisötasolla että kansallisella tasolla jätteistä 15 päivänä heinäkuuta 1975 annetun neuvoston direktiivin 75/442/ETY mukaisesti8; tämän direktiivin tavoitteita on tarkoituksenmukainen, yhdennetty jätteidenkäsittely laitosten verkosto, joka perustuu korkeatasoiseen ympäristönsuojeluun, selvennettävä seurattava luomalla ja kaatopaikoilla jätteiden käsittelyä ja kaatopaikkakäsittelyn alhaisemmat kustannukset voivat lisätä jätteen käsittelyä laitoksissa, joissa ympäristönsuojelun taso on heikkoa, ja näin luoda mahdollisen vakavan vaaran ympäristölle, mikä johtuu sekä sopimattomasta käsittelystä kaatopaikalla, tarpeettoman pitkistä kuljetusmatkoista standardien väliset koskevien teknisten jätteen erot siksi on tarpeen säätää yhteisön tasolla jätteiden käsittelyä kaatopaikoilla koskevia teknisiä standardeja yhteisön ympäristön laadun suojelemiseksi, säilyttämiseksi ja parantamiseksi, on tarpeen osoittaa selvästi ne vaatimukset, jotka kaatopaikkojen on täytettävä sijainnin, käytön, hoidon, valvonnan ja käytöstäpoistamisen sekä ehkäisevien ja suojelevien toimien suhteen, jotka on toteutettava minkä tahansa ympäristöuhan torjumiseksi sekä lyhyellä että pitkällä aikavälillä sekä erityisesti saastumisen ehkäisemiseksi, aiheuttaman pohjaveden suotoveden maaperään suodattumisen edellä esitetyn perusteella on tarpeen määritellä selvästi tarkasteltavat kaatopaikkaluokat ja jätetyypit, jotka hyväksytään eri kaatopaikkaluokkiin, kaatopaikoilla syntyvän metaanin määrän vähentämiseksi on ryhdyttävä toimenpiteisiin ilmaston lämpenemisen ehkäisemiseksi vähentämällä kaatopaikoille sijoitettavan orgaanisen jätteen määrää sekä edellyttämällä kaatopaikkakaasujen valvonnan järjestämistä, orgaanisen jätteen kaatopaikalle sijoittamista ehkäisevien toimenpiteiden tavoitteena on myös edistää orgaanisen jätteen erillistä keräämistä, lajittelua yleensä, hyödyntämistä ja kierrätystä. jäte on esikäsiteltävä ennen sen sijoittamista kaatopaikalle sen määrän ja vaarallisuuden vähentämiseksi ja sen käsittelemisen helpottamiseksi tai hyödyntämisen edistämiseksi; esikäsittelyn määritelmään sisältyy lajittelu, jätteen kaatopaikkakäsittelyyn liittyvien erityisominaisuuksien vuoksi on tarpeellista ottaa kävtt:r> kaikkia kaatopaikkaluokkia koskeva erityinen lupamenettely direktiivissä 75/442/ETY säädetty} en yleisten luvanmyöntämisedellytysten ja ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentäiMÄ<,r. yhtenäistämisestä annetun direktiivin 96/6l/EY9 yleisten vaatimusten mukaisesti; kaatopaikka; EYVL N:o L 194, 25. 7. 1975, s. 39, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna päätöksellä 94/3 H Y (EYVLN:oL 5, 7. 1. 1994, s. 15) 9 EYVL N. o L 257, 10. 10. 1996, s. 26 14/41 lupaehtojen täyttyminen on todennettava toimivaltaisen viranomaisen tekemän yhteydessä ennen kuin kaatopaikkatoiminta alkaa, tarkastuksen kaikissa tapauksissa olisi tarkastettava, voidaanko jäte sijoittaa sille suunniteltuun kaatopaikkaan, tarpeellista ottaa käyttöön yhdenmukainen jätteiden ympäristövaarojen ehkäisemiseksi on hyväksymismenettely eri kaatopaikkaluokkiin hyväksyttävien luokittelumenettelyn perusteella, mukaan lukien etenkin standardoidut raja-arvot; tätä varten olisi hyvissä ajoin otettava käyttöön yhdenmukainen ja standardoitu jätteiden luokittelu-, näytteenotto- ja analyysijärjestelmä tämän direktiivin täytäntöönpanon helpottamiseksi; hyväksymisperusteiden on oltava erityisen tarkat pysyvän jätteen osalta; jätteiden siihen saakka, kunnes tällaiset kaatopaikkakelpoisuuden analyysimenetelmät tai raja-arvot otetaan käyttöön, jäsenvaltiot voivat tätä direktiiviä soveltaessaan säilyttää tai laatia kansallisia luetteloita kaatopaikoille sallituista tai kielletyistä jätteistä tai määritellä arviointiperusteet, mukaan lukien raja-arvot, säädetyt yhdenmukaista hyväksymismenettelyä koskevat arviointiperusteet, samankaltaiset kuin tässä direktiivissä jotka ovat on tarpeen ottaa käyttöön yhteiset valvontamenettelyt kaatopaikan toiminnan ja jälkihoidon aikana, jotta voitaisiin yksilöidä kaatopaikan kaikki mahdolliset haitalliset ympäristövaikutukset ja toteuttaa aiheelliset korjaavat toimenpiteet, on tarpeen määritellä milloin ja miten kaatopaikka on poistettava käytöstä sekä kaatopaikan pitäjän velvollisuudet ja vastuu jälkihoidon aikana, olisi säädettävä käytössä olevien kaatopaikkojen tulevaa käyttöä koskevista edellytyksistä, jotta määräajassa toteutettaisiin tarvittavat toimenpiteet niiden mukauttamiseksi tähän direktiiviin kaatopaikka-alueen hoitosuunnitelman perusteella, kaatopaikan pitäjän on toteutettava aiheelliset toimenpiteet joko taloudellisen vakuuden muodossa tai muussa vastaavassa muodossa sen varmistamiseksi, että kaikki luvasta aiheutuvat velvollisuudet täytetään, mukaan lukien kaatopaikan käytöstäpoistamiseen ja jälkihoitoon liittyvät velvollisuudet, saastuttaja maksaa -periaatteen nojalla on tarpeen ottaa huomioon muun muassa kaatopaikasta mahdollisesti aiheutuvat vahingot ympäristölle; tämän vuoksi olisi varmistettava, että jätteiden sijoittamisesta kaatopaikalle perittävät maksut vahvistetaan siten, että kaikki kustannukset, jotka liittyvät kaatopaikan käyttöönottoon ja toimintaan, mukaan lukien mahdollisuuksien mukaan taloudellinen vakuus tulee antaa, sekä alueen käytöstäpoistamiseen liittyvät kustannukset sekä tarvittavien jälkihoitotoimenpiteiden kustannukset vastaavat kaatopaikan koko elinkaaren todellisia kustannuksia ja että näitä kustannuksia ei kateta yhteisistä varoista, joka kaatopaikan pitäjän tai vastaava, on tarpeen varmistaa säännösten, joilla tämä direktiivi pannaan täytäntöön yhteisön koko alueella, moitteeton soveltaminen, sekä varmistaa, että kaatopaikan pitäjien ja henkilöstön koulutus ja tiedot antavat heille riittävän pätevyyden, komission on luotava yhtenäinen menettely jätteen hyväksymistä varten ja laadittava kaatopaikalle hyväksyttävän jätteen standardoitu luokittelu direktiivin 75/442/ETY 18 artiklassa säädettyä komiteamenettelyä noudattaen, 15/41 tämän direktiivin liitteiden mukauttaminen tieteen ja tekniikan kehitykseen sekä seuranta-, näytteenotto- ja analyysimenetelmien standardointi on toteutettava samaa komiteamenettelyä käyttäen, ja jäsenvaltioiden on annettava komissiolle säännöllisin väliajoin kertomukset tämän direktiivin täytäntöönpanosta. ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN: 1 artikla Kaatopaikkadirektiivin yleinen tarkoitus Direktiivin 75/442/ETY ja erityisesti sen 3 ja 4 artiklassa säädettyjen vaatimusten täyttämiseksi tämän direktiivin tarkoituksena on säätää toimenpiteistä, menettelyistä ja ohjauksesta jätteiden käsittelyn haitallisten ympäristövaikutusten, etenkin pintaveden, pohjaveden, maaperän ja ilman saastumisen sekä niistä johtuvien ihmisten terveydelle aiheutuvien vaarojen ehkäisemiseksi tai vähentämiseksi niin pitkälle kuin mahdollista. 2 artikla Määrittelyt Tässä direktiivissä tarkoitetaan: a) b) c) 'jätteellä' mitä tahansa ainetta tai esinettä, joka kuuluu direktiivin 75/442/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 91/156/ETY, soveltamisalaan, 'yhdyskuntajätteellä' kotitalouksien jätteitä sekä kaupallista, teollista tai laitosjätettä, joka luonteeltaan tai koostumukseltaan on samankaltaista kuin kotitalouksien jäte, 'vaarallisella jätteellä' mitä tahansa jätettä, joka kuuluu vaarallisten jätteiden luettelon vahvistamisesta vaarallisista jätteistä annetun neuvoston direktiivin 91/680/ETY'0 1 T^'-'• 4 kohdan mukaisesti annetun neuvoston päätöksen 94/904/EY11 soveltamisalaan, d) 'vaarattomalla jätteellä' jätettä, joka ei kuulu c kohdan soveltamisalaan, 10 EYVL N:o L 377, 31. 12. 1991, s. 20, direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 94,'* i/EY -i',YY N:oL 168, 2. 7. 1994, s. 28) 11 EYVL N:oL 356, 31. 12. 1994, s. 14 16/41 e) f) g) h) i) j) k) 1) m) n) o) p) 'pysyvällä jätteellä' jätettä, joka ei merkittävästi muutu fysikaalisesti, kemiallisesti tai biologisesti; pysyvä jäte ei hajoa, pala tai reagoi muutoin fysikaalisesti tai kemiallisesti; se ei hajoa biologisesti tai vaikuta haitallisesti muihin aineisiin, joiden kanssa se joutuu kosketuksiin siten, että se todennäköisesti aiheuttaisi ympäristön pilaantumista tai vahinkoa ihmisten terveydelle; suotoveden kokonaistuotannon ja jätteiden saastepitoisuuden samoin kuin niiden ympäristömyrkyn isyyden on oltava merkityksetöntä, 'kaatopaikalla' jätteen sijoittamiseen tarkoitettua käsittelypaikkaa maan pinnalla tai maan alla, mukaan lukien sisäiset kaatopaikat (eli kaatopaikat, joilla jätteen tuottaja hoitaa oman jätteensä käsittelyn tuotantopaikalla) ja lukuun ottamatta sellaisia laitteistoja, joihin jäte on sijoitettu, jotka mahdollistavat jätteen valmistelun kuljetettavaksi muualla tapahtuvaa hyödyntämistä, esikäsittelyä tai käsittelyä varten, sekä jätteen väliaikainen (eli yhtä vuotta lyhyempi) säilyttäminen ennen sen hyödyntämistä, esikäsittelyä tai käsittelyä, 'esikäsittelyllä' fysikaalisia, kemiallisia tai biologisia prosesseja, lajittelu mukaan lukien, jotka muuttavat jätteen luonnetta tarkoituksena vähentää sen määrää tai vaarallisuutta, helpottaa sen käsittelyä tai parantaa sen hyödyntämistä, 'suotovedellä' mitä tahansa nestettä, joka suotautuu käsitellyn jätteen läpi ja purkautuu kaatopaikasta tai sisältyy kaatopaikkaan, 'kaatopaikkakaasulla' kaikkia kaasuja, jotka ovat syntyneet kaatopaikalla olevista jätteistä, 'eluaatilla' laboratoriossa simuloidun suotautumiskokeen avulla saatua liuosta, luonnollista henkilöä 'kaatopaikan pitäjällä' kaatopaikasta sen jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön mukaisesti, jonka kaatopaikka j älkihoitovaiheeseen, tai oikeushenkilöä, joka on vastuussa alueella valmisteluvaiheesta kyseinen sijaitsee; henkilö vaihtua voi 'biologisesti hajoavalla jätteellä' mitä tahansa jätettä, joka voi hajota anaerobisessa tai aerobisessa prosessissa, 'hallussapitäjällä' jätteen tuottajaa tai luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, jonka hallussa jäte on, 'luvanhakijalla' ketä kaatopaikkalupaa, tahansa henkilöä, joka hakee tämän direktiivin mukaista 'toimivaltaisella viranomaisella' sitä viranomaista, jonka jäsenvaltio nimeää vastuulliseksi tästä direktiivistä aiheutuvien tehtävien suorittamisesta, 'nestemäisellä jätteellä' mitä tahansa nestemäisessä muodossa olevaa jätettä mukaan lukien jätevedet, mutta ei lietettä. 3 artikla Soveltamisala 17/41 1. 2. 3. Jäsenvaltioiden on sovellettava tätä direktiiviä kaikkiin 2 artiklan f kohdassa tarkoitettuihin kaatopaikkoihin. Tämän direktiivin säännökset eivät rajoita ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämisestä annetun direktiivin 96/6 l/EY säännöksiä. Tämän direktiivin soveltamisalaan ei kuulu, sanotun kuitenkaan rajoittamatta voimassa olevan yhteisön lainsäädännön soveltamista: lietteen levittäminen, mukaan lukien viemäriliete, sekä ruoppauksesta ja muista maan lannoitusta tai parannusta varten tehdyistä samankaltaisista maaperään kohdistuvista toimista syntynyt liete, kunnostukseen/entisöintiin ja täytemaaksi tai rakennustarkoitukseen soveltuvan pysyvän jätteen käyttö, ruoppauslietteen sijoittaminen niiden pienten vesiteiden varrelle, joista ne on ruopattu, pilaantumattoman maaperän sijoittaminen syntyvien vaarattomien pysyvien materiaalien sijoittaminen. tai mineraalivarojen louhinnan tuloksena Sanotun rajoittamatta direktiivin 75/442/ETY soveltamista jäsenvaltiot voivat oman harkintansa mukaisesti julistaa, ettei tämän direktiivin 6 artiklan 4 kohtaa, 7 artiklan 9 kohtaa, 8 artiklan 1 kohdan c alakohtaa, 10 artiklaa, 11 artiklan 1 kohdan a, b ja c alakohtaa, 12 artiklan 1 kohtaa, 12 artiklan 3 kohtaa, liitteessä I olevaa 3 ja 4 kohtaa, liitettä II (lukuun ottamatta 3 kohdassa olevaa tasoa 3 ja 4 kohtaa) ja liitteessä III olevaa 3, 4 ja 5 kohtaa sovelleta joko osittain tai kokonaisuudessaan a) vaarattomien tai pysyvien jätteiden kaatopaikkoihin, joiden kokonaiskapasiteetti on 10 000 tonnia ja jotka palvelevat saaria, joilla ne ovat saaren ainoita kaatopaikkoja ja joilla nämä kaatopaikat on tarkoitettu ainoastaan kyseisellä saarella tuotetun jätteen käsittelyyn, b) vaarattomien tai pysyvien jätteiden kaatopaikkoihin eristyneissä yhteisöissä, joihin pääsy on vaikeaa, jos kaatopaikka on tarkoitettu ainoastaan kyseisen eristyneen yhteisön tuottaman jätteen käsittelyyn; 'eristyneellä yhteisöllä' tarkoitetaan yhteisöä, - jossa on enintään 500 asukasta kuntaa kohden ja enintään viisi asukasta neliökilometrillä, - johon ei johda 3,5 tonnin painoisten tai raskaampien ajoneuvojen käyttöön soveltuvaa tietä, - joka sijaitsee vähintään 50 km päässä lähimmästä kaupunkitaajamasta, jossa on vähintään 250 asukasta neliökilometrillä. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava tämän direktiivin voimaantuloa seuraavien kahden vuoden kuluessa komissiolle luettelo niistä saarista ja eristyneistä yhteisöistä, jotka vapautetaan direktiivin noudattamisesta. Komissio julkaisee luettelon saarista ja eristyneistä yhteisöistä. 4 artikla 18/41 Jokainen kaatopaikka on luokiteltava yhteen seuraavista luokista: Kaatopaikkaluokat vaarallisten jätteiden kaatopaikka, vaarattomien j ätteiden kaatopaikka pysyvien j ätteiden kaatopaikka. 5 artikla Kaatopaikalle soveltumaton jäte ja esikäsittely 1) Jäsenvaltioiden on laadittava kansallinen strategia kaatopaikoille sijoitettavan biologisesti hajoavan yhdyskuntajätteen määrän vähentämisen toteuttamiseksi tämän direktiivin tullessa voimaan. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle tästä strategiasta. Kaatopaikoille sijoitettavan biologisesti hajoavan jätteen kokonaismäärä ei saa ylittää seuraavia tavoitteita: Vuoteen 2002 mennessä kaatopaikoille sijoitettavan biologisesti hajoavan yhdyskuntajätteen määrää on mahdollisuuksien mukaan vähennettävä 75 prosenttiin vuonna 1993 tuotetun biologisesti hajoavan yhdyskuntajätteen kokonaismäärästä (massan mukaan). Vuoteen 2005 mennessä kaatopaikoille sijoitettavan biologisesti hajoavan yhdyskuntajätteen määrää on vähennettävä 50 prosenttiin vuonna 1993 tuotetun biologisesti hajoavan yhdyskuntajätteen kokonaismäärästä (massan mukaan). Vuoteen 2010 mennessä kaatopaikoille sijoitettavan biologisesti hajoavan yhdyskuntajätteen määrää on vähennettävä 25 prosenttiin vuonna 1993 tuotetun biologisesti hajoavan yhdyskuntajätteen kokonaismäärästä (massan mukaan). Vähentämisessä käytettävä vertailuvuosi on 1993, koska tämä on viimeisin vuosi, jonka osalta on käytettävissä standardoituja EUROSTAT-tietoja. Jäsenvaltioiden on luotava järjestelmät sekä kaatopaikoille sijoitettavan yhdyskuntajätteen kokonaismäärän että tämän jätteen biologisesti hajoavan osan seurantaa varten tämän direktiivin voimaantuloa seuraavien kahden vuoden kuluessa. Nämä tiedot on annettava toimivaltaisten kansallisten ja yhteisön tilastoviranomaisten käyttöön, jos niitä pyydetään tilastojen laatimista varten. 2) Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, ettei kaatopaikalle hyväksytä seuraavia jätteitä: a) nestemäinen jäte, jollei sitä ole sallittu 6 artiklan 4 kohdan mukaisesti; komissio vahvistaa tämän direktiivin voimaantuloa seuraavien kahden vuoden kuluessa ja 16 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti nestemäisen jätteen näytteenotto- ja analysointimenetelmät, b) direktiivin 91/689/ETY liitteessä III määritelty jäte, joka on kaatopaikkaolosuhteissa räjähtävää, syövyttävää, hapettavaa, erittäin helposti syttyvää tai helposti syttyvää, 19/41 c) lääketieteellisten tai eläinlääketieteellisten laitosten tuottamia sairaalajätteitä ja muita kliinisiä jätteitä, jotka ovat tartuntavaarallisia (ominaisuus H 9 liitteessä III) vaarallisista jätteistä annetun direktiivin 91/689/ETY tarkoittamassa merkityksessä, ja edellä mainitun direktiivin (liite l. A) luokkaan 14 kuuluvia jätteitä, d) kokonaiset käytetyt renkaat kahden vuoden kuluttua tämän direktiivin voimaantulosta ja silputut käytetyt renkaat viiden vuoden kuluttua edellä mainitusta ajankohdasta (lukuun ottamatta molemmissa tapauksissa polkupyöränrenkaita ja renkaita, joiden halkaisija on suurempi kuin 1400 mm), e) minkä tahansa muun tyyppinen jäte, joka ei täytä liitteen II mukaisesti määriteltyjä hyväksymisperusteita. Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että 3) 4) jätteiden laimentaminen tai sekoittaminen ainoastaan hyväksymisperusteiden täyttämiseksi on kiellettyä, toimivaltaisen viranomaisen luvalla ja direktiivin 91/689/ETY 2 artiklan 3 kohdan tai säännöksen mukaisesti vaarallista vakiinnuttamiseksi. jätettä voidaan käsitellä sen lujittamiseksi 6 artikla Eri kaatopaikkaluokkiin hyväksyttävät jätteet Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että 1) 2) ainoastaan esikäsitelty jäte sijoitetaan kaatopaikalle, ainoastaan liitteen II mukaisesti määritellyt arviointiperusteet täyttävä vaarallinen jäte ohjataan vaarallisten jätteiden kaatopaikalle, 3) vaarattomien jätteiden kaatopaikalle voidaan sijoittaa: a) b) yhdyskuntajätteitä, muualta peräisin olevat vaarattomia jätteitä, 4) pysyvälle jätteelle tarkoitettuja kaatopaikkoja käytetään ainoastaan pysyville jätteille. 7 artikla Lupahakemus Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kaatopaikkaa koskeva lupahakemus sisältää vähintään seuraavat kohdat: 1) hakijan ja kaatopaikan pitäjän henkilöllisyys, jos kyse on kahdesta eri henkilöstä, 20/41 2) 3) 4) 5) 6) 7) 8) sijoitettavien jätetyyppien kuvaus ja jätteen kokonaismäärä, kaatopaikan ehdotettu kapasiteetti, kaatopaikan kuvaus, mukaan lukien sen hydrologiset ja geologiset ominaisuudet, ehdotetut menetelmät saastumisen ehkäisemiseksi ja torjumiseksi, ehdotettu toiminta-, seuranta- ja valvontasuunnitelma, ehdotettu suunnitelma käytöstäpoistamista j a j älkihoitoa koskeviksi menettelytavoiksi, jos tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 27 päivänä kesäkuuta 1985 annetun neuvoston direktiivin 85/33 7/ETY12 mukaisesti vaaditaan vaikutusten arviointia, rakennuttajan kyseisen direktiivin 5 artiklan mukaisesti antamat tiedot, 9) hakijan taloudellinen vakuus tai muut vastaavat keinot, joita edellytetään tämän direktiivin 8 artiklan 1 kohdan c alakohdassa. Jos lupahakemus hyväksytään, nämä tiedot on annettava toimivaltaisten kansallisten tai yhteisön tilastoviranomaisten käyttöön, jos niitä pyydetään tilastojen laatimista varten. 8 artikla Lupaehdot Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että 1) toimivaltainen viranomainen ei myönnä kaatopaikkalupaa, jollei seuraavia ehtoja ole täytetty: a) b) c) kaatopaikkahanke täyttää kaikki tämän direktiivin, mukaan lukien sen liitteet, vaatimukset, kaatopaikan hoito on teknisesti pätevän henkilön vastuulla; kaatopaikan pitäjille ja henkilöstölle tarjotaan ammatillista ja teknistä ohjausta ja koulutusta, luvanhakija on luvan vastaanottamiseen mennessä toteuttanut jäsenvaltioiden antamia yksityiskohtaisia sääntöjä noudattaen tarvittavat toimenpiteet taloudellisen vakuuden tai muun vastaavan välineen (esim. pankkitakuu) muodossa sen varmistamiseksi, että tämän direktiivin säännösten mukaisesti myönnetystä luvasta aiheutuvat velvollisuudet (mukaan lukien jälkihoitoa koskevat säännökset) täytetään ja että 13 artiklassa edellytettyjä käytöstäpoistamismenettelyjä noudatetaan. Vakuus tai sitä vastaava väline on pidettävä voimassa niin kauan kuin alueen ylläpito ja jälkihoito sitä vaatii 13 artiklan 4 kohdan mukaisesti, 12 EYVL N:o L 175, 5. 7. 1985, s. 40 21/41 d) kaatopaikkahanke on direktiivin 75/442/ETY 7 artiklassa tarkoitettujen suunnitelmien kanssa. sopusoinnussa asiaomaisen jätehuoltosuunnitelman tai 2) ennen kaatopaikkatoiminnan aloittamista toimivaltainen viranomainen tarkastaa kaatopaikka sen varmistamiseksi, että se täyttää asianmukaiset lupaehdot; tämä ei kuitenkaan millään tavalla vähennä kaatopaikan pitäjä lupaehtojen mukaista vastuuta. 22/41 9 artikla Luvan sisältö Eritellen kaatopaikkaluvassa on mainittava vähintään: ja täydentäen direktiivin 75/442/ETY 9 artiklassa säädettyjä edellytyksiä a) b) c) d) kaatopaikkaluokka, luettelo niistä määritellyistä jätetyypeistä ja jätemääristä, joille on myönnetty lupa kaatopaikalle sijoittamista varten, kaatopaikan valmisteluja, kaatopaikan toimintaa sekä seuranta- ja valvontamenettelyjä koskevat vaatimukset, mukaan lukien varotoimia koskevat suunnitelmat (liitteessä III olevan 4 kohdan B alakohta) sekä käytöstäpoistamista ja jälkihoitoa koskevat väliaikaiset vaatimukset, luvanhakijan velvollisuus tehdä vähintään kerran vuodessa toimivaltaiselle viranomaiselle ilmoitus vastaanotetun jätteen määrästä ja laadusta sekä 12 ja 13 artiklassa ja liitteessä III säädetyn seurantaohjelman tuloksista. 10 artikla Kaatopaikan kustannukset Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kaikkien julkisten ja yksityisten kaatopaikan pitäjien perimä vähimmäishinta kaiken tyyppisen jätteen sijoittamisesta kaatopaikalle kattaa vähintään kaikki kaatopaikan käyttöönottoon ja toimintaan liittyvät kustannukset, mukaan lukien niin pitkälle kuin mahdollista 8 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetusta taloudellisesta vakuudesta aiheutuvat jälkihoidosta aiheutuvat arvioidut kustannukset kustannukset vähintään 50 vuoden ajanjaksolta. Jäsenvaltioiden on varmistettava kaikkien tarvittavien kustannustietojen keräämisen ja käytön avoimuus. ja kaatopaikan käytöstäpoistamisesta ja 11 artikla Jätteen hyväksymismenettelyt 1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarpeelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että ennen jätteiden hyväksymistä kaatopaikoille a) hallussapitäjä tai kaatopaikan pitäjä voi ennen toimitusta tai toimituksen aikana tai ensimmäisellä jätteen toimituksia, osoittaa asianmukaisilla asiakirjoilla, että kyseessä oleva jäte voidaan hyväksyä tälle kaatopaikalle luvassa määrättyjen ehtojen mukaisesti, ja että se täyttää liitteessä II määrätyt hyväksymisperusteet, jos kyseessä on sarja samantyyppisen toimituskerralla, b) kaatopaikan pitäjä noudattaa seuraavia vastaanottomenettelyjä: 23/41 - jätettä koskevien asiakirjojen tarkastaminen, mukaan lukien direktiivissä 91/689/ETY edellytetyt asiakirjat ja tarvittaessa Euroopan yhteisössä, Euroopan yhteisöön ja Euroopan yhteisöstä tapahtuvien jätteiden siirtojen valvonnasta ja tarkastamisesta 1 päivänä helmikuuta 1993 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 259/9313 edellytetyt asiakirjat, - jätteen silmämääräinen tarkastaminen kaatopaikalle tultaessa ja sijoituspaikalla, ja tarvittaessa yhdenmukaisuuden tarkastaminen hallussapitäjän esittämässä asiakirjassa annetun kuvauksen kanssa; jos edustavia näytteitä on otettava liitteessä II olevan 3 kohdan 3 ja näytteenotto toteutetaan liitteessä II olevan 5 kohdan mukaisesti; nämä näytteet on säilytettävä vähintään yhden kuukauden ajan, täytäntöönpanemiseksi, tulokset säilytetään tutkimusten tason - rekisterin pitäminen käsitellyn jätteen määristä ja ominaisuuksista; rekisteristä on käytävä ilmi alkuperä, toimituspäivämäärä, tuottajan henkilöllisyys tai kerääjän henkilöllisyys yhdyskuntajätteen osalta sekä vaarallisen jätteen osalta jätteen tarkka sijainti alueella, c) kaatopaikan pitäjän on aina annettava kirjallinen todistus jokaisesta kaatopaikalle hyväksytystä toimituksesta, d) asetuksen (ETY) N:o 259/93 säännöksistä huolimatta kaatopaikan pitäjän on ilmoitettava toimivaltaiselle viranomaiselle jätteen torjumisesta, jos jätettä ei hyväksytä kaatopaikalle. Niiden kaatopaikkojen osalta, säädösten jotka on vapautettu noudattamisesta 3 artiklan 3 kohdan nojalla, jäsenvaltioiden on toteutettava tarpeelliset toimenpiteet säädösten laatimiseksi siitä, että tämän direktiivin jätteelle suoritetaan säännöllinen silmämääräinen tarkastus sijoituspaikassa sen varmistamiseksi, että kaatopaikalle hyväksytään ainoastaan saarelta tai eristyneestä yhteisöstä peräisin olevaa vaaratonta tai pysyvää jätettä, ja kaatopaikalle sijoitetun jätteen määrästä pidetään rekisteriä. 12 artikla Toimintavaiheen valvonta- ja seurantamenettelyt Jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteet, jotta toimintavaiheen valvonta- ja seurantamenettelyt vastaavat vähintään seuraavia vaatimuksia: 1) Kaatopaikan pitäjän on toteutettava toimintavaiheen aikana liitteessä III eritelty valvonta- ja seurantaohjelma. EYVL N. o L 30, 6. 2. 1993, s. 1, asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna päätöksellä 94/72 l/EY (EYVL N:oL288, 9. 11. 1994, s. 36) 24/41 2) 3) Kaatopaikan pitäjän on ilmoitettava toimivaltaiselle viranomaiselle kaikista valvonta- ja haitallisista seurantamenettelyjen ympäristövaikutuksista ja hänen on noudatettava toimivaltaisen viranomaisen päätöstä toteutettavien korjaavien toimenpiteiden luonteesta ja ajoituksesta. Näiden toimenpiteiden toteuttamisen kustannuksista vastaa kaatopaikan pitäjä. huomattavista yhteydessä tulleista esille Toimivaltaisen viranomaisen asettamin säännöllisin väliajoin, mutta kuitenkin vähintään kunkin kalenterivuoden tietojen perusteella toimivaltaisille viranomaisille ilmoitus kaikista seurantatuloksista lupaehtojen noudattamisen osoittamiseksi ja tiedon lisäämiseksi jätteen käyttäytymisestä kaatopaikalla. lopussa, kaatopaikan pitäjän on tehtävä kerättyjen Valvonta- ja seurantamenettelyjen ja/tai 11 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettujen toimivaltaiset tutkimusten analyyttisten operaatioiden laboratoriot. laadunvalvonnan toteuttavat 13 artikla Käytöstäpoistamismenettely Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että luvan mukaisesti: 1) Kaatopaikan tai sen osan käytöstäpoistamismenettely aloitetaan: a) kun luvassa mainitut asiaan liittyvät ehdot täyttyvät, tai 2) 3) 4) b) toimivaltaisen viranomaisen luvalla kaatopaikan pitäjän hakemuksesta, tai c) toimivaltaisen viranomaisen perustellulla päätöksellä. Kaatopaikka tai sen osa voidaan katsoa lopullisesti käytöstäpoistetuksi vasta sitten, kun toimivaltainen viranomainen on toteuttanut lopullisen tarkastuksen paikalla, arvioinut kaikki kaatopaikan pitäjän antamat kertomukset ja antanut kaatopaikan pitäjälle luvan poistaa kaatopaikka käytöstä. Tämä menettely ei mitenkään vähennä kaatopaikan pitäjän lupaehtojen mukaista vastuuta. Sen jälkeen kun kaatopaikka on lopullisesti poistettu käytöstä, kaatopaikan pitäjä on vastuussa kaatopaikan kunnossapidosta, seurannasta ja valvonnasta jälkihoitovaiheen aikana niin kauan kuin toimivaltainen viranomainen sitä vaatii, ottaen huomioon ajan, jonka kaatopaikka voi aiheuttaa vaaraa. pitäjän kaikista Kaatopaikan valvontamenettelyjen haitallisista ympäristövaikutuksista ja hänen on noudatettava toimivaltaisen viranomaisen tekemää päätöstä toteutettavien korjaavien toimenpiteiden luonteesta ja ajoituksesta. toimivaltaiselle tulleista on yhteydessä viranomaiselle huomattavista ilmoitettava esiin Niin kauan kuin toimivaltainen viranomainen katsoo, että kaatopaikka todennäköisesti aiheuttaa vaaraa ympäristölle, kaatopaikan pitäjä on velvollinen seuraamaan ja tutkimaan lähialueen alueen jätekaasujen kaatopaikan pohjavesikerrosta liitteen III mukaisesti. suotovesien koostumusta sekä ja 25/41 14 artikla Olemassa olevat kaatopaikat Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että kaatopaikat, joille on myönnetty lupa tai jotka ovat jo toiminnassa, kun tämä direktiivi saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä, eivät voi jatkaa toimintaansa, jollei jäljempänä esitettyjä toimia saateta loppuun mahdollisimman pian ja viimeistään viiden vuoden kuluessa tämän direktiivin voimaantulosta. 1) Tämän direktiivin voimaantuloa seuraavien kolmen vuoden kuluessa kaatopaikan pitäjän on valmisteltava ja esitettävä toimivaltaisen viranomaisen hyväksyttäväksi kaatopaikan hoitosuunnitelma, joka sisältää 8 artiklassa luetellut kohdat ja kaikki korjaavat toimenpiteet, joiden kaatopaikan pitäjä katsoo olevan tarpeellisia. Jos toimivaltainen viranomainen toteaa kaatopaikan ympäristövaikutusten arvioinnin perusteella, että kaatopaikka vastaa tämän direktiivin 1 artiklassa määriteltyjä tavoitteita, korjaavien toimenpiteiden täytäntöönpano voi olla tarpeetonta. Kaatopaikan pitäjän on toteutettava tarvittavat toimenpiteet tämän direktiivin liitteessä I olevan 4 kohdan vaatimusten noudattamiseksi. Toimenpiteet on toteutettava tämän direktiivin voimaantuloa seuraavien viiden vuoden kuluessa. Hoitosuunnitelman esittämisen jälkeen toimivaltaisen viranomaisen on tehtävä lopullinen päätös siitä, voidaanko toimintaa jatkaa mainitun hoitosuunnitelman ja tämän direktiivin säännösten perusteella. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarpeelliset toimenpiteet sulkeakseen 7 artiklan 7 kohdan ja 13 artiklan mukaisesti mahdollisimman pian ne kaatopaikat, joille ei ole myönnetty lupaa jatkaa toimintaansa 8 artiklan mukaisesti. Hyväksytyn kaatopaikan hoitosuunnitelman perusteella toimivaltaisen viranomaisen on hyväksyttävä tarvittavat työt ja määrättävä siirtymäkaudesta suunnitelman toteuttamiseksi. Tämä suunnitelma on toteutettava direktiivin voimaantuloa seuraavien viiden vuoden kuluessa. Tämän direktiivin voimaantuloa seuraavien kahden vuoden aikana 4, 5, 6, 11 artiklaa ja liitettä II sovelletaan vaarallisten j ätteiden kaatopaikkoihin. 2) 3) 4) 15 artikla Velvollisuus antaa kertomuksia Jäsenvaltioiden on annettava komissiolle kertomus tämän direktiivin täytäntöönpanosta kolmen vuoden välein. Kertomus on laadittava sellaisen kyselylomakkeen tai kaavakkeen perusteella, jonka komissio on laatinut direktiivin 91/692/ETY14 6 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. Kyselylomake tai kaavake on lähetettävä jäsenvaltioille kuusi kuukautta ennen kertomuksen kattaman ajanjakson alkua. Kertomus on lähetettävä komissiolle yhdeksän kuukauden kuluessa kertomuksen kattavan kolmivuotiskauden päättymisestä. 14 EYVL N:oL 377, 31. 12. 1991, s. 48 26/41 Komissio julkaisee yhteisön kertomuksen tämän direktiivin täytäntöönpanosta yhdeksän kuukauden kuluessa jäsenvaltioiden laatimien kertomusten vastaanottamisesta. 16 artikla Komitea Komissio hyväksyy muutokset, jotka ovat tarpeellisia tämän direktiivin liitteiden mukauttamiseksi tieteen ja tekniikan kehitykseen, sekä ehdotukset kaatopaikkoja koskevien valvonta-, näytteenotto ja tutkimusmenetelmien standardoimiseksi direktiivin 75/442/ETY 18 artiklan mukaisesti perustetun komitean avustamana ja tämän direktiivin 17 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti. Komissio, jota avustaa komitea, hyväksyy tämän direktiivin liitteisiin liittyvien valvonta-, näytteenotto- ja tutkimusmenetelmien standardoimista koskevat ehdotukset kahden vuoden kuluessa tämän direktiivin voimaantulosta. Komissio, jota avustaa komitea, hyväksyy tämän direktiivin 5, 7 ja 11 artiklassa tarkoitettujen tilastotietojen yhdenmukaistamista ja säännöllistä välittämistä koskevia säännöksiä kahden vuoden kuluessa tämän direktiivin voimaantulosta, ja tarvittaessa näiden säännösten muutoksia. 17 artikla Komiteamenettelyt Komissiota avustaa komitea, joka muodostuu jäsenvaltioiden edustajista ja jonka puheenjohtajana on komission edustaja. Komission edustaja tekee komitealle ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Komitea antaa lausuntonsa ehdotuksesta määräajassa, jonka puheenjohtaja voi asettaa asian kiireellisyyden mukaan. Lausunto annetaan EY:n perustamissopimuksen 148 artiklan 2 kohdassa tekee komission ehdotuksesta. määrätyllä määräenemmistöllä päätöksistä, Komiteaan kuuluvien jäsenvaltioiden edustajien äänet painotetaan mainitussa artiklassa määrätyllä tavalla. Puheenjohtaja ei osallistu äänestykseen. jotka neuvosto Komissio päättää suunnitelluista toimenpiteistä, jos ne ovat komitean lausunnon mukaiset. Jos suunnitellut toimenpiteet eivät ole komitean lausunnon mukaiset tai jos lausuntoa ei ole annettu, komissio tekee viipymättä neuvostolle ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Neuvosto ratkaisee asian määräenemmistöllä. Jos neuvosto ei ole ratkaissut asiaa määräajassa, jonka se säätää erikseen kussakin tämän kohdan nojalla antamassaan säädöksessä ja joka ei missään tapauksessa saa olla pidempi kuin kolme kuukautta siitä, kun asia on tullut vireille neuvostossa, komissio tekee päätöksen ehdotetuista toimenpiteistä. 27/41 18 artikla Voimaansaattaminen 1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 2000. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä. Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niitä virallisesti julkaistaessa niihin on liitettävä viittaus tähän direktiiviin. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään. 2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle. 19 artikla Voimaantulo Tämä direktiivi tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille. 20 artikla Tehty Brysselissä Neuvoston puolesta Puheenjohtaja 28/41 LIITE I KAIKKIEN KAATOPAIKKALUOKKIEN YLEISVAATIMUKSET 1. Sijainti 1. 1. Kaatopaikan sijainnin osalta on otettava huomioon vaatimukset, jotka liittyvät seuraaviin tekijöihin: a) kaatopaikka-alueen rajojen ja asuin- ja virkistysalueiden, vesiteiden, vesistöjen sekä muiden maatalous- ja kaupunkialueiden välisten välimatkojen on oltava sellaiset, että ne takaavat vähintään 0,5 kilometrin etäisyyden asuinalueilta yhdyskuntajätteiden ja 2 kilometrin etäisyyden asuinalueilta vaarallisten jätteiden kaatopaikkojen osalta kaatopaikkojen osalta, b) alueella esiintyvät pohjavedet, rannikkovedet tai luonnonsuojeluvyöhykkeet, c) alueen geologiset j a hydrogeologiset olosuhteet, d) alueen tulvimis-, vajoamis-, maanvieremä- tai lumivyöryvaarat, e) alueen luonnonperinnön tai kulttuuriperinnön suojelu. 1. 2. Kaatopaikka voidaan hyväksyä vain, jos direktiivin 85/337/ETY mukaisen mahdollisen ympäristövaikutusten arvioinnin jälkeen alueen ominaisuudet suhteessa edellä mainittuihin vaatimuksiin tai suunnitellut korjaavat toimenpiteet osoittavat, että kaatopaikka ei aiheuta vakavaa vaaraa ympäristölle. 2. Vesien valvonta ja suotoveden käsittely On toteutettava kaatopaikan ominaisuuksiin ja sääolosuhteisin liittyvät tarvittavat toimenpiteet niiden vesimäärien rajoittamiseksi, jotka sadevedestä johtuen suotautuvat kaatopaikan jätemassaan, pintaveden ja/tai pohjaveden kaatopaikan jätteisiin suotautumisen estämiseksi, ja suotoveden keräämiseksi; ja saastuneen veden hyväksyttävän jätteen tarkasteluun perustuva arviointi osoittaa, että kaatopaikka ei muodosta mahdollista uhkaa ympäristölle, toimivaltainen viranomainen voi päättää, että tätä säännöstä ei sovelleta, jos kaatopaikan sijaintiin kaatopaikalta kerätyn saastuneen veden ja suotoveden käsittelemiseksi kaatopaikalta purkautuvilta vesiltä edellytetyn laadun saavuttamiseksi. Edellä mainittuja säännöksiä ei sovelleta pysyvän jätteen kaatopaikkoihin. 29/41 3. Maaperän ja vesien suojelu 3. 1. Kaatopaikan on sijaittava ja sen on oltava suunniteltu siten, että se täyttää tarpeelliset edellytykset, joilla ehkäistään maaperän, pohjaveden ja pintaveden pilaantuminen ja varmistetaan suotoveden tehokas kerääminen 2 kohdan edellytysten mukaisesti. Maaperän, pohjaveden ja pintaveden suojelu on saavutettava käyttämällä geologisen esteen ja pohjavuorauksen yhdistelmää toiminnallisen/aktiivin vaiheen aikana ja geologisen esteen ja eristevuorauksen yhdistelmää passiivisen vaiheen aikana/käytöstä poistamisen jälkeen. 3. 2. Geologinen este määräytyy kaatopaikan alla ja sen läheisyydessä vallitsevien geologisten ja hydrogeologiset olosuhteiden perusteella, jotka tarjoavat riittävän vaimennuskapasiteetin maaperään ja pohjaveteen kohdistuvan mahdollisen uhan torjumiseksi. Kaatopaikan perustuksen ja sivujen tulee koostua mineraalikerroksesta, joka vastaa läpäisevyys- ja paksuusvaatimuksen osalta sellaisen maaperän, pohjaveden ja pintaveden suojelun yhdistettyä vaikutusta (k), joka vastaa vähintään seuraavien vaatimusten avulla saavutettavia tuloksia: - vaarallisen jätteen kaatopaikka: K < 1,0 x 10"9 m/s ; paksuus > 5 m - vaarattoman jätteen kaatopaikka: K < 1,0 x 10"9 m/s ; paksuus > 1 m - pysyvän jätteen kaatopaikka: K < 1,0 x 10"7 m/s ; paksuus > 1 m m/s = metriä/sekunti Jos geologinen este ei luonnostaan vastaa edellä mainittuja vaatimuksia, sitä voidaan täydentää keinotekoisesti ja vahvistaa muilla vastaavan suojan antavilla keinoilla. Keinotekoisesti luodun geologisen esteen on oltava vähintään 0,5 metriä paksu. 3. 3. Edellä kuvatun geologisen esteen ja tiivistysjärjestelmä seuraavien periaatteiden mukaisesti, jotta varmistetaan, että suotoveden kerääntyminen kaatopaikan pohjalle on mahdollisimman vähäistä: suotoveden keruu- lisäksi on lisättävä Suotoveden keruu ja pohjan tiivistys KAATOPAIKKALUOKKA I Vaaraton I Vaarallinen Keinotekoinen tiivistevuoraus Kuivatuskerros > 0,5 m vaaditaan vaaditaan vaaditaan vaaditaan I \ 1 Jäsenvaltiot voivat asettaa yleisiä tai erityisiä vaatimuksia pysyvän jätteen kaatopaikoille ja edellämainittujen teknisten keinojen ominaispiirteille. 30/41 Jos toimivaltainen viranomainen mahdollisia ympäristövaaroja tarkasteltuaan katsoo, että suotoveden muodostumisen torjuminen on tarpeellista, voidaan määrätä pintavuorauksesta. Pintavuorausta koskevat seuraavat suositukset: KAATOPAIKKALUOKKA I Vaaraton I Vaarallinen Kaasunkeräyskerros vaaditaan ei vaadita Keinotekoinen tiivistevuoraus ei vaadita vaaditaan Läpäisemätön mineraalikerros vaaditaan vaaditaan | Kuivatuskerros > 0,5 m vaaditaan vaaditaan Pintamaakerros > 1 m vaaditaan vaaditaan 3. 4. Jos ympäristövaarojen arvioinnin perusteella, ottaen erityisesti huomioon direktiivi 80/68/ETY15, toimivaltainen viranomainen on päättänyt 2 kohdan mukaisesti ("Vesien valvonta ja suotoveden käsittely"), että suotoveden keruu ja käsittely ei ole tarpeellista tai on todettu, että kaatopaikka ei muodosta todennäköistä uhkaa maaperälle, pohjavedelle tai pintavedelle, yllä mainittuja 2 ja 3 kohdan vaatimuksia voidaan lieventää vastaavasti. 3. 5. Tämän direktiivin 16 artiklassa tarkoitettu komitea kehittää ja hyväksyy menetelmän, jota käytetään kaatopaikkojen vedenläpäisykertoimen määrittelemiseen kaatopaikan alueella ja alueella sen koko laajuudessa. 4. Kaasujen valvonta 4. 1. On toteutettava tarvittavat toimenpiteet kaatopaikkakaasujen kertymisen ja purkautumisen valvomiseksi (liite III). 4. 2. Kaatopaikkakaasuja on kerättävä kaikilta kaatopaikoilta, joihin sijoitetaan biologisesti hajoavaa jätettä, ja kaatopaikkakaasuja on käsiteltävä ja käytettävä. Jos kerättyä kaasua ei voida käyttää energian tuotantoon, se on hävitettävä polttamalla. 4. 3. Kaatopaikkakaasujen keruu, käsittely ja käyttö tulee 4. 2 kohdan mukaisesti toteuttaa tavalla, joka minimoi ympäristövahingot tai ympäristön pilaantumisen sekä ihmisten terveydelle aiheutuvat vaarat. EYVL N:o L 20, 26. 1. 1980, s. 43, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 91/692/ETY (EYVL N:o L 377, 31. 12. 1991, s. 48) 31/41 5. Haitat ja vaarat On toteutettava toimenpiteet, joilla pienennetään kaatopaikasta aiheutuvia haittoja ja vaaroja, jotka syntyvät: - haju-ja pölypäästöistä, - tuulen kantamista aineista, - melusta ja liikenteestä, - linnuista, tuhoeläimistä ja hyönteisistä, - aerosolien muodostumisesta, - tulipaloista. Kaatopaikat on varustettava niin, että kaatopaikalta peräisin oleva jäte ei leviä yleisille teille tai ympäröiville maa-alueille. 6. Vakavuus Jätteet on sijoitettava kaatopaikalle siten, että varmistetaan jätemassan ja siihen liittyvien rakenteiden vakavuus, etenkin liukumien estämiseksi. Jos on rakennettu keinotekoinen este on varmistettava, että geologinen aluskerros on kaatopaikan muodon huomioon ottaen riittävän vakaa ehkäisemään pohjaan painautumisen, joka voi aiheuttaa vahinkoa esteelle. 7. Aitaaminen Kaatopaikka on ympäröitävä aidalla, joka on riittävä estämään vapaan pääsyn kaatopaikalle. Portit on pidettävä lukittuina toiminta-ajan ulkopuolella. Jokaisen laitoksen valvonta-ja sisäänpääsyjärjestelmään on sisällyttävä toimenpideohjelma jätteen laittoman kaatopaikalle sijoittamisen havaitsemiseksi ja ehkäisemiseksi. 32/41 JÄTTEEN HYVÄKSYMISEN ARVIOINTIPERUSTEET JA MENETTELYT LIITE II 1. Johdanto Tässä liitteessä kuvataan: yleiset periaatteet jäteluokitusmenettelyn olisi perustuttava näille periaatteille, jätteiden hyväksymiselle eri kaatopaikkaluokkiin; tulevan suuntaviivat alustavan jätteen hyväksymismenettelyn luomiseksi, jota on noudatettava kunnes yhtenäinen jätteiden luokittelu- ja hyväksymismenettely on hyväksytty; tämän direktiivin 16 artiklassa tarkoitettu tekninen komitea kehittää tämän menettelyn sekä asianmukaiset näytteenottomenettelyt. Tämä teknisen komitean työ saatetaan loppuun kolmen vuoden kuluessa tämän direktiivin antamisesta ja se on toteutettava ottaen huomioon tämän direktiivin 1 artiklassa määritellyt tavoitteet. 2. Yleiset periaatteet Kaatopaikalle sijoitettavan jätteen koostumus, liukoisuus, käyttäytyminen pitkällä aikavälillä ja yleiset ominaisuudet on tiedettävä mahdollisimman tarkasti. Jätteen hyväksyminen kaatopaikalle voi perustua hyväksytyistä tai hylätyistä jätteistä tehtyihin luetteloihin, joissa jätteet on määritelty niiden luonteen ja alkuperän mukaan, tai jätteen analysointimenetelmiin ja hyväksyttävän jätteen ominaisuuksien raja-arvoihin. Tässä direktiivissä esitettyjen tulevien jätteen hyväksymismenettelyjen on perustuttava mahdollisimman pitkälle standardoituihin jätteenanalysointimenetelmiin ja hyväksyttävän jätteen ominaisuuksien raja-arvoihin. laadittava kansallisia Ennen tällaisten analysointimenetelmien ja raja-arvojen määrittelemistä jäsenvaltioiden olisi luetteloita kunkin kaatopaikkaluokan kaatopaikoille ainakin hyväksyttävistä jätteistä tai jätteistä, joita ei saa sijoittaa tietyn kaatopaikkaluokan kaatopaikoille, tai määriteltävä arviointiperusteet luetteloihin merkitsemiselle. Jotta jäte voidaan hyväksyä tiettyyn kaatopaikkaluokkaan kuuluville kaatopaikoille, sen on oltava mainittu asianmukaisessa kansallisessa täytettävä vastaavat arviointiperusteet kuin mitä luetteloon merkitseminen vaatii. Nämä luettelot tai vastaavat arviointiperusteet sekä analysointimenetelmät ja raja-arvot on lähetettävä komissiolle kuuden kuukauden kuluessa siitä kun tämä direktiivi on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä tai siitä, kun ne hyväksytään kansallisella tasolla. tai sen on luettelossa Näitä luetteloita tai hyväksymisperusteita olisi käytettävä paikkakohtaisten luetteloiden laatimisessa eli tämän direktiivin 9 artiklan mukaisesti luvassa eriteltyjen hyväksyttyjen jätteiden luetteloiden laatimisessa. 33/41 Perusteet, joita käytetään jätteen hyväksymisessä viiteluetteloon tai tietyn kaatopaikkaluokan kaatopaikoille, voivat perustua muuhun lainsäädäntöön ja/tai jätteiden ominaisuuksiin. Perusteet, joita käytetään jätteen hyväksymisessä tietyn kaatopaikkaluokan kaatopaikoille, on johdettava seuraavista tekijöistä: - ympäröivän ympäristön suojelu (erityisesti pohjavesi ja pintavesi), - ympäristösuojelu]ärjestelmien suojaaminen (esim. vuoraukset ja suotovesien käsittelyj ärj estelmät), - toivottujen jätteenvakauttamismenettelyjen suojaaminen kaatopaikan sisällä, - ihmisen terveyttä uhkaavilta vaaroilta suojaaminen. Esimerkkejä jätteen ominaisuuksiin perustuvista arviointiperusteista ovat: - kokonaiskoostumuksen tuntemista koskevat vaatimukset, - jätteeseen sisältyvän orgaanisen aineen määrän rajoitukset, - jätteen orgaanisten ainesosien biologista hajoamista koskevat vaatimukset tai rajoitukset, - määriteltyjen, mahdollisesti vahingollisten/vaarallisten aineiden määrää koskevat rajoitukset (suhteessa edellä mainittuihin suojeluperusteisiin), - määritellyistä, mahdollisesti vahingollisista/vaarallisista aineista mahdollisesti ja odotetusti syntyvien suotovesien määrää koskevat rajoitukset (suhteessa edellä mainittuihin suojeluperusteisiin), - jätteen ja siitä syntyvän suotoveden ympäristömyrkylliset ominaisuudet. Jätteiden ominaisuuksiin perustuvien hyväksymisperusteiden on yleensä oltava kaikkein kattavimpia pysyvien jätteiden kaatopaikkojen osalta, mutta ne voivat olla vähemmän kattavia vaarattomien jätteiden kaatopaikkojen osalta ja vähiten kattavia vaarallisten jätteiden kaatopaikkojen osalta, mikä luokan korkeammasta ympäristösuojelutasosta. johtuu kahden viimeksi mainitun 3. Yleiset menettelyt testaukselle ja jätteen hyväksymiselle Jätteen yleisen määrittelyn ja testauksen on perustuttava seuraavaan kolmitasoiseen porrastukseen: Taso 1: Perusmäärittely. Tämä käsittää pitkäaikaisen jätteen liukoisuuskäyttäytymisen ja/tai luonteenomaisten ominaisuuksien perusteellisen määrittelyn standardoitujen analyysi-ja käyttäytymistestausmenetelmien avulla. lyhytaikaisen ja Taso 2: Kelpoisuustestaus. testit yksinkertaisemmilla standardoiduilla analyysi- ja käyttäytymistestausmenetelmillä, suoritettavat määräajoin käsittää Tämä 34/41 jotta voitaisiin määritellä täyttääkö jäte lupaehdot ja/tai erityiset viiteperusteet. eritellään ja keskittyvät Testit perusmäärityksellä. käyttäytymiseen, päämuuttujiin jotka Taso 3 : Tarkastus paikan päällä. Tämä käsittää nopeat tarkastusmenetelmät sen varmistamiseksi, että jäte on samaa kuin se, jolle on suoritettu kelpoisuustestaus ja joka on kuvattu mukana olevissa asiakirjoissa. Tämä voi käsittää pelkästään jätekuorman silmämääräisen tarkastuksen ennen kuin se puretaan kaatopaikalle tai sen jälkeen. Tietyntyyppinen jäte on tavallisesti määriteltävä tasolla 1 ja sen on täytettävä asianmukaiset arviointiperusteet, jotta se voidaan hyväksyä viiteluetteloon. Jotta tietyntyppinen jäte voi säilyä paikkakohtaisessa luettelossa, sitä on testattava säännöllisin määräajoin (esimerkiksi vuosittain) tasolla 2 ja sen on täytettävä asianmukaiset arviointiperusteet. Jokainen jätekuorma, joka saapuu kaatopaikan portille, on tarkastettava tasolla 3. Tietyntyyppiset jätteet voidaan pysyvästi tai väliaikaisesti vapauttaa testauksesta tasolla 1. Tämä voi johtua siitä, että tai että asianmukaisia testausmenetelmiä tai hyväksymisperusteita ei ole saatavissa, tai se voi johtua poikkeavasta lainsäädännöstä. testausta on vaikea toteuttaa 4. Suuntaviivat alustaville jätteen hyväksymismenettelyille Tämän liitteen täydentämiseen saakka ainoastaan tason 3 testaus on pakollista ja tasojen 1 ja 2 testauksia sovelletaan siinä määrin kuin se on mahdollista. Tässä alustavassa vaiheessa tietyn kaatopaikkaluokan kaatopaikoille hyväksyttävän jätteen on sisällyttävä joko kyseistä kaatopaikkaluokkaa koskevaan rajoitettuun kansalliseen luetteloon tai paikkakohtaiseen luetteloon tai sen on täytettävä perusteet, jotka vastaavat luetteloon merkitsemiseksi vaadittavia perusteita. Seuraavia yleisiä suuntaviivoja voidaan käyttää vahvistettaessa alustavia arviointiperusteita jätteiden hyväksymiselle kolmeen tai vastaaviin luetteloihin: tärkeimpään kaatopaikkaluokkaan Pysyvien jätteiden kaatopaikat: Ainoastaan 2 artiklan e kohdan määritelmän mukaiset pysyvät jätteet voidaan hyväksyä luetteloon. Vaarattomien jätteiden kaatopaikat: Jotta jätetyyppi voidaan hyväksyä luetteloon, se ei saa kuulua direktiivin 91/689/ETY soveltamisalaan. Vaarallisten jätteiden kaatopaikat: Vaarallisten jätteiden kaatopaikkoja koskeva alustava luettelo koostuu ainoastaan direktiivin 91/689/ETY soveltamisalaan kuuluvista jätetyypeistä. Tällaisia jätetyyppejä ei kuitenkaan saa hyväksyä luetteloon ilman esikäsittelyä jos niihin sisältyvien mahdollisesti vaarallisten ainesosien kokonaispitoisuus tai näiden ainesosien liukoisuus ovat riittävän korkeita, että ne voivat muodostaa lyhyellä aikavälillä työterveys- tai ympäristövaaran tai estää jätteiden riittävän vakauttamisen kaatopaikan suunnitellun elinkaaren aikana. 35/41 5. Näytteenotto jätteestä jätteestä voi aiheuttaa vakavia ongelmia näytteen edustavuuden Näytteenotto ja näytteenottotekniikoiden kannalta, koska monet jätteet ovat luonteeltaan heterogeenisiä. Näytteenotolle jätteestä kehitetään eurooppalainen standardi. Siihen saakka kunnes jäsenvaltiot hyväksyvät tämän standardin tämän direktiivin 16 artiklan mukaisesti jäsenvaltiot voivat soveltaa kansallisia standardeja ja menettelyjä. 36/41 TOIMINTA- JA JÄLKIHOITOVAIHEIDEN VALVONTA- JA SEURANTAMENETTELYT LIITE III 1. Johdanto Tämän liitteen tarkoituksena on esittää vähimmäismenettelytavat seurannalle, jota suoritetaan sen tarkistamiseksi, että - jäte on hyväksytty käsiteltäväksi kyseiselle kaatopaikkaluokalle vahvistettujen arviointiperusteiden mukaisesti, - kaatopaikan sisällä tapahtuvat prosessit etenevät halutulla tavalla, - ympäristönsuojelujärjestelmät toimivat täysin aiotulla tavalla, - kaatopaikan lupaehtoja noudatetaan. 2. Säätiedot (15 artikla) Kertomusten antamista koskevan velvollisuuden mukaisesti jäsenvaltioiden on toimitettava tiedot säätietojen keruujärjestelmästä. Jäsenvaltiot päättävät siitä, kuinka (paikan päällä, kansallinen säähavaintoasemien verkosto, jne. ). tiedot on kerättävä Jos jäsenvaltiot päättävät, että vesibalanssit ovat tehokas keino sen arvioimiseksi, muodostuuko kaatopaikkamassassa suotovettä tai vuotaako kaatopaikka, on suositeltavaa, että seuraavat tiedot kerätään kaatopaikalla suoritettavan seurannan avulla tai toimivaltainen viranomainen sitä vaatii tämän direktiivin 13 artiklan 3 kohdan mukaisesti. lähimmältä säähavaintoasemalta niin kauan kuin 1. 1 Sademäärä 1. 2 1. 3 1. 4 Lämpötila (min. , max. klo 14. 00 CET) Vallitsevan voimakkuus Haihtuminen (lysimetri)1 tuulen suunta Toimintavaihe Päivittäin Päivittäin Jälkihoitovaihe Päivittäin, lisättynä kuukausiarvoihin Kuukauden keskiarvo ja Päivittäin Ei vaadita Päivittäin Päivittäin, lisättynä kuukausiarvoihin Kuukauden keskiarvo 1. 5 Ilman kosteus (klo 14. 00 CET) Päivittäin 1 Tai muilla sopivilla menetelmillä 59- 3. Päästöjä koskevat tiedot: veden, suotoveden ja kaasujen valvonta tehtävä Näytteenotto suotovedestä ja pintavedestä, jos niitä esiintyy, on edustavissa kohdissa. Suotoveden näytteenotto ja mittaaminen (määrä ja koostumus) on suoritettava erikseen jokaisessa kohdassa, josta suotovettä päästetään kaatopaikalta. Viite: näytteenottotekniikan yleiset suuntaviivat, ISO 5667-2 (1991). Pintaveden, jos sitä esiintyy, seuranta on toteutettava vähintään kahdessa kohdassa, joista toinen on ylävirtaan ja toinen alavirtaan kaatopaikalta. Kaasujen seurannan on oltava edustava kaatopaikan kaikissa osissa. Näytteenoton ja analyysien suoritustiheys esitetään alla olevassa taulukossa. Suotovedestä ja vedestä on otettava seurantaa varten näyte, joka edustaa sen keskimääräistä koostumusta. 2. 1 2. 2 2. 3 2. 4 Suotoveden määrä Suotoveden koostumus Pintaveden koostumus( ' maara Potentiaaliset kaasupäästöt ilmanpaine(4) (CH4, C02, 02, H2S, H2 jne. ) Toimintavaihe KuukausittainUA;>; 4 kertaa vuodessa(3) 4 kertaa vuodessa(3) Kuukausittain(3)(5) ja ja Jälkihoitovaihe^ 6 kuukauden välein 6 kuukauden välein 6 kuukauden välein 6 kuukauden välein(6) (1) Näytteenoton suoritustiheys voidaan mukauttaa kaatopaikan muodon perusteella (kumpuna, hautautunut jne. ). Tämä on eriteltävä luvassa. (2) Mitattavat muuttujat ja analysoitavat aineet vaihtelevat sijoitetun jätteen koostumuksen jätteiden lupa-asiakirjaan ja niiden on kuvattava mukaan; ne on merkittävä liukoisuusominaisuuksia. (3) Jos tietojen analysointi osoittaa, että pidemmät aikavälit ovat yhtä tehokkaita, suoritustiheyttä voidaan mukauttaa. Suotoveden osalta on mitattava johtokyky aina vähintään kerran vuodessa. (4) Nämä mittaukset liittyvät lähinnä orgaanisen aineen pitoisuuteen jätteessä. (5) CH4, C02, 02 säännöllisesti, muut kaasut tarvittaessa, sijoitetun jätteen koostumuksen mukaan, jotta saataisiin kuva sen liukoisuusominaisuuksista. (6) Kaasunpoistojärjestelmän tehokkuus on tarkastettava säännöllisesti. (7) Kaatopaikan ominaisuuksien perusteella toimivaltainen viranomainen voi määrätä, ettei näitä mittauksia tarvita, ja esittää asianmukaisen kertomuksensa tämän direktiivin 15 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti. Edellä olevaa 2. 1 ja 2. 2 kohtaa sovelletaan ainoastaan paikoilla, joissa kerätään suotovettä (ks. liitteessä I oleva 2 kohta). 38 4. Pohjaveden suojelu A. Näytteenotto • • • • • •• tuotettava tietoa pohjavedestä, Mittausten on toiminta todennäköisesti vaikuttaa, ja vähintään yhden mittauskohdan on sijaittava pohjaveden sisäänvirtausalueella ja toisen ulosvirtausalueella. Tätä lukumäärää voidaan nostaa erityisen hydrogeologisen tutkimuksen perusteella ja jos on tarvetta havaita varhaisessa vaiheessa suotoveden tahaton pääsy pohjaveteen. johon kaatopaikan Näytteet on otettava vähintään kolmesta kohdasta ennen jätteiden sijoittamista, jotta saadaan viitearvot tuleville näytteille. Viite: Pohjavesien näytteenotto, ISO 5667, osa 11, 1993. B. Seuranta Otetuista näytteistä analysoitavat muuttujat on johdettava odotetusta suotoveden koostumuksesta ja alueen pohjaveden laadusta. Analyysin muuttujia valittaessa on otettava huomioon sisältyä osoitinmuuttujia sen varmistamiseksi, että veden laadun muutoksen havaitaan nopeasti16. liikkuvuus pohjavesialueella. Muuttujiin voi Pohjaveden taso Pohjaveden koostumus Toimintavaihe 6 kuukauden välein(1) Jälkihoitovaihe 6 kuukauden välein0} I I Paikkakohtainen suoritustiheys(2)(3) Paikkakohtainen suoritustiheys(2)(3) (1) Jos pohjaveden taso vaihtelee, on suoritustiheyttä lisättävä. (2) Suoritustiheyden on perustuttava mahdollisuuteen suorittaa korjaavia toimia kahden näytteenoton välillä, jos kynnystaso saavutetaan, eli suoritustiheys on määriteltävä pohjaveden virtausnopeutta koskevien tietojen arvioinnin perusteella. (3) Jos kynnystaso saavutetaan (ks. C kohta), se on todennettava toistamalla näytteenotto. Kun taso on varmistettu, on seurattava varotoimia koskevaa suunnitelmaa (esitetty luvassa). I C. Kynnystaso Tämän direktiivin 12 ja 13 artiklassa tarkoitettujen merkittävien ympäristöhaittojen on katsottava aiheutuneen pohjavedelle, jos pohjavedestä otetun näytteen analyysi osoittaa veden laadussa tapahtuneen merkittäviä muutoksia. Kynnystaso on määriteltävä ottaen huomioon kaatopaikka-alueen erityiset hydrogeologiset muodostumat ja pohjaveden laatu. Kynnystasosta on määrättävä luvassa aina kun se on mahdollista. Suositellut muuttujat: pH, TOC, fenolit, raskasmetallit, fluoridi, AS, öljy/hiilivedyt. 39 Havainnot on arvioitava valvontataulukon avulla, joka sisältää vahvistetut valvontasäännöt ja -tasot jokaiselle alasuunnassa olevalle kaivolle. Valvontatasot on määriteltävä pohjaveden laadun paikallisten vaihtelujen mukaan. 40 5. Kaatopaikan topografia: kaatopaikkamassaa koskevat tiedot Toimintavaihe Jälkihoitovaihe 5. 1 5. 2 Kaatopaikkamassan rakenne ja koostumus(I) Vuosittain Kaatopaikkamassan tason asettumiskäyttäytyminen Vuosittain Vuosittainen lukema (1) Kyseisen kaatopaikan tilannesuunmtelman tiedot: jätteen peittämä pinta-ala, jätteen määrä ja koostumus, käsittelymenetelmät, käsittelyn aika ja kesto, laskelma kaatopaikan jäljellä olevasta kapasiteetista. 41 ISSN 1024-4492 KOM(97) 105 lopullinen ASIAKIRJAT FI 14 Luettelonumero : CB-CO-97-095-FI-C ISBN 92-78-16731-2 Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto L-2985 Luxemburg


title: REGLAMENTO (CE) N° 424/97 DE LA COMISIÓN de 5 de marzo de 1997 por el que se fijan las restituciones a la exportación del azúcar blanco y del azúcar en bruto sin perfeccionar

eurovoc_concepts:
export refund
raw sugar
white sugar